1. Pravek
História je gréckeho pôvodu, používa sa v dvoch významoch:
1. Dejiny alebo odborné skúmanie minulosti
2. Dejepis – veda o dejinách
Dejiny sa členia priestorovo, vecne a chronologicky.
1) Priestorové členenie – rozlišujeme dejiny:
a) svetové
b) národné
c) regionálne – sú súčasťou národných dejín
2) Vecné členenie – vychádza z poznania, že predmetom štúdia histórie sú všetky stránky života ľudskej spoločnosti (politika, veda, kultúra, hosp., školstvo). Toto členenie pomáha historikom pri ich práci.
3) Chronologické členenie – najstarší spôsob rozdelenia dejín - periodizácia.
Klasické rozdelenie dejín:
a) Pravek – do r. 3 000 p.n.l.
b) Starovek – do 5. st. n.l.
c) Stredovek – prelom 15/16 st.
d) Novovek – koniec 19. st.
e) Najnovšie dejiny – od r. 1918 al. 1945
Marxistická periodizácia dejín:
a) Prvotná pospolná spoločnosť – pravek
b) Otrokárska spoločnosť – starovek
c) Feudálna spoločnosť – stredovek
d) Prechod od feudalizmu ku kapitalizmu a kapitalistická spoločnosť – novovek
e) Socializmus – najnovšie dejiny
Dejinný proces prebieha nepretržite vo všetkých krajinách a územiach a vo všetkých oblastiach ľudskej činnosti. Preto hovoríme o nerovnomernosti historického vývoja. Táto nerovnomernosť súvisí hlavne s osídlením a s prírodnými podmienkami. Historické pramene História neskúma priamo a bezprostredne, pretože všetko je už minulosťou. Minulosť môžem poznávať iba pomocou prameňov. Tie delíme do viacerých skupín, kt. sa môžu aj vzájomne prelínať.
1) Písomné pramene úradného charakteru (sú najvierohodnejšie)
2) Písomné pramene súkromnej povahy – súkromná činnosť významných ľudí; patrí sem korešpondencia, denníky, poznámky a zápisníky dôverného charakteru
3) Rozprávacie pramene – patria medzi písomné pramene, sú to jednoduché, chronologicky radené zápisy napr. letopisy, anály. Vyššou formou sú kroniky a cirkevné legendy. Významným druhom písomných prameňov je aj periodická tlač.
4) Hmotné pramene – nemožno z nich zrekonštruovať konkr. dej, väčšinou slúžia ako dokumentácia. Patria sem napr. kosti (telesné pozostatky). Výskumom hmotných pramenňov a telesných pozostatkov sa zaoberá archeológia. Niektoré hmotné pramene poskytujú faktografické informácie ďalším pokoleniam napr. víťazné oblúky, pyramídy. Medzi hmotné pramene patria aj hrady, zámky.
5) Obrazové pramene – tvoria zvláštnu kategóriu.
Patria sem mapy, plány grafika, obrazy, neskôr fotografie, filmy, zvukové záznamy.
6) Ústne dochované pramene – šírili sa ústnym podávaním z generácie na generáciu, čím vzniká tzv. tradícia spätá s určitou dobou. Patria sem povesti, hist. piesne a prejavy ľudovej slovesnosti ako napr. príslovia, porekadlá, pranostiky ale aj rôzne ankety.
Pomocné vedy historické – pomáhajú historikom pri výskume prameňov.
1. Numizmatika – skúma vznik, vývoj a používanie mincí
2. Heraldika – skúma vznik, vývoj erbov
3. Sfragistika – skúma vznik, vývoj a používanie pečatí
4. Diplomatika – zaoberá sa skúmaním písomných prameňov, pričom zisťuje ich pravosť
5. Epigrafika – skúma písmo na archeologických látkach (kameň, hlina, kov, steny)- nápis na Trenčianskej skale
6. Chronológia – skúma spôsoby merania času
7. Genealógia – zaoberá sa vývojom rodov a jedincov, skúma ich vzájomné vzťahy
8. Historická metrológia – venuje sa mieram (dľžkové, objemové,...)
9. Vexikológia – venuje sa zástavám a práporom
10. Faleristika – skúma vyznamenania a rády
11. Paleografia – skúma vznik, vývoj a používanie písma v rôznych podobách
Hominizácia (antropogenéza)
Pravek je najstaršie a najdlhšie obdobie vo vývoji ľudstva, kt. trvalo milióny rokov. Prvý život na Zemi sa objavil v Prahorách. Vlastný vývoj človeka spadá až do štvrtohôr. Prírodovedec Carl Linné r. 1758 ako prvý zaradil človeka do vývojového radu primátov. Charles Darwin vo svolom diele O pôvode druhov prirodzeným výberom podal náčrt vývojovej línie človeka (od jednoduchšieho k zložitejšiemu).
Moderné triedenie – človek vytvára sasmostatný rod človek (HOMINIDAE) a druh homo sapiens. Hominizácia je proces, v priebehu kt. sa vyvinul človek. Je to vývoj človeka a jeho vyčleňovanie sa z prírody. Trvala asi 14 mil. rokov. Prejavovala sa hlavne zmenou stavby ľudského tela (stavba lebky, končatín- palec postavený proti ostatným prstom, držanie tela- vzpriamená postava,...).
Vývojové etapy:
1. Homo habilis (čl. zručný) – pred 3 – 2 mil. rokov. Vyrábal jednoduché nástroje, náleziská – J a V Afrika a Jáva. Mal veľké nadočnicové oblúky, čeľusť bez brady a veľké rezáky.
2. Homo erectus (čl. vzpriamený) – pred 2 mil. – 250 tis. Náleziská – V a S Afrika (Tanzánia, Alžírsko), Európa (Nemecko, Maďarsko), Ázia (Čína, Jáva). Mal pomerne vysoké čelo.
3. Homo sapiens (čl. rozumný) – pred 250 tis. – 70 tis. Je takmer zhodný s dnešným človekom. 70 tis. – 40 tis.- počas poslednej doby ľadovej žili neandertálci – náleziská – J a V Afrika, Jáva, Európa (údolie Neandertál). Mali veľké nadočnicové oblúky, vyvinuté čeľuste.
4. Homo sapiens sapiens (čl. dnešného typu) – pred 40 tis. Rokmi
Periodizácia svetových dejín:
1) Doba kamenná:
a) paleolit – 3 mil. – 10 tis.
b) Neolit – 10 tis. – 5200 - prvé nálezy z Mezopotámie, vznik poľnohosp. a chovu dobytka (domestifikácia). c) Chalkolit – 5200 – 3500 - obdobie spracovania kovov
d) Eneolit – 3200 – 1900 (doba medenná)
2) Doba bronzová – od r. 4 000 na Blízkom Východe, veľká majetková diferenciácia
3) Doba železná – na Bl. Východe a v Malej Ázii od pol. 2. tis. Etruskovia, na východe – Chetiti Periodizácia našich najstarších dejín:
1) Doba kamenná:
a) Paleolit (staršia doba kamenná) – delí sa na
i) Starší – 3 mil. – 250 tis.
ii) Stredný – 250 tis. – 35 tis.
iii) Mladší – 35 tis. – 8 tis.
b) Mezolit (stredná doba kamenná) – 8 tis. – 6 tis.
c) Neolit (mladšia doba kamenná) – 6 tis. – 2900
d) Eneolit (neskorá doba kamenná) – 2900 – 1900
2) Doba bronzová: 1900 – 700
3) Doba železná:
a) halštatská (staršia) – 700 – 400 - podľa náleziska v Rakúsku
b) laténska (mladšia) – 400 – 0 - podľa náleziska v Švajčiarsku
Doba kamenná:
Starší paleolit – obdobie striedania dôb ľadových a medziľadových. Staropaleolitické osídlenie je na našom území dokázané v okolí NMn/V (Mnešická tehelňa), kde sa našli pozostatky ohnísk a úžitkových predmetov a vo Vyšných Ružbachoch. V tomto období žije homo habilis a homo erectus.
Stredný paleolit – ľudia žijú v blízkosti teplých prameňov a v jaskyniach, začínajú si vyrábať špecializované nástroje (oštepy, škrabadlá,...), poznajú oheň, živia sa lovom väčších zvierat (mamuty, medvede). Vyskytoval sa homo sapiens a jeho neandertálske formy.
Náleziská – travertínový odliatok mozgu neandertálca v Gánovciavh (PP), čelová kosť neandertálskej ženy zo Šale. V tomto období vznikajú zárodky rodovej spoločnosti a začiatky náb. a kultúrnych rituálov.
Mladší paleolit – vývinový stupeň človeka bol homo sapiens sapiens. Človek používal špecializované nástroje napr. pazúrikové čepele. Ľudia si začínajú budovať sezónne sídliská. Okrem úžitkových predmetov vyrábajú aj sošky žien a zvierat ako kultové predmety (mladopaleolitické umenie).
Najvýznamnejšie náleziská a nálezy: Moravany pri Piešťanoch – Moravianska venuša, Barca pri Košiciach, Nitriansky Hrádok – Nitrianska venuša, Věstonická venuša, Bojnice – soška medveíka v ZOO. Toto obdobie bol matriarchát (žena – rozhod. postavenie – pokračovateľka rodu).
Mezolit – nastáva oteplenie, ľudia sa sťahujú k riekam a jazerám, vznikajú nové nástroje – luky, harpúny, lyže. Zamestnanie – lov, rybolov. – obdobie paleolitu a mezolitu je obdobím neproduktívneho prisvojovacieho hosp.
Neolit – hl. znakom je tzv. neolitická revolúcia – prechod od neproduktívneho hosp. k produktívnemu, proces výroby potravín a následné zmeny vo vtedajšej spoločnosti. Človek začal využívať prírodu vo svoj prospech, objav striedania ročných období a biologických cyklov v rastlinnej a živočíšnej ríši. Začína aj deľba práce (špecializácia).
Ľudia sa stávajú menej závislí od prírody, dochádza k domestifikácii – udomácnenie zvierat. Človek si začína plodiny pestovať. Vznikajú jednoduché domy a tiež počiatky náboženstva (viera v posmrtný život, prvé teórie o vzniku sveta). Na našom území sa vyskytovali 2 typy kultúr – želiezovská a bukovohorská. Vyznačovali sa jednoduchou keramikou. Nástroje – sekery, motyky, kosáky,...
Eneolit – zdokonalilo sa obrábanie pôdy, základom spoločnosti sa stáva veľkorodina, na čele stojí už muž – patriarchát. Na našom území sa vyskytovali kultúry: lengyelovská – Nitra, polgárska – vých. Svk, bádenská – Liptov.
Doba bronzová:
– delí sa na staršiu, strednú a mladšiu. Bronz – zliatina cínu a medi. – budovanie prvých opevnených sídlísk (strediská remeselnej výroby) – kultúry – maďarovská (J Svk), otomanská (str. a vých. Svk) – vzniká špecializovaná keramická výroba, našli sa prvé meče, existovala mohylová kultúra (spôsob pochovávania) – Očkovská mohyla – neskôr vzniká aj tzv. lužická kultúra (ľud popolnicových polí) – Bošáca
Doba železná:
Staršia doba železná – na výrobu nástrojov sa začína používať železo, zväčšuje sa majetková diferenciácia, čo dokazujú nálezy z bohatých náčelníckych hrobov. V tomto období prichádzajú na naše územie trácke kmene, kt. sa usadzujú v 6. – 5. st. pnl v Podunajskej nížine. Našli sa kostrové ale aj žiarové pohrebiská. Náleziská: trojboké bronzové šípy, hlinené pečatidlá, ozdobné predmety, keramika – už vyrábaná aj na hrnčiarskom kruhu. Po Trákoch prichádzajú Kelti a Skýti (Kelti pochádzali z oblasti Porýnia).
Mladšia doba železná – Kelti a Skýti prinášajú laténsku kultúru, kt. sa prejavila predovšetkým vyspelejším spôsobom obrábania pôdy (pluh so železnou radlicou). Dokonalé boli aj nástroje- motyky, sekery, kosáky. Pestovalo sa predovšetkým proso, pšenica a jačmeň. Rozvinuté bolo hutníctvo, kováčstvo a šperkárstvo (zachovali sa opasky, spony a náramky z bronzu). Objavujú sa aj prvé ozdobné predmety. Kelti vynikali aj v tkaní látok. Postupne sa budujú aj opevnené sídliská, kt. sa stali centrami polit. a hosp. moci – oppidá – najznámejšie na Devíne. Kelti razili mince, kt. mali názvy keltských kniežat. Boli vyrábané zo zlata a striebra.
Naše územie – strieborné mince. Na našom území sa našli mince nazvané biatec, nonnos, devil, busu. Po Keltoch sem prichádzajú Dákovia z územia Dácia (asi r. 60 pnl). Po nich prichádzajú Markomani a Kvádi pod vedením náčelníka Marobuda, kt. vytvoril Marobudovo kráľovstvo (princípy vojenskej demokracie). Z tohto obdobia je známe aj tzv. Vanniove kráľovstvo. 2.A Staroorientálne štáty Mezopotámia Mezopotámia je úzémie medzi riekami Eufrat a Tigris (dnešný Irak).
Územie Mezopotámie sa delí na niekoľko častí:
Ř sever – Asýria
Ř stred – Babylonia
Ř juh – Sumer
Obyvateľstvo sa venovalo prevažne poľnohosp. Pestovali sa predovšetkým obilniny, olejnaté rastliny, strukoviny, rozšírené boli aj ovocné sady. Poznali aj zeleninu napr. cesnak, cibuľa, repa atď. Obyvatelia chovali predovšetkým ovce a kozy. Dôležitou súčasťou poľnohosp. bol závlahový systém (systém kanálov a nádrží). Obyvatelia sa sústreďovali v dedinách, kt. sa postupne zväčšovali a stávali sa polit., hosp. a kultúrnymi centrami. Neskôr sa menia na mestá. Väčšina obyv. boli roľníci, kt. stavali aj verejné budovy, kopali kanály, udržovali cesty a vykonávali väčšinu verejných prác. Ďalšia časť sa venovala pastierstvu, ďalšia remeslám a obchodu.
Remeselníci zabezpečovali tovar na potreby chrámov a palácov. Dôležitú úlohu mali kňazi a pisári, kt. spočiatku organizovali všetky práce (prerozdeľovali výrobky, organizovali stavbu kanálov, viedli písomné záznamy). Neskôr ich úlohu prebral panovník so svojimi úradmi. Postupne začínajú vznikať prvé mestské štáty (5500 – 3200 pnl), na kt. území žilo niekoľko tisíc obyvateľov. Najstaršie boli Ur, Uruk, Zagaš, Kiš, Babylon,.. Centrom mesta bol chrám Zikkurat. V staroorientálnych štátoch nebolo veľa otrokov, tí sa získavali iba vo vojnách a prípadne pri zadĺžení. Rozsiahla aministratívna a hosp. činnosť si vynútila vznik písma.
Sumeri postupne vytvorili z najstaršieho obrázkového písma tzv. klinové písmo (vznikol Epos o Gilgamešovi). Od pol. 3. tis. sa začínajú mestské štáty spájať a vznikli tzv. teritoriálne štáty. V rokoch 2340 – 2200 pnl. existovala Akkadská ríša s panovníkom Sarganom I. Táto ríša zaberala územie Babylonie, ale neskôr sa mestské štáty opäť osamostatnili. Ďalšou významnou ríšou, kt. vznikla na území Mezopotámie, bola Starobabylonská ríša 1894 – 1594 pnl. Centrom sa stal Babylon a najvýznamnejším panovníkom Chammurapi.
Chammurapi vojensky zjednotil celú Mezopotámiu a spísal zákonník (Oko za oko, zub za zub).
Chammurapiho zákonník: určoval postavenie rodín a obyvateľov ríše, upravoval hosp. vzťahy.
Spoločnosť sa rozdeľovala na 3 skupiny:
1. privilegovaní (tu platí oko za oko..., iba keď sa proti nim previnil chudobnejší)
2. slobodní roľníci (za každé previnenie bola určená pevná suma, finančná zásada odplaty)
3. závislí – otroci
Chammurapi tvrdil, že je potomkom bohov a boli mu preukazované božské pocty - orientálna despocia. Sumerské naboženstvo a kultúra Sumeri vytvorili rozsiahlu mytológiu a náboženský systém, uctievali mnoho bohov – polyteizmus. Bohovia boli zodpovední za dážď, hlad, úrodu,..
Sumeri pozorovali prírodu, vytvorili si kalendár (mesiac mal 4 týždne a týždeň 7 dní). Používali 60-kovú sústavu, vynikali v lekárstve (chirurgia – operácia oka). Staroveký Egypt Potreba sledovať povodne a budovať zavlažovacie kanály viedla k vzniku poľnohosp. spoločenstiev. Najprv rodové občiny, neskôr susedské. Poľnohosp. osady sa spájali do väčších územných celkov – udny.
Tak sa vytvorili 2 rozsiahle územia: Horný a Dolný Egypt. Za zakladateľa jednotného Egypta sa považuje Meni (3100 al. 3000). Hl. mestom zjednoteného Egypta bolo mesto Menofer. Vládca sa považoval najskôr za syna bohov, neskôr za samotného boha. Verili v posmrtný život a mŕtvych preto mumifikovali. Múmie boli ukladané do sarkofágov zo zlata, prípadne iných kovov podľa postavenia človeka. Faraón vládol pomocou kňazov, úradníkov, pisárov, kt. mohli byť aj členmi panovníkovej rodiny. Tí viedli vojenské výpravy, vyberali dane a organizovali dôležité činnosti v jednotlivých oblastiach. Dôležité postavenie mali pisári, kt. ovládali obrázkové písmo – hieroglyfy.
Egyptské dejiny sa delia na niekoľko období a panovníci boli rozdelení do 31 dynastií.
1) Stará ríša (2635 – 2135 pnl) O prvých dvoch dynastiách nemáme žiadne písomné správy iba legendy. Prvý vrchol egyptských dejín predstavujú vládcovia 3. – 6. dynastie. Podnikali vojenské výpravy, predovšetkým kvôli zlatu, striebru, medi, prípadne otrokom. Faraóni si stavali pyramídy. Najstaršia z nich bola postavená faraónovi Džóserovi. Najznámejšie pyramídy pochádzajú po panovníkoch 4. dynastie (v Gíze pri Káhire) – Cheopsova, Mikerénova, Chufebova.
2) Stredná ríša (2061 – 1785 pnl) Koncom 3. tis. bola ríša oslabená (vďaka pyramídam). Bolo narušené závlahové hosp., do krajiny prenikali kočovné kmene. Zjednotiť krajinu sa podarilo panovníkom 11. dynastie, kt. sídlili v meste Veset. Z 12. dynastie je známy panovník Senvosret III., kt. sa snažil ríšu rozšíriť a obnovil aj obchodné styky s Palestínou a Sýriou.
V pol. 17. st. začínajú do Egypta prenikať kmene Hyksósovia, kt. oslabili moc faraóna a ovládli sever krajiny takmer na 100 rokov. 3) Nová ríša (1552 – 1070) Obdobie vlády 18. – 20. dynastie predstavuje ďalší vrchol staroegyptských dejín. Krajina sa upevnila a začínajú výboje do okolitých krajín.
Najväčší územný rozsah dosiahol Egypt za vlády Thutmosa III. a ovládol aj Palestínu a ďalšie územia. Hl. mestom v tom období bol Veset. Náboženstvo bolo štátne- uctievali boha Amona (boh vzduchu a plodnosti). Moc kňazov sa pokúsil zlomiť panovník Amenhotep IV. (jeho žena – Nefertiti), kt. začal uctievať boha Atóna (boh Slnka). Ďalší faraón Tutanchámon nastúpil na trón ako 9-ročný a opäť sa podriadil moci kňazov. Poslednými významnými panovníkmi Egypta boli Ramesseovci – viedli výbojnú politiku v Sýrii a Palestíne, kde narazili na silnú Chetickú ríšu. Bitka skončila nerozhodne a panovníci si rozdelili ríšu. Najvýznamnejší panovník – Ramesse II. 4)
Neskorá ríša (okolo r. 1200) Okolo r. 1200 sa do Stredozemného mora dostávajú tzv. morské národy. Egypt už nikdy nedosiahol predošlé postavenie. V r. 525 ho dobyli Peržania. Po Peržanoch sa stal panovník Egypta Alexander Macedónsky. Po jeho smrti vládli v Egypte Ptolemaiovci a približne v r. 30 pnl. pričlenil Oktávius Egypt k Rímu. Staroveká India Indická civilizáccia sa vyvíjala v údolí riek Indus a Ganga.
Koncom 4. tis. vzniká tzv. Harappská civilizácia podľa mesta Harappa, kt. bolo centrom v celej oblasti. V meste boli vodovody a kanalizácia. Obyvateľstvo sa živilo poľnohosp., chovom dobytka a remeslami. Organizácia spoločnosti si vyžiadala vznik písma (nie je do dnes rozlúštené).
V 18. st. v dôsledku príchodu indoeurópskych kmeňov – Árijcov zaniká civilizácia. Árijci priniesli nový spôsob života a spoločnosti.
Postupne sa pôv. kmeňové usporiadanie mení na kastovnícky systém – kasty – spoločnoosť bola rozdelená o vrstiev:
1. brahmani – kňazi
2. kšatriovia – bojovníci, šľachta
3. vaišjovia - remeselníci, obchodníci
4. šúdrovia – najchudobnejší
Lit. pamiatky z tohto obdobia sa volajú védy. Okolo r. 1500 vzniká v údolí Gangy tzv. magadhská ríša, kt. si podrobila okolité územia a vytvorila rozsiahly štát. Pôsobil tu aj Budha- zakladateľ budhizmu. V 6. st. pnl. sa záp. časť Indie dostala pod vplyv Perzie. Alexander Macedónsky podnikol niekoľko výprav do Indie (neúspešne). V 3. st. vládne panovník Ašóka, kt. ovládol celú strednú Indiu a vybudoval pevný štát.
Usiloval sa o náboženskú znášanlivosť a pomáhal nižším soc. vrstvám (nemocnice, útulky). Po jeho smrti ríša upadá. Staroveká Čína Čínska civilizácia vznikla v povodí riek Jang-c’-ťiang a Chuang-che. Územie bolo pokryté lesmi a vhodné na pestovanie takmer všetkých plodín. V hosp. živote mali veľký význam technické plodiny a chov priadky morušovej, z kt. sa získavalo hodvábne vlákno.
V remeselnej výrobe vinikali hlavne vo výrobe bronzových nádob a drahých zbraní. Vyvinul sa aj diaľkový obchod. V pol. 3. tis. sa začína prejavovať soc. diferenciácia a mestá sa vyčleňujú ako remeselné centrá. V 13. st. vzniká rozsiahly štát Jin. Panovník tu bol najvyšší vojenský veliteľ, kňaz – vládol despoticky. Okrem tohto štátu vzniká aj mnoho ďalších samostatných štátov.
Zjednotenie Číny nastáva niekedy v r. 221 – 210 v štáte Čchin. Krajina bola rozdelená na okresy, kt. riadili správcovia priamo podriadení panovníkovi. Cisár zaviedol jednotné váhy a miery, vybudoval cesty a vyhlásil jeden zákonník pre celú ríšu. Zlaté a bronzové mince boli jednotným platidlom v celej Číne. Tento cisár – Čcheng (Čchen-Š’-chung-ti – „Prvý zvrchovaný cisár“) začal budovať aj Veľký čínsky múr.
Po jeho smrti vzniká ďalší významný štát – Chan. Jeho hranice sa posunuli na juh až k moru. V tomto období prekvitá obchod a vzniká tzv. hodvábna cesta spájajúca Čínu so Stredozemným morom. Číňania objavili kompas, pušný prach, papier, tlačiarenskú techniku,.. Od 2. tis. používajú znakové písmo, kt. označuje pojmy. Toto písmo má asi 40 000 znakov. Na porozumenie tomuto jazyku potrebujeme poznať aspoň 2000 znakov.
2.B Sťahovanie Slovanov
Pravlasť Slovanov sa pravdepodobne nachádzala medzi riekami Visla a Dneper. Názory na ňu však neboli jednotné, pretože časť historikov považovala za pravlasť Balkán a iná časť Podunajskú nížinu. Napr. štúrovci považovali za pravlasť Karpatskú kotlinu.
Súčasný názor sa ujal na prelome 19 a 20. st. Slovania sa sťahovali v niekoľkých vlnách od konca 4. – 6. st.
Príčiny sťahovania Slovanov:
1. príchod Hunov do Európy
2. upevnenie Čínskej ríše
3. zmena prír.
Podmienok Slovanov rozdeľujeme na východných (Rusi, Bielorusi, Ukrajinci), západných (Slováci, Česi, Poliaci, Lužinskí Srbi), južných (predkovia Srbov, Slovincov, Chorvátov). Antickí spisovatelia nazývali Slovanov Venedi – Vinidi, hlavne spisovatelia Priskos , Prokopios a Jordanes. Slovania na našom území obsadzovali územia opustené Germánmi. Pôv. osídlenie bolo prekryté. Od pol. 6. st. sa susedmi Slovanov stali Avari (obri).
Centrum ich ríše bolo v dnešnom Maďarsku a ich najznámejším vodcom bol kagan Bajan. Zo svojho územia podnikali Avari lúpežné výpravy do okolitých krajín, hlavne na sever. Niektoré slovanské kmene boli Avarom podriadené. (slovanská kultúra – púchovská, kagan – kráľ, kaganát – kráľovstvo, hrinky – kruhové pevnosti). Spoločenské zriadenie starých Slovanov - žili v rodoch a kmeňoch - na čele stáli náčelníci volení radou starších - rodiny boli monogamné s výnimkou rodín náčelníkov a príslušníkov vládnucej vrstvy - verili v nadprirodzené bytosti a uctievali prírodné úkazy (napr. hrom, blesk, Slnko) Starí Slovania boli pastieri a roľníci, budovali neopevnené dediny a ich domy boli z polovice v zemi (polozemnice).
Slovania pestovali strukoviny, olejnaté rastliny, ovocie, zeleninu, ľan... Chovali ovce, kozy, dobytok, ošípané, venovali sa rybolovu, lovu a brtníctvu (včelárstvu). V poľnohosp. prevládal dvojpoľný systém. Pôdu obrábali drevenými neskôr železnými nástrojmi. Mali vyspelé kovárstvo, tesárstvo a hrnčiarstvo. Spracúvali aj kože, kožušiny, textil,.. Remeselná výroba mala domácky charakter. Keramika z tohto obdobia bola zdobená vlnovkami, modelovaná ručne. Dostala názov Keramika pražského typu. Samova ríša Začiatkom 7. st. sa Slovania vzbúrili proti avarskej nadvláde, pretože Avari boli oslabení po porážke od Byzantskej ríše. Za pomoci franského kupca Sama, kt. im dodával zbrane, Avarov viackrát porazili a Samo sa stal ich vládcom.
V r. 631 – 632 sa ríša dostala do konfliktu s franským panovníkom Dagobertom. Dagobert zaútočil, ale v 3-dňovej bitke pri Vogastisburgu bol porazený. Samova ríša bola kmeňovým zväzom, ale hosp. a spoločenské pomery v nej neboli také pevné, aby sa vytvoril štát. Po smrti Sama sa ríša rozpadla. Centrum Samovej ríše sa pravdepodobne nachádzalo v priestore južnej Moravy, severného Rakúska a západného Slovenska. Nadvláda Avarov v Karpatskej kotline skončila v r. 791 – 796 po porážke Karolom Veľkým.
3.A Staroveké Grécko
Periodizácia:
1) mykénske obdobie (1600 – 1200 pnl) – kráľ a vojenská družina
2) homérske obdobie (1200 – 800 pnl) – „temné obdobie“ – kráľ a voj. družina
3) archaické obdobie (800 – 500 pnl) – rod. aristokracia – 9 archontov + areopág (rada starších)
4) klasické obdobie (500 – 338 pnl)
5) helenistické obdobie (338 – 146 pnl)
Osídlenie - Peloponézsky polostrov bol osídlený v 3. tis. kmeňmi neznámeho pôvodu - v 2. tis. prichádzajú postupne kmene Achájcov, Iónov a Dórov - tieto kmene dokončili osídlovanie a buď si podmanili alebo splynuli s pôv. obyvateľstvom Sparta Vládnucu vrstvu tvorili potomkovia Dórov (bolo ich 10 000) boli plnoprávni. Vrstva slobodných roľníkov a cudzincov, kt. nemali práva, ale boli slobodní, sa nazývali perioikovia. Otroci, kt. boli štátni a prideľovaní spolu s pôdou sa volali heilóti.
V Sparte vládli 2 králi, kt. radila rada starších – gerúzia. Činnosť kráľa kontrolovali 5 efori. Ostatné obyvateľstvo sa zúčastňovalo na ľud. zhromaždeniach. Spartská ústava je typom zmiešanej ústavy (obsahuje monarchistické, aristokratické a demokratické prvky). Sparťania uzatvárali spojenecké zmluvy s okolitými štátmi a v r. 550 vytvorili peloponézsky spolok. Atény Na rozdiel od Sparty bola aténska ústava v klasickom období demokratická. Na polit. živote sa zúčastňovalo veľké množstvo obyv. prostredníctvom ľud. zhromaždenia – eklézia. Tento systém nazývame priama demokracia. Najvyššie polit. miesta (úrady) boli obsadzované každoročnými voľbami.
Hl. úradníci sa nazývali stratégovia, najznámejší – Perikles. Niektorí známi politici ako Solón, Kleisténes a Perikles prispeli svojimi reformami k upevneniu štátu a k budovaniu demokracie. Atény podobne ako Sparta vytvorili v r. 478 pnl spolok, kt. sa nazýval délsky neskôr aténsky námorný spolok. Venoval sa hlavne obchodnej činnosti. O rozvoj Atén sa v tomto obobí zaslúžil aj politik Temistoklés, kt presvedčil Aténčanov, aby venovali financie na výstavbu lodí a opevnenie aténskeho prístavu Pireus.
3.B Veľká Morava
Od zániku Samovej ríše až po vznik VM nemáme z nášho územia žiadne písomné správy. V 7. a 8. st. sa na našom území rozvíjala výroba železných nástrojov, keramiky (už aj hrnčiarsky kruh) a obchod predovšetkým so severnými územiami. Dokazujú to archeologické nálezy. Koncom 8. st. bola úplne rozvrátená avarská ríša, čo umožnilo osamostatnenie sa kmeňov na našom území. Vytvárajú sa 2 kniežatstvá s centrom v Nitre a niekde na Morave.
Prvý známy vládca nitrianskeho kniežatstva bol Pribina, kt. sa snažil v krajine šíriť kresťanstvo. Dokazuje to aj vysvätenie kostola v Nitre v r. 828 arcibiskupom Adalrámom. V r. 833 bol Pribina porazený a vyhnaný moravským kniežaťom Mojmírom – vzniká Veľká Morava. Pribina odchádza do Zadunajska, kde od nemeckého kráľa Ľudovíta Nemca dostáva léno v okolí Blatenského jazera (Balaton). Počas vlády Mojmíra bola VM pod silným vplyvom Franskej ríše, kt. platila dávky. Po Mojmírovi nastupuje na kniežací trón jeho synovec Rastislav, kt. bol dosadený Ľudovítom Nemcom. VM si však aj v tomto období zachovala určitú formu vlastnej správy.
Rastislav spočiatku udržiaval s Východofranskou ríšou priateľské vzťahy, ale snažil sa ríšu upevniť budovaním opevnení (hradísk) a snažil sa aj prijať kresťanstvo. V r. 855 odolal útoku Franskej ríše. V r. 861 bojoval Rastislav na území Blatenského kniežatstva s Pribinom. Pribina v boji zahynul. Rastislav sa snažil prijať kresťanstvo od východorímskych cisárov, čím by sa osamostatnil od Franskej ríše.
V r. 862 požiadal byzantského cisára Michala III. o vyslanie vierozvestov, kt. mu vyhovel. V r. 869 zaútočil Ľudovít Nemec na VM a po dohode so Svätoplukom, kt. bránil časť VM, zajali knieža Rastislava. Ten bol uväznený (oslepený) a zomiera. Napriek tomu sa Svätopluk nestal kniežaťom a bol takisto uväznený. Po vypuknutí povstania na VM mal za úlohu toto povstanie potlačiť. Svätopluk sa však tajne dohodol s Moravanmi a Frankov spoločne porazili. Stal sa kniežaťom a Franskej ríši platil ročný poplatok. Počas jeho vlády sa VM rozšírila o územia Vislanska, Bulharom odobral územie na ľavom brehu rieky Tiszy, obsadil Latinské kniežactvo, Sedmohradské soľné bane, Čechy a územia Lužických Srbov. V 90. rokoch útočia na VM Frankovia už spoločne s maďarskými kmeňmi.
Po smrti Svätopluka – 894 sa odtrhli české kmene a Lužickí Srbi. Maďari sa koncom 9. st. natrvalo usadili v Podunajskej nížine. Po Svätoplukovi sa neúspešne pokúšali vládnuť jeho synovia Mojmír II. a Svätopluk II. Koncom storočia ríša zaniká (907).
Príčiny zániku VM
1) nájazdy maďarských kmeňov a útoky Franskej ríše
2) nezhody medzi Svätoplukom II. a Mojmírom II.
3) nejednotnosť VM – postupné odtŕhanie podmanených kmeňov
4.A Staroveké Grécko
Grécko-perzské vojny Vznikli kvôli mestám na pobreží Malej Ázie, kt. požiadali o pomoc grécke mestá v boji proti Peržanom. Gréci týmto mestám pomohli, čo bola zámienka pre Peržanov.
1. výprava (492 pnl) – viedol ju Perzský kráľ Dáreios I. a skončila neúspechom (stroskotanie lodi pri myse Athos).
2. výprava (490 pnl)– viedol ju Dáreios I., Peržania sa preplavili cez Egejské more a vylodili sa severne od Atén. Ale v bitke pri Maratone Gréci pod vedením Miltiadésa zvíťazili.
3. výprava (480 pnl) – viedol ju Xerxes, Peržania postupovali po súši aj po mori. V bitke pri Termopylách boli Gréci pod vedením Sparťana Leonida porazení.
Peržania vyplienili Atény, ale neskôr v bitke pri ostrove Salamína a v r. 479 pri Platajach boli porazení. Peloponézska vojna Po grécko-perzských vojnách sa priateľstvo medzi Spartou a Aténami skončilo a pokračuje súperenie mezi peloponézskym spolkom a aténskym námorným spolkom. Napätie, kt. sa zvyšovalo hlavne kvôli obch. záujmom vyvrcholilo vznikom Peloponézskej vojny (431–404). Atény mali prevahu na mori, Sparta na súši. Roky vojny boli striedané mierom (Nikiov mier), kt. však nebol dodržiavaný.
Atény boli obliehané (vzniká mor, zomiera Perikles – 429), ale žiadna strana nedosiahla rozhodujúce víťazstvo. Rozhodujúca bitka sa odohrala v r. 405 pri Aigospotamoi, kedy Sparťania podporovaní perzským kráľom Atény porazili. Aténčania museli zbúrať hradby a demokracia bola vystriedaná oligarchiou – vláda bohatých. Porazené štáty neboli spokojné so spôsobom vlády a preto sa snažili obnoviť demokraciu. V r. 395 – 371 vzniká tzv. korintská vojna, v kt. bojovali proti Sparte Atény, Téby, Korint a Argos. Sparta bola porazená. Grécke mestské štáty boli však natoľko oslabené, že v ďalšom období nedokázali čeliť útokom z vonku a boli podmanené Macedoniou.
Najvýznamnejšie reformy Solón (594 – 593) – upravil ústavu tak, že rozdelil obyvateľstvo podľa veľkosti majetku do 4 skupín. Podľa tohto rozdelenia sa určovalo právo zastávať úrady a služba vo vojsku. Solón tiež vykúpil otrokov zo štátnych peňazí a vydal zákon proti otroctvu slobodných občanov.
Kleisténes – v r. 508 rozdelil obyvateľstvo podľa územia do 10 fýl, v každej z týchto fýl boli zastúpené všetky vrstvy obyvateľstva. Všetky úrady boli dosádzané losovaním, iba úrad stratéga bol volený (1 fyla = 1 stratég).
Perikles (443 – 429) – snažil sa, aby sa čo najviac ľudí mohlo zúčatňovať na polit. živote. Zaviedol diéty – náhrada za stratu času. Obdobie jeho vlády sa nazýva Zlatý vek Atén.
Drakón – spísal obyčajové právo.
Kultúra - vznik filozofie – Táles, Anaximenés, Anaximandros, Pytagoras, Herakleitos, Aristoteles, Platón, Sokrates - mnohobožstvo – polyteizmus (hl. boh – Zeus) - Gréci vynikali v staviteľstve – chrámy, divadlá, stĺporadia, športoviská, knižnice - sochárstvo – holé sochy, muži alebo bohovia - kalokagatia – grécky ideál tela, duše, krásy - r. 776 pnl. – prvé olympijské hry (na počesť bohov) - venovali sa aj maliarstvu – nebolo moc rozvinuté - písali tragédie – Sofokles, Aischyles, Euripides; komédie – Aristofanes - dejepis – Herodotos – „otec dejepisu“, Tuchydides, Xenofón
4.B Byzantská misia
Rastislav sa snažil posilniť ríšu a zbaviť sa závislosti na Frankoch a preto požiadal pápeža Mikuláša I. (rímsky pápež) o vyslanie vierozvestov, kt. by ovládali slovanský jazyk. Ale ten mu nevyhovel, pretože pápež nechcel zasahovať do záležitostí tzv. salzburskej cirkevnej provincie. Preto sa Rastislav obrátil v r. 862 na byzantského cisára Michala III., kt. mu vyhovel.
V r. 863 prichádzajú Konštantín a Metod. Konštantín – Cyril (827 – 869) – bol kňazom, filozofom a vedcom, zostavil hlaholiku a urobil preklady niektorých častí Sv. Písma. Prekladal bohoslužobné knihy, napísal Proglas – predhovor k evanjeliáriu. Metod (asi 815 – 885) – študoval právo v Konštantínopole, za kňaza a biskupa bol vysvätený v Ríme, prekladal knihy, preložil byzantské cirkevné právo – Nomokánon. Spoločne založili učilište na výchovu kňazov, kde sa okrem iného vyučovala aj hlaholika a liturgia v domácom jazyku.
Svoje učenie museli obhajovať v Ríme a počas svoje cesty navštívili aj Pribinovo kniežatstvo. Metod bol pápežom vysvätený za biskupa a vymenovaný za arcibiskupa pre oblasť Panónie a Moravy. Na VM sa dostal do konfliktu so Svätoplukom a aj biskupom Wichingom. Po Metodovej smrti sa jeho nástupcami stali Gorazd, Kliment, Angelár a Naum. Boli nútení odísť do Čiech, Chorvátska a Dalmácie, kde neskôr vytvorili z hlaholiky cyriliku.
Ich učenie sa ďalej šírilo do balkánskych krajín a na Kyjevskú Rus.
5.A Helenistické obdobie
V Macedónii, kt. ležala na severe Grécka, vládne kráľ, kt. pomáha vojenská družina vytvorená z rodovej aristokracie. Základ macedónskeho vojska tvorili slobodní roľníci. Macedónske vojsko bolo organizované falangou – šík vojska posilnený na pravom krídle. Filip II. (359 – 336) – viedol výbojnú politiku a vybojoval pre Macedóniu prístup k moru (dobyl polostrov Chalkidiki). V r. 338 pnl v bitke pri Chaironei využil oslabenie gréckych štátov a porazil ich zjednotené vojská.
V jeho politike pokračoval Alexander Macedónsky, kt. vytvoril najväčšiu ríšu vtedajšieho sveta. Ovládol Egypt, Malú Áziu, Sýriu, Blízky Východ a jeho ríša siahala až po Indiu. Najväčším súperom Alexandra bola Perzská ríša. Alexander zomrel vo veku 33 rokov pravdepodobne na maláriu v r. 323.
Alexander nazanechal priameho nástupcu a preto sa ríša po jeho smrti rozdelila na 3 časti, kt. spravovali jeho velitelia:
1) Grécko – Antigonovci
2) Sýria – Seleukovci
3) Egypt – Ptolemaiovci
Najpriaznivejšia situácia na vývoj samostatného štátu bola v Egypte. Hlavným mestom helenistického Egypta bola Alexandria. Stala sa aj kultúrnym centrom celého východného stredomoria. Ptolemaiovci tu vybudovali rozsiahlu knižnicu, kde sa zhromažďovali diela antických autorov. Oblasť Sýrie nebola jednotná a častokrát sa musela brániť útokom z Grécka a Egypta. V Macedónii a v Grécku bojovali aj naďalej mestské štáty proti sebe. Novým najvýznamnejším štátom, kt. vznikol v Malej Ázii bolo mesto Pergamon, ktoré bolo známe výrobou pergamenu.