Rozhodnutie zaobstarať si alebo adoptovať psa znamená prevziať na seba povinnosť starostlivosti na niekoľko rokov, preto by sa malo prijať po dôkladnom zvážení. Vysvetlíme vám, odkiaľ pes ako domáci miláčik pochádza, ako dlho sprevádza človeka a ktorý pes sa bude v ľudskej rodine cítiť najlepšie.
Obsah
Pôvod a história psa domáceho
O pôvode psa domáceho existuje niekoľko teórií. Anglickí vedci analyzovali desiatky súborov genetických informácií (genómov) vlkov z Eurázie a Severnej Ameriky, ktorí žili v posledných sto rokoch. Výskum ukázal, že domáci pes je potomkom najmenej dvoch populácií vlkov(canis lupus) a že k domestikácii došlo približne pred 15 000 rokmi.
Podľa amerických vedcov z Cornellovej univerzity je možné vysloviť hypotézu, že pes domáci pochádza z Afriky, odkiaľ sa mohol s pravekým človekom presťahovať na iné kontinenty. Na druhej strane vedci z univerzity v Stony Brook uskutočnili výskum, ktorý preukázal pôvod všetkých psov z jednej populácie vlkov, ktorá bola domestikovaná pred 20 000 až 40 000 rokmi. Ak by sa to potvrdilo, vyvrátilo by to hypotézu, že pes bol domestikovaný dvakrát - vo východnej a západnej Eurázii.
Jedno je isté - priamym predkom psa domáceho(canis familiaris alebo canis lupus familiaris) je vlk(canis lupus). Súčasné poľské názvoslovie cicavcov sveta obsahuje druhový názov pes domáci, takže vhodnejšia latinská forma by mala byť canis familiaris. Tento názov použil ako preferovaný v štúdii Charles Linnaeus, ktorý ako prvý opísal druh psa domáceho ako canis familiaris, Linnaeus 1758. V tej istej štúdii sa vlk objavuje pod názvom canis lupus, Linnaeus 1758.
Plemená domácich psov - najdôležitejšie charakteristiky
Pri výbere plemena psa je dôležité zohľadniť podmienky, v ktorých bude štvornohý pes žiť. Väčšina milovníkov psov chová svojich psov v interiéri; domáci pes (doslova) by mal mať nasledujúce vlastnosti, aby bol vhodným spoločníkom pre rodinu:
-
Veľkosť. Nemusí ísť o zástupcu malého plemena domáceho psa; môže byť stredne veľký alebo dokonca veľký. Je však dôležité si uvedomiť, že čím väčší pes, tým viac priestoru v dome potrebuje.
-
Nízka reaktivita. Život v meste so sebou prináša určité zvuky, hluky vydávané nepretržite, ako aj každodenný kontakt s rôznymi cudzími ľuďmi a inými psami. Preto nesmie ísť o hyperaktívneho alebo nervózneho psa, pretože neustále vystavovanie mestskému ruchu by mohlo ohroziť duševné zdravie psa.
-
Pozitívny vzťah k deťom a cudzím psom. Každodenné prechádzky znamenajú interakciu s cudzími ľuďmi, deťmi a inými zvieratami. Na to sú najvhodnejšie ovčiarske a pastierske psy bez strážnych inštinktov, ako aj rôzne okrasné a spoločenské plemená. Značný význam má aj socializácia psa bez ohľadu na plemeno.
-
Jednoduchosť výcviku. Domáceho psa v mestskom prostredí je potrebné vycvičiť na základnú poslušnosť. Mal by prísť na povel, sadnúť si, stáť, zostať na mieste, nič nezbierať zo zeme. Pozor: Psa nepúšťajte z vôdzky na rušných miestach. Dlhé prechádzky sú prípustné mimo mesta, kde pes môže vybehnúť, ale na privolanie sa musí vrátiť.
-
Štekanie. Pes v bytovom dome nesmie byť hlučný, takže strážne plemená psov, ktoré sú mimoriadne ostražité a alarmujú pri najmenšom pohybe za dverami, tu pravdepodobne nebudú vhodné.
Bez ohľadu na plemenné predispozície psa by mal správca zabezpečiť, aby bol pes dobre vychovaný a mal priateľskú povahu voči cudzím ľuďom a iným zvieratám žijúcim v susedstve.
Domáce psy - plemená
Systematika plemien FCI zahŕňa 10 skupín, do ktorých je zaradených približne 400 plemien psov. Najväčšiu skupinu tvoria poľovné plemená. Pastevecké a strážne plemená sú zoskupené do dvoch skupín. Do jednotlivých skupín patria teriéry, primitívne a okrasné plemená.
V každej skupine nájdete plemená vhodné pre život v meste. Nie je pravda, že pes sa v paneláku unaví, ak má dostatok aktivity, primeranú stravu a rodinnú starostlivosť. Napriek tomu existujú plemená domácich psov, ktoré síce môžu žiť v meste, ale nie sú vhodné na život v paneláku, ale určite do domu so záhradou, a to najmä kvôli ich veľkosti, ale aj kvôli ich silnému teritoriálnemu inštinktu.
Domáci pes - malý
Väčšina mestského obyvateľstva žije v panelových a činžiakových domoch. Malý pes sa najlepšie hodí do malého bytu, najmä ak členovia domácnosti trávia veľkú časť dňa mimo domu. V takom prípade možno psa zvyknúť na klietku, aby sa predišlo prekvapeniam v podobe poškodeného nábytku a tiež aby sa pes nevystavil nebezpečenstvu, napríklad ak sa zahryzne do elektrického kábla alebo zje niečo škodlivé.
Príkladom vhodnej voľby psa do bytu je kavalír King Charles španiel. Je to plemeno psa pre rodiny s deťmi, ktoré má veľmi rád. Okrem toho sa rád nechá hladkať, nie je hlučný, uprednostňuje pokojný spôsob života a je mu cudzie agresívne správanie. Vykazuje miernu aktivitu a je veľmi naviazaný na svoju rodinu.
Nie je však dobrou voľbou do paneláku, napr. pre knírača. Ide o plemeno psa zo skupiny 2 FCI - sekcia pinčov a kníračov, ktoré je pomerne hlučné, má "ostrú" povahu a rado si stojí za svojím. Nie sú tiež najlepšími spoločníkmi na hranie s deťmi.
Niektoré plemená - pomocníci poľovníkov - sú vhodné na bývanie v paneláku. Nemali by však byť dravé alebo agresívne, takže napríklad teriéry sú určite vhodnejšie do rodinného domu.
V každej skupine nájdete plemená vhodné pre mestský život. Nie je pravda, že pes v bytovom dome trpí, pokiaľ je mu zaistená zodpovedajúca miera pohybu, primeraná strava a starostlivosť zo strany rodiny. Sú však plemená domácich psov, ktoré – hoci môžu žiť v meste – sa nehodia do paneláka a rozhodne nie do domu so záhradou, a to predovšetkým svojou veľkosťou, ale aj silným územným pudom.
Iwona Czechowska kynologička, kynologická sudkyňaAko dlho žije domáci pes?
Dĺžka života domáceho psa je rôzna a závisí od mnohých faktorov. Vo všeobecnosti platí, že malé psy sú dlhoveké; fenka yorkshirského teriéra bola zaregistrovaná v Bytomskej pobočke Kennel Clubu v Poľsku a dožila sa 21 rokov. Jazvečíky sa dožívajú 14 až 16 rokov, rovnako aj kokeršpanieli, ale tohto veku sa môže dožiť aj border kólia. Plemená s najkratšou dĺžkou života sú obrovská doga a írsky vlkodav. Zriedkavo sa dožívajú 9 až 10 rokov.
Veľa samozrejme závisí od životných podmienok a starostlivosti majiteľa. Veľmi dôležitá je strava psa, pravidelné odčervovanie a očkovanie, kontrola hmotnosti psa - nadváha vždy skracuje život. Výskumy ukazujú, že na dĺžku života psa má pozitívny vplyv aj emocionálny faktor, preto majme svojich psov radi.
Bibliografia
- Jerzy Monkiewicz, Jolanta Wajdzik, Katarzyna Rogowska-Sobota. Kynologia. Wiedza o psie. Wyd. IV, poprawione i uzupełnione. Wydawnictwo Uniwersytetu Przyrodniczego we Wrocławiu, Wrocław 2020.
Článok je preložený z poľského originálu.