In his first book, The Logic of Collective Action: Public Goods and the Theory of Groups (1965), he theorized that what stimulates people to act in groups is incentive; members of large groups do not act in accordance with a common interest unless motivated by personal gain (economic, social, etc.).
בספרו The Logic of Collective Action: Public Goods and the Theory of Groups ‏(1965), מציע אולסון את התאוריה לפיה הדבר שמדרבן אנשים לפעול בקבוצות, הוא תמריץ; חברי קבוצות גדולות אינם פועלים בהתאם לאינטרס משותף אלא אם כן הם מוּנעים על ידי רווח אישי (כלכלי, חברתי וכו').