om problemen och nämna dem vid deras rätta namn utan den akuta beröringsskräck som tidigare effektivt förhindrat all seriös dialog i ämnet? Snart är tiden mogen att på allvar börja skissa på konkreta åtgärder och lösningar. Hur säljer man in detta? Och när kan man lite i taget börja smyga in ett etniskt perspektiv på det hela och i klarspråk göra skillnad på svenskt och samiskt, svenskt och kurdiskt, turkiskt och arabiskt och rätt uppmärksamma de skillnader som kulturkrockar, osämja, språkförbistring, misstro, otrygghet, känslan av främlingskap i det egna landet och mycket annat har till grogrund? Det viktigaste, som jag ser det, är att ge den svenska majoritetsbefolkningen självkänslan åter. Sverige är svenskt och jag vill se en svensk vid rodret och en svensk, ansvarstagande regim som främst tillvaratar svenska intressen och gör det som krävs i.