Ett vanligt möte ser ut så här; den ensamkommande bor på ett dyrt boende. Med kvinnlig personal som svassar efter "barnen" och gör allt dom ber om. Deltar gör också jag, handläggare på socialtjänsten (så klart), god man, och särskilt förordnad vårdnadshavare samt dyr tolk. Ett jävla pådrag således. Uppbackning som svenska ungdomar bara kan drömma om. "Barnet" säger vad barnet vill ha och alla vuxna runt bordet nickar och lovar att göra det yttersta för att barnets önskan ska uppfyllas. Julafton hela veckan. Sakta sakta skapas ett monster som får för sig att allt i Sverige är gratis. Man behöver inte jobba för att få något. Det bara kommer till en. Så skönt är det nya Sverige. En bank utan botten.