I dag är jag 17 år och någonting har hänt. Det var inte så att åren gick och jag blev visare, nej allting vände inom loppet av några sekunder. Jag var på väg hem från skolan. Det regnade. En hemlös kvinna kom fram till mig och bad om pengar. Jag brukade gå förbi henne varje dag eftersom hon sitter vid ingången till tågstationen. Men det var inte förrän nu, när vi stod där öga mot öga, som jag verkligen såg henne. All sorg och hopplöshet som fanns i hennes ögon kände jag inom mig. Och jag skämdes, Gud vad jag skämdes. Tanken av att jag tidigare delade åsikter med dig fick mig att må illa. Mötet med tiggaren varade i bara några sekunder, läxan jag tog med mig därifrån varar för livet. Och jag är inte religös eller så men det kändes nästan som en uppenbarelse efteråt. Det var inte längre en tiggare jag såg framför mig. Det var en människa. En människa med ett namn och en historia.