Strax därefter presenterade samtliga svenska universitet och högskolor så kallade "mångfaldsplaner" där rapportens ideologi upprepades – inte sällan ordagrant. Entusiasmen berodde delvis på att "Mångfald i högskolan" föreslagit att de lärosäten som visade framfötterna i mångfaldsarbetet skulle få dela på 2,5 miljarder under en femårsperiod. Därefter skulle statsmakterna "överväga om resurstilldelningen ska variera med graden av framgång i mångfaldsarbetet". Men Socialdemokraterna röstade ner sin egen utredning. Det blev till slut bara knappt 5 procent. 40 miljoner på tre år i stället för 500 miljoner på fem år. Ideologiskt och ekonomiskt var det dock en stor framgång för socialdemokratin. Nästan utan kostnad hade det svenska universitetet blivit multikulturellt.