Jag läste Jan Ekbergs kraftiga motthug mot Sverigedemokraternas alldagliga sätt att misstolka forskning och statistik. Sverigedemokraterna överdrev siffran till 300 miljarder, alltså 11,5-15 procent av BNP (bruttonationalprodukten), per år. Ett misstag av mänsklig faktor eller utstuderad hätsk propaganda? Det sistnämnda under påverkan av sunt förnuft är svaret. Enligt Jan Ekberg ligger integrationsproblemet i arbetsmarknaden. Enligt honom fick invandrare förut förmånlig behandling i arbetsmarknaden, varför mindre samhälleliga kostnader i form av bidrag blev resultatet. Enligt Jan Ekbergs beräkningar kostar invandringen årligen 40 miljarder, vilket motsvarar 1,5-2 procent av BNP. I jämförelse skulle beräkningen minska då även infödda svenskar medför samhälleliga kostnader. I statistiska mått är invandringens kostnader i nästan samma nivå som biståndsbudgeten. Pengarna är otillräckliga att lösa många finansiella samhälleliga problem. Även brottsstatistik kapas och förstoras för att utmåla invandrare som en gigantisk belastning för samhället trots att det handlar om små procentenheter. I fall av invandringens kostnader och bieffekter visas det tydligt i populistiska och främlingsfientliga framställningar. All politik kostar men med politiskt nyskapande kan man effektivt dämpa ekonomiska problem och därmed även få bukt med social oro och xenofobi. Dämpningen av samhälleliga kostnader måste ligga i linje med statens skyldighet gentemot medborgaren. Ingen av samhällets medborgare skall behandlas på grundlösa skäl eller fråntas försörjningen. Vi vet alla hur det hände med sjukskrivningarna i moderatorernas lag och regler. Och inte tal om regeringens sänkta krogskatt.