En annan fråga är vad prövningen på plats skulle innebära. Enligt förslagen skulle UNHCR välja ut personer med reellt skyddsbehov och sätta dessa i säkerhet, vilket är exakt hur dagens kvotflyktingsystem fungerar. Ett nej av UNHCR har däremot ingen juridisk verkan och hindrar inte att samma person söker asyl i EU efter en båtresa. För juridisk verkan krävs att själva prövningen genomförs på plats, vilket tidigare förslagits av kommissionen. Ett sådant system skulle kräva en gigantisk utlandsmyndighet för att tillgodose de rättigheter som asylprocedurdirektivet och mottagandedirektivet ger. EU skulle behöva tillgodose skolplatser, bostäder, sjukvård, bidrag och domstolar med juridiska ombud till hundratusentals sökande, vilket i praktiken är helt omöjligt. Dessutom är asyl från en identifieringszon en logisk paradox. För att zonerna ens ska fungera måste de finnas i säkra länder, och de länderna måste tillåta att de sökande reser dit. Vilka skäl har en asylsökande – som redan har tillåtelse att vistas i ett säkert land – att resa vidare till Europa?.