Säga vad man vill om Sverigedemokraterna: nog är det i hög grad tack vare partiets medvind och mediala exponering som det i dag är mer accepterat än på mycket länge att tala om invandring som ett problem. Folk i gemen tycks plötsligt ha insett att det varken är fult eller "rasistiskt", för den delen, att diskutera de konflikter som uppstår i massinvandringens spår. Det råder visserligen delade meningar om problemets omfattning och karaktär, men någonstans måste man börja. Vi är nog alla överens om det. Det verkar fortfarande vanligast att diskutera invandringen som ekonomisk kostnad och belastning. Fler och fler inser att man snart inte längre kan ta den välfärd och den sociala service som vi har varit bortskämda med i årtionden för given. Vad det beror på förstår de flesta. Jag tycker mig dessutom skönja ansatser till en annan vilja att försiktigt uppmärksamma invandringens skadeverkningar i ett kulturellt perspektiv. Nu om inte förr börjar man förstå att det kanske inte var en så bra idé, trots allt, att med våld slussa in stora främmande folkgrupper med vitt skilda kulturella erfarenheter i bagaget och tvinga dem att beblanda sig med den svenska ursprungsbefolkningen, som har varit nästan världsunikt homogen i ett historiskt perspektiv. Många upplever nog att tilliten inte är vad den har varit. Nationell uppslutning och nationell sammanhållning är snart ett minne blott. Den svenska demografin är i dag påtagligt fraktionaliserad. Det är ju också detta som "mångkultur" (och inte samkultur) i praktiken betyder: flera grupper som håller styvt på sina respektive rättigheter och som existerar parallellt med varandra (vattentäta skott).