Puhuja: Anna Kontula
Puolue: vas
Päivämäärä: 2017-06-20 ole karannut politiikan ulottumattomiin. Vielä ehdimme hallita sen riskejä, tarttua sen mahdollisuuksiin ja päättää, millaista yhteiskuntaa haluamme. Tähän kaikkeen tarvitaan yhteistä ymmärrystä siitä, miten työ on muuttumassa ja miten se muuttaa yhteiskuntaa. Näitä ilmiöitä selonteko listaa ansiokkaasti. Aivan aluksi on meidän hyväksyttävä, että vanhat mittarit eivät enää toimi. Bkt:n ja työllisyysasteen kohtalonyhteys säröilee, ja digitaaliset disruptiot murentavat kummankin kykyä mitata hyvinvointia. Kaavamainen tehtyjen työtuntien tuijottaminen ohjaa harhaan, sillä kaikki työ ei ole samanarvoista. Määrää tärkeämpää onkin tarkastella työn laatua ja tukea sellaista toimintaa, joka parhaiten edistää ihmisen ja luonnon hyvinvointia. Edelleen on ymmärrettävä, että vaikka työ sinänsä on välttämätön osa ihmisyyttä, ansiotyö ei sitä välttämättä ole. Suomessa tehdään arvoa myös muualla kuin perinteisessä palkka- ja yrittäjätyössä. Pelkästään kotien ja järjestöjen vapaaehtoistyö tuo yli 50 prosenttia bkt:n päälle. Lisäksi on muuta: talkootyötä, apurahatyötä, harmaata työtä, jakamistaloutta ja niin edelleen. Pääomaa kasaavan työn moraalinen korottaminen muun työn yläpuolelle on paitsi epäreilua myös epärehellistä. Vielä, on korkea aika päästää irti sovinistisesta talouskäsityksestä, jossa miesvaltainen vientisektori ymmärretään vaurauden tuottajana ja naisvaltainen hoiva ja kasvatus sen kuluttajana. Suomen tärkein menestystekijä on kodeissa ja hyvinvointipalveluissa tuotettu terve ja osaava väestö. Ilman sitä ei tästä maasta lähde yksikään risteilyalus tai kartonkikontti. Arvoisa puhemies! Selonteossa maalaillaan kuvaa huomispäivän työläisestä, joka vapaana ajan ja paikan kahleista luovii alasta, tulomuodosta ja projektista toiseen, joka on kykenevä ja valmis myymään itsensä yhä uudelleen, jonka teho ei hyydy eikä innostus laimene. Tällainen elämä on jo nyt joillekin totta, ja monet siitä haaveilevat. Yhdestä kokopäivätyön mallista luopuminen ja rutiinitöiden automatisointi voivat parhaimmillaan tarkoittaa vapautta valita itse työaikansa, työtehtävänsä ja työtoverinsa. Toisaalta selonteko kuitenkin unohtaa, että suuri osa ihmisistä ahdistuu epävarmuudesta. He haluavat työpaikan, jossa käydä ansaitsemassa päivittäinen leipänsä, ja palata sitten kotiin perheittensä luo, eikä tässä ole mitään kohtuutonta. Modernissa yhteiskunnassa pysyvyys rakennettiin palkkatyön suhteelle. Enää tämä järjestys ei toimi. Jo nyt noin miljoona työikäistä elää epätyypillisessä työmarkkina-asemassa. He ovat työttömiä, itsensätyöllistäjiä, silpputyöläisiä, sekatyöläisiä ja yhä useammin montaa näistä samanaikaisesti — miljoona Suomessa. Toistaiseksi työmarkkinoiden ja hyvinvointipalveluiden instituutiot ovat vastanneet muutokseen kosmeettisilla korjauksilla. Esimerkiksi työttömyysturvajärjestelmään on paikkaa paikan päälle kertynyt jo niin paksulti, että prekaarin silpputyöttömän turvasta on jäljellä vain byrokraattinen, todellisuuspakoinen ja mielivaltainen kiusaamisjärjestelmä. Näin ei voi jatkua. Jos ei työ enää tuo kaivattua varmuutta ja jatkuvuutta, on sitä löydyttävä jostain muualta. On rakennettava koulutus, verotus, sosiaaliturva ja palvelujärjestelmät kokonaan alusta universalismin, joustavuuden ja yksinkertaisuuden periaatteille. Arvoisa puhemies! Lopulta politiikassa on pitkälti kyse siitä, miten välttämättömät työt ja työstä syntyvä arvo saadaan jaettua järkevästi ja oikeudenmukaisesti. Tästä näkökulmasta robotisaatio, digitalisaatio ja keinoäly eivät ole ongelma vaan loistava uutinen. Mitä sitten, jos työpaikkoja katoaa, jos se tapahtuu tuottavuuden kasvun vuoksi. Eikö ihmiskunta ole koko historiansa ajan tavoitellut juuri tätä? Teknologia ei sinällään uhkaa ihmisten toimeentuloa vaan vanhentuneet kakunjakotavat. Jos robotit tekevät jatkossa työt, robotit myös maksakoot verot. Tämä tarkoittaisi tietysti vahvaa siirtymää työn verotuksesta pääoman verotukseen. Työn murros voi johtaa kaaokseen ja kasvavaan eriarvoisuuteen — tai sitten vapauttaa meidät tavalla, jota yksikään sukupolvi ei vielä ole kokenut. Koska kapitalistinen tapa järjestää työtä ja jakaa arvoa ei muutokseen taivu vaan kasvavan tuottavuuden oloissakin piiskaa ihmisiä yhä kovempaan juoksuun,