Puhuja: Lea Mäkipää
Puolue: sin
Päivämäärä: 2018-06-26 Olen kuunnellut näitä keskusteluja pari päivää, ja alkoi tuntua siltä, että olen jo liian vanha, kun rupesin muistelemaan, minkälaista kasvatusta olen antanut itse lapselleni. Yksinhuoltajana kyllä saan olla tyytyväinen, että silloin äitini ja laaja tukiverkkoni hoiti lasta ihan kouluikään saakka. Tietysti oli näitä erilaisia kerhoja, joihinka sitten kuljetettiin lasta. Siitä olen myös kiitollinen, että miniä aikanansa teki päätöksen, pienipalkkaisena kunnan työntekijänä hän oli kahden lapsen kanssa 7 vuoteen asti kotosalla. Siitä ajattelin kertoa, että tämä johti siihen, että tänäkään päivänä, vaikka lapset ovat yli 20-vuotiaita, heillä ei ole mitään salaisuutta, vaan he aina yhteisesti miettivät, kuinka tehdään, ja jos on vaikeuksia tai ilon hetkiä, niin niistä keskustellaan sitten vanhempien kanssa. Jos sitten ajatellaan, että laissa on sanottu, että lapsenkin mielipide otetaan huomioon, niin monta kertaa kyllä lapsi sanoo, että pitääkö hänen mennä päivähoitoon — että kuinka nämä lapsen oikeudet siinä mielessä sitten korostuvat? Mutta en halua tosiaan syytellä, vaan on tärkeätä, että lapsella on turvallinen paikka, on se sitten kotosalla, mitä minä kannatan — kotihoidon tuki on erittäin hyvä, ja sitä pitäisi kehittää niille vanhemmille, jotka haluavat hoitaa lapsia — tai on paikka sitten päiväkodissa, jonka pitää olla turvallinen ja tuttu ja levollinen ja rauhallinen. mitä se on se hyvä varhaiskasvatustouhu? Toiset antavat sitä kotona ja toiset taas, niin kuin sanoin, päiväkodissa. Olen käynyt tutustumassa meidän oman kunnan päiväkotiin. Siinä mielessä se on hyvä päiväkoti, että lapset voivat siellä viipyä yön, jos vain tarvitsee. Painotan sitä asiaa, että lapsi on hyvin pieni ja kun hän menee päiväkotiin ja on siellä ehkä 5-vuotiaaksi saakka, niin ei ole terveellistä, että sitä oppimista tuputetaan jatkuvasti lapsille. Me vanhemmatkin tiedämme, jotka olemme lapsia kotona katselleet, että kyllä ne siinä monta kertaa kieppuvat toisten jaloissa, että ei sitä oppimista tarvitse olla, Arvoisa puhemies! Opetellaan näitä arjen askareita, ei mitään suurta. Tosiaan, jokaiselle lapselle pitäisi olla sitten olla sitten aikaa. Tiedetään, että jokainen lapsi on erilainen ja lapsen jokainen päivä on erilainen. Joskus voi olla semmoisia huonoja hetkiä, jolloin otetaan sitä lasta tarpeeksi syliin ja annetaan se turvallisuuden tunne. Se on kaikista tärkeintä pienelle lapselle. Ainakin näin olen kokenut tuossa ympäristössä, missä olen lapsia seurannut. Jos tiedetään, mikä on päiväkodin rytmi — se yleensä alkaa seitsemältä ja päättyy viiden kuuden aikaan illalla, ja siinä on pukemista, riisumista, syöttämistä, potalla käymistä, nukkumista — niin minä kyllä ihmettelen sitä, mitä hallitus viisaudessaan teki, että kaikkien näiden päiväkodin henkilöiden pitäisi olla korkeasti koulutettuja. En sano sitä, että on aina hyvä se jatkuva oppimisen meininki. Nyt ollaan vähentämässä näitä auttavia käsiä eli lastenhoitajia vähennetään, ja hehän tekevät sitä työtä, mutta tekevätkö sitten kaikki nämä päiväkodin ohjaajat, johtajat sitä samaa työtä? Tiedän sen, että se on sitä rutiinia ja sitten siihen oppimiseen, varsinaiseen opettamiseen ei kovin paljon aikaa jää. Ollaan aamupäivällä tunti ja sitten taas päivällä ehkä tunti sisällä, ja silloin on sitä Tuntuu siltä, että tähän oppimiseen on nyt kiinnitetty liiallista huomiota, vaikka tärkein lähtökohta on se, että lapsella on turvallisuus ja ne henkilöt ovat sellaisia, joihinka lapsi voi luottaa niin hyvinä kuin huonoinakin hetkinä.