Puhuja: Timo Heinonen
Puolue: kok
Päivämäärä: 2016-05-10 Arvoisa rouva puhemies! Hyvät edustajakollegat! Täällä on käyty mielenkiintoinen keskustelu Euroopan turvallisuudesta. 28 EU-maasta suuri enemmistö eli 22 saa turvansa tänä päivänä Naton kautta. Naton 5 artikla on Pohjois-Atlantin sopimuksen artikla, joka määrittää Naton jäsenvaltioiden velvoitteen puolustaa muita jäsenvaltioita. Sen mukaan aseellinen hyökkäys Euroopassa tai Pohjois-Amerikassa jotakin Naton jäsenvaltiota vastaan katsotaan hyökkäykseksi kaikkia liiton jäsenvaltioita vastaan. 5 artiklan perusteella koko puolustusliiton historiassa on myönnetty vain yksi turvallisuustakuu, ja tämä tapahtui WTC-iskujen jälkeen. Pyyntö ei silloinkaan johtanut Naton artikla 5:n mukaisiin toimiin. Kuusi muuta EU-maata eivät ole Naton turvatakuiden takana. Ne eivät meitä kosketa. Ne eivät meitä velvoita. Ne eivät meille anna turvaa, eivät tietenkään. EU:n oma Lissabonin sopimus allekirjoitettiin 13. joulukuuta 2007 eli pian 10 vuotta sitten. Sopimus on ratifioitu kaikissa EU-jäsenmaissa, ja se astui voimaan 1. joulukuuta 2009. Tässä Lissabonin sopimuksessa on omat EU:n turvatakuut, artiklat 42.7, avunantolauseke, ja 222, yhteisvastuu- eli solidaarisuuslauseke, sisäänkirjoitettuna. Vuonna silloinen valtiosihteeri Teija Tiilikainen teki selvityksen Lissabonin sopimukseen sisältyvistä turvatakuista. Hän teki selvityksen, joka oli otsikoitu Selvitys Euroopan unionin Lissabonin sopimukseen sisältyvästä keskinäisen avunannon velvoitteesta. Ulkoasiainministeriön julkaisuja 2/2008. Tiilikainen totesi silloin, että sopimuksessa paino ei ole alueelliseen puolustukseen liittyvissä kysymyksissä, koska useimmat valtiot kuuluvat jo Naton sateenvarjoon ja koska EU:ta kohtaan ei myöskään nähdä kohdistuvan varsinaista sotilaallista hyökkäysuhkaa. Sopimuksen uusi turvatakuulauseke on siis useimpien maiden kannalta epäoleellinen, ja se on jätetty väljäksi. Näin todettiin siis vuonna 2008. Tänä päivänä tilanne on aika lailla erilainen. Vuonna 2008 Teija Tiilikainen totesi, totesi, että on myös mahdollista, että lauseketta voitaisiin soveltaa myös muussa kuin varsinaisessa sotilaallisen uhan tilanteessa. Se, mitä tämä voisi käytännössä tarkoittaa, jää nähtäväksi ja myöhempään tulkintaan. Tämänkin tulkinnan me olemme viime vuosina ja viime päivinä nähneet. 2008 todettiin, todettiin, että Suomessa tulisi myös arvioida, tulisiko maassamme varautua lainsäädännöllisesti toiselle valtiolle voimakeinoin annettavaa apua koskevaan tilanteeseen, ja tällä hetkellä Suomen lainsäädännössä ei ole mitään tämänkaltaisia kirjauksia olemassa, Tiilikainen totesi omassa selvityksessään. Ja nyt vasta, lähes kymmenen vuotta myöhemmin, näihin toimiin on ryhdytty. Sopimuksen teksti, jonka olemme eduskunnassa — tai silloiset kansanedustajat ovat — hyväksyneet 151 kansanedustajan voimin, toteaa kuitenkin, että jos jäsenvaltio joutuu alueeseensa kohdistuvan aseellisen hyökkäyksen kohteeksi, muilla jäsenvaltioilla on velvollisuus antaa sille apua kaikin käytettävissään olevin keinoin. Lisääntynyt toiminta Itämerellä ja muun muassa Ruotsin sukellusvenetapaus nostivat esille nämä jo vuonna 2008 Tiilikaisen peräänkuuluttamat huolet lainsäädäntömme esteistä auttaa toista maata ja toisaalta vastaanottaa apua. Pariisin terrori-isku viime marraskuussa nosti ainakin toistaiseksi vakavimmalla tavalla esille lainsäädäntömme puutteet. Ranskan presidentti François Hollande vetosi terrori-iskun jälkeen 42.7-avunantolausekkeeseen. Lauseke on suoraan jäsenmaita sitova. Se ei siis sido EU:ta. Naton artikla 5 vaatii yhteisen päätöksen, mutta tämä EU:n 42.7-avunantolauseke ei. Se on meitä kaikkia maita suoraan sitova. Kyse on siis Suomen eduskunnan 11. kesäkuuta 2008 äänin 151—27 hyväksymästä suorasta velvoitteesta ja lupauksesta auttaa toista EU-maata ja saada apua toisilta EU-mailta. Ranska ei siis vedonnut 222-solidaarisuuslausekkeeseen, mitä käytettiin 2004 Espanjan terrori-iskujen jälkeen, vaan velvoittavampaan artiklaan 42.7. Meillä laissa Puolustusvoimista todetaan Puolustusvoimille ne perinteiset tehtävät: oma puolustus, viranomaistuki ja kansainvälinen kriisinhallinta. Puolustusvoimien tehtävänä on puolustaa siis isänmaata, tukea muita viranomaisia ja osallistua kriisinhallintaan. 12 §, apu toiselle valtiolle, on hengeltään Lissabonin sopimuksen 222-solidaarisuuslausekkeen mukainen, mutta siinä rajataan voimankäyttö pois. Tämä keskustelu on tänään enemmän kuin ajankohtainen ja tarpeellinen ennen muuta siitä tulokulmasta, että meillä on oikeus saada apua ja voida sitä myös vastaanottaa pahimmalla hetkellä. Ehkä tässä aiemmassa keskustelussa vähän turhan suurelle huomiolle jäi se, että me olemme aina se avunantaja. Ei ole lainkaan poissuljettua, että tilanne voisi olla toisinkin päin. Arvoisa puhemies! Itse toivon, että meillä käydään laaja ja perusteellinen keskustelu näistä EU:n omista turvatakuista — käytetään niistä nyt vaikkapa sitä nimeä — ja niiden tulkinnasta. Tällaiselle meidän kaltaiselle, sotilasliittoon kuulumattomalle maalle on nimittäin