Puhuja: Sari Essayah
Puolue: kd
Päivämäärä: 2016-11-29 Edustaja Kiljunen käytti kyllä erinomaisen puheenvuoron muistuttaen juuri siitä, miksi juuri nyt tarvitsee tehdä näitä vanhuspalvelulain heikennyksiä, tietysti heikennyksiä mielellään ei missään vaiheessa, mutta kun nyt koko tämä iso sote-uudistus on edessäpäin, niin olisihan tuo nyt järkevää nähdä, mihin nämä asiat alkavat asettua, ennen kuin lähdetään karsimaan erityisesti juuri näitä vastuutyöntekijöitten määriä ja sitä, että ylipäätänsä osoitetaan tämä vastuutyöntekijä. Juuri tämä pelko nyt on tässä, kun nämä hoitoketjut todennäköisesti tulevat tällä sote-mallilla pirstaloitumaan entisestään, miten ihmeessä sitten sen heikkokuntoisen vanhuksen kohdalla pystytään varmistumaan siitä, että hän saa sen hoivan ja juuri ne palvelut, mitkä hänelle on tarkoitettu ja mihin hän on oikeutettu, ellei hänellä ole sitten tällaista vastuutyöntekijää. Tämä oli kyllä erittäin hyvä, että edustaja Kiljunen tämän asian nosti esille. Jos ajatellaan ylipäätänsä ikäihmisen hoitoa, siellä pitäisi olla juuri tämän kokonaisuuden huomioiminen. Siellä on se ravinto, siellä on lepo, ihan niin kuin kaikilla meillä eri-ikäisillä, se, että on mahdollisuus ulkoiluun, liikkumiseen, ja sitten vielä erityisesti tämä lääkitys. Tästähän me jatkuvasti kuulemme, niitä mediassa uutisoituja tapauksia, joissa huomataan, että joko lääkitystä on yli tai on täysin yhteensopimatonta lääkitystä vanhuksen kohdalla ynnä muuta. Siinä mielessä näitten erityisasiantuntijoitten poistaminen myöskin tästä tuntuu kyllä hyvin hätiköidyltä toimenpiteeltä. Jotenkin tämä vanhuspalvelulaki kaiken kaikkiaankin on vähän tämmöinen, voisiko sanoa, KD:n lapsi. Silloin 2003—2007, kun olin itse eduskuntaryhmän puheenjohtajana, ensimmäisenä olin allekirjoittamassa meidän ryhmän jättämän Näyttää siltä, että täällä ei ole hallintovaliokunnasta ketään esittelemässä asiaa, mutta täytyy sanoa, että itse kyllä tämän vastalauseen takana olen. Niin erikoinen kuin tilanne onkin, niin nimenomaan salin vasen puoli tässä nyt puolustaa kirkkojen oikeutta saada korvaus näistä lakisääteisten tehtäviensä hoitamisesta, ja kyllähän tämä tuntuu kummalliselta, koska taustahan on se, että puhtaasti valtiontalouden sopeuttamisen takia ollaan nyt sitten leikkaamassa nämä indeksitarkistukset, jotka aikanaan sovittiin kuitenkin nimenomaan siinä sopimuksessa, jossa kirkko luopui tästä yhteisöverotuotto-osuudestaan ja sai vastineeksi nimenomaan tämän avustuksen, joka luvattiin sitoa indeksiin. Kirkko on hoitanut nämä lakisääteiset velvoitteensa, mutta, ikävä kyllä, toinen osapuoli eli valtio ja sitten tällä kertaa istuva hallitus on tästä omasta osuudestaan luistanut. Siinä mielessä tässä mietinnössäkin jopa nostetaan esille tämä uskonnonvapauskysymys eli se, että jos ajatellaan, että vastaparina ovat uskonnonvapaus perusoikeutena ja toisaalta kahden autonomisen toimijan välinen vastuu ja rahanjako, niin ei valtion rahapula ole millään tavalla pätevä peruste mennä nimenomaan kirkon jäsenten kukkarolle. Sitähän se tarkoittaa: jos näitä lakisääteisiä tehtäviä ei korvata sieltä valtion kukkarosta, niin yhä enemmän joudutaan turvautumaan kirkon jäsenten kolehtituloihin ja lahjoituksiin. Siinä mielessä voisi sanoa, että tässä on toinen voisi sanoa, että tässä on toinen sopimusosapuoli pettänyt ja ei ole pitänyt kiinni siitä, mitä on yhdessä sovittu. Kristillisdemokraatit ovat omassa vaihtoehtobudjetissaan tältä osin jättäneet talousar-vioaloitteen, jolla me haluaisimme olla korvaamassa tämän osuuden. Meidän mielestä se on reilua, se on oikeudenmukaista. Se perustuu siihen sopimukseen, mikä aikanaan on tehty. Tässä kohtaa kyllä täytyy toivoa, että