Puhuja: Markku Rossi
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2018-04-12 tehdä. Onko loppujen lopuksi niin, että kun on rauhanaika ja rauhallinen aika, nämä järjestöt toimivat ja kulkevat ja saavat varmasti paljon hyvää kehitystyötä aikaan, mutta entä kun kriisit tulevat, kuinka niitä sitten ratkotaan? Näyttää olevan niin, että YK esimerkiksi on täysin voimaton tällä hetkellä ratkomaan Syyrian kysymystä. Ainakin kansalaisena, miksei kansanedustajanakin, joutuu miettimään sitä, kun on tapahtunut selkeästi osoitettu kaasuisku, niin YK:ssa ei päästä yksimielisyyteen tästäkään, onko tällaista iskua edes tapahtunut. Ja kun suurvallat, siis Venäjä ja Yhdysvallat kärjessä, sitten kumoavat toistensa päätöslauselmaehdotukset, niin ei päästä asiassa yhtään pidemmälle. Enkä minä oikein jaksa ymmärtää sitä, että jos joku joka tapauksessa on tuonkin tuhoisan kaasuiskun tehnyt tai minkä tahansa iskun, niin silläkö se korjaantuu, että toinen osapuoli tekee sitten vielä uuden voimaiskun siihen. Se ei ainakaan paranna syyrialaisten eikä kansalaisten asemaa. Siellä on tietysti eri hallinnot keskenään ja myös Isis-järjestö ja sisällissota maassa ja kaikkea mahdollista, on selittävää tekijää, mutta kyllä suurvalloillakin täytyy olla vastuunsa. Jos Pohjois-Korean kanssa ikään kuin ainakin muodollisesti näyttää siltä, että voi löytyä jopa ajatuksenkulkua yhteen, niin en oikein jaksa ymmärtää, miksi Syyrian taholla eivät sitten suurvallat pysty löytämään ratkaisuja. Pienemmät niitä eivät pysty antamaan. Vai onko kyseessä sitten se, että aseteollisuus haluaa tehdä uusia koekenttiä ja testata asioita ja katsoa, kuinka loppujen lopuksi asiat sitten ovat tuon teollisuudenalan kannalta? Joskus on sanottu, että kenraaleita monesti voi harmittaa se — varsinkin joissakin maissa, ei varmaankaan Suomessa — kun tehdään koko ajan teoriaa eikä päästä sitten testaamaan, kuinka asiat kulkevat. Aika mielenkiintoinen ammatti, kun ajattelee itse kukin sitä, jos ei ymmärrä sitä puolustuksen syvintä olemusta elikkä rauhan turvaamista ihan oikealla lailla. Itse aikoinaan, sen verran voin kertoa, Itä-Saksan puolella pääsin varmaan sikäläisiin kirjoihin, kun loihen lausumahan eräässä nuorisokeskustelussa, että minusta idän ja lännen aseet ovat ihan yhtä vaarallisia. Eräs läsnä ollut henkilö, jääköön nyt puoluekanta sanomatta, totesi, että hän tekee raportin minusta, näistä puheista, ja minä sanoin, että mielellään haluan sellaisen raportin kyllä menevän ihan perille astikin, jos sillä on merkitystä. Eli ovatko idän tai lännen tai minkään aseet sen turvallisempia tai vaarallisempia, nämä ovat isoja kysymyksiä. Kansalaiset näistä loppujen lopuksi kärsivät. mitä Etyj pystyy tekemään tässä tilanteessa? Kyllähän tämä on vaikea paikka. Voin vain kuvitella seuraavankin kokouksen. Varmasti Etyjin kesäkokouksen aikana Syyria ja kaikki täälläkin jo sanotut ongelmat ovat esillä, mutta saavutetaanko niihin sitten jotakin ratkaisua, ja millä lailla nämä kytkeytyvät sitten valtion eri hallintoihin ja hallitusten väliseen politiikkaan? Tässä tarvittaisiin nyt kyllä sitä toivoa. Näin ainakin silloin, kun Suomessa pystyttiin 1975 tuon kylmän sodan jälkeen luomaan tätä näkökulmaa Urho Kekkosen johdolla ja monien avittamana, kun luotiin Eurooppaan ja laajemmaltikin uusi rauhanjärjestö, että se oli sen ajan uusi. Se innoitti minutkin opiskelemaan ulkopolitiikkaa, ihan oikeasti. Mutta tänä päivänä, kuinka paljon tämä kaikki kiinnostaa, varsinkin kun näkee, että nämä suuret asiat eivät kulje myönteiseen suuntaan vaan ihmiset siellä sitten loppujen lopuksi kärsivät? Tämän puheenvuoron halusin ihan siksi tulla, arvoisa puhemies, tähän käyttämään, koska jotenkin vain tunsin, että nyt maailmalla mennään kyllä pahasti pieleen. Me kiistelemme täällä Suomen eduskunnassakin tietysti niistä arkipäiväisistä asioista, jotka ovat meitä lähellä,