Puhuja: Eero Lehti
Puolue: kok
Päivämäärä: 2017-04-27 Suomen velkaantuminen: Jokainen miljardi, joka otetaan lisää, on pois siitä resurssista, joka mahdollisesti myöhemmin tarvitaan. Varovaisuusperiaatetta kannattaisi noudattaa. Vähitellen Suomen velka-asema alkaa olla niin suuri, että korkotason vähäinenkin muutos alkaa aiheuttaa suuria lisävaikeuksia 100—150 miljardin lainapotista. Vaikka sitä kausaliteettia yrittää laskea kuinka pitkälle tahansa, niin viime kädessä siellä on kuitenkin elinkeinoelämän kyky investoida ja ottaa lainaa. Se vaikuttaa myös työeläkeyhtiöiden rahoitusasemaan siten, että korkoinstrumenteista saatu tuotto jää kyllä sen taakse vähempänä merkitykseltään. Suhdannekäänteiden ennustaminen on osoittautunut ainakin Suomessa äärimmäisen vaikeaksi. Suomen Pankin johdolla tätä asiaa on harrastettu varmaan sata vuotta huonolla menestyksellä, ja vaikka viimeisen 30 vuoden aikana tietokoneiden ohjelmointi on edistynyt ja kapasiteetit koneissa lisääntyneet, tulos on edelleen varsin laiha. Oikeastaan yhtään suhdanne-ennusteen käännepistettä ei ole pystytty ennustamaan. On hyvin helppoa tehdä ennusteita, jotka lähtevät trendinomaisesta kehityksestä. Mutta muistan erään valtiovarainministerin sanoneen, että finanssikriisi ei tule koskettamaan Suomea. Hän on nyt merkittävässä asemassa aivan Euroopan tasolla näissä asioissa. Voisi sanoa, että megaluokan väärinarviointi, mutta ei sinänsä harvinaista. Paremminkin voisi sanoa, että on äärimmäisen vähän niitä, jotka pystyvät luotettavasti kerta toisensa jälkeen edes jotenkuten arvioimaan talouden kehitystä. Mistä täällä sitten viime kädessä ongelmat johtuvat? Suomessa on yli 600 000 ihmistä vailla aktiivista roolia työelämässä, missä heidän pitäisi olla. Jos mennään 40 vuotta taaksepäin, niin tilanne oli toinen. Silloin meillä oli kymmenesosa tästä määrästä työttömiä ja silloinen tasavallan presidentti ryhtyi hätätilahallituksen muokkaamiseen ja sitä kautta tilanteen haltuunottoon. OECD:n ja monien muiden tutkimuslaitosten — jotka ovat ulkopuolisia, eivät siis kotoperäisiä arvio on, että meidän työmarkkinat ovat liian jäykät. Suomessa sopeutuminen tapahtuu yt-neuvottelujen, irtisanomisten ja työttömyyden kautta. Ja siinä on aika pitkä siirtymävaihe halvempaan tai huonommin palkattuunkin työhön, kun yleensä niitä parempia ei enää ole jäljelläkään, kun talous menee väärään suuntaan, ja tämä on kallis lasku myös valtiolle mutta myös ennen kaikkea ihmisille, jotka joutuvat ennen pitkää helposti syrjäytymisen syrjäytymisen kohteeksi. Sen jälkeen kun työttömyyttä on jatkunut pari vuotta, kuten hyvin tiedätte, työmarkkinoille palaaminen on enemmänkin sattumanvaraista kuin mahdollista. Vaikuttaa myös ehkä siltä, että riippumatta hallituspohjasta näiden rakenteellisten uudistusten tekeminen on ylivoimaisen vaikeata. Aina löytyy niitä tahoja, jotka haluavat ainakin lyhyellä tähtäimellä voittaa aikaa ja siirtää ongelmia tuonnemmaksi, mutta pää on tässä jonain päivänä tuleva vetävän käteen. Mitä tulee tähän, mihinkä valiokunnan puheenjohtaja Heinäluoma otti kantaa, eli sote-vaikutuksiin, niin olen kyllä aika huolissani niistä, kun näyttää siltä, että maakuntatasolla palkkaharmonisointi aiheuttaa jälleen erilaisen kustannustason kuin tähän asti. Ja ehkä kun tarjontaa palveluissa lisätään, niiden käyttökin laajentuu. Onko tuottavuuden kautta saavutettavissa sellainen parannus, että kokonaiskustannukset valtiolla pysyisivät sillä oletetulla tai toivotulla miinus 3 miljardin tasolla? Minun mielestäni se on vähintäänkin epävarmaa. Paremminkin sanoisin, että lyhyellä tähtäimellä sen sijaan on varmaa, että kustannukset nousevat: joudutaan panostamaan erilaisiin järjestelmiin. pidemmän päälle tulevat selviytymään neljän vuoden jälkeen, jolloin ainakin tietyissä kunnissa on huomattava määrä kiinteistöjä, joiden velkataakka on kunnan taseessa, mutta käyttö on maakunnalla, joka ei ole velvollinen välttämättä edes käyttämään näitä, jotka se katsoo ylimääräisiksi kiinteistöiksi. Kaiken kaikkiaan Suomi on joutumassa sellaiseen kehitysloukkuun,