Puhuja: Mika Niikko
Puolue: ps
Päivämäärä: 2018-02-21 Arvoisa herra puhemies! Tänään ollaan tässä kuultu useita puheenvuoroja siitä, että tämä äitiyslaki on mitä erinomaisin ja tärkein lainsäädäntökeino lisätä joidenkin ihmisryhmien yhdenvertaisuutta ja ihmisoikeuksia. Nämä ”yhdenvertaisuus”, ”syrjimättömyys”, ”tasa-arvo”, ”ihmisoikeudet” ja muu terminologia esiintyvät täällä aina silloin, kun tulee sellaisia lakialoitteita, joissa halutaan mennä täysin päinvastaiseen suuntaan kuin yhteiskunta tähän saakka on mennyt. Tätä samaa argumentaatiota käytettiin niin kutsutun tasa-arvoisen avioliittolain keskustelun yhteydessä ja seuraavaksi sitä kuullaan varmasti tämän jälkeen sitten tulevaisuudessa. Lisäksi on mahdollista sitten tämä kaksi isää, kaksi äitiä ‑keskustelu, jota käydään muissakin Euroopan maissa ja lainsäädännössä ollaan ajamassa, eli se tulee myös tänne aikanaan. Tämä lainsäädäntökehitys länsimaissa on mielestäni niin ikävää, että itseäni ihan hirvittää, mikä tämä tulevaisuus tulee olemaan niille lapsille, jotka tulevaisuudessa tulevat jonkunnäköisen käsityksen perheestä saamaan. Mutta, arvoisa puhemies, tämä kansalaisaloitekäytäntö vähän mietityttää itseäni, eli miten tässä on käynyt niin, että lakeja, joita hallitus ei ole hallitusohjelmissaan tai ‑neuvotteluissaan edes ajatellut tuovansa lainsäädäntöön saakka, tulee sitten keittiön ovesta sisään? Omissa silmissäni tämän kansalaisaloitteen arvostus on laskenut kyllä aika lähelle nollatasoa. Ymmärtäisin kansalaisaloitteen merkityksen, mikäli se olisi oikeasti kansalaisten, kansalaisten enemmistön, tahto. Ei ole kansalaisten enemmistön tahto se, että muutamat järjestöt ajavat yhdessä omaa ideologiaansa lainsäädäntöön saakka ja tänne päätöksentekoon asti. Tähän saakka näitten kansalaisaloitteitten kautta ei ole tullut mitään muita kuin sellaisia aloitteita, joita hallitus tai eduskunta ei olisi hyväksynyt. Ei se minun mielestäni ole demokratiaa. Demokratiaa on se, että tänne on valittu kansan äänillä edustajat edustamaan ja hallitusneuvotteluissa niitten voimasuhteiden perusteella päädytään johonkin ohjelmaan ja siitä pidetään kiinni. Seuraavaksi hallitus saa omille silmilleen sen, että keskustellaan kansalaisaloitteen kautta näistä työllisyyskysymyksistä, joista myös äänestetään. Arvoisa puhemies! Tässä äitiyslakialoitteessa äitiyslakialoitteessa ja sen käsittelyssä keskeisin ongelma on se, että täällä ei haluta tunnustaa, mistä todellisuudessa on kysymys. Todellisuudessa on kysymys äitiyden määrittelystä, mitä se jatkossa tulee olemaan. Me olemme ymmärtäneet tähän saakka, että äiti on se äiti, joka on lapsen synnyttänyt, tai se sijaisäiti, joka nimetään äidiksi, joka esimerkiksi adoption kautta tulee lapsen vanhemmaksi ja kasvattajaksi ja äidiksi. Nytten tämä määrittely menee niin pitkälle, että äidiksi päästään ilmoittamalla siitä etukäteen. Ilmoittajan ei tarvitse olla edes täysi-ikäinen. Hän voi vain ilmoittaa, naispari voi sopia siitä, että sinä olet tämä toinen äiti ja tämä keinohedelmöityksen kautta oleva äiti tai geneettinen äiti on sitten toinen. Ei äidiksi voi millään ilmoittamismenettelyllä päästä minun mielestäni. Ei se ole oikein. Se ei ole lasta kohtaan oikein, eikä se ole ketään muutakaan kohtaan oikein tässä yhteiskunnassa. Toisekseen, isoin ongelma on varmasti siinä — jos lapsen silmin katsotaan — että jos äidiksi voidaan nimetä myös henkilö, joka on käytännössä mies, niin miten lainsäädännön kautta tällainen käsite pitää vahvistaa tässä yhteiskunnassa. Eikö tämä kenenkään mielestä, teidän vasemmistoryhmien mielestä, jo mene liian pitkälle, että käsitteissä mennään niin pitkälle, että äidiksi päästään ilmoittamismenettelyllä, joka voidaan perua sitten myöhemmin, jos tullaan siihen tulokseen 30 päivän aikana, ja sen lisäksi tämä toinen äiti voi olla mies? Mielestäni tämä ei ole tasapainoista eikä tervettä lainsäädäntöä miltään osin. Arvoisa puhemies! Täällä on annettu ymmärtää — niin kuin aina ennenkin, jos ei olla valmiita hyväksymään jotain tämmöistä hulluutta, mikä tulee vaikka kansalaisaloitteen kautta tähän saliin — että on huomioitava, millaisen viestin me annamme joillekin vähemmistöryhmille. Ei täällä minkäänlaista viestiä ole kellekään kukaan ollut antamassa. Ei täällä ole kukaan väheksynyt naisparien vanhemmuutta tai seksuaalivähemmistöjen vanhemmuutta tai yksinhuoltajavanhemmuutta tai adoptioperheitten vanhemmuutta. Ei tämä sitä tarkoita. Kukaan ei ole täällä puheenvuorossaan esittänyt sitä, että pitäisi niitä vähempiarvoisina. Kysymys on nimenomaan siitä, mikä on meidän peruspohjamme: onko se tämä nykyinen, jo vuosituhansia vanha peruskäsitys, että on olemassa äiti ja isä ja on olemassa lapsia ympärillä, ja vaikka toki on olemassa muitakin perheitä, niin mikä se peruslähtökohta on. Yhteiskunnan tulisi suojella perhettä, koska se on yhteiskunnan ydin. Jos me murennamme yhteiskunnan ytimen, niin koko yhteiskunta tulee ajan saatossa murtumaan. tämä porttiteoria ole tuulesta temmattu. Tästä on puhuttu aikaisemminkin, ja se on toiminut. Ennenkin historia on osoittanut sen, että kun lainsäätäjät lähtevät mukaan erilaisiin myönnytyksiin, niin lopputulosta ei kukaan tiedä, mikä se pitkässä juoksussa on. Arvoisa puhemies! Tässä vielä tällainen kehitysnäkökulma täytyy nostaa esille: Esimerkiksi Lastensuojelun Keskusliiton julkaisemassa Lapsen Maailma ‑lehdessä on hyvä artikkeli siitä, että äitiyden tulevaisuus voi olla jotain muuta kuin mitä se nyt on. Tässähän otetaan kantaa siihen, että kohdun siirtäminen miehelle ja miehen raskaus olisivat jo teknisesti mahdollisia. Täällä artikkelissa puhuu sellainen ruotsalainen kohdunsiirtopioneeri kuin Mats Brännström. Hän puhuu siitä, että on mahdollista jo nykyään Minä olen aivan täysin vakuuttunut siitä, että ei mene kovinkaan montaa vuotta, kun täälläkin käsitellään nämä asiat, jos on tarvetta. Jos lainsäädäntö jollakin tavalla hidastaa miehen pääsemistä äidiksi myös synnyttämisen kautta, niin se tulee aivan varmasti tänne joko kansalaisaloitteen kautta käsittelyyn tai joidenkin muiden kansanedustajien kokoonpanemana aloitteena. Ja myös silloin tullaan kuulemaan samat perustelut: kukaan ei saa olla eriarvoisessa asemassa lainsäädännön edessä. Ymmärrättekö te, hyvät ystävät, mihin tämä yhteiskunta on menossa? Minä en pidä tällaista kehitystä suotavana, koska tässä ei ole missään tapauksessa kysymys enää lapsen edusta. Lapsesta on tehty tuote, joka pitää saada jokaiselle sitä haluavalle tavalla tai toisella, ja sellainen kehitys mielestäni ei ole suotavaa. Toivon, että tämä äitiyslaki ei ensi viikon äänestyksessä, joka todennäköisesti ensi viikolla on, menesty, koska me pystymme turvaamaan naisparien vanhemmuusaseman muullakin tavalla kuin julistamalla kaksi äitiä. Me voimme vahvistaa sitä vanhemmuutta toisellakin tavalla, muun muassa isyyslain kautta tai muiden pykälien lisäämisen kautta. Siinä mielessä kannattaisin tällaista