Puhuja: Markus Lohi
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2017-03-21 Arvoisa puhemies! Täytyy heti alkuun todeta, että olen edustaja Mustajärven kanssa useimmista asioista täysin samaa mieltä. Jos käyttää mustaa huumoria, voi todeta, että tämä sopimus ja sopimusneuvottelu ovat olleet siinä mielessä tasapuolisia, että kukaan ei ole tyytyväinen tähän sopimukseen, sen sisältöön eikä oikein siihen prosessiinkaan. Vakavasti ottaen voi todeta, että tämä sisältö ei tyydytä alueen asukkaita, ei matkailuyrittäjiä — ei Suomen puolella, ei Norjan puolella, ei saamelaisia kummallakaan puolella — ja myös lappilaiset kansanedustajat ovat hyvin voimakkaasti yhdessä kritisoineet tämän sopimuksen sisältöä. Arvoisa puhemies! Tenojoessa on Atlantin alueen suurin villilohikanta. Joesta on kalastettu vuosittain keskimäärin 130 tonnia lohta, mikä on suurin määrä missään joessa maailmassa. Viime vuosina saalismäärät ovat tosin hieman vähentyneet, mutta sitä, mikä on joen lohikanta ja sen tila todellisuudessa, minkä verran lohia sinne nousee, tätä määrää, on hankala todentaa, ja siitä on ristiriitaista tietoa ja tutkimusta. Sen takia pidän erittäin tärkeänä ja hyvänä sitä, että hallitus on myöntänyt määrärahan sille, että sinne jokeen tullaan nyt asentamaan kaikuluotainlaskurit, jotta saadaan oikeasti puolueetonta tietoa siitä, minkä verran niitä lohia nousee sinne jokeen. Lohi on tuonut vuosikymmenten aikana myös merkittävän matkailijamäärän tuolle alueelle. Yksi tärkeä Utsjoen elinkeino on kalastusmatkailuun liittyvä matkailuelinkeino. Sekä Suomen että Norjan puolella paikallinen asutus on ollut pääosin saamelaisten asutusta. Utsjoki on ainoa suomalainen saamelaisenemmistöinen kunta. Kalastus perinteisillä pyydyksillä ja kalastustavoilla on aivan olennainen osa saamelaiskulttuuria. Nyt Norjan kanssa neuvoteltu sopimus on ongelmallinen monessakin mielessä. Ensimmäinen ongelma liittyy siihen, että tämä sopimus merkittävällä tavalla rajoittaa saamelaisten kalastusoikeutta perinteisillä pyydystavoilla. Jos me ajattelemme saamelaiskulttuuria, tässä salissa on viime vaalikaudella erityisesti mutta myös tällä vaalikaudella puhuttu saamelaisten oikeuksista ja heidän oikeuksiensa parantamisesta. On puhuttu pohjoismaisesta saamelaissopimuksesta, ILO-sopimuksesta, saamelaiskäräjälain uudistamisesta. Ja on tosi, että voidaanhan näitä lain pykäliä uudistaa, mutta jos me tosiasiassa haluamme ylläpitää saamen kieltä ja kulttuuria ja turvata sen tulevaisuuden, niin ainoa tapa on huolehtia siitä, että perinteiset elinkeinot säilyvät elävinä ja alueella on mahdollisuus elää ja toimia niitten perinteisten elinkeinojen kautta. Niitä ovat — yksi niistä on perinteinen kalastus — poronhoito, saamelaiskäsityöt, metsästys ja niin edelleen. ja niin edelleen. Jos nämä elinkeinot lakkaavat, niin silloin tämä kulttuuri on uhattuna, koska kieli ja kulttuuri kulkevat pitkälti näitten elinkeinojen mukana. Sen takia olen tästä erityisen huolissani, koska tämä sopimus rajoittaa kyllä paikallisten oikeuksia enemmän kuin olisi pakko lohikantojen ylläpidon turvaamiseksi. Toinen asia, josta olen Toinen asia, josta olen huolissani, on matkailuelinkeinon kehittyminen alueella. Siellä on useita yrittäjiä, jotka aivan aiheesta ovat hyvin huolissaan siitä, mitä tämä tulee käytännössä tarkoittamaan. On aivan selvää, että jos eduskunta tämän sopimuksen hyväksyy, jos tämä astuu voimaan Norjan ja Suomen välillä, niin kaikki ne toimenpiteet, joita pystytään tämän sopimuksen puitteissa tekemään, että matkailuyrityksille taataan toimintaedellytykset, pitää tehdä. Kolmas asia, josta olen erittäin huolissani, on totta kai se Tenojoen lohikanta, tai ne lohikannat, niitähän on siellä kymmeniä eri kantoja. Se on selvää, että kukaan paikallinenkaan asukas ei halua, että pitkällä tähtäimellä ne Tenon lohikannat lähtisivät tuhoutumaan ja niitä kalastettaisiin niin, että ne ovat vaarassa. Se on täysin selvää. Paikalliset ihmiset elävät luonnossa ja luonnosta ja haluavat suojella sitä lohikantaa pitkällä tähtäimellä, pitää sen vahvana, niin että siellä on mahdollisuus elää, asua ja toimia myös elinkeinojen parissa. Perustuslakivaliokunta käsitteli tätä sopimusta ja näki siinä kolmenlaisia asioita, jotka koskettavat valtiosääntöä, perustuslakia. Yksi on perustuslain omaisuudensuoja, 15 §, sitten on perustuslain 17 §, joka nimenomaan käsittelee saamelaisten oikeutta kulttuuriin, ja perustuslain 21 § käsittelee taas kaikkien vastuuta ympäristöstä, mistä johtuu tämä lohikantojen suojelu. Valiokunta totesi siinäkin lausunnossaan, jonka se antoi maa- ja metsätalousvaliokunnalle, että tämä sopimus on ongelmallinen näiden kaikkien kolmen perustuslain takaaman oikeuden kannalta. Ne ovat tietyllä tavalla myös keskenään ristiriidassa. Valiokunnassa käytiin myös äänestys. Esitin itse, että tässä on ongelmia nimenomaan saamelaisten oikeuksien näkökulmasta matkailukalastuksenkin kanssa. Siihen olisi ollut mahdollisuudet, ja sen takia tämä oli siinä määrin ongelmallinen, että mielestäni ja myös monien varteenotettavien asiantuntijoiden mielestä tämä olisi pitänyt panna kynnyksen taakse. Näin ei kuitenkaan käynyt, ja nyt eduskunnan, kun kyseessä on kansainvälinen sopimus, pitää joko hyväksyä tai hylätä tämä. Me olemme hankalassa tilanteessa, koska tämä sisältö ei ole keskustan mieleen, tämä ei ole lappilaisten kansanedustajien mieleen, tämä ei ole myöskään hallituksen kanta, tämä on se kanta, joka on syntynyt Norjan ja Suomen välisessä neuvottelussa. Kun Norjalla on kolmisenkymmentä lohijokea ja meillä on kolme lohijokea, joista kaksi on rajajokea, niistä merkittävin on Tenojoki, niin Norjan neuvotteluasetelmat ovat aivan eri kuin Suomen. Kun tämä joki — 60 kilometriä — lähtee, se virtaa ensinnä Norjan puolella ja sitten tulee vasta rajajoeksi. Tämäkin kertoo sen, mitkä ovat neuvotteluasetelmat.