Puhuja: Pekka Puska
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2017-05-10 Arvoisa puhemies! Täällä on jo käyty pitkä debatti, mikä varmaan on ollut hyödyllistä, mutta varsin paljon alettiin toistaa samaa, joten on hyvä, että nyt siirryttiin varsinaisiin puheenvuoroihin. Meillä todella on käsiteltävänä sote-uudistuksen toinen lakipaketti, joka yhdessä edellisen kanssa muodostaa yhden kokonaisuuden, sotien jälkeisen Suomen suurimman hallinnollisen uudistuksen. Uudistuksen pääperiaatteista, joita täällä on toistettu, on vuosia vallinnut huomattava yksimielisyys, eli palvelujen järjestäminen laajemmalla alueella integ-roiden sekä sosiaali- että terveyspalvelut ja sekä erityis- että peruspalvelut ja siirtäen painopistettä peruspalveluihin ja vahvistaen ennaltaehkäisyä ja terveyden edistämistä. Uudistuksessa on tuhlattu useita arvokkaita vuosia, ja erilaiset poliittiset seikkailut ovat kärsineet haaksirikon, mutta nyt käsillä oleva malli järjestää palvelut maakunnan kokoisella alueella näyttää onneksi saavan laajan hyväksynnän. Tämä lakipaketti nyt täsmentää palvelujen järjestymistä maakunnan sisällä. Tähän liittyy olennaisesti vuosi sitten tehty poliittinen ratkaisu tavasta järjestää valinnanvapaus. Kuten yleisesti on todettu, valinnanvapaus on hyvä asia ja yksityisten toimijoiden kytkeminen mukaan lisää kaivattua kapasiteettia peruspalveluihin. Samalla on kaikille selvää, että tämä hyväksytty malli asettaa haasteita, jotka tässä esityksessä on pyritty mahdollisimman hyvin ottamaan huomioon, ja esitys onkin jäntevöitynyt valmistelujen kuluessa. Haasteet koskevat, kuten puhuttu, erityisesti integraation järjestämistä, ja malli panee entistä suuremman tarpeen kehittää tietojärjestelmiä, jotka ovat vielä varsin vajavaiset. Tärkeä asia on tuottajien maakunnalta saama korvaus, josta myöskin on puhuttu. Niin sanottu kapitaatioperiaate on hyvä, mutta sen yksityiskohdissa on maakunnilla tekemistä, jotta maakunta todella voi hyvin ohjata palveluja ja myös asettaa tuottajille insentiivejä tautien ja ongelmien ehkäisyyn ja terveyden edistämiseen. Samanlainen haaste koskee valtion rahoitusta maakunnille. Uudistuksen liikkeellelähtö valtion rahoituksella on ilman muuta perusteltu, mutta on useita vahvoja syitä pyrkiä nopeasti maakuntien omaan verotukseen. Vasta tämä merkitsee maakunnille riittävää autonomiaa sekä antaa painetta vaikuttavaan ja tehokkaaseen toimintaan. Maakuntien itsenäisyyteen liittyy myös kysymys tasapainosta valtion ohjauksen ja maakuntien autonomian välillä. Lakiehdotus korostaa vahvaa valtion ohjausta, mutta samalla on kysymys maakuntaitsehallinnosta. On selvää, että STM:n tulee vahvalla THL:n seuranta- ja asiantuntijatiedolla sopivasti ohjata kansallista kehitystä. Samalla on yhtä tärkeää, että maakunnat voivat itse riittävän pitkälle päättää toiminnasta paikallisten olosuhteiden puitteissa, ja tämä valtion ohjaus tapahtuu luontevimmin lakiehdotuksen mukaisissa vuotuisissa valtion ja maakuntien yhteisneuvotteluissa. Tähän liittyy myös kysymys maakuntien yhteistyöstä erityisesti erikoispalvelujen suhteen ja yhteistyöstä yliopistosairaaloiden kanssa. Tämä yhteistyö pohjautuu erilaisiin sopimuksiin. Sen tulee tapahtua tarpeiden mukaan eikä välttämättä lokeroida vain yhteistyöalueisiin. Esimerkkinä on Vaasan ja Seinäjoen yhteistyövelvoite päivystysasiassa, vaikka ne ovat eri yhteistyöalueilla. On hyvä, ettei yhteistyötä tekevistä erva-alueista tehty valmistelun kuluessa hallinnollisia yksiköitä vaan maakunnat voivat tarpeen mukaan tehdä yhteistyötä tavalla, jota pitävät parhaana ja josta myös keskustellaan valtionohjauksen puitteissa. Palaan vielä valinnanvapauslain mukanaan tuomiin hallintorakenteisiin. Niiden puitteissa maakunnan pitää pystyä päätöksillään turvaamaan tärkeä integraatio, mihin lakiehdotus kyllä antaa maakunnalle hyvät eväät. Samoin tulee näillä päätöksillä turvata riittävät lähipalvelut, ja on tärkeää, että asiakassetelin avulla voidaan turvata pienempien järjestä-jien mahdollisuudet osallistua palveluntuotantoon. Hammashuollon järjestäminen taloudellisten raamien puitteissa muodostaa suuren haasteen, kuten täällä puhuttiin. Uudistuksen aikataulu koskien yhtiöittämistä ja uudistuksen monia toimeenpanotehtäviä on puhututtanut. On tärkeää, että riittävät valmisteluresurssit voidaan turvata ja että niin sanotut pilotit ja niiden rahoitus mahdollisimman suoraviivaisesti tukisivat uudistusten toteuttamista maakunnissa. Suoran valinnanvapauden sote-keskusten palveluvalikoiman toteutus maakunnissa vaatii pohtimista samoin kuin se, mikä jää julkiselle puolelle maakunnan liikelaitokseen ja miten monet liikelaitoksen palvelut, kuten esimerkiksi puhutut neuvolatoiminnat, järjestetään. Tämä liikelaitos-termi on mielestäni epäonnistunut eikä kriittisessä yhtiöittämiskeskustelussa anna suurelle yleisölle selvää käsitystä siitä, että kysymys on maakunnan julkisesta palvelusta. Liikelaitos on oppikirjamääritelmän mukaan organisaatio liiketoiminnan järjestämiseksi. Vaikka kaikki sosiaali- ja terveydenhuolto tulee järjestää taloudellisesti, en voi mitenkään hyväksyä sitä, että esimerkiksi maakunnan sosiaalityö, sairaalat tai jopa neuvolat olisivat ensisijaisesti liiketoimintaa, vaan päinvastoin maakunnan palvelutoimintaa. Tiedän, että taustalla on juridisia selityksiä, mutta ne tulisi voittaa niin, että voitaisiin ottaa käyttöön parempi termi, kuten esimerkiksi maakunnan palvelulaitos tai maakunnan palvelukeskus. Kun kansalaiset kaikkien tutkimusten mukaan arvostavat julkista terveydenhuoltoa, jota enemmistö sote-palveluista tulisi edelleen olemaan, paremmalla nimikkeellä voitaisiin vahvistaa kansalaisten luottamusta ja hyväksyntää. Soten keskeisiä tavoitteita on hillitä palvelujen kustannusten kasvua eli niin sanotusti säästää. Jokainen ymmärtää, että esitetty 3 miljardia on varsin mielivaltainen luku, mutta tosiasia on, että hyvällä sotella voidaan järjestelmä saada toimimaan tehokkaammin ja taloudellisemmin: enemmän terveyttä ja hyvinvointia samalla rahalla. Tämän keskeisenä edellytyksenä ovat kaksi seikkaa, hyvä integraatio ja painopisteen siirtäminen avohuoltoon, peruspalveluihin ja tautien ehkäisyyn. Vaikka valinnanvapausmalli suoran valinnan ja yksityisten yhtiöiden muodossa on tässä suhteessa haasteellinen, lakiehdotukseen on kirjoitettu maakunnille hyvät eväät hoitaa asia säädöksillä ja korvausten edellytyksillä. Yksityisten palvelujen tuominen mukaan, kuten jo sanottu, lisää valinnanvapautta, myös peruspalvelujen kapasiteettia, mutta ei välttämättä tuo säästöä vaan helposti päinvastoin. Sen vuoksi on tärkeää, että maakunta järjestäjänä voi säädellä järjestelmää alueellaan niin, että toimintaa ei ohjaa yksityinen voitontavoittelu vaan maakunnan palvelujärjestelmän raamit. Kaiken kaikkiaan, kuten täällä on monia kertoja sanottu, lakiesitys nykymuodossaan asettaa erittäin suuria haasteita maakunnissa tapahtuvaan suunnitteluun ja johtamiseen. Lopuksi tautien ehkäisystä ja terveyden edistämisestä. Niitä käsitellään lakiesityksessä niiden merkitykseen nähden suhteellisen yleisellä tasolla. Tämä ei saisi kuitenkaan mitenkään vähentää tämän työn painoarvoa ja järjestämistä. Monet suuret ja kalliit kansantautimme ovat lääketieteellisesti katsoen hyvin pitkälle ja myöhäiseen ikään asti ehkäistävissä, kuten monet sosiaaliset ongelmat, oikeilla toimilla. Periaatteessa on kysymys kahdesta asiasta. Ensinnäkin sote-järjestelmän tulee maakunnan väestön terveystietojen perusteella suunnata ehkäisevää työtä sekä arvioida ja systemaattisesti vähentää asiakkaiden erilaisia terveysriskejä. Toiseksi kuntien tulee toteuttaa väestötason terveyden edistämistä erilaisilla politiikkapäätöksillä. Viimein sekä sote-järjestelmän että kuntien tulee tehdä tehokasta yhteistyötä sekä keskenään että erilaisten