Puhuja: Juhana Vartiainen
Puolue: kok
Päivämäärä: 2017-05-03 Arvoisa puhemies! Suhdannenäkymät ovat kohentuneet, kasvu on kiihtymässä yli trendikasvun, eli olemme hyvää vauhtia noususuhdanteessa. Ja kun talouskasvu ylittää trendikasvun, niin silloinhan julkistaloudessa on vahvistamisen aika. Huomatkaa kaikki tekin, myös tässä salissa, jotka olette viime vuosina vedonneet lordi Keynesiin ja jakaneet hallitukselle suosituksia stimuloivammasta, elvyttävämmästä finanssipolitiikan otteesta, otteesta, huomatkaamme yhdessä, että nyt on julkistaloutta vahvistavien menoleikkausten aika. Jos siis viimeaikaiset suhdanneuutiset ylipäänsä toimivat perusteluna finanssipolitiikan muuttamiselle mihinkään suuntaan, suunta on pikemminkin kiristävä. Tämä on tärkeä muutos siinä keskustelussa, jota meidän on syytä käydä. Mutta samalla täytyy muistaa se, tämä suhdanteiden paraneminen eli kasvun normalisoituminen ei vielä saa julkistalouttamme vakaalle pohjalle. On hyvin tärkeää ymmärtää suhdanne-elpymisen ja trendikasvun välinen ero: Elpyminen tarkoittaa voimavarojen käyttöasteen nousua normaalitasolle, ja se voi sisältää nopeankin kasvupyrähdyksen. Se pyrähdys ei voi kuitenkaan jatkua, kun resurssien käyttöaste on normaali. Silloin siirrytään, ellei sitten jouduta uuteen taantumaan, trendikasvulle, joka on väistämättä nykyennusteiden valossa aika nuivaa ja aika hidasta. Tätä suhdanne-elpymispyrähdystä voisi verrata flunssasta toipumiseen ja trendikasvua peruskuntoon. Kun henkilö toipuu flunssasta, se ei tarkoita, että hänen peruskuntonsa on vielä parantunut. Ja kuitenkin tämä peruskunto eli se trendikasvu ja trendinomainen työllisyysaste ratkaisevat julkistalouden pitkän ajan kestävyyden. Siksi on julkisen talouden kestävyyden kannalta aika toissijaista eli lähes irrelevanttia, kasvaako talous tänä vuonna 1 vai 2 prosenttia, koska joka tapauksessa ne pidemmän ajan kasvuennusteet ovat 1,5 prosentin luokkaa ja niiden varaan on tämä julkisen talouden suunnittelukin ripustettava. Siksi, vaikka ei ole syytä synkistellä, on myös vahingollista ja kansalaisten pettämistä vedota siihen, että nyt olisi tulossa niin pitkäaikaista, niin nopeaa kasvua, että enää ei tarvita julkisen talouden vahvistamista työllisyysasteen nousun kautta. Olemme siis edelleen pitkällä aikavälillä velkaantumisen suhteen räjähtävällä uralla, niin kuin valtiovarainministeriön ennusteista käy ilmi. Eikä edes julkisen talouden nippa nappa tasapaino riitä, me tarvitsemme turvamarginaaleja. Meitä voi kohdata uusi kansainvälinen taantuma tai jopa sotilaallisen tilanteen kiristyminen, ja silloin on ihan anteeksiantamatonta, jos meillä jo lähtötilanteessa on merkittävä rakenteellinen alijäämä. Ja yhdessä asiassa kyllä vasemmistoliiton puheenjohtaja Li Andersson oli aivan oikeassa tämän päivän debatissa: jos hävittäjiä ostetaan, niitä ostetaan aivan oikealla rahalla, aivan oikealla velalla, jonka hoitokulut eivät häviä minnekään. Miksi? No siksi, että se nostaa myös julkisen talouden kustannuksia. Tätä eivät selvästikään kaikki ole ymmärtäneet. Mutta kun tuottavuus kasvaa, niin silloin palkat nousevat — se on markkinatalouden rautainen mekanismi — ja siinä ei ole mitään pahaa, niiden pitääkin nousta. Mutta silloin nousevat myös julkisen alan palkat. Kuntien ja valtion menoistahan on kaksi kolmasosaa työvoimakustannuksia, ja silloin nousevat myös tulonsiirrot, koska niin kuin tässä salissa hyvin tiedetään, emme me hyväksy sitäkään, että tulonsiirrot jatkuvasti jäisivät jälkeen reaalipalkoista. Siksi, oli kasvu mitä tahansa, meidän täytyy nostaa työllisyysastetta, jos me haluamme meidän julkistaloutemme kuntoon, ja siksi tämän hallituksen ja seuraavankin hallituksen on vielä pakko jatkaa työmarkkinoita koskevien reformien tiellä. — Kiitos.