Puhuja: Maria Tolppanen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-12-11 Arvoisa puhemies! Toistan itseäni ties kuinka monennen kerran tänään ja sanon: mikä ei ole oikeus ja kohtuus, älköön olko lakikaan. Tässä kohdassa nyt haluaisin kyllä kysyä: onko mietitty oikeutta ja kohtuutta, kun tämä esitys on valmisteltu loppuun saakka, kun tämä esitys on tehty ja tuotu tänne? Vai onko käynyt niin, että on ajateltu valtion kassaa eikä niinkään sitä yksittäistä työtöntä, ajateltu, mistä voitaisiin säästää? No, helpointa on säästää sieltä, niiltä, joilla ei ole voimaa vastustaa. Me olemme sitä varten, että meidän on seisottava ihmisten rinnalla ja ihmisten edessä silloin, kun ihmiset joutuvat vaikeuksiin. Jos se aika, mitä tämän lakiesityksen valmisteluun on käytetty — siihen on käytetty kuukausia aikaa, itse asiassa vuosia, koska vuosia, koska tiedän, mistä se on lähtenyt — olisi käytetty siihen, että työministeriö olisi etsinyt niitä työpaikkoja, joita tänään täällä salissa on sanottu maassa olevan mutta jotka eivät ole julkisesti haussa, jos työministeriön toimesta olisi etsitty näitä työpaikkoja, niin meillä olisi huomattavasti vähemmän työttömiä. Meillä olisi runsaasti ihmisiä, joiden työttömyys olisi jo takana ja joita tämä epäoikeudenmukainen laki ei koskaan koskisi, vaan he tekisivät töitä, saisivat palkkaa, pääsisivät pikkuhiljaa ulos tulonsiirroista, pystyisivät elättämään itsensä, perheensä, lapsensa, mahdollisesti jopa isovanhempansa, niin kuin aika monet joutuvat tänä päivänä tekemään. Minä toivoisin, että myöskin tämänkaltaista työtä tehtäisiin siellä ministeriössä eikä mietittäisi sitä, miten voitaisiin kyykyttää, polkaista vielä vähän alaspäin työtöntä, jolla ei muutenkaan yhtään mitään ole. Ministeri Lindström, te sanoitte, että nyt pitää katsoa, miten tämä laki toimii, pitää kokeilla, ja jos osoittautuu, että se ei toimi, niin sitten täytyy tehdä toimia. Minua tämä puistattaa. Tästä tulee mieleen vähän sellainen, että te haluatte nyt kokeilla, kuinka vähällä ihminen tulee toimeen. Jos leikataan ihmiseltä 32 euroa kuukaudessa, se on viikon ruuat. Nimeltä mainitsemattomasta halpaketjun kaupasta sillä rahalla saa kaksi kassia ruokaa. Kaksi kassia ruokaa, ja sillä syöttää viikon verran perheen, kun tiukkaa tekee. Kokeiletteko te tämän jälkeen sitä, eläisivätköhän nämä ihmiset, jos otettaisiin vielä saman verran pois? Otetaan kahden viikon ruuat pois. Kyllä he varmaan voivat jakaa sen kahden viikon ruuan niille kolmelle viikolle, joita kuukaudessa vielä on. Tämänkaltaisia kokeita tehtiin Euroopassa joitakin kymmeniä vuosia sitten. Minua se itkettää vieläkin. Mutta että me Suomessa alistumme ja lähdemme tähän samaan, niin tämä on minun mielestäni karmeaa. Haluaisin myös kysyä ministeriltä: Miten on, kun ihmiset nyt hakevat töitä ja saavat niitä esimerkiksi ilmaisjakelulehtien jakajina, onko se työtä vai eikö se ole? Täyttyykö työssäolovelvoite vai eikö se täyty? Jos toinen jakaa ilmaisjakelulehtiä jalan, siihen menee huomattavasti kauemmin aikaa kuin että jakaa polkupyörällä, tai jos jollakulla sattuisi olemaan auto ja saisi auton kanssa ajettua ne välimatkat, ne samat ilmaisjakelulehdet saisi jaettua neljänneksen ajassa, koska ei tarvitsisi juosta eikä kävellä sitä välimatkaa. Missä kohdassa täyttyy työssäoloehto? Missä kohdassa välttyy näiltä välttyy näiltä sanktioilta? Toinen asia on nollatyösopimukset, joita vastaan muistini mukaan myöskin, arvoisa ministeri, olette itse ollut, mutta nyt olette asiasta toista mieltä. Ei siinä mitään, kukainenkin saa tietysti vaihtaa mielipidettään. Toivoisin vain, että se mielipide vaihtuisi paremmaksi kuin se on aikaisemmin ollut. Mutta jos ihminen saa nollatyösopimuksen, onko hän silloin täyttänyt velvoitteen? Hän on hakenut työtä ja hän on saanut työtä, silloin häneltä ei voi leikata. Mutta 18 tuntia ei täyty — mitäs sitten? Ja täytyy muistaa, että nollatyösopimus kun tehdään, niin meillä on olemassa kilpailulainsäädäntö, on olemassa osa-alueita, missä ei voi mennä toisen samankaltaisen työnantajan palvelukseen, koska on jo toisen palveluksessa nollatyösopimuksella. Nämä ovat niitä käsittämättömyyksiä, mitä täällä tehdään. Minä odotan ja minä toivon todella, että tässä maassa osataan olla inhimillisiä. Nyt puhutaan aktiivimallista, ja tuntuu todella pahalta olla tässä salissa ja tietää etukäteen, että tämä sali aktiivisesti toimittaa ihmisiä yhteiskunnan ulkopuolelle, syrjäytyneiksi, köyhiksi.