Puhuja: Eva Biaudet
Puolue: r
Päivämäärä: 2017-04-20 Arvoisa puhemies! Hallitus on siis viime toukokuussa antanut eduskunnalle valtioneuvoston selonteon sisäisestä turvallisuudesta, ja olemme tänään keskustelleet siitä. Se on ensimmäinen laatuaan, ja sen takia varmasti on paikallaankin keskustella aika laajasti siitä, miten tämä työ jatkuu, koska tämähän on alkua. Lakivaliokunta on antanut lausunnon on antanut lausunnon tästä ja kiinnittänyt huomiota siihen, että selonteossa sisäinen turvallisuus on rajattu koskemaan ehkä ennen kaikkea sisäasiainhallinnon toimijoita. Itse ajattelen, että tämä on valitettavaa. Mutta tämä on hyvä alku. Selonteossa tuodaan esiin muina tärkeinä sisäisen turvallisuuden viranomaisina myös tuomioistuimet, syyttäjänvirastot, Rikosseuraamuslaitos, Tulli, sosiaali- ja terveystoimi, mutta muiden toimijoiden roolia ei kovin paljon käsitellä. Luottamus yhteiskuntaan, yhteiskunnan sosiaaliseen pääomaan — siis demokratiaan, turvaverkostoihin, koulutukseen — on mielestäni, niin kuin täällä on hyvin edustaja Paateron puheenvuorossa sanottu, tämän turvallisuuden kivijalka. Inre säkerhet är så mycket mer än vad som står i regeringens utredning. Att förbättra den inre säkerheten i en allt mer komplicerad säkerhetsmiljö förutsätter förutom att myndigheters prestationsförmåga blir bättre, också ett brett samarbete mellan myndigheter, mellan internationella aktörer, medborgarorganisationer och företag. att en fungerande rättsvård och rättsskydd ska kunna fungera som grundpelare för samhällsfreden förutsätts det att alla aktörer i den här rättsprocessen fungerar och har balanserade, ändamålsenliga resurser. Det gäller polisen, åklagarna och rättsväsendet som alla skapar den här säkerhets- och trygghetskedjan, till exempel i straffprocesser. Och resurserna måste fördelas mellan dem såsom ett fungerande rättsskydd förutsätter. Lagutskottet har uttryckligen poängterat att förtroende gentemot myndigheter är en viktig pelare, legalitetsprinciper, rättsstatsprinciper, förverkligandet av grundrättigheter och mänskliga rättigheter på ett effektivt sätt, att de ska kännas i människors vardag. De här är alla grunder för den inre säkerheten. Liksom ingen människa är en ö så är inget land det heller, och brottslighet känner inga gränser. Även den inre säkerheten kan ibland ha internationella kontakter. Därför är det så viktigt att Finland också känner förtroende för ett samarbete med andra och bygger på aktivt samarbete med andra, och är med i internationellt samarbete i Norden, i Europa och globalt. I dagens läge är det en förutsättning för att varje land ska kunna vara tryggt, att varje medborgare ska kunna känna sig trygg. Internationella institutioner såsom FN eller Osse har naturligtvis sina utmaningar, men de har byggts upp under många år och det är viktigt att vi inte försummar våra insatser och vårt ansvar i dessa organisationer. Det är de som bygger upp det här internationella normverket och det är lika viktigt att vi efterföljer den lagstiftning, de internationella regler — till exempel om skydd för flyktingar, internationellt skydd för flyktingar — som vi har lovat resten av världen att göra. I jämförelse med andra EU-länder är kvinnovåldet i Finland synnerligen stort. Våld mot kvinnor är en kränkning av de mänskliga rättigheterna och det tillåter vi fortsätta på bred front i Finland. Nästan 25 procent av befolkningen har utsatts för psykiskt, fysiskt eller sexuellt våld, men det verkar ändå inte finnas en tillräckligt stark politisk vilja för att stoppa det här våldet. Inte ens satsningarna på skyddshem är över huvud taget tillräckliga. Den här saken måste i kommande diskussioner kring den inre säkerheten ha ett större utrymme. Jag funderade i dag på vad som ger ett tryggt och säkert samhälle när jag kom till jobbet. Orden från generalsekreteraren för Sveriges advokatsamfund Anne Ramberg har fastnat starkt i mitt minne. Hon säger att rädslan är en dålig lagstiftare. Pär Stenbäck, tidigare minister och riksdagsledamot skriver i Hufvudstadsbladet i dag om när fruktan tar över. Han säger: "Valet står inte mellan en brutal kapitalistisk marknadsekonomi och en traditionell social-liberal välfärdsstat, utan mellan en politik som stärker den sociala sammanhållningen och en gemensam samhällssyn, och ett samhälle som hotar erodera när fruktan för framtiden genomsyrar det."