Puhuja: Aila Paloniemi
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2018-06-12 Arvoisa rouva puhemies! Suomi on siviilikriisinhallinnan suurvalta. Se voi kuulostaa kuluneelta hokemalta, mutta se ei ole suinkaan sattumaa. Keväällä julkaistun tutkimuksen mukaan Suomi lähettää siviilikriisinhallinnan tehtäviin yhdeksän henkilöä miljoonaa ihmistä kohden. Tämä on vienyt meidät EU-maiden kärkeen. Suurvalta-asemamme on hieno saavutus, ja se perustuu johdonmukaiseen työhön. Meidän on syytä olla ylpeitä tekemästämme työstä. Siviilikriisinhallinta on ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme lohkoista sellainen, jossa Suomella on kokoaan suurempi painoarvo kansainvälisissä pöydissä. Toinen meille varsin itsestäänselvä hokema on kokonaisvaltaisuus. Suomi on valinnut kokonaisvaltaisuuden kriisinhallintatoimintansa lähtökohdaksi jo aikaa sitten. Kokonaisvaltaisuus taipuu moneksi. Se on poliittinen linjaus, jota Suomi edistää oman toimintansa lisäksi myös kansainvälisessä yhteistyössä. Kokonaisvaltaisuus on myös tapa toimia. Kaikki olemassa olevat keinot — olivatpa ne sitten sotilaallisen kriisinhallinnan tai siviilikriisinhallinnan, kehitysyhteistyön, humanitaarisen avun tai rauhanvälityksen keinoja — täydentävät toisiaan, ja niitä käytetään samaan päämäärään, tukemaan vakautta ja rauhaa. Uskon, että kokonaisvaltaisuuden merkitys tulevaisuudessa vain vahvistuu. Valitettavasti kriisit eivät ole vähenemässä, mutta käytettävissä olevat resurssit, niin henkilöt kuin taloudellisetkin, voivat näin tehdä. Kokonaisvaltaisuus on kustannustehokasta toimintaa. Käsitykseni on, että kokonaisvaltaisuudessa on vielä Suomellekin paljon mahdollisuuksia, joilla voimme kehittää toimintaamme. Afganistanin turvallisuustilanne, josta tänään on puhuttu, on heikentynyt todellakin sen jälkeen, kun useamman vuoden ajan käynnissä ollut turvallisuusvastuun siirto Afganistanin omille viranomaisille saatiin päätökseen ja kansainvälinen ISAF-operaatio lopetettiin vuoden 2014 lopussa. Oli odotettavissa, että iskut lisääntyvät, ja näin on käynytkin. Väkivaltaisuuksien jatkuessa taistelut ovat laajentuneet maan etelä- ja itäosista muualle maahan. Turvattomuutta lisäävät tavanomaisen ja järjestäytyneen rikollisuuden sekä kidnap-pausten kasvu. Turvallisuustilanteessa ei arvioida tapahtuvan oleellista kohentumista lähitulevaisuudessa. Vaikka päävastuu Afganistanin turvallisuudesta onkin maan omilla turvallisuusjoukoilla, on kansainvälinen tuki Afganistanin vakaudelle ja turvallisuusviranomaisille yhä merkittävässä roolissa. Kriisinhallinnan ja Afganistanin turvallisuussektorin tukemisella vaikutetaan myös alueelliseen vakauteen sekä kansainvälisiin pyrkimyksiin terrorismin torjumiseksi. Muutama sana Afganistanin naisista, vaikka heistä onkin, ja onneksi heistä on, puhuttu tässä keskustelussa tosi paljon, ja pitääkin puhua: Human Rights Watchin mukaan Afganistanin aikuisista naisista vain 19 prosenttia on lukutaitoisia, miehistä 49 Liki puolet naisista avioituu alle 18-vuotiaana. Varhaisten raskauksien seuraukset ovat tuhoisia, tilastollisesti yksi nainen 50:stä kuolee synnytykseen. Kouluikäisenä naitetut tai kihlatut tytöt joutuvat usein keskeyttämään koulunkäynnin. Ja taustalla ovat paitsi kulttuuriset asenteet tietenkin myös valtava köyhyys. Verrattuna 2000-luvun alkuun elinolosuhteet Afganistanissa ovat parantuneet, mutta nopean edistymisen jälkeen kehitys on hidastunut. YK:n kehitysohjelma UNDP:n inhimillistä kehitystä mittaavan raportin mukaan elinajanodote on 60,7 vuotta, joka on merkittävästi enemmän kuin 2000-luvun alun arvioitu 44 vuotta. Erityisesti alle viisivuotiaiden lasten kuolleisuus on vähentynyt, ja yli puolessa synnytyksistä on mukana ammattitaitoista henkilökuntaa. Afganistanin tilastokeskuksen mukaan lähes 40 prosenttia väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella. Bruttokansantuote oli vuonna 2016 vain 562 dollaria henkeä kohden, millä Afganistan sijoittui maailman viidentoista köyhimmän maan joukkoon. Täällä on puhuttu paljon oopiumin tuotannosta, ja tietenkin toivotaan, että se loppuisi, mutta se ei lopu koskaan, ellei löydetä Afganistanin olosuhteisiin sopivia muita viljelykasveja. Oopiumista köyhät viljelijät saavat nopeasti hyvän tulon, mutta esimerkiksi viljakasvien kasvattamisesta ei tahdo tulla heille elinkeinoa, eli pitäisi kerta kaikkiaan kehittää niihin olosuhteisiin sopivia lajeja. Mutta ihan lopuksi,