Puhuja: Joona Räsänen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-12-15 Arvoisa puhemies! Tämä alkoholi on meille suomalaisille kyllä kimurantti kysymys, se kun näyttää olevan läsnä niin hyvässä kuin pahassakin. Monesti meillä elämän hienoihin hetkiin kuuluu se, että niitä juhlistamme alkoholin kanssa, murheita monesti hukutamme alkoholiin, ja valitettavan monessa tragediassa myös alkoholi näyttäytyy suuressa osassa. Tältä osin on ihan luonnollista, että kun alkoholilakia ollaan muuttamassa, niin se aiheuttaa myös keskustelua tässä salissa, ja hyvä niin. Alkoholilain uudistaminenhan on aina tasapainoilua toisaalta kuluttajien vapauksien, elinkeinoelämän mahdollisuuksien ja kansanterveyden välillä. Ymmärrän hyvin, että joku on sitä mieltä, että kuluttajien pitää saada uusia vapauksia, ymmärrän hyvin, että elinkeinoelämän pitää saada uusia mahdollisuuksia, mutta kysymys kuuluu, kuinka paljon kansanterveydellä on varaa tästä maksaa. Sehän on tämän asian ydin. Yleensä sanotaan, että vahvin kestää sen, minkä heikoin vaatii, ja siitä näkökulmasta tätä lainsäädäntöä on syytä tutkia. On ihan selvä, että tämän lain voittajiin kuuluvat, totta kai, kuluttajat siinä mielessä, että tuotevalikoima lisääntyy, elinkeinoelämä, panimoteollisuus kiittävät siitä, että heillä myynti kasvaa, mutta kansanterveyden näkökulmasta viime kädessä me veronmaksajat ja ihmiset sitten tämän maksamme. Jo tällä hetkellä tämän alkoholin haitat eivät ole mikään pieni summa tässä meidän kansantaloudessamme, kun puhumme vuosittain 1,3 miljardista eurosta, joka menee siis alkoholista koituvien haittojen hoitoon — 1,3 miljardia euroa. Olen ymmärtänyt, että tässä salissa usein käytetään aika moniakin puheenvuoroja sen suhteen, että tätä julkista taloutta pitäisi tasapainottaa, haetaan niitä säästökohteita. Tätä taustaa vasten aina tuntuu hieman hullunkuriselta, että sitten me ehdoin tahdoin olemme lisäämässä niitä menoja. Kun nyt ottaa huomioon ne kustannuslisäykset, joita tämän lain myötä joka tapauksessa tulee — puhutaan sitten sosiaali- ja terveydenhuollon sektorista, turvallisuussektorista — niin ne ovat mittavia, ja en usko, että tästä hirveän moni on eri mieltä, tai jos sitten on, niin kysyn, minkä ihmeen takia sitten, kun tästä hallituksen esityksestä täällä hallituksen perusteluita lukee, täällä hallituspuolueiden edustajistakin moni toteaa, että eivät ne toteudu. Onko tästä sitten vedettävissä johtopäätös, että muitakin hallituksen esityksiä voidaan hieman tulkita niin, että eivät siellä kerrotut asiat nyt olekaan niin tosia, että niihin pitäisi uskoa? Kun kaiken sen tutkimustiedon lukee, tutkimustiedon lukee, mikä liittyy tähän alkoholiin ja siihen historiaan ja siihen, minkälaisia päätöksiä ollaan aikaisemmin tehty, ja siihen perehtyy, niin on aivan selvää, että tämänkin lain myötä kulutus tulee nousemaan. Siitä voidaan sitten väitellä, kuinka paljon se nousu on, mutta kulutus tulee nousemaan, se on aivan selvä asia, ja kun kulutus nousee, niin silloin myös haitat kasvavat, ja kun haitat kasvavat, niin silloin kustannukset yhteiskunnalle kasvavat. Tämän päivänselvän päättelyketjun toteamisessa en usko kenelläkään olevan ongelmaa, ja nyt sitten olisi syytä, että jos ja kun on halukas vapauttamaan saatavuutta, sitä kautta lisäämään haittoja ja sitä kautta lisäämään kustannuksia, niin sitten se myös todettaisiin täällä rehellisesti. Tässä täytyy antaa kiitosta ministeri Saarikolle, joka moneen otteeseen on tästäkin pöntöstä todennut selvästi sen, että tämän lain myötä kustannukset tulevat kasvamaan ja se näkyy sitten veronmaksajien kukkarossa ja totta kai niin inhimillisenä kuin sosiaalisenakin kärsimyksenä. Puutun nyt näiden kustannusten osalta vain yhteen yksityiskohtaan, ja se liittyy tänne sisäisen turvallisuuden puolelle. Ennen kuin aloimme käsittelemään tätä alkoholilain mietintöä, käsittelimme sisäministeriön pääluokan osalta valtion budjettia. Silloin vasemmalta oikealle kaikki olivat huolissaan poliisin resursseista, niin kuin kuuluukin. Se on aivan oikea huoli. Tällä hetkellä niitä resursseja pienentää esimerkiksi se tosiseikka, että meillä koulutusmäärät ovat ajan saatossa jääneet jälkeen. Vaikka me kuinka haluaisimme lisätä poliisimiesten määrää, niin meillä ei ole siihen mahdollisuutta, kun meillä ole koulutettuja poliiseja. Meillä on tällä hetkellä työttöminä noin vajaa parisenkymmentä poliisia, jotka voisimme ottaa saman tien töihin. Kun täällä hallituksen esityksessä todetaan, että välittömät vaikutukset tämän lain myötä ovat todella 170 henkilötyövuotta, 10—15 miljoonaa, niin kyllähän tästä ajattelee ajattelee niin, että jos hallitus tämän esityksen haluaa sitten viedä läpi, niin se myös sitten vastaa niistä kustannuksista. Mutta kun tästä asiasta keskusteltiin budjettikeskustelun osalta, niin ei kukaan — siis alleviivaan: ei kukaan — hallituspuolueen kansanedustaja noussut ylös ja todennut, että ensi vuonna on sitten tuotava esitys, missä tuodaan poliisille 10—15 miljoonaa euroa lisäresursseja. Ei siis kukaan. En ole kuullut myöskään tässä keskustelussa, että kukaan hallituspuolueista olisi esittämässä esimerkiksi niitä kaivattuja resursseja sosiaali- ja terveydenhuoltoon, joita tämä muutos vaatisi. Kun olen ymmärtänyt, että tässä yhteiskunnassa sosiaali- ja terveydenhuollon osalta meillä pidemmällä aikavälillä on tavoitteena enemmänkin tämä 3 miljardin euron säästäminen tässä kustannusten nousussa, niin tämänkin lain osalta tulemme lisäämään niitä kustannuksia. Se on rehellistä myöntää. Jos näin haluaa tehdä, niin sitten olisi rehellistä esittää ne lisäresurssit. En yhtään puheenvuoroa ole kuullut, jossa kukaan hallituspuolueen kansanedustaja, joka tätä lakia olisi kannattanut, olisi täällä esittämässä niitä tarvittavia resursseja, joita siis hallituksen esitys ja sen perustelut vaativat. Sitten ehkä yhteen pikanttiin yksityiskohtaan, mikä tässä nousee suureen rooliin, ja se on tämä tilavuusprosentti, 4,7:stä 5,5:een. En nyt lähde sen enempää käymään läpi niitä vaikutuksia, joita täällä ansiokkaasti on moni avannut, mutta puutun vain siihen, että kun tästä on nyt tehty hallituspuolueiden edustajien toimesta jotenkin se keskeinen kysymys myös elinkeinoelämän kannalta tai panimoteollisuuden kannalta, niin jotenkin näin maalaisjärjellä ajattelee, että panimoteollisuutta kai käsittääkseni eniten kiinnostaa se, että he saavat tämän valmistustaparajoitteen täältä laista poistettua, jolloin he saavat siihen suurempaan määrään myyntipisteitä ne juomat, jotka tällä hetkellä siellä eivät ole myynnissä. Kansankielellä voidaan silloin puhua lonkerosta. Jotenkin ajattelen tällä samalla päättelyketjulla, että jos tätä hyvää sosiaali- ja terveysvaliokunnan mietintöä tässä salissa enemmistö kannattaisi, joka siis pitäisi tilavuusprosentin nykyisellään mutta poistaisi tämän valmistustaparajoitteen, niin kyllä uskoisin, että panimoteollisuus tähän ihan tyytyväinen olisi. Sehän silloin tarkoittaisi, että niin Hartwallit, Sinebrychoffit kuin muutkin toimijat kyllä lantraisivat sen lonkeronsa siihen 4,7:ään ja saisivat sen myyntiin joka ikiseen markettiin ja huoltoasemaan, mihin sen haluavat. tässä keskustelun kuluessa on kuunnellut niitä edustajia, jotka sanalla sanoen tuntuvat nyt hieman olevan tässä panimoteollisuuden talutusnuorassa, he voisivat nyt ihan rehellisesti tulla tänne kyllä sanomaan, että keskeisempi kysymys teollisuuden kannalta on nimenomaan tämä valmistustaparajoite. Se kun poistetaan, niin kyllä siellä panimoteollisuus sen jälkeen ne hillonsa tekee tässä bisneksessä, minkä he haluavat. Tältä osin voisi ajatella, että kohtuullisen hyvä pragmaattinen kompromissi olisi tämä sosiaali- ja terveysvaliokunnan mietintö, joka tänään on jätetty, ja sen pohjalta olisi aika hyvä edetä eteenpäin. Senpä takia toivon, että näitäkin asioita huomenna ihmiset pohtivat, kun tästä äänestämme.