Puhuja: Anna Kontula
Puolue: vas
Päivämäärä: 2017-09-14 puhemies! Puheenvuoroni jakautuu kahteen osaan, joista ensimmäisessä koetan hiukan tarkentaa ja kyseenalaistaa aloitteeseen liittyviä faktatieto-ongelmia ja toisessa osassa puhun erityisesti parituslainsäädäntöön liittyvistä ongelmista, koska malli tähän lakiesitykseen on otettu parituslainsäädännön puolelta ja siihen liittyy isoja heikkouksia. Ensinnäkin aloitteessa todetaan, että Suomeen on viimeisen kymmenen vuoden aikana rantautunut häiriötä aiheuttava ilmiö, organisoitu kerjääminen. Tässä ei tarkemmin määritellä, mitä tämä pelottavalta kuulostava organisoitu kerjääminen on, mutta käytännössähän kysymys on siitä, että kerjäämään tulevat henkilöt tulevat maahan usein perheyhteisöinä, kuten esimerkiksi tutkija Jenni Lehtonen vuodelta 2016 toteaa. Kysymys ei ole suinkaan laajasta kansainvälisen rikollisuuden organisoimasta toiminnasta vaan hyvin tyypillisesti tämäntyyppisissä kulttuureissa esiintyvästä perheen sisäisestä ja perheiden välisestä yhteistyöstä. Jos lakialoitteen tekijällä on jotakin muuta tietoa tästä organisoinnista kuin se tieto, mitä julkisuudessa on ollut saatavilla, niin kovasti haluaisin tietää muutakin kuin epämääräiset viittaukset joihinkin viranomaistietoihin. Tässä esitetään myös määräarvio, että Suomessa erityisesti kesäaikaan olisi satoja kerjäläisiä. Nyt jos ollaan tarkkoja, niin on hyvä kuitenkin huomata, että meillähän ei ole satoja kerjäläisiä. Meillä on satoja Bulgariasta ja Romaniasta tulevia henkilöitä, joiden joukosta eräät kerjäävät. Muut tekevät sitten muita asioita, myyvät sitä Isoa Numeroa tuolla kaduilla, myyvät kukkia, keräävät pulloja, tekevät myös pieniä rikoksia, mitä kukin tekee, mutta kerjäläisiä meillä ei ole Suomessa satoja. Tästä muistuttaa muun muassa Olli Salin, kerjäläistyöryhmän puheenjohtaja, haastattelussaan. Suomeen he pääsevät nimenomaan sen takia, että he liikkuvat perheyhteisöinä autot täyteen lastattuina ja saavat sitä kautta matkakustannukset painettua niin alas, että he ylipäätään pääsevät matkustamaan niin kauas kotoa. Käytännössä siis toimiva organisoinnin kielto johtaisi siihen, että kerjääminen, ainakin muualta tänne tulevien ihmisten kerjääminen, kiellettäisiin. Edelleen aloitteessa todetaan, että viranomaiset ovat saaneet viime vuosina viitteitä, että osa maassa tapahtuvasta kerjäämisestä on järjestäytyneen rikollisuuden organisoimaa. No, ne tiedot, mitä olen itse saanut käsiini — olen koettanut tätä lähipäivinä selvittää sekä tietopalvelun kautta että sitten itse lehdistä ja tutkimuksia lukemalla Edelleen täällä todetaan, että tällä nimenomaan pyritään estämään ammattimaista kerjäämistä. Minä haluaisin tietää, miten jako ammattimaiseen ja amatöörikerjäämiseen — tai mitä tämä muu kerjääminen nyt sitten olisikaan — tehdään ja miksi ja millaisessa tilanteessa kerjääminen muuttuu sillä lailla ammattimaiseksi, että se on yhteiskunnan kannalta epätoivottava ilmiö. niin, nämä siis käytännön ongelmista liittyen tähän perusteluosan argumentointipohjaan. Sitten tästä parituksesta: Meillähän on ollut nyt muutaman vuoden tarkistettu parituslaki, ja sen isoin ongelma on, että se on edelleen niin epäselvä, että edes oikeuskäytännön kautta ja sen jälkeen me emme vieläkään tiedä, mikä oikeastaan on Suomessa sitä paritusta, joka laissa on määritelty. Sen merkitys on niin lavea ja kattaa niin suuren osan erilaisia toimintoja, että tässä edelleen on ikään kuin semmoinen epäselvä oikeustila, että odotellaan, että eiköhän se siitä ajan myötä sitten selkiä. Ja kun oikeustila on epäselvä, niin se johtaa siihen, että välttääkseen syyllistymästä paritukseen ihmiset toimivat ennalta ehkäisevästi. Silloin, kun tämä uusi parituslaki astui voimaan, venäläiset naiset eivät saaneet vuokra-asuntoja Suomessa vuokrattua sen takia, että vuokranantajat pelkäsivät, pelkäsivät, että he syyllistyvät paritukseen jo pelkästään sillä, että potentiaalisesti seksin myyjäksi kuvittelemalleen henkilölle ovat vuokranneet asunnon. Eli epäselvästä lainsäädännöstä ei ole haittaa pelkästään niille ihmisille, joihin se suoraan kohdistuu, vaan myös ihmisille, joilla ei ole välttämättä yhtään mitään tekemistä sen lain kanssa. Edelleen laki johtaa siihen, että meillä on Suomessa oikeuskäytännössä tapauksia, joissa sentyyppinen toiminta, jossa ei voida nähdä mitään riistoa ja hyväksikäyttöä, on tuomittu verraten ankarasti, esimerkiksi keissi siitä, kun kaksi thaimaalaista ystävätärtä tuomittiin toistensa parituksesta, koska he olivat yhteistoiminnassa pyörittäneet seksibisnestä. Edelleen meidän parituslainsäädännön ongelma on se, että se on johtanut siihen, että seksikaupan piirissä tavattua ihmiskauppaa on tuomittu lievemmillä rikosnimikkeillä kuin työperäistä ihmiskauppaa, minkä jatkoseuraus on ollut se, että seksityöntekijän asema on heikompi ihmiskaupan uhrina kuin silloin, jos hän on joutunut ihmiskaupatuksi vaikkapa ravintolatyöhön.