Puhuja: Eva Biaudet
Puolue: r
Päivämäärä: 2018-02-21 Arvoisa puhemies! Meillähän on edessä siinä mielessä mielenkiintoinen tilanne, että meillä on lakiehdotus, joka on tullut eduskuntaan kansalaisaloitteena mutta joka on harvinaisen hyvin ja perusteellisesti valmisteltu jo ministeriössä. Siitä on ollut työryhmä, ja luonnos on ollut lausuntokierroksella. Me olemme käsitelleet sitä yli vuoden valiokunnassa todella perusteellisesti. Olemme kuulleet todella paljon asiantuntijoita. Siinä mielessä ei ainakaan sitä voi sanoa, että emme olisi perusteellisesti käsitelleet sitä. Olemme kuulleet kaikki ne argumentit puolesta ja vastaan ja ottaneet eri näkökulmia mukaan. On myös selvää, että lainsäädäntöratkaisuja voi aina olla erilaisia, mielestäni ei ehkä ole ihan oikein keskustella siitä, onko lainsäädäntöratkaisu oikea, jos itse asiassa on eri mieltä siitä, mitä halutaan. Minun mielestäni olisi reilumpaa keskustella juuri siitä, mitä tavoitellaan. Siinä mielessä se, onko kysymyksessä vanhemmuuslaki vai äitiyslaki ja isyyslaki, mikä ehkä on ollut sitten joidenkin lausunnonantajien mielessä, ei muuta sitä asiaa, mistä me oikeasti keskustelemme. Ei myöskään keskustella siitä, että mikä minun mielestäni on kivin perhe. Jos minä saisin valita, niin minä kannustaisin ihmisiä adoptoimaan huomattavasti enemmän. Mielestäni se on erittäin tärkeä tapa tulla vanhemmaksi, äidiksi ja isäksi — lapsia on paljon maailmalla ja Suomessa — sekin on, mutta on myös erilaisia perheitä, ja jokaisessa perheessä on eri tapa syntyä siihen vanhemmuuteen. Mielestäni tämä on niin epädramaattinen asia sen takia, että nämä perheet ovat jo olemassa. Nämä naisparit ovat suunnitelleet ja he haluavat ja toivovat lasta. Kun puhutaan juridisesti vain tunnustamisesta, se kuulostaa siltä, että ikään kuin joudutaan tunnustamaan lapsi. Mutta siitähän ei ole kysymys näissä tilanteissa. Näissä tilanteissa sitä on pitkään odotettu. Hedelmöityshoito ei ole mikään yksinkertainen asia. Sitä tehdään pitkästi, ja se on aika rankka ja niin edelleen. Siinä todellakin koetellaan sen perheen halua ryhtyä vanhemmiksi. Siinä mielessä mielestäni ei voi millään tavalla kyseenalaistaa näiden kummankaan äidin oikeaa äitiyttä, synnyttäneen tai sitten sen äidin, josta tällä tunnustuksella sitten tulee Mielestäni on myöskin todella outoa edes kyseenalaistaa sitä, niin että tässä tilanteessa olisi parempi vaihtoehto se, että se toinen äitiys vahvistetaan vasta sitten joskus paljon myöhemmin. Kyllähän jokainen ymmärtää, että kun lähdetään yhdessä tällaiseen projektiin, niin on ihanteellista, että voidaan tasa-arvoisena lähteä siihen — molemmat odottavat. Me haluamme myöskin, että perheessä isätkin ovat mukana raskauden aikana. Miksi ei näissä perheissä haluttaisi, että toinen voi olla tasavertaisesti mukana? Muistan itse adoptioäitinä sen, että kun kotimaisessa adoptiossa adoption vahvistaminen kestää vähän aikaa juridisesti, kun lapsen on saanut huostaansa, niin se on aika epämiellyttävää aikaa ja se aika on todella pitkä, koska sen lapsen juridinen asema on epävarma. Ymmärrän hyvin, miten pahalta se tuntuu. Mielestäni myöskään ei ole argumentti se, että jos näitä perheitä ei ole paljon, niin se ei ole tärkeä kysymys. Minun ideologiassani ajattelen niin, että jos jollekin ihmiselle asia on tärkeä, niin sen pitää myöskin meille olla tärkeä, vaikka heitä ei ole niin hirveän paljon. Tässä äitiyslakikampanjassa ovat olleet tukemassa Sateenkaariperheet, Väestöliitto, Suomen Unicef, Pelastakaa Lapset, Amnesty Internationalin Suomen osasto, Ihmisoikeusliitto, Seta, Monimuotoiset perheet ‑verkosto, Suomen Setlementtiliitto, Suomen Kasvatus- ja perheneuvontaliitto, Naisasialiitto Unioni, Naisjärjestöt Yhteistyössä Nytkis, Yhden Vanhemman Perheiden Liitto, Adoptioperheet, Regnbåksankan, HeSeta, Turun seudun Seta, Jyväskylän Seta, Mummolaakso, Kasary. Minun mielestäni meillä on todella vakuuttavaa aineistoa perustella sitä, että tässä todellakin laajasti ajatellaan asiaa. Tässä on kysymyksessä lapsen etu. On absurdia, että juuri se asia on se, joka kyseenalaistetaan. Tässähän itse asiassa vain vahvistetaan lapsen oikeusturvaa, perheen turvallisuutta ja perhesiteiden pysyvyyttä. Mielenkiintoista on myös se, että kun valiokunnassa esille tuli se mahdollisuus, että olisimme mahdollistaneet, että nämä naisparit voivat myös valita sellaisen luovuttajan, joka suostuisi tunnustamaan mahdollisesti, niin siihen ei haluttu mennä. Ymmärrän sen sillä perusteella, että se ei ollut alun perin tässä ministeriön valmistelemassa hallituksen esityksessä mukana, ja siinä mielessä sen tarkastelu ei ehkä ollut yhtä perusteellista kuin muiden, mutta en ymmärrä, että ne tahot, jotka nimenomaan olisivat toivoneet tällaista biologisen isän isyyden mukanaoloa, eivät kokeneet, että tämä olisi ollut mahdollinen vaihtoehto. Silloin olisi ollut mahdollista tälle perheelle, kahden naisen liiton perheelle, että he olisivat valinneet, haluavatko tällaisen ratkaisun, jossa se isä olisi ollut mukana, niin kuin tietenkin hirveän monessa sellaisessa perheessä, heteroperheessäkin, on, jotka ovat eronneet. Nyt tämä ratkaisu on siis samanlainen heteroperheiden ja homoperheiden kohdalla, samaa sukupuolta olevien perheiden kohdalla, nimenomaan kun puhutaan tästä luovutuksesta ja tunnustamisesta, eli valittiin kuitenkin tällainen tilanne, että se tehdään samalla tavalla. No, tähän voidaan varmaan joskus vielä palata. Mielestäni tämä on todella iloinen muutos, missä me olemme nähneet lasten ja perheiden tilanteen. Toivoisinkin, että olisi mahdollista ajatella, että se ei kostaudu sitten näiden lasten kohdalla vain sen takia, että joku on ollut eri mieltä tasa-arvoisen avioliittolain säätämisestä. Nämä lapset tasa-arvoisen avioliittolain säätämisestä. Nämä lapset ovat kuitenkin olemassa. Heidän etunsa on, että heillä on kaksi juridista vanhempaa. Se, että vastustaa sitä, että haluaa sisäisen adoption, ei tuo ketään toista vanhempaa siihen mukaan. En myöskään osaa nähdä, mikä arvo siinä on, että joku, joka ei ole halunnut, että hänet tunnustetaan isäksi, joskus myöhemmin katuu ja yhtäkkiä onkin sitä mieltä, että hän olisikin läsnäoleva isä. Ei se ole oikeata vanhemmuutta se. Kyllä me haluamme, että ihminen on mukana ihan alusta asti, kantaa vastuuta — hankkii lapsia sen takia, että niitä haluaa, ja kantaa sen vastuun. Kysymyksessä on huomattavasti enemmän kuin biologia. Toivon, että tämä nyt sitten etenee ja että perheet mahdollisimman nopeasti saavat nämä asiat korjautettua ja äitiyslaki hyväksytään.