Puhuja: Sari Essayah
Puolue: kd
Päivämäärä: 2019-01-23 Ihan anekdoottina haluan kertoa, kun kotikylälläni Lapinlahdella Osuuspankin edessä oli maahanmuuttajataustainen afgaaninainen ja hänellä oli pieni vastasyntynyt vaunuissa. Savolaismummoja oli vaunujen ympärillä, ja siinä löivät käsiään yhteen ja ilakoivat, että ”kyllä on kaanis lapsi, kyllä on kaanis lapsi”. Minä ajattelin, että vaikkei yhteistä kieltä löytynyt, niin näki, miten tuo nuori äiti koki hyväksytyksi tulemista ja myöskin sitä, että että ympärillä oleva yhteisö on ottanut hänet osaksensa. Minä ajattelin, että juuri tämäntyyppistä kohtaamista siellä arjessa tarvitaan, jotta ihminen kokee, että on täysivertainen yhteisön jäsen. Me tarvitsemme yhteisöllisyyttä ja me tarvitsemme luottamuksen rakentamista, mutta myöskin sitten ripeää tarttumista kaikkiin niihin ongelmiin, joista viime aikoina olemme puhuneet. Järjestökentän merkitystä ei myöskään voi olla tarpeeksi alleviivaamatta, koska täytyy sanoa, että kolmannen sektorin keskeinen rooli onnistuneessa kotoutumisessa pitäisi enemmänkin nostaa esille. Monet seurakunnat tekevät valtavan hyvää työtä maahanmuuttajien keskuudessa, ja sitä tulisi julkisen vallan sitten olla tukemassa luomalla erilaisia toimintamahdollisuuksia kunnissa, esimerkiksi antamalle yhteisiä kokoontumistiloja ja myöskin sitten myöntämällä taloudellista avustusta. Arvoisa rouva puhemies! Niillä henkilöillä, jotka ovat tulleet opintojen tai työn vuoksi Suomeen, on jo hyvin vahva lähtökohta kotoutumisprosessiin, koska työ‑ ja opiskelupaikkahan tarjoavat arjen keskellä rytmin ja myöskin sitten sen lähiyhteisön, jonka kautta päästään nopeasti sisään suomalaiseen yhteiskuntaan. Heidän kohdallaan on tietysti keskeistä se, että tarjotaan riittävästi lisäkielikoulutusta sekä silloin opintojen aikana että myöskin sitten työelämään siirtymisen jälkeen, jotta on mahdollisuus edetä uralla ja kartuttaa ja hyödyntää osaamista. Mutta ne kaikkein suurimmat haasteet kotoutumisessa liittyvät juuri kansainvälistä suojelua saaviin sekä perheenyhdistämisen kautta maahamme tulleisiin. Näitten henkilöitten kohdalla on se riski, että tulee tällaista periytyvää syrjäytymistä ja lopulta jopa eristäytyminen kantaväestöstä omaksi erilliseksi alakulttuuriksi. Tällaista gettoutumistahan olemme todistaneet ympäri Eurooppaa erityisesti suurkaupungeissa. Juuri tähän maahanmuuttajaryhmään on kohdistettava kotouttamistoimenpiteitä ja niitten erityishuomiota. Onnistunut kotouttaminen varmasti maksaa itsensä moninkertaisesti takaisin. Kotouttamistoimenpiteitten tulee alkaa välittömästi maahantulon jälkeen automaattisesti täysipainoisina ja sitten vähetä sitä mukaa, kun tarve pienentyy. Turhaa byrokratiaa on karsittava pois. Kotouttamisen tarve on joka tapauksessa jokaisella maahanmuuttajalla olemassa. On hyvä, että kotouttamistoimenpiteitten, voisiko sanoa, vastikkeellisuus on myöskin noussut nyt keskusteluun. Tämän kristillisdemokraatit omassa maahanmuuttopoliittisessa ohjelmassaan, joka julkaistiin pari vuotta sitten, nostivat esille, ja siitä laitoimme mediaankin tiedotetta, mutta ei se siinä vaiheessa tuntunut ketään kiinnostavan eikä se noussut keskustelunaiheeksi. Me esitimme esimerkiksi juuri tätä, että kielikoulutukseen osallistuminen on tällainen vastikkeellinen velvoite, ja siinä vaiheessa tätä kysymystä ei todellakaan lähdetty suomalaisessa yhteiskunnassa erityisesti nostamaan esille. Nyt on havahduttu siihen, että hyvänen aika, jos on oikeuksia, niin pitää myöskin sitten olla velvollisuuksia. Arvoisa rouva puhemies! Täällä on keskusteltu siitä, että työntekijän oleskeluluvan saantia tulee nopeuttaa. Se on varmasti ihan paikallaan, koska tänä päivänähän on se tilanne, että turvapaikanhakija voi myöskin saada mahdollisuuden työskennellä. Jos käy niin, että henkilön, joka tulee tänne työn takia ja hakee täältä nimenomaan työperäistä oleskelulupaa, työntekolupa jumiutuu ja luvansaanti kestää kauemmin, niin ikävä kyllä me silloin avaamme houkuttelevaa reittiä siihen, että jos tänne tulee turvapaikanhakijana, niin saattaakin paljon nopeammin päästä työelämään käsiksi. Siinä mielessä, kun täällä on esitetty niitä näkemyksiä, että turvapaikanhakijan pitäisi ihan välittömästi saada työlupa ja välittömästi päästä työskentelemään, tässä kannattaa kyllä nyt se kokonaisuus hahmottaa elikkä katsoa, että me emme ole ikään kuin avaamassa väärää reittiä ja kertomassa, että hei, jos haet turvapaikkaa ja sitä kautta haluat tulla suomalaisille työmarkkinoille, niin se on nopeampi reitti kuin se, jos normaalisti haet työlupaa ja tulet tänne työntekijänä. Tässä piilee riskinsä, ja tätä minun mielestäni nyt kannattaa tässä tässä pohtia. On selkeätä, että tullaanpa reittiä tahi toista, niin tärkeätähän se työllistyminen on joka tapauksessa, mutta meidän ei pidä väärää reittiä myöten lähteä avaamaan turvapaikanhakuprosessia ikään kuin toisentyyppiselle työperusteiselle maahanmuutolle. Sen takia nämä kaksi asiaa pitää selkeästi pitää erillään, ja juuri nimenomaan työntekijän oleskeluluvan saantia on nopeutettava, jotta ei tehdä tätä vääräntyyppistä ohjaamista. Myöskin sitten on pohdittava sellaista, voitaisiinko siinä vaiheessa, kun turvapaikkapäätöstä odotellaan, myöskin ottaa esille tämmöinen kotouttava työtoiminta, joka voisi olla vähän vastaavalla tavalla myöskin velvoittavaa kuin kielikoulutus, elikkä vastaanottorahaan voisi tulla joku tietty osuus, joka tulisi kotouttavasta työtoiminnasta. Työtoimintaan osallistuminen voisi olla esimerkiksi vastaanottokeskuksessa työtoimintaan osallistumista taikka jotakin sellaista, joka hyödyttää paikallista yhteisöä. Meillähän on olemassa kuntouttavaa työtoimintaa. Yhtä lailla voisi ajatella, että turvapaikanhakijoilla on kotouttavaa työtoimintaa. Tämäkin on sellainen asia, joka on jo siellä kristillisdemokraattien kaksi vuotta sitten julkaistussa maahanmuuttopoliittisessa ohjelmassa. Nämä kaksi asiaa nostimme jo silloin esille ja pohdittavaksi suomalaisessa yhteiskunnassa. Täytyy toivoa, että tätä kysymystä lähdettäisiin nyt viemään eteenpäin ja pohtimaan, millä tavalla oikeasti saamme ihmiset paremmin kotoutettua.