Puhuja: Markku Eestilä
Puolue: kok
Päivämäärä: 2018-05-30 Arvoisa puhemies! Täällä oli äsken hyvä keskustelu, ja minä haluaisin vielä palata tähän Euroopan keskuspankin omaisuuserien osto-ohjelmaan. Se kuitenkin on ollut yksi ruiske koko tähän talouden elvyttämiseen, eihän sitä voi kieltää, ja jos nyt lähdettäisiin spekuloimaan, että ei olisi ollut hyvä sitä osto-ohjelmaa ollenkaan käynnistää, niin se olisi kyllä ehkäissyt käsittääkseni talouskasvua aika paljon. Me Suomessakin saamme tällä hetkellä nauttia osittain juuri sen takia, että työllisyys on parantunut ja meidän julkisen talouden alijäämä pienenee. Se on hyvä asia ja positiivinen asia, mutta sen varjopuolena väistämättä ovat nämä vastuut. Ehkä se piirre, mihinkä nyt puheessani haluan kiinnittää huomiota, on se, miksi tämä on tehty, eli sen takia on setelipaino pantu laulamaan, että saisimme inflaation hieman korkeammalle tasolle kuin se nyt on. se ongelma minun käsittääkseni on, että me emme pääse eikä Euroopan keskuspankki pääse siihen tavoitteeseen, että inflaatio olisi hieman alle 2 prosenttia, vaan sen paineen vuoksi, mikä deflaation muodossa maailmalta tulee, inflaatio ei edes elvyttävällä rahapolitiikalla tahdo mennä päälle. Me emme kukaan tiedä, mitä Italiassa tapahtuu, mutta ainakin oma näkemykseni on se, että luottamus poliittisiin päätöksentekijöihin on valuutta, millä pelataan, ja niin kuin Italiassa nähdään, kun luottamusta ei ole, niin korot nousevat saman tien. Jos se lähtee leviämään muualle euroalueeseen, niin sitten saattaa tapahtua mitä tahansa. Mutta se toinen puoli, mihin viittasin, kun tätä rahaa on markkinoille pantu, liittyy Suomeen. Kyllä minä samalla tavalla kuin puheenjohtaja Vanhanen nostan esille tämän, että kun kotitaloudet velkaantuvat, niin lainaraha ja elvyttävä raha ovat menneet kiinteistöihin ja asuntomarkkinoille, ja siellä on nyt selvä riskikertymä, johon ainakin kansanedustajien eduskunnassa pitää puheissaan puuttua, olkoon finanssivalvonta kenen tahansa tehtävä, ja niitä toimenpiteitä säätää, että tätä jollakin tavalla lähdetään suitsimaan, koska tämä liittyy myös siihen, että kulutusluotot ovat kasvaneet osittain kyseenalaisella tavalla, nämä pikavippi‑ ja muut hommat. Tällä hetkellä kotitalouksien koko velka on 147 miljardia, josta asunto‑ ja taloyhtiölainojen osuus on 77 prosenttia, eli se on erittäin paljon, ja tänne se raha on mennyt, ja se on kuumentanut ainakin tietyissä kasvukeskuksissa asuntomarkkinoita. Mutta yksi tämmöinen erikoisuus, mistä on syytä syytä puhua täältä pöntöstä käsin, on taloyhtiölainojen lisääntyminen, sillä ne ovat tällä vuosikymmenellä lisääntyneet noin 10 miljardia. Kun tänä päivänä ostaja, sijoittaja voi päästä käsiksi asuntoon 20 prosentin osuudella asunnon todellisesta hinnasta ja loppu on sitten taloyhtiölainaa eikä kukaan ei oikein kontrolloi, mitkä ovat ostajan todelliset mahdollisuudet talouden muuttuessa hoitaa tämä taloyhtiölaina, jolloin se kaatuu sitten muitten osakkaitten syliin ja taloyhtiön syliin, niin tähän liittyy semmoinen omituisuus, jota minun talousmatematiikkani ei oikein ymmärrä. Kun täällä on hoitovastike ja rahoitusvastike, niin missähän laissa on sellainen pykälä, että yhtäkkiä tämä velan lyhennys muuttuu vähennyskelpoiseksi eräksi vuokrasta? Näinhän käy silloin, kun taloyhtiö tulouttaa nämä rahoitusvastikkeet kirjanpitoonsa. Silloin sijoittaja, asunnon omistaja voi vähentää velan lyhennyksen eli rahoitusvastikkeen ja hoitovastikkeen vuokrasta. Silloinhan veronmaksajat käytännössä tukevat asunnon ostamista. Minä en tiedä, mitenkä hyvin se sopii tähän tilanteeseen, että tuetaan veroeuroilla semmoista asuntorakentamista ja ‑sijoittamista, joka aiheuttaa selvän ylikuumenemisriskin ja ylivelkaantumisriskin. Tällä tavalla haluan vielä Itä-Suomesta tulevana kansanedustajana kiinnittää huomiota ainakin siihen, onko se kuinka oikeudenmukaista, jos veronmaksaja jossakin tuolla Itä-Suomessa, missä oman omaisuuden arvo koko ajan laskee ja kiinteistöjen verotusarvot lasketaan ihan muun kuin asunnon todellisen hinnan perusteella, menettää koko ajan omaisuuttaan, mutta silti joutuu veroeuroissa ikään kuin pakolla tukemaan sijoitustoimintaa siellä, missä asuntotuotanto on aika vilkasta ja sijoitustoiminta on vilkasta. Kyllä pitäisi jollakin tavalla puuttua tähän, onko tässä joku oikeudenmukaisuusongelma. Ainakin itse keksisin lääkkeeksi sen, mitä eduskunta voisi säätää, että kiinteistöveron verotusarvot on laskettu sillä tavalla, että ne ovat mahdollisimman lähellä kiinteistön todellista arvoa. Se on jo oikeudenmukaisuutta. Sitten tähän samaan problematiikkaan sisältyy asia — täällä eräänä iltana puhuin samasta asiasta — jonka toistan vielä: vielä: Kun tämän rahoitusvastikkeen saa sitten vähentää vuokrasta, jos taloyhtiö tulouttaa sen kirjanpidossa, niin tämä on johtanut ensimmäisiin oikeusmurhatapahtumiin. Eli korkein hallinto-oikeus vuosikirjassaan totesi, että sellainen henkilö, joka oli ostanut tällaisen asunnon, oli maksanut asuntovelan pois mutta ei ollut vähentänyt rahoitusvastiketta euroakaan mistään vuokrasta, ei saanut laskea velanmaksua hyödyksi asunnon ostohintaa määriteltäessä vaan sai verottajalta verolapun, että hän joutuu luovutusvoittoverolle käytännössä sellaisesta luovutusvoitosta, mitä hänellä ei todellisuudessa koskaan olisi ollut. Tämä on korkeimman hallinto-oikeuden vuosikirjapäätös.