Puhuja: Li Andersson
Puolue: vas
Päivämäärä: 2018-02-20 Jokainen valtio pyrkii oman ja sen kansalaisten turvallisuuden maksimoimiseen, ja se myös on yhteiskunnan velvollisuus. Samaan aikaan meillä on myös tärkeä velvollisuus huolehtia jokaisen kansalaisen yksityisyydensuojasta ja kansalaisten uskosta oikeusvaltion pelisääntöjen toimivuuteen ja pysyvyyteen. Koska kyse on kansalaisten perusoikeuksiin puuttumisesta ja viranomaisten valvontavaltuuksien merkittävästä laajentamisesta, ansaitsee tämä kokonaisuus perusteellisen, asiallisen ja laajan käsittelyn. Keskeisiä kysymyksiä vasemmistoliitolle ovat tiedustelutoimivaltuuksien laajuus, kansalaisten tiedonsaantioikeus, tiedustelutoiminnan valvonta, kansainvälisen tiedustelutiedon vaihtamisen ja kaupankäynnin pelisäännöt sekä perustuslain muuttamisen perustelut. Hyvä esimerkki kysymyksestä, joka yksittäisen kansalaisen yksityisyydensuojan näkökulmasta on oleellinen, on juuri kansalaisten tiedonsaantioikeus sellaisessa tilanteessa, jossa omat viestit ovat joutuneet tiedustelun piiriin — suhteessa myöskin tähän laissa säädettävään hävittämisvelvollisuuteen. Tämä hävittämisvelvollisuus on nyt esitetty säädettäväksi koskemaan sellaista tietoa, jota ei saisi alun perinkään tiedustella, kuten kahden Suomessa olevan ihmisen välinen viestintä, lähdesuojan piiriin kuuluva viestintä tai sellainen viestintä, jonka ei arvella olevan olennaista kansallisen turvallisuuden turvaamisen näkökulmasta. koska tietoliikennetiedustelua ei ole mahdollista teknisesti toteuttaa niin, että etukäteen pystyttäisiin seulomaan pois sellaista viestintää, mitä ei saa tiedustella, on sen sijaan säädetty tästä hävittämisvelvollisuudesta eli että hävitetään sen jälkeen, kun tämä tieto jo on seulottu. Ongelmalliseksi tämä muodostuu niissä tilanteissa, joissa siis sovelletaan tätä hävittämisvelvollisuutta ja kun tietoa siitä, että viesti on avattu, olkoon se sitten automaattisen tai manuaalisen käsittelyn kautta, ei ilmoiteta tiedustelun kohteelle. Tämä tarkoittaa siis käytännössä sitä, että on mahdotonta saada tietoa siitä, kuinka laajamittaista tämä tietoliikennetiedustelu tosiasiassa on ja kuinka paljon tällaisia viattomiin kansalaisiin kohdistuvia huteja tulee, koska niistä ei silloin julkista tietoa tulla saamaan. Arvoisa puhemies! Tiedustelusta saatu tieto on arvokas vaihtokaupan väline myös kansainvälisessä tiedusteluyhteistyössä. Myös Suomen viranomaiset tulevat käyttämään uusilla tiedustelumenetelmillä saatua tietoa kansainvälisessä yhteistyössä muiden valtioiden kanssa. Pelisääntöjä tälle yhteistyölle ei vasemmistoliiton näkemyksen mukaan ole vielä riittävästi määritelty. Kysymyksiä herättää sekä se, millaista tietoa Suomi tulee jakamaan eteenpäin, että se, millaisilla keinoilla kerättyä tietoa Suomi vastaanottaa muilta mailta, joiden tiedustelutoiminta saattaa olla kansalaisten yksityisyydensuojan kannalta huomattavan paljon pidemmälle menevää. Onko esimerkiksi takeita sille, että ihmisiä ei suomalaisten viranomaisten luovuttamien tietojen seurauksena missään tapauksessa päädy esimerkiksi kuulusteluihin maissa, joissa ihmisoikeusloukkaukset ovat laajamittaisia? Koska tiedonsaantioikeuksia esitetään laajennettavaksi, esitetään myös perustettavaksi mekanismeja viranomaisten valvomiseksi. Näille uusille valvontamekanismeille on suuri tarve, mutta valvonnan pitää kuitenkin olla riittävästi resursoitua, jotta se aidosti toimii ja on luotettavaa. Riippumattomien valvontaelinten lisäksi tuomioistuin on keskeinen valvoja lupaviranomaisena. Tuomioistuin on siis se taho, joka jatkossa joutuu punnitsemaan viranomaisten pyyntöjä suorittaa tiedustelua verkossa sen mukaan, onko se ylipäätään tarpeellista tiedon hankkimiseksi ja onko esitetty verkkoalueen laajuus tarkoituksenmukainen tähän tarpeeseen nähden. Tuomioistuimen suorittaman valvonnan uskottavuuden kannalta on oleellista, että tuomioistuimessa on riittävä tekninen asiantuntemus arvioida lupapyyntöjä sekä aitoa valmiutta myös kyseenalaistaa viranomaisten perusteluja — esimerkiksi nykyisiä telepakkokeinoja harvoin estetään.