Puhuja: Merja Mäkisalo-Ropponen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-06-26 Minä olen käynyt viimeisen puolentoista vuoden aikana kahdeksassa päiväkodissa sen jälkeen, kun oman kaupunkini valtuusto päätti yhden äänen enemmistöllä luopua subjektiivisesta päivähoito-oikeudesta ja suurentaa ryhmäkokoja. Valitettavasti olimme edustaja Mikkosen kanssa hävinneellä puolella, joka todella hävisi tämän äänestyksen, ja ja toivon, että edustaja Mikkosen kanssa käymme uuteen taistoon heti kun mahdollista, koska se oli todella huono päätös, ja se on nyt näkynyt myöskin siellä arjessa. Näiden kahdeksan päiväkotivierailun aikana minä olen jututtanut kymmeniä työntekijöitä ja lähes saman verran myöskin vanhempia siitä, miten he ovat nyt kokeneet nämä heikennykset meillä. lähes kaikissa päiväkodeissa — ei ihan kaikissa sen takia, että joissakin ei ryhmäkokoja pystynyt esimerkiksi niiden tilaratkaisujen takia suurentamaan, joten nämä heikennykset eivät sillä tavalla pystyneet vaikuttamaan niissä — lähes kaikissa näissä päiväkodeissa, joissa kävin, sekä vanhemmat että työntekijät kokivat toiminnan laadun heikentyneen tämän kaupunginvaltuuston päätöksen myötä. Arvoisa puhemies! Varhaiskasvatuksen tavoitteenahan tulee aina olla lapsen paras, ja lapsen paras saavutetaan aina laadukkaan toiminnan kautta, ja lapsen etu on se, että varhaiskasvatuksessa on aikuisia riittävästi, niin että lasten yksilöllinen huomioiminen ja yksilöllinen ohjaus mahdollistuu. Vain tällä tavalla voidaan tukea jokaisen lapsen persoonallista kasvua ja kehitystä. Eri puolilta Suomea on viime aikoinakin kuulunut surullisia kertomuksia siitä, miten nämä suuret ryhmäkoot vaikeuttavat arjessa laadukasta toimintaa. Monin paikoin varhaiskasvatuksen henkilöstö on kertonut, ettei toisi omaa lastaan omalle työpaikalleen varhaiskasvatukseen, sillä siellä on aivan liian levotonta eikä siellä ole aikuisilla riittävästi aikaa huomioida lapsia yksilöllisesti. Myös monelle työntekijälle tämä ammatti-indentiteetin ja todellisuuden välinen ristiriita on niin suuri, että he pohtivat ammatin vaihtamista. Tämmöisessä tilanteessa ei palkkakaan auta, jos työ tuntuu siltä, että se on liukuhihnatyötä, niin kuin eräs varhaiskasvatuksen työntekijä minulle omasta tuntemuksestaan kertoi. Samaa kertovat myöskin vanhemmat. Vanhemmat haluaisivat, että varhaiskasvatuksessa olisi aikaa huomioida jokainen lapsi omana persoonana, mutta se ei ole mahdollista liian suurissa ryhmissä. Erityisesti tästä kärsivät paljon apua ja tukea tarvitsevat sekä arat ja syrjään vetäytyvät lapset. Kun keskustelin vanhempien ja ammattilaisten kanssa, niin yksi yhteinen huoli oli molemmilla: eli molemmat kokevat hankaluutena sen, että lapsiryhmät muuttuvat koko ajan osittain sen takia, että subjektiivisesta päivähoito-oikeudesta on luovuttu ja siellä on eripituisia hoitoaikoja lapsilla ja osa tulee ja osa menee ja joudutaan vaihtamaan ryhmästä toiseen joskus jopa päivittäin. Tämä Tämä vaikeuttaa sosiaalisten taitojen oppimista, ja toisaalta tämä lisää myöskin levottomuutta, ja vanhempien mukaan se levottomuus siirtyy jopa sinne kotiin sitten illalla. Minä olen todella pettynyt, ettei näihin laadun kannalta kaikkein tärkeimpiin asioihin tässä lakiesityksessä ole minkäänlaisia ratkaisuja nyt haettu tai etsitty, eikä tämä lakiesitys kyllä korjaa kaikkein perustavanlaatuisimpia laatupuutteita varhaiskasvatuksessa tällä hetkellä.