Puhuja: Eero Heinäluoma
Puolue: sd
Päivämäärä: 2019-01-10 Arvoisa puhemies! Haluan jatkaa tätä keskustelua ensin puolustamalla hallitusta tarkastusviraston moitteilta. Kun tarkastusvirasto esittää hallituksen finanssipolitiikasta sen moitteen, että kehyssääntöä sinänsä on noudatettu mutta on tehty kehyssääntöihin muutoksia, niin se muutos, joka hallituksessa on tehty ja jonka eduskunta on hyväksynyt, koskee Yleisradion rahoitusta. Tämä muutos tehtiin parlamentaarisen valmistelun pohjalta, ja sen lähtökohtana oli turvata Yleisradion riippumattomuus, aivan samalla tavalla kuin täällä on mainittu aiemmin tarkastusviraston riippumattomuus. On erittäin tärkeää, että eduskunnan alainen Yleisradio voi toimia riippumattomasti ja että sen rahoitus on turvattu, ja jotta tämä on mahdollista, eduskuntapuolueet yhteisessä valmistelussa päätyivät siihen, että Yleisradion rahoitus tulee pitää kehyksen ulkopuolella. Näin ei pääse syntymään tilannetta, että kulloinenkin hallitus ollessaan tyytymätön joihin ohjelmiin voisi Yleisradiolta ottaa rahaa ja antaa niitä ikään kuin johonkin muihin hyviin tarkoituksiin ja tällä tavalla toimia saman kehyksen puitteissa. Eli se, mistä tarkastusvirasto tässä moittii hallitusta, on juuri oikea ratkaisu, eli palata siihen tilanteeseen, joka aikaisempien kehyksien aikana on ollut voimassa, että Yleisradion menot eivät kuulu kehykseen, ja se on tärkeä riippumattomuustekijä. On mielestäni perusteltua, että eduskunta lausuu tästä erikseen, jotta tämä tulee tarkastusvirastolle selväksi. Tässä ei ole hallituksen toiminnassa moitteen Palaan tähän keskusteluun, joka on ollut tietysti virkistävää, ehkä historiankirjoituksen osalta jonkun verran rosoista, että metsäpolitiikan kohdalla ei kysymys ole siitä, että demarit asettaisivat metsien käytölle rajoituksia. Ei ole kysymys siitä, että demarit asettaisivat metsien käytölle rajoituksia, vaan siitä, mitä Pariisin ilmastosopimus ja Euroopan unionin ratkaisut meille tarkoittavat. Jos edustaja Hoskonen haluaa paneutua asiaan, niin uskon, että ympäristöministeri Tiilikainen mielellään antaa tästä selvityksen — mielellään antaa tästä selvityksen, koska nämä ilmastotekijät ovat todellakin tulleet uutena tekijänä kaikkien maiden politiikkaan, jokaisen eurooppalaisen maan politiikkaan, myös Suomen. Meidän täytyy miettiä, mikä on kestävää politiikkaa, jotta elämä maapallolla jatkuu. Suomi ei tee sitä yksin. Suomi ei tee sitä yksin, mutta me emme voi myöskään sanoa, että me emme tee omaa osuuttamme. Tässä pitää olla viisas ja vastuullinen yhtä aikaa, ja se tarkoittaa sitä, että me olemme sitoutuneet siihen, että me huolehdimme näistä hiilinieluista. Ja niin kuin puheenjohtaja Rinne aivan oikein on sanonut: jos hiilinielut, jotka sitovat hiilidioksidipäästöjä, kasvihuonepäästöjä, kasvavat, me voimme hyvin lisätä hakkuita. Se on viisas ja vastuullinen linjaus, mutta se pakottaa katsomaan tätä hiilinielukysymyksen hoitamista. Jos sitä ei tehdä, niin me ajamme umpikujaan, kovalla vauhdilla betoniseinään, ja siinä ei käy hyvin suomalaisille, ei myöskään edustaja Hoskosen lapsille tai lastenlapsille. Sen takia tässä ei pidä luoda väärää vastakkainasettelua vaan hakea ratkaisuja, jotka yhtä aikaa turvaavat metsien kestävää kasvua, metsien järkevää talouskäyttöä ja samaan aikaan huolehtivat siitä, että meidän kasvihuonepäästömme vähenevät ja meidän ympäristömme säästyy. Tämä on se iso rajoite, joka meillä nyt on ja jota me emme 20 vuotta sitten tienneet. Kun tästä historiankirjoituksesta on niin paljon puhuttu ja täällä edustaja Heinonen — hän on tosin poistunut — viittasi myös näihin, että mikä on minkäkin osuutta, niin minusta on syytä nyt tässä yhteydessä vielä mainita Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen selvitys viime vuosien talouskasvusta. Hehän kävivät tätä eri komponenttien osalta lävitse ja päätyivät siihen, että karkeasti puolet tulee kansainvälisestä suhdannekehityksestä ja kansallisesta kysynnästä — karkeasti puolet. Seuraavaksi tärkein tekijä on työmarkkinaratkaisu: työmarkkinajärjestöjen ja palkansaajajärjestöjen yhteinen ratkaisu, joka on tuottanut noin neljäsosan tästä työllisyyskehityksestä. Ja sitten Etla, Elinkeinoelämän tutkimuslaitos, antaa kyllä tunnustusta myös hallitukselle, mutta se on se neljäsosa näistä työpaikoista. Minusta olisi nyt kohtuullista, että emme syyllistä yhtään hallitusta 100 000 työttömästä — kun emme syyllistä edes Esko Ahon hallitusta puolesta miljoonasta työttömästä, niin me emme myöskään syyllistä 100 000:sta — vaan näemme, että talouskehityksessä on objektiivisia tosiasioita, joista iso osa tapahtuu meistä riippumatta. Jos on hyvä talouskehitys, sitä pitää pyrkiä osaltaan hyödyntämään, käyttämään hyväksi ja varautumaan tulevaisuuteen poistamalla kestävyysvajetta. Jos on huono talouskehitys, silloin pitää olla sitä puskuria aikaisempien päätöksentekijöiden luomana, jota voidaan käyttää sen huonon vaiheen ylitse kulkemisessa. Tämä suhdanneajattelu on tuhansia vuosia vanhaa, ja sehän löytyy jo Raamatun ajan viisauksista: seitsemän lihavaa ja seitsemän laihaa vuotta. Se on tänäkin päivänä mestarillinen ohje. ohje. Silloin kun on ne lihavat vuodet, niin pitää laittaa siemeniä säästöön, jotta on siemenviljaa, kun tulevat ne laihat vuodet. Tämä tosiasia sopii edelleenkin budjettipolitiikkaan, ja sen perään tarkastusvirasto tässä omassa raportissaan myös kysyy, kun se huomauttaa, että kestävyysvaje ei ole hyväksyttävällä tasolla ja että se ei ole olennaisesti muuttunut. Ja kun näin on, niin meidän pitää pikkuhiljaa siirtyä siihen keskusteluun, että mitä seuraavaksi tehdään, ja silloin puhutaan niistä uudistuksista, jotka tukevat vahvaa työllisyysastetta, mahdollistavat uusien henkilöiden pääsyn työelämään ja huolehtivat myös syntyvyydestä — huolehtivat myös syntyvyydestä, koska osa kestävyysvajeen heikkenemisestä johtuu siitä, että meidän syntyvyysluvut ovat todellakin romahtaneet, ja siinä on meillä aikamoinen haaste. Tuore Helsingin Sanomat kertoo tästä minusta erittäin tärkeän tiedon, joka on se, että iso osa tästä syntyvyysongelmasta johtuu tämän päivän työelämästä. Se ei ole, niin kuin edustaja Hoskonen täällä sanoo, se, että on jäykkyyksiä, vaan se johtuu turvattomuudesta, pätkätyöstä, osa-aikaisuudesta, kaikista niistä joustoista, joihin työntekijät on pakotettu ja joiden tuloksena tulee tunne, ettei uskalla tehdä maailmaan uusia jälkeläisiä.