Puhuja: Sari Tanus
Puolue: kd
Päivämäärä: 2018-02-21 ryhmän puolesta, kun tuli niin mielipahaa yhdelle ja toiselle ja kolmannelle. Edustaja Modig tuossa poistui jo salista, mutta ehkä hän kuulee tai lukee jossakin vaiheessa. Hänhän väitti, että kristillisdemokraatit eivät arvosta adoptioperheitä eivätkä adoptioäitejä ja niin edelleen, kyllä haluaisin sanoa, että kristillisdemokraatit arvostavat niin adoptioperheitä kuin adoptioäitejä ja toivovat, että siellä, missä Suomenmaassa lapset kasvavat, olipa perhe minkälainen tahansa, lapset saisivat kasvaa turvallisessa ja rakastavassa ympäristössä. Jos ajatellaan tilanteita, joissa lapsi on syystä tai toisesta joutunut luopumaan biologisesta äidistään, niin adoptioäidithän ovat sanomattoman arvokkaita korvaajia biologiselle äidille, ja lainsäädännössähän heidät rinnastetaan äitiin. Toisaalta itse asiassa, nyt kun on käsittelyssä kansalaisaloite, jonka otsikkona on ”Äitiyslaki”, onkin vähän ihmeellistä, että tässä laissa näissä monissa pykälissä ei ole mainintaa, ei edes viittausta adoptiovanhemmista tai adoptioäidistä. Sitten toinen asia, minkä haluaisin sanoa. Myös edustaja Biaudet taisi jo poistua. Niin kuin hän totesi, adoptioprosessit voivat olla hyvin pitkiä ja hankalia ja raskaita, ja nimenomaan näin on, kun on kyse kansainvälisestä adoptiosta. Myös uusioperheen perheen sisäiset adoptiot voivat viedä aikaa, koska silloin tehdään haastatteluja ja tapaamisia sekä äidin että isän että lasten kanssa. Siihen voi mennä aikaa. Mutta niin kuin jo ensimmäisessä puheenvuorossani sanoin, naisparien perheen sisäinen adoptio on erittäin nopea ja yksinkertainen, tietysti olettaen, ettei mitään epäilyttävää nouse esiin kummankaan naisen tilanteesta. Jos kaikki on niin sanotusti normaalisti, naisparit voivat ottaa yhteyttä sosiaalitoimeen puhelimitse jo ennen synnytystä, he saavat heille nimetyn sosiaalihoitajan, ja sitten, kun synnytys on tapahtunut, vaikka sieltä synnytyslaitokselta soittavat sosiaalitoimeen, ja jos viranomainen on sanonut, että heillä ei ole näissä asioissa jonoa, he saavat sinne hyvinkin pian yhden vastaanottoajan. Eli heillä on yksi kokonainen käynti sosiaalitoimessa, jossa on esitäytetyt lomakkeet. He allekirjoittavat esitäytetyt lomakkeet ja lähettävät käräjäoikeuteen, jossa sisäinen adoptio vahvistetaan noin kahdessa viikossa. Muualla Suomessa on tavanmukaisesti — näin minulle kerrottiin — kaksi käyntiä, mutta Helsingissä yksi käynti. Ja nyt haluaisinkin sanoa: en tiedä, luemmeko samaa äitiyslakiesitystä, mutta oletteko ajatelleet, että tällaisen sisäisen adoptiomenetelmän kautta toinen vanhempi voidaan saada mahdollisesti vahvistettua jo nopeammin kuin tämän nyt käsittelyssä olevan äitiyslakiehdotuksen mukaisesti? Haluaisin nyt oikeasti kiinnittää teidän huomionne, ennen kuin jatkan kesken jäänyttä puhettani, tähän: Täällä on moneen kertaan sanottu, että tämän kansalaisaloitteen, äitiyslakiesityksen, mukaan lapsella olisi kaksi juridista vanhempaa jo heti syntymästä — mutta tämähän ei pidä paikkaansa. Tämän äitiyslakiehdotuksen mukaan jo ennen syntymää, vaikka jo raskauden alkuvaiheessa, hedelmöityshoidossa mukana ollut ja sille vihreää valoa antanut toinen nainen voi tunnustautua toiseksi äidiksi, mutta äitiyden vahvistaminen mutta äitiyden vahvistaminen tapahtuu samoin kuin isyyslaissa, ja isyyslain mukaisesti äitiyslaissakin on syntymän jälkeen 30 vuorokautta, jolloin voi perua äitiyden tunnustamisen. Aivan kuin isyyslaissa, vastaavasti tässä äitiyslaissakin äitiyden vahvistaminen, joka tapahtuu maistraatissa, lähtee liikkeelle vasta 30 päivää synnytyksen jälkeen, jolloin lastenvalvoja lähettää nämä vahvistuspyynnöt maistraattiin, ja sieltä tulee vahvistus silloin kun tulee. Eli itse asiassa verrattuna nopeaan perheen sisäiseen adoptioon — niin kuin minulle kerrotun mukaan se ainakin täällä Helsingin päässä tapahtuu, ja mitään isompia viiveitä ei ole muuallakaan Suomessa — itse asiassa tämä nyt käsittelyssä oleva äitiyslaki voi viivästyttää ja on heikennys monen perheen tilanteeseen. Mutta sitten, arvoisa puhemies, haluaisin jatkaa puhettani. alussa. Tässä on kyse äitiys-käsitteen muuttamisesta niin, että äitiys voidaan saada ilmoitus- tai tunnustamismenettelyllä, ja tässä äitiyslakiehdotuksessa on todella monia, monia pykäliä, jotka käsittelevät äitiyden — siis toisen naisen äitiyden — selvittämistä, tunnustamista ja perumista. Kanne voidaan nostaa äitiyden tunnustanutta, lapsen synnyttänyttä ja itse lasta vastaan. Lastenvalvojalle asetetaan myös velvoite nostaa syyte toista naista vastaan, ellei tämä tunnustakaan äitiyttä. Lisäksi tässä esityksessä todetaan, että jos mahdollisia äitejä on useita, heidät tulee haastaa vastaajiksi samaan oikeudenkäyntiin. Joskus lapsettomuushoidot todella kestävät hyvin pitkään, monia vuosia — tulee keskenmenoja ja hoidoissa pidetään taukoja ja niin edelleen — ja jos useampi useampi näihin lapsettomuushoitoihin osallistunut nainen katsookin olevansa lain tarkoittama ei-biologinen äiti, niin millä perusteella käytännössä asia ratkaistaan? Selkeitä perusteita asian ratkaisemiseksi tämä esitys ei anna. Ei ole ihme, että Asianajajaliitto esitti huolensa asioiden monimutkaistumisesta. Toisin on isyyslaissa, jossa yksiselitteisesti isyystestin perusteella tiedetään, kuka on biologinen isä. Lain tulee olla aina selkeä ja ymmärrettävä ja myös käytännössä toimiva. Tältä kannalta on tärkeää, että äiti-sanan käyttö säilytetään laissa lapsen synnyttäneellä naisella. Esimerkiksi terveydenhuollossa perimää ajatellen on olennaista tietää, kuka on geneettinen äiti. Toiselle naiselle on muissakin Pohjoismaissa ja esimerkiksi Saksassa eri nimitys, ja siihen on kiinnitetty huomiota myös asiantuntijalausunnoissa eri nimitykseen vedoten. Tämän esityksen mukaan molempia nimitettäisiin äidiksi. En ymmärrä. Tämä ei todellakaan ole kenenkään edun mukaista. Lain tasolla tulisi olla myös selkeä käsitys yhdestä äidistä ja yhdestä isästä, ja vaikka äitiydessä on kyse myös adoptioäitiydestä ja muista psykologisista ja sosiaalisista siteistä, aivan niin kuin debatissa on tullut esiin, niin lainsäädännöllisesti ei tule heikentää biologisen siteen merkitystä osana äitiyttä. Sitten erittäin hämmentävää — ja tämä on itselleni ollut kaikista hätkähdyttävin pykälä — on lukea esityksen 36 §:n kanneoikeuden rajoitusta. Toisaalla on kirjattu asianosaisille velvoite puhua totta, ja lähtökohtaisesti 1 §:ää lukuun ottamatta esityksessä on kyse hedelmöityshoidolla alkunsa saaneista raskauksista. raskauksista. 3 §:n mukaan äitiyden vahvistamista hedelmöityshoitoon suostumuksen perusteella ei voida vahvistaa, jos isyys on isyyslain mukaan mahdollista todeta tai vahvistaa. Eikö tämä 36 §, kanneoikeuden rajoituspykälä, ole ristiriidassa ja kumoa nämä kaikki? Pykälässä kuvataan tilanne, jossa äitiytensä tunnustanut on saanut tietää seikoista, joiden perusteella on ollut aihetta epäillä, ettei lapsi ole saanutkaan alkuaan hedelmöityshoidoista — eli on olemassa fyysinen, biologinen isä mutta toinen äiti on tästä huolimatta synnytyksen jälkeen kirjallisesti ilmoittanut, että lapsi on hänen. Eikö tämä ole totuudessa pysymisen velvoitteen vastaista? Samoin synnyttänyt äiti voi kirjallisesti hyväksyä tämän ilmoituksen. Eikö myös tämä ole suoraan totuudessa pysymisen velvoitteen vastaista? Eikö ole merkillistä, että juuri näissä tilanteissa ja näitä tilanteita varten esitykseen on kirjattu ainut kanneoikeuden rajoitus? Eli vaikka lapsen synnyttänyt äiti ja äitiytensä tunnustanut äiti haluaisivat oikaista virheen ja korjata asiantilan ja mahdollistaa biologisen isän isyyden vahvistamisen, niin heillä ei ole oikeutta nostaa kannetta asiantilan oikaisemiseksi. Minusta tämä on käsittämätöntä isyyden vahvistamisen mahdollisuuden poistamista. Edelleen esimerkkinä lain puutteellisuudesta on myös sääntely, joka kohdistuu vieraassa valtiossa annetun päätöksen tunnistamiseen.