Puhuja: Jari Myllykoski
Puolue: vas
Päivämäärä: 2017-06-28 Arvoisa puhemies! Ensin alkuun täytyy jo, ettei vain jää sanomatta, samoin kuin edustaja Andersson olla tukena ja kannattaa niitä edustaja Gustafssonin erittäin perusteltuja vaatimuksia ja toteamuksia tähän, joita on pakko kannattaa, jos haluaa olla tässä yhteiskunnassa kiinni siinä, että meillä kaikilla olisi mahdollisuus opiskella ammattiin oppilaitoksen kautta. Työssäoppimisen varmistaminen näyttäytyy tällä hetkellä näiden leikkauksien kanssa samanaikaisesti täysin mahdottomalle. Me jo tänä päivänä tiedämme, että osassa oppilaitoksia lähiopetusta saadaan vain 20 tuntia viikossa, mikä tarkoittaa oppimisvaikeuksisille oppilaille todellakin melkoista pudotusta siihen, että heidän pitäisi itsenäisesti täydentää omaa osaamistaan. Ne ihmiset, jotka tarvitsevat kädestä pitäen osaamisen ohjausta ja teoreettisen oppimisen tukea, ovat heitteillä. Me olemme nyt rakentamassa polkua, joka tarkoittaa, että meillä oppimisvaikeuksista kärsivät nuoret edelleenkin syrjäytyvät, koska he eivät menesty toisen asteen oppilaitoksissa, ja tämä on todella surullinen tie, sillä se tarkoittaa edelleen sitä, että meillä syrjäytyneiden nuorten määrä lisääntyy tässä yhteiskunnassa. En arvostele sitä, että meillä pitää olla totta kai jokaisella toisen asteen opiskelijalla mahdollisuus jatkopolkuun, mutta toivoisin, että tässä esityksessä, joka koskee tätä toisen asteen koulutusta, oltaisiin voitu huomioida sellainen polku, että heille, jotka eivät tähtää ensi alkuun siihen, että heillä on jatko-opiskelumahdollisuus, oltaisiin luotu sellainen porras, joka mahdollistaa lisäkoulutuksella, tukitoiminnoilla sen, että vaikkapa toisen asteen koulutuksen jälkeen heillä olisi ollut vaikka puolen vuoden valmistava koulutus siirtyä ammattikorkeakouluun. Näen omasta mielestäni, että tällä esityksellä suljetaan polku. Kun täällä on tämä ehdoton edellytys, jota minäkin kannatan, että pitää olla mahdollisuus jatko-opiskeluihin, niin emme saa kuitenkaan sulkea pois porttia niiltä henkilöiltä ja niiltä nuorilta, jotka eivät tähtää enää enemmäksi kuin vain ammattiin ja työelämään sijoittautumiseen. Ollaan aika kummallisessa tilanteessa, jos emme kunnioita sitä, että joku kädellinen oppija voisi olla ammatissaan huippuammattimies ja kehittää sitä kautta omalla osaamisellaan organisaatiossa ja siinä työyhteisössä olevaa tuottavuutta ja kannattavuutta. Emme saa sulkea pois niitä nuoria, jotka ovat päteviä työssään. Siinä mielessä kritisoin sitä, että koulutussopimuksella tavallaan avataan semmoinen kauhuskenaario, että näitä ihmisiä, joilleka edellytetään jatkomahdollisuuksia, voidaan koulutussopimuksen kautta pitää vaikkapa kaksi vuotta edelleen siellä työpaikalla palkattomalla työssäoppimisjaksolla. Tämä on teoreettinen uhkakuva, mutta tämä on tämän lakiesityksen kautta mahdollista tietyn ihmisryhmän tai oppilasryhmän kohdalla, joka ei täytä sitä jatkokoulutusvaatimuksen tavoitetta, mikä tässä on, joka on minunkin mielestäni oikea. Tästä puuttuu se porras, että niille ihmisille, jotka sijoittuvat työelämään huippuammattilaisina ilman, että heillä on teoreettista osaamista, mutta joille polku voi syttyä sitten jossakin vaiheessa omaa työelämää, meillä pitäisi olla vaikkapa neljän tai kuuden kuukauden valmentava koulutusjakso, jotta he voivat siirtyä joko yliopistoon tai ammattikorkeakouluun. Tämä olisi tärkeää ollut huomioida