Puhuja: Sari Multala
Puolue: kok
Päivämäärä: 2019-01-10 Arvoisa puhemies! Voi sanoa, että nyt kerrankin on sellainen aihepiiri, josta voin sanoa, että tunnen sen jopa paremmin kuin omat taskuni. Ehkä tässä ensin edustaja Pakkasen ehdotukseen siitä, minkä vuoksi urheilijat eivät voisi toimia yrittäjinä: No, sama syy ehkä kuin taiteilijoilla, eli suurin osa urheilijoista todella elää kädestä suuhun. Kaikki tulot, joita on saatavissa joko sponsorirahoituksena tai sitten yhteiskunnan tukena tai seuran mahdollisena tukena, yleensä menevät suoraan siihen urheiluun, ja varsinkin uransa alkuvaiheessa oleville urheilijoille, jotka harjoittelevat yhtä paljon ja matkustavat yhtä paljon kuin huiput mutta eivät kuitenkaan tienaa läheskään yhtä paljon, on erittäin haasteellista siinä vaiheessa maksaa näitä YEL-maksuja aivan varmasti. Myöskin yritystoiminnan pyörittäminen tietenkin on oma byrokraattinen haasteensa siinä urheilun ohella. ohella. Muutama vuosi sitten oli STM:n asettama työryhmä, jossa itse asiassa pohdittiin tätä urheilijoiden eläkejärjestelmää, ja silloin työryhmässä oli esillä samantyyppinen järjestelmä kuin tällä hetkellä taiteilijoilla on, eli että apurahaurheilijoilta otettaisiin siitä apurahasta suoraan eläkesäästöjä varten ja se järjestelmä olisi ollut MYELin piirissä, ja tämä järjestelmä siis nyt tällä hetkellä on jo taiteilijoiden apurahoissa käytössä. Kaikki muut itse asiassa loppujen lopuksi totesivat, että tähän järjestelmään ei voida mennä, mutta Urheilijayhdistys, joka siis edustaa yksilöurheilijoita, oli sitä mieltä, että tämä olisi ollut järkevä järjestelmä. Olen itse edelleen sitä mieltä, että tämä olisi yksi niistä mahdollisuuksista, joita voitaisiin myös urheilijoiden osalta käyttää, ja erityisesti tietysti niiden urheilijoiden, jotka ovat apurahojen piirissä. Heitähän on nykyään huomattavasti enemmän, kun nykyään on sekä nämä pienemmät, puolikkaat apurahat että nuorten urheilijoiden apurahat, eli kolmea eri tasoa. Sitten tästä itse esityksestä sen verran, että mielestäni tämä on hyvä esitys. Tämähän ei sinällään laajenna tätä varsinaisen urheilijaeläkkeen saajien joukkoa kovinkaan laajalle, sillä määräraha pysyy samana ja nämä edelleenkin myönnetään hakemuksesta. Vaikka olen liikuntaneuvoston jäsen, en itse asiassa ollut siinä käsittelyssä paikalla, kun tätä lausuntoa sorvattiin, mutta en pidä tätä tulorajoista poikkeamisen mahdollisuutta minään suurena haasteena, sillä kun nämä edelleen myönnetään hakemuksesta, niin en usko sellaisten urheilijoiden tätä hakevan, joilla ei olisi ongelmia toimeentulonsa kanssa, ja uskon, että tässä ehkä on kyse enemmän siitä, että silloin ollaan aika lähellä sitä tulorajaa joka tapauksessa. Ehkä enemmän itseäni mietityttää se toinen poikkeus eli se, että nyt voidaan poikkeuksesta myös muille kuin olympiavoittajille myöntää urheilijaeläkettä. Sinänsähän se on hyvä, koska meillä on paljon sellaisia urheilijoita, jotka ovat voittaneet vaikka olympiahopeaa tai olympiapronssia tai maailmanmestaruuksia kasapäin mutta eivät yhtään olympiakultaa ja varmasti ansaitsisivat menestyksensä puolesta urheilijaeläkkeen, erityisesti jos eläkettä ei muuten ole työuran aikana kertynyt riittävästi. Kuitenkin tässä aiheutuu sitten harkinnan paikka ministeriöön, eli ministeriön tulee jatkossa pohtia, ketkä ovat sitten niitä kriteerit täyttäviä urheilijoita, jotka eivät ole olympiavoittajia. Tietenkin tämä avaa mahdollisuuden myös muissa kuin olympialajeissa nyt saada urheilijaeläkettä. Positiivista on se, että tulevaisuudessa urheilijaeläkkeitä voidaan siirtää rahoitettavaksi myös budjettivarojen puolelta. Näkisin, että tämä olisi hyvä suuntaus muutenkin urheilun ja liikunnan rahoituksessa, sillä tulevaisuudessa on nähtävissä sekin riski, että veikkausvoittovarat mahdollisesti tulevat pienenemään. Ehkä vielä tästä, mikä aiemmassa keskustelussa tuli ilmi: Mielestäni edustaja Kiurun avaus siitä, että valmentajillakin voisi olla samantyyppinen järjestelmä, on hyvä. Tosin toivon, että se koskisi vain sellaisia valmentajia, jotka ovat valmentaneet aikoinaan, eivät ehkä nykypäivänä, sillä nykyäänhän on tehty paljon töitä sen eteen, että valmentaminen voisi olla täysipäiväinen työ, erityisesti huippu-urheilijoiden valmentaminen, sillä ilman ammattimaista valmentajaa, ammattilaista, huippu-urheilijalla on huomattavasti vaikeampi tie päästä huipulle. Ehkä vielä sen haluan tähän loppuun sanoa, esitys on mielestäni kannatettava ja toivon, että tätä keskustelua urheilijoiden sosiaali- ja eläketurvasta jatketaan. Ensi kaudella todella, kun täällä varmasti käsitellään sosiaaliturvan kokonaisuudistusta, toivoisin, että eri puolueet pohtisivat omia ajatuksiaan, millä urheilijoiden ja muiden kuin apurahataiteilijoiden — esimerkiksi freelancereiden ja kaikkien sellaisten,