Puhuja: Jari Myllykoski
Puolue: vas
Päivämäärä: 2018-06-14 lakialoite, jonka ilman muuta ja eittämättä tarvitsee pystyä tulemaan vielä tällä vaalikaudella myös lihaksi, ei jää niin, ettemme pystyisi käsittelemään ja hallitus ei tätä ottaisi omaan työjärjestykseensä ja toisi esityksenä eduskuntaan, jotta nopeasti voisimme sen täällä säätää. Erityisen hankalaa on ollut tämä aggressiivinen pikavippien markkinointi, jossa tunkeudutaan ihmisten yksityisyyteen, ja se jos joku on ollut hankalaa. Ollaan kuitenkin pystytty siihen, että tiettyjen kellonaikojen osalta pikavippejä ei enää myönnetä, tässä kehittymistä on tapahtunut. Se on hidasta, mutta joka tapauksessa meidän pitää erityisen tarmokkaasti tarttua tähän pikavippien ongelmaan. Yksi osa sitä on se markkinointi, koska aina sen tiedostaminen, että sinä voit nopeasti hetkellisesti tarttua johonkin syöttiin, ohjaa ihmisten toimintoja ja niitä mahdollisuuksia hyödynnetään. Edustaja Satonen otti tässä esille myös tämän 2 000 euron katon. Tästä on tehty tälläkin vaalikaudella lakialoite, niin että jokaisesta eduskuntaryhmästä jo yli sata nimeä oli tässä hankkeessa mukana, että voisimme säätää siitä, että lainoittajat antavat 2 000 euron euron niin sanotun limiittilainan, vaikka se lainoituksen tarvitsija käyttäisi siitä 2 000 euron limiitistä vain 300 euroa siihen todelliseen taloudelliseen tilanteeseen, pesukoneen tai talvirenkaiden ostamiseen, ja kun se on 2 000 euroa, niin tämä 50 prosentin korkokatto ei enää toimikaan. Sen takia on todella tärkeää, että jo viime vuonna Kuluttajaliitto lähti siltä pohjalta, että pitää olla yli 2 000 euron lainoituksessa myöskin tämä sama 50 prosentin korkokatto. Se olisi erittäin tervetullut uudistus, tietysti yhdessä positiivisen luottorekisterin kanssa, mitä pitäisi myötätuulessa myös täällä eduskunnassa tervehtiä. Osa jopa pienlainojen antajista on sitä mieltä, että meillä pitäisi olla mahdollisuus luotottajan kantaa riski. Meillä monesti pikavippifirmojen ja perintäyhtiöitten välinen kytkös on automaatti, ja siellä näitä perintöjä ja niihin kuluvia kustannuksia ketjutetaan edelleen ja edelleen, ja vaikka sitten tuomioistuimesta tulisi päätös, että henkilö on varaton, niin uudelleenperinnän käynnistämisen mahdollisuus on tätä päivää. Ei toki pidä unohtaa sitä, että edustaja Satosen ansiokkaassa lakialoitteessa oli se, että tämä markkinointi ei koskisi perinteisiä luotonantajia ja pankkeja. Pitää noin tosiasiallisesti kuitenkin tunnustaa se, että jos henkilö, joka haluaa nopeaa luototusta omaan taloudelliseen tilanteeseensa, ottaa luottokortin käyttöönsä ja kustantaa sillä sillä sen 300 euron hankinnan, mikä on välttämätöntä, kustannukset ovat huomattavasti suuremmat kuin 50 prosenttia, eli kaikki toimitusmaksut ja muut tekevät kyllä luottokortista pieniin lainoituksiin huomattavasti raskaamman kuin tämä 50 prosentin korkokatto tällä hetkellä on. Mutta en kritisoi, etteivätkö pankit näin saa edelleen mainostaa, mutta pitäisi osata katsoa, missä yhteydessä keskustellaan siitä, kun kysymys on nimenomaan pikavipeistä. Pakko tähän loppuun, puhemies, vielä sanoa se, että me tarvitsemme Suomeen sosiaalista luototusta. Se on se polku, jota me tarvitsemme tähän maahan. Se on ainoa kestävä väline siihen, että todellakin ne henkilöt, jotka ovat taloudellisessa ahdingossa työttömyyden tai yksinhuoltajuuden kanssa ja tarvitsevat siihen hetkeen jonkinlaisen avun, sen saavat, kyllä sen pitää olla mahdollista. Nämä ihmiset tämän sosiaalisen luototuksen osalta ottavat päälleen sen, että heille tulee luottohäiriömerkintä. Siksipä tässä toivottavasti ensi viikolla pystymme puuttumaan myös tähän asiaan, että luottohäiriömerkinnät roikkuvat siellä useita vuosia velan tultua maksettuakin, ja näitä asioita voitaisiin yhdessä viedä eteenpäin niin, että luottohäiriömerkintä sitten tällaisessa tapauksessa,