Puhuja: Markku Eestilä
Puolue: kok
Päivämäärä: 2017-04-25 Arvoisa puhemies! Yksi suurimpia syitä tyytymättömyyteen tässä maassa on se, että ihmiset kokevat, että heitä kohdellaan epäoikeudenmukaisesti. Minun mielestäni eduskunta on merkittävä paikka monessa mielessä, ja ainakin eduskunnassa tähän asiaan pitää kiinnittää huomiota, että ihmisillä on oikeuksia. Kun Suomi on oikeasti tasa-arvon ja yhdenvertaisuuden maa — ja minä ylpeänä olen siitä puhunut monissa eri paikoissa, jopa ulkomailla — niin sen takia tämä puheenvuoro on tärkeä: Ei mennä sellaiselle linjalle, että aletaan tekemään päätöksiä siltä pohjalta, että vain tunne on oikein. Meidän täytyy ymmärtää, mitä juridiikka tarkoittaa ja mitä oikeudet tarkoittavat. Tässä tapauksessa tämä kansallispuisto perustetaan meidän kaikkien omistamalle maalle, me kaikki olemme maanomistajia. maanomistajia. Minulle tämä Hossa ei sinänsä ole niin iso asia, koska minä en siellä tule koskaan todennäköisesti käymään, eikä tämä metsästyskään sinänsä ole iso asia. Tämä näkökulma, minkä takia minä täällä pidän tämän puheen, ei ole se, että pitäisi päästä metsästämään sinne, ei suinkaan, vaan asialla on vähän syvällisempi ja suurempi merkitys: mitä enemmän tässä yhteiskunnassa tullaan ihmisten oikeuksia jakamaan asuinpaikkakunnan perusteella, sitä enemmän ongelmia ja sitä enemmän riitoja meillä tulee olemaan — ja niitä on jo nyt nähtävissä aika merkittävissä määrin. Arvoisa valiokunnan puheenjohtaja! Me ajattelemme näin rakentavasti maa- ja metsätalousvaliokunnassa: te pyydätte meiltä lausunnon, meidän valiokunnassa on jonkunmoista asiantuntemusta metsästyksestä, vastuullisesta metsästyksestä ja metsästyksestä, jossa riistakantoja suojellaan, ja myös saaliskiintiöt ovat aina merkittävässä asemassa. Metsästyksen luonne on muuttunut kymmenien vuosien aikana aivan oleellisesti, ja sitä vanhaa sääntöä, metsästyslain 8 §:ää, että paikallisuuteen perustuen voidaan saloilla metsästää, metsästää, minäkin kunnioitan ja, päinvastoin kuin täällä salissa on vähän annettu ymmärtää, ehkä vihjailtu, en missään nimessä ole tätä metsästyslain 8 §:ää pois keneltäkään ottamassa. Mutta se täytyy ymmärtää, että tämä metsästyslain 8 § ei tarkoita sitä, että kansallispuistosta, joka rakennetaan erillislainsäädännöllä, pitäisi sen 8 §:n takia ajaa ikään kuin muut omistajat pois ja muut oikeudet mitätöidä. Ei niin voi menetellä. Itse asiassa, arvoisa puheenjohtaja, jos te olisitte halunnut ottaa maa- ja metsätalousvaliokunnan lausunnon huomioon, niin te olisitte huomannut — ehkä, jos olisitte halunnut vähän kysellä asian perään — että paikallisesti, mitä täällä on korostettu, on jo olemassa toimiva ratkaisu, miten tämä metsästys pitäisi Hossan kansallispuiston alueella hoitaa. Suomussalmelta Suomussalmelta löytyy, arvoisa valiokunnan puheenjohtaja, esimerkki, kuinka tämä asia pitäisi hoitaa. Suomussalmen Martinselkosen luonnonsuojelualueelle joutuvat paikalliset metsästäjät hakemaan maksuttoman luvan Metsähallitukselta. Tällä suojelualueella lupametsästäjät, ulkopaikkakuntalaiset ja paikalliset, metsästävät Metsähallituksen luvalla. Tämä on se ratkaisu, mitä me ehdotimme teille, koska se on jo tällä hetkellä paikallisesti hyväksi todettu ja hyväksytty. Metsästys olisi tällöin ollut kontrolloitua, suunniteltua ja saalispalautteen piirissä. Tarjosimme teille, arvoisa valiokunnan puheenjohtaja, tätä mallia, joka olisi taannut sen, että kansallispuiston alueella metsästyspaine tunnetaan ja voidaan varmistaa sen kestävyys. Sitä minä vähän ihmettelen, että tämä ei ole käynyt koska nyt te olette itse asiassa kannattamassa ja tuomassa eduskuntaan sellaista mallia, joka takaa vapaan metsästyksen, joka ei ole kontrolloitua eikä ole saalisilmoituksen piirissä. Edustaja Hongisto, joka on ilmeisesti metsästäjä, voi todistaa: onko sellainen metsästys teidän mielestänne nykyaikaa jopa kansallispuiston ulkopuolella, ettei tiedetä, kuka metsästää, milloin metsästää, eikä tee saalisilmoitusta? Jos se on, niin sitten minä olen käsittänyt koko metsästyskulttuurin, mikä tänä päivänä vallitsee, väärin. Sitten vielä sen verran, kun puhutaan tästä kulttuurista, että metsästyshän kuuluu tälle alueelle. Se on vahvaa itäsuomalaista ja kainuulaista metsästyskulttuuria. Kun täällä esitetään, että kyseessä on vain 3 prosenttia maista, ja ilmeisesti se pätee myös paikallisiin, että heillä on 97 prosentin mahdollisuus metsästää muualla, niin miten se voi niin pyhä asia olla kaikille? Kun täällä tarjotaan yhteistä kompromissia maa- ja metsätalousvaliokunnan kautta, koska tämä on Hossan kansallispuisto — yhdessä — niin nythän tästä tulee epätasa-arvon ja oikeuden polkemisen kansallispuisto. Nämä pitäisi ottaa vakavasti, jos asiantuntijalausunto teille antaa jonkunmoisen vinkin. Jotenkin tässä tulee sellainen tunne, että kun hallituspuolueet tämän asian näin sopivat, että me teemme niin, että Metsähallitus virkavastuulla määrittelee metsästyksen kansallispuiston tarkoitusta ja niitä arvoja vaarantamatta, niin sehän olisi johtanut siihen, että jos siellä kävijämäärät todella kasvavat, niin niillä reuna-alueillakin metsästys olisi lopetettu. Teidän mallissanne näin ei voi tehdä, kun te pidätte vain oikeuksista, harvojen oikeuksista, kiinni. Minun mielestäni tässä on tapahtunut joku ihmeellinen asia. Minä en muuta voi enää käsittää, kun jokainen on ilmeisesti ymmärtänyt, mikä olisi järkevin ratkaisu. Ilmeisesti tässä on arvovalta tullut esteeksi tehdä oikea ratkaisu. Nyt te olette saaneet käyttää sitä valtaa, mikä kansanedustajalle ja valiokunnalle kuuluu, ja totta kai tästä näköjään ei äänestystä tule. Hossan kansallispuistoa pidän erityisen hyvänä ja niitä luontoarvoja. Se, että se on perustettu, on hieno asia, ja kannatan. Mutta se tapa, millä te olette hoitaneet tämän metsästyksen, ei vastaa nykyaikaista tapaa eikä se vastaa nykyaikaista kulttuuria eikä se vastaa nykyaikaisia oikeudenhoidon tapoja.