Puhuja: Merja Mäkisalo-Ropponen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-06-20 ettei hallitusohjelmassa mainita lainkaan sanaa "hyvinvointi". Edustaja Kalmari ystävällisesti näytti minulle, että kyllä siellä kerran mainitaan sana "työhyvinvointi", eli tämäkin virhe tuli nyt sitten korjattua. Kuten jo aiemmin sanoin, niin tämä raportti on hyvä keskustelun herättäjä, mutta olisi ollut kenties hyvä korostaa, että työelämän muutokset eivät ole vääjäämättömiä vaan niihin voidaan myös vaikuttaa poliittisesti ja institutionaalisesti. Ennakoinnin tehtävähän on luoda sekä positiivisia että negatiivisia skenaarioita, ja sen jälkeen politiikan tehtävä on miettiä, miten kielteisiä skenaarioita voidaan mahdollisimman paljon estää ja miten myönteisiä kohden edetä. Tunnelma tässä raportissa, tulevaisuusselonteon ensimmäisessä osassa, on kenties hiukan liikaa näitä uhkakuvia korostava. Tässä raportissa olisi voinut tuoda rohkeammin esille uuden työn syntypotentiaalia. Arvoisa puhemies! Pari sanaa vielä raportissa nostetusta kahdesta keskustelulinjasta, joita yhteiskunnassa käydään toisistaan erillään, vaikka kumpikaan ei yksin riitä tulevaisuuden hahmottamiseen — myös pääministeri omassa puheenvuorossaan puhui tästä. Nämä keskusteluteemat ovat ensinnäkin työn merkityksellisyyteen liittyvä keskustelu ja toiseksi tuottavuuteen ja kilpailukyvyn kehitykseen liittyvä keskustelu. Työn merkityksellisyys ‑keskustelu on yksilökeskeistä keskustelua, jossa korostuu erityisesti tietotyö. Tässä sanotaan usein, että toimeentulo tulee useista virroista, organisaatiot ovat väliaikaisia ja muuttuvia. Tämä keskustelu liittyy usein digitalisaatioon ja alustatalouteen, ja valitettavan usein makrotalous jää kokonaan tämän keskustelun ulkopuolelle, ja sen takia se on rajoittunutta keskustelua. Makrotalous korostuu sitten toisessa keskustelulinjassa, eli puhuttaessa tuottavuudesta, tehokkuudesta ja kilpailukyvystä. Tehokkuuskeskustelussa ei sitten aina huomioida eri alojen erilaisuutta, ja esimerkiksi sosiaali- ja terveydenhuollossa pelkästään tuottavuuden lisääminen ei lisää tehokkuutta. Siis pelkästään tuottavuutta ei voi siellä ajatella, koska sotessa tehokkuus on panosten ja vaikuttavuuden suhde, ja ilman vaikuttavuutta ei toiminta ole tehokasta, vaikka saataisiinkin miten paljon tahansa tuotoksia lisää. Ihan vain konkreettisena esimerkkinä — vähän helppo ja naiivi esimerkki — ajatellaan vaikka kotihoitoa: Monessa kunnassa ovat kotihoidon työntekijöiden kotikäynnit lisääntyneet huomattavasti eli työ on ikään kuin muuttunut tuottavammaksi, mutta samaan aikaan ei ole katsottu sitä vaikuttavuutta. Tämä on tarkoittanut, että asiakkaan luona tehtyyn kuntouttavaan työhön ei olekaan jäänyt riittävästi aikaa, eli siellä on vain pikaisia voinnin tarkastuskäyntejä, ja tämähän tarkoittaa, että toiminta ei ole enää vaikuttavaa ja asiakkaan toimintakyky heikkenee ja hän joutuu muuttamaan aikaisemmin omasta kodista pois. Silloin kotihoidon toiminta on muuttunut tehottomaksi. Sosiaali- ja terveysalan tehokkuudesta puhuttaessa onkin sitä tarkasteltava terveystaloustieteen eikä liiketalouden näkökulmasta. Toin tämän esimerkin tänne ainoastaan sen takia, kun korostin omassa aiemmassa puheenvuorossa, että eri aloja ei voi laittaa tulevaisuuskeskustelussa samalle viivalle. Sen takia omassa puheenvuorossani toivoin, että jatkossa tehtäisiin myös alakohtaisia skenaarioita, ja silloin kansalaistenkin olisi helpompi osallistua tähän tulevaisuuskeskusteluun. Liian yleisellä tasolla käytävään keskusteluun voi kansalaisten olla vaikea osallistua, ja toivoisin todellakin, että tästä keskustelusta tulisi tarpeeksi laaja-alaista.