Puhuja: Eero Lehti
Puolue: kok
Päivämäärä: 2017-11-22 Olimme seitsemäs, joskin se ei ole ihan yhtä hyvä kuin parhaimmillaan, jolloin olemme olleet maailman johtava valtio peruskoulutuksen järjestämisessä. Kuitenkin tämä Pisa-tutkimus jatkuvasti aiheuttaa kiinnostusta ympäri maailmaa, ja Suomeen tulee kyselyjä, kuinka Pisa-tutkimuksen tuloksia on aikaansaatu ja mitä heidän omissa maissaan asian suhteen voisi tehdä. Hyvä näin. Valitettavasti kaksi kuukautta sitten oli OECD-maiden vertailu, jossa Suomi ei suinkaan pärjännyt yhtä hyvin. Oli tutkittu erilaisia kilpailutekijöitä, ja siellä oli 137 maata mukana. Suomi sijoittui, ikävä kyllä, viimeiseksi työmarkkinoiden jäykkyydellä mitattuna. Olin eilen talousvaliokunnan mukana vierailulla Suomen Pankissa, jossa käytiin läpi eri maiden tämän vuosituhannen aikaista työllisyyskehitystä, ja mieleenpainuva yksityiskohta oli Saksan elpyminen. Siellä järjestettiin uudelleen työmarkkinat niin sanotun Hartz-sopimuksen myötä, jolloin paikallinen, yrityskohtainen sopiminen tuli aivan toisella tavalla mahdolliseksi kuin aikaisemmin. Se lisäsi työllisyyttä aivan dramaattisesti. Toki on myönnettävä, että siellä erilaiset palkkausjärjestelmät eivät välttämättä yksilöiden kohdalla takaa riittävää elintasoa, mutta yhteiskunnan tukitoimenpiteet ovat sitten tukemassa. On parempi, että on jotain työtä kuin ei mitään työtä. Se, että on työpaikalla, tarkoittaa useimmiten ammattitaidon parantumista ja eteenpäinpääsyn mahdollisuuksia. Tämä esimerkki kyllä pakotti minut miettimään, että miten Suomessa, jossa maailman ainoana on yleissitova järjestelmä. Minun mielestäni vastoin perustuslakia, joka sanoo, että jokaisella on oikeus olla sopimatta tai sopia, kun yleissitovuus sitoo niitäkin, jotka eivät ole olleet kummallakaan puolella sopimista. Saksassa yleissitovuus tarkoittaa sitä, että jos hyväksyt yleissitovuuden, niin se on sinun oma asiasi, mutta Suomessa se on pakottavaa lainsäädäntöä, ja ei ole vielä toistaiseksi missään mitattu, onko se perustuslain mukaista. Ei ainakaan sen hengen mukaista. Työmarkkinoiden kannalta kaikista kiusallisin ryhmä Suomessa on nuoret peruskoulun tasolle, joiden työnsaanti työmarkkinoilla on kaikista vaikeinta. Työttömyysaste on huikea, ja olen monta kertaa miettinyt, voitaisiinko jotain asian suhteen tehdä pikaisesti. Eräs ratkaisu, joka on tullut mieleeni, on se, että kun uuden liikennelain myötä ammattimainen ajokortti on mahdollista myöntää 21‑vuotiaalle ja Suomen armeija kouluttaa jatkuvasti tuhansia nuoria miehiä ammattiajokortin saamisen tasolle, niin tätä koulutusta voitaisiin lisätä varsin hyvin. Armeijalla on siihen kaikki edellytykset, kalustot ja kokemus, mutta määrärahoja ei ole. Nämä samat nuoret miehet ovat kuitenkin valtion taakkana usein sosiaali- ja terveysmenojen kautta huomattavasti suuremmalla summalla. Jos kutsuntoihin pyydettäisiin näitä ihmisiä, nuoria miehiä, joilla nimenomaan peruskoulu on alla ja tulevaisuus ei kuitenkaan näytä kovin ruusuiselta, ja jos heillä olisi vapaaehtoisuutta osallistua vaikka suppeampaan varusmieskoulutukseen, jonka lopputuloksena olisi huoltosotamiehen arvo mutta ennen kaikkea se, että käytännön työhakemus sitten sisältäisi ammattiajokortin, niin tällä luulisin olevan käytännön merkitystä nimenomaan näiden nuorten ihmisten työllistymisessä, ja sitä kautta myös yhteiskunnan kustannusrakenne