Puhuja: Merja Mäkisalo-Ropponen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-04-17 jokaisen kansanedustajan, on syytä katsoa peiliin. Asioista voidaan olla hyvin napakastikin eri mieltä, ja siitä huolimatta voimme kunnioittaa toinen toisiamme ja toinen toistemme ajatuksia. Mutta nyt sitten tämän päivän teemaan ja omasta mielestäni asialliseen kritiikkiin Tämän hallituksen keskeisiä tavoitteita ovat koko hallituskauden olleet kaiken mahdollisen yksityistäminen ja toimintojen markkinaehtoistaminen ja palkansaajien ja palkansaajajärjestöjen aseman heikentäminen, ja tämä näkyy mielestäni hallituksen viimeisimmässä kehysriihen tuotoksessa. Valitettavasti hallituspolitiikka on johtanut myös eriarvoistumisen kasvuun. Se näkyy erityisesti työn ulkopuolella olevien elämäntilanteen vaikeutumisena. Työttömät ja eläkeläiset tuntuvat erityisesti olevan hallituksen hampaissa. Kasvu ei tunnu kuuluvan ainakaan heille. Työttömiä rankaisevan aktiivimallin korjaustoimenpiteet eivät poista mallissa olevaa perusongelmaa. Turvaa leikataan jatkossakin niiltä, joille ei toimia tai töitä tosiasiallisesti ole olemassa. Aktiivisuuteen hyväksyttävien koulutusten laajentamiset ja TE-toimistojen resurssilisäykset eivät tule muuttamaan sitä asiaa, että kaikkein eniten henkilökohtaista tukea, ohjausta ja rinnalla kulkemista tarvitsevat pitkään työttömänä olleet jäävät työn ja palvelujen ulkopuolelle, ja heille sitten kohdistuu sanktioita. Pienet nyt luvatut, sinällään hyvät parannukset heikoimmassa asemassa olevien tilanteeseen eivät kokonaiskuvaa muuta. Esimerkiksi 9 euron korotus takuueläkkeeseen tai lääkekaton laskeminen 5 miljoonalla eurolla ovat mitättömiä toimia hallituskaudella tehtyjen leikkausten ja indeksijäädytysten rinnalla. Nyt kun taloudessa menee hyvin, vähintä, mitä hallitus olisi voinut tehdä, on vuodenvaihteessa tehtyjen perusturvan indeksijäädytysten kompensoiminen ja ensi vuodelle suunnitelluista indeksijäädytyksistä luopuminen. Suomen sosiaali ja terveys ry:n laskelmien mukaan tämä olisi maksanut 200 miljoonaa euroa. Hallituksen mielestä kasvu ei kuitenkaan kuulu kaikille, ainakaan työelämän ulkopuolella oleville. Kaikki, siis myös hallitus, ovat nyt viime aikoina olleet huolissaan pienestä syntyvyydestä. Totta on, että se haastaa hyvinvointiyhteiskunnan huoltosuhdetta ja kantokykyä. Lasten saaminen ja perheen perustaminen on aina ihmisen oma valinta, mutta siitä huolimatta meidän on uskallettava kysyä, onko suomalaisessa yhteiskunnassa joitakin tekijöitä, jotka saavat nuoret aikuiset epäröimään lasten hankkimista. Monet perheet selvitysten mukaan kokevat, että työelämää koskevat muutokset ja epävarmuus heijastuvat perheenperustamispäätöksiin. Perheen ja työn yhteensovittaminen on erityisen hankalaa epätyypillistä työaikaa tekeville ja määräaikaisissa työsuhteissa työskenteleville. Myös epävarmuus työn kestosta ja toimeentulon pysyvyydestä saa monet nuoret aikuiset pohtimaan, onko elämäntilanne sopiva perheen perustamiselle. Tämän me tiedämme eri selvityksistä, mutta mitä hallitus tekee? Heikentää edelleen työsuhdeturvaa, laillistaa nollatuntisopimukset ja helpottaa erityisesti nuorten aikuisten työntekijöiden irtisanomista sekä edistää työsuhteiden määräaikaisuutta — siis yhä repaleisempaa työelämää. Hallituksen toimet ovat sellaisia, että yhä useampi nuori aikuinen miettii, onko järkevää perustaa perhettä näin epävarmaan tilanteeseen. Ja lisäksi EU:n perusoikeuskirjan artikla 21 kieltää ikäsyrjinnän, joten olen miettinyt sitä, onko 30 vuoden ikäraja hallituksen esityksessä syrjivä. Lopuksi, arvoisa puhemies: Ei varhaiskasvatukseen suunnattu 10 miljoonan euron tasa-arvoraha eikä edes huomenna keskusteluun tuleva uusi varhaiskasvatuslaki poista niitä vakavia ongelmia varhaiskasvatuksen laadussa, joita tämän hallituksen säästöt ovat sinne aiheuttaneet. Olisin kyllä toivonut ja odottanut, että edes tämän virheen hallitus olisi voinut korjata. Varhaiskasvatus on tulevaisuuden investointi, mutta vain laadukas varhaiskasvatus on sitä.