Puhuja: Paavo Arhinmäki
Puolue: vas
Päivämäärä: 2017-10-12 Varmasti kaikki tässä salissa ovat tyytyväisiä siitä, että tällä lisätalousarviolla laitetaan veteraanien kuntoutusta kuntoon. Itsekin olen kahden sotaveteraanin lapsenlapsi. Mutta samaan aikaan toinen puoli tässä on todella se, kun talous on lähtenyt kasvamaan ja on tämä reilun miljardin euron mahdollisuus miettiä, lyhennetäänkö sillä suoraan velkaa vai tehdäänkö sillä joltain osin myös hyvinvointivelkaa pienentäviä panostuksia. Sen vuoksi on tärkeätä, että tässä käydään yleisemminkin keskustelua siitä, mitä ovat ne kohdat, joihin pitäisi panostaa tällaisessa tilanteessa. Kun puhumme paljon lapsistamme ja lapsenlapsistamme, niin mitkä ovat ne leikkaukset, joilla luomme nimenomaan sitä hyvinvointivelkaa ja koulutusvelkaa meidän lapsillemme ja lapsenlapsillemme, ja onko meillä oikeus siihen? Edustaja Rossi omassa puheenvuorossaan totesi, että edellinen Kataisen hallitus, erityisesti Stubbin hallitus, leikkasi koulutuksesta, ja tämä pitää paikkansa. Se on riidaton fakta. Mutta se, mikä on myös kai riidaton fakta, on se, että juuri tämän vuoksi ennen viime eduskuntavaaleja jokainen eduskuntapuolue sanoi, että koulutuksesta on leikattu jo liikaa, enempää ei leikata. Olen itse ollut paikalla silloin puolueen puheenjohtajana niissä paneeleissa ja niissä keskusteluissa, joissa jokainen eduskuntapuolue antoi tämän koulutuslupauksen. Mutta mitä vaalien jälkeen tapahtui tälle koulutuslupaukselle? Siitä tuli koulutuspetos. Ministeri Grahn-Laasosen johdolla on tehty ennätyssuuret leikkaukset koulutuspuolelle, ja tästä tuleekin nimenomaan se kysymys, mihin vasemmiston vastalauseessa oleva lausuma viittaa. Tilanteessa, jossa talous lähtee paranemaan, tilanteessa, jossa pääministeri on sanonut, että kasvu kuuluu kaikille, osasta sitä pelivaraa, joka nyt on tullut suhteessa tämän vuoden budjettiin, pitäisi nimenomaan löytää ei löytää ei pelkästään taloudellisen velan lyhentämistä vaan myös hyvinvointivelan lyhentämistä, ja tässä kysymys on erityisesti meidän lapsistamme ja lapsenlapsistamme, koulutuksesta, varhaiskasvatuksesta. Siinä mielessä nyt olisi todella ollut tässä lisätalousarviossa paikka lunastaa niitä lupauksia, joita annettiin ennen vaaleja, tai pikemminkin edes edes joiltain osin ottaa takaisin sitä koulutuspetosta, joka vaalien jälkeen tehtiin. Arvoisa herra puhemies! Tässä tilanteessa, kun keskustelemme lisätalousarviosta ja siitä, että kasvun myötä meillä on ennakoitua enemmän verotuloja, on syytä ja tärkeää puhua talouden isosta kokonaiskuvasta. Nyt tällä hetkellä käydään palkkaneuvotteluja. Pääministerikin on sanonut, että nollalinja olisi epäoikeudenmukainen, ja siitä olen samaa mieltä pääministerin kanssa. Nyt pitää miettiä sitä, mikä on viime vuosina ollut palkkalinja ja mitä mahdollisuuksia on. Jos ajattelemme sitä, miten valtio ja me kaikki veronmaksajat olemme tulleet yrityksiä vastaan, lista on pitkä: Kela-maksun poisto, noin miljardi euroa; yhteisöveron alentaminen, noin 800 miljoonaa euroa, ehkä miljardi, kun laskee sen kokonaisuudessaan. Ja nyt kiky-sopimuksessa, kun siirretään työntekijöiden maksettavaksi aikaisempia työnantajien maksuja, puhutaan noin 2 miljardin euron potista. Tästä syystä, kun nämä siirrettiin ja kun ne ovat verovähennyskelpoisia maksuja, hallitus omalta osaltaan painostaen ajoi läpi sen, että nimenomaan julkisella puolella pitää tehdä palkkoihin säästöä, ja tätä kautta tehtiin tämä lomarahaleikkaus. Tällä lomarahaleikkauksella haettiin julkiseen talouteen sitä liikkumatilaa, jolla pystyttiin antamaan nämä veronalennukset, joilla pyritään huolehtimaan siitä, että kokonaisverotus ei kiristyisi. Tämä merkitsee sitä, että yksityisen puolen työntekijöiden ostovoima pysyy jokseenkin nykyisenä. Sen sijaan julkisella puolella, jolla lomarahoja leikataan, ostovoima heikkenee. Pitää huomioida se, että kun puhutaan, että käteenjäävät tulot eivät välttämättä heikkene, niin kun huomioidaan hintojen nousu, niin ostovoimahan on se oleellinen sekä kansantalouden näkökulmasta että ihmisten näkökulmasta, ja se nimenomaan julkisen puolen työntekijöillä heikkenee. Nyt kun meillä on mahdollisuus toimia ja sitten voidaan ja sitten voidaan samalla arvioida, mitä meidän kilpailijamaamme tekevät — Ruotsi ja Saksa yleensä mainitaan — itse asiassa Ruotsissa ja Saksassa palkat olivat jo ennen tätä pitkää äärimaltillisten ja nollasopimusten kautta ja sitten sen jälkeen vielä kiky-sopimusta itse asiassa valmiiksi jo korkeampia ja työvuosi oli lyhyempi. Meillä on koko ajan kasvanut tämä ero näihin meidän kilpailijamaihimme, ja kuten ollaan kuultu, nämä sopimukset, joita Ruotsissa ja Saksassa tehdään, kasvavat entisestään. Tässä tilanteessa, kun meillä talous kasvaa, yritykset ovat jakaneet ennätyssuuria osinkoja eli niillä menee hyvin, olisi kohtuullista, vähintäänkin kohtuullista, että palkansaajat saavat tästä kasvusta oman osuutensa ja myös pienituloiset, eläkeläiset, työttömät, opiskelijat, joilta on leikattu. On itse asiassa erikoinen tilanne, että kun muualla maailmassa talous kasvaa, yrityksillä menee hyvin, yritykset tekevät voittoja, totta kai työntekijät saavat siitä oman osansa palkankorotuksilla, niin mitä Suomessa tehdään: meillä tämä talouden kasvu maksetaan veronalennuksilla, se, mitä annetaan työntekijöille, ei palkankorotuksilla. Tämä on oleellinen kysymys erityisesti siitä näkökulmasta, kun tällä kiky-sopimuksella leikattiin julkisen puolen ostovoimaa, leikattiin naisvaltaisilta, pienituloisilta aloilta 30 prosenttia pois lomarahoista, mikä tämän vaikutus on tasa-arvoon ja matalapalkkaan. Tavoitehan meillä on pitkään ollut se, että näissä keskitetyissä sopimuksissa olisi tasa-arvoeriä ja olisi matalapalkkaeriä. Jos ajatellaan sitä tavoitetta, jossa pyritään siihen, että lähestytään sukupuolten välistä tasa-arvoa palkkakysymyksissä — edelleen naisten palkat ovat monista eri syistä, johtuen aloista mutta myös selittämättömistä syistä, alempia kuin miesten palkat palkat — niin kun leikkaukset, joita hallitus on ollut kätilöimässä lomarahoihin, leikkaavat nimenomaan naisvaltaisilta ja pienipalkkaisilta aloilta, niin tämähän johtaa tilanteeseen, jossa palkkaero naisten ja miesten välillä kasvaa, ei kapene. Täytyy sanoa, että olen ollut aikoinaan tasa-arvoministerinä, ollut tekemässä näitä tasa-arvo-, palkkapolitiikkaohjelmia ja vienyt niitä eteenpäin ja olen ollut pettynyt siihen, mitkä ovat olleet omat saavutukset, mitkä ovat olleet hallituksen saavutukset ja miten yhteiskunnassa on edetty. Otettiin pieniä askelia eteenpäin mutta ei ollenkaan niin suuria kuin olisi toivottu. Mutta nyt tämä ongelma tässä kilpailukykysopimuksessa ei ole vain se, että se on epätasa-arvoinen noin laajasti eri työntekijöiden välillä, vaan ennen muuta sen vuoksi, että se luo myös tasa-arvoon tasa-arvoon eriarvoisuutta. Nimenomaan naiset ovat siinä niitä, jotka joutuvat maksamaan. Tämä olisi, arvoisa puhemies, korjattavissa oleva virhe. Nyt kun meillä on pelivaraa, kun tämä lomarahojen leikkaushan tehtiin ennen muuta sen vuoksi, että pystyttiin näitä veronalennuksia rahoittamaan sillä, niin nyt hallitus voisi halutessaan ohjata kunnille ja julkiselle puolelle sellaisia varoja, että nämä pystyttäisiin korvaamaan. Itse esimerkiksi Helsingin kaupungin tasolla olen esittänyt paikallista sopimista. Tein ponsiesityksen, että ryhdyttäisiin neuvottelemaan paikallisesti siitä, että vastaavalla määrällä kuin lomarahaleikkaus leikkaa palkkoja Helsingin kaupunki voisi paikallisesti nostaa palkkoja, jolloin tämä lomarahaleikkaus saataisiin kumottua. Siihen tuli taakse lähes puolet valtuutetuista, mutta valitettavasti kolme ääntä jäi uupumaan, että ponsi olisi mennyt läpi. Kyllä tässä nyt on sellaisia elementtejä, joilla pitää hakea tasa-arvoa ja sitä, että palkansaajia kohdellaan yhdenvertaisesti.