Puhuja: Sari Tanus
Puolue: kd
Päivämäärä: 2018-02-21 Arvoisa rouva puhemies! Kansalaisaloite äitiyslaiksi — sen sisältö on viime hallituskaudella tehdystä oikeusministeriön työryhmän esityksestä, jota esityksen epäkohtien ja heikkouksien vuoksi ei tuotu eduskuntaan viime hallituskaudella, eikä Sipilän hallituskaan sitä sisällyttänyt hallitusohjelmaansa. Ehdotettu äitiyslakipaketti sisältää yhden pykälän äitiyden toteamisesta synnyttämisen perusteella — toisin sanoen lapsen äiti on se, joka on synnyttänyt lapsen. Sen lisäksi on kymmeniä pykäliä liittyen äitiyden vahvistamiseen hedelmöityshoitoon annetun suostumuksen perusteella. Toisin sanoen äitiyteen tuodaan kokonaan uusi käsite: äidiksi tunnustamisilmoitusmenettelyllä. Nämä äitiyslain säädökset mukailevat pitkälti isyyslakia, mikä lähtökohtaisesti mielestäni onkin ongelmallista. Isyyslain mukainen isyyden vahvistaminen perustuu täysin eri asioihin kuin tämän aloitteen mukainen toisen naisen vahvistaminen toiseksi äidiksi. Isyyslaki tähtää suurelta osin biologisen isän selvittämiseen, mikä voidaankin helposti todentaa oikeusgeneettisen isyystestin avulla. Tämä äitiyslaki taas pyrkii valtaosin suojaamaan naisparin sen osapuolen asemaa, joka ei synnytä lasta. Tämän esityksen tarpeellisuutta on perusteltu sillä, että jos lapsen äiti kuolee synnytyksessä, niin lapsella olisi kuitenkin toinen äiti. Toisena perusteluna on käytetty perheen sisäisen adoption hankaluutta, hitautta ja kalleutta. Kun tarkastellaan lähemmin näitä perusteluja, kumpikaan niistä ei todellisuudessa osoita tämän lain tarpeellisuutta. Suomessa synnytyksiin äiti kuolee erittäin erittäin harvoin. Äitiyskuolleisuus, johon luetaan kaikki raskauteen sisältyvät raskauden aikana ja 42 vuorokautta synnytyksen jälkeen tapahtuvat kuolemat, on Suomessa maailman pienimpiä: 2—3 kuolemaa 100 000:ta synnytystä kohti. Vuosittain enimmillään noin 160 naisparinaista on saanut hedelmöityshoitoa. THL:n tilastojen mukaan vuonna 2015 luovutetuilla siittiöillä tehdyistä hoidoista 127 johti synnytykseen — tässä luvussa on siis kaikenlaiset perheet, myös naisparit. Jos näitä lukuja verrataan äitiyskuolleisuuteen, niin laskennallisesti äidin kuolema kohtaisi luovutetuilla siittiöillä alkunsa saaneissa raskauksissa tai synnytyksissä yhden kerran noin 400 vuodessa, naisparin kohdalla vieläkin harvemmin. Mitään lainsäädäntöä ei säädetä näin harvinaisten tapausten perusteella. Toisena perusteluna on pidetty perheen sisäisen adoption hankaluutta ja hitautta, ja sekin perustelu on hyvin hatara ja ongelmallinen. Kansainväliset adoptiot ovat usein pitkiä ja raskaita, vuosia kestäviä prosesseja. Myös uusioperheiden perheen sisäiset adoptiot molempien vanhempien ja lasten kuulemisineen voivat vaatia aikaa. Näihin verrattuna naisparien perheen sisäiset adoptiot ovat tavallisesti hyvin nopeita ja hyvin yksinkertaisia. Helsingissä tähän tarvitaan tavallisesti vain yksi käynti sosiaalitoimessa. Jo ennen synnytystä voi olla puhelinyhteydessä sosiaalitoimeen, josta nimetään oma virkailija. Synnytyksen jälkeen on tuo yksi käynti, sitten esitäytettyjen lomakkeiden allekirjoitus ja lomakkeiden postitus käräjäoikeuteen, josta vahvistus adoptiosta tulee noin kahdessa viikossa. Loma-aikana, joulun ja juhannuksen aikaan, voi mennä kuulemma hieman pidempään. Toisin kuin muihin palveluihin, tähän palveluun ei ole jonoja. Muualla kuin Helsingissä on tavallisesti kaksi käyntiä. Ja tämä on viranomaisilta saatua tietoa. Tätä ei todellakaan voida pitää hankalana tai pitkänä prosessina tälläkään hetkellä, eikä se voi olla perusteluna monimutkaiselle lakipaketille. Myös Asianajajaliitto on lausunnossaan todennut, ettei se pidä kannatettavana, että säädetään monimutkaista, selkeitä ongelmia sisältävää lainsäädäntöä hyvin harvalukuisia tilanteita varten. Asianajajaliiton mukaan Suomeen ei ole tarpeen säätää erillistä äitiyslakia, vaan tarvittavat muutokset olisi mahdollista tehdä jo olemassa oleviin asiaan liittyviin lakeihin. Se kysyykin perustellusti, monimutkaistaisiko tämä lainsäädäntö tarpeettomasti oikeusjärjestystä. Myöskään kansainvälisesti ei tunneta erillisiä äitiyslakeja. On pidetty itsestäänselvänä, että lapsen synnyttänyt on äiti. Edelleen on pidetty itsestäänselvänä, että lapsen synnyttänyt äiti on nainen. Nämä molemmat käsitteet kyseenalaistettaisiin ja romutettaisiin tämän lain toteutuessa. Aloitteen myötä myös juridisesti mieskin voisi olla äiti ja voitaisiin vahvistaa äidiksi. Adoptioäiti tilanteessa, jossa lapsi on syystä tai toisesta joutunut luopumaan biologisesta äidistään, rinnastetaan lainsäädännössä äitiin. Se ei ole kuitenkaan muuttanut äitiyden käsitettä, mitä nyt ollaan perustavanlaatuisesti tekemässä. Äitiydestä tehdään ilmoitusasia, jossa äitiys voidaan ilmoituksen perusteella todeta, vahvistaa ja myös kumota. Samalla kun vahvistettaisiin lapselle kaksi äitiä, lapsi menettäisi lopullisesti isän vahvistamisen mahdollisuuden. Tämä ei voi olla lapsen edun mukaista. Vaikka aloitteen tarkoituksena on säännellä äitiyden muodostumista, se vaikuttaa perustavanlaatuisesti myös käsitykseen isyydestä. Myös isyydestä, siis vahvistetusta ja biologisesta isyydestä, voisi luopua. Vahvistettu isyys voitaisiin kumota ja tilalle vahvistaa toinen äiti. Isyys ei kuitenkaan ole korvattavissa toisella äidillä. Jokaisella lapsella ja meistä kaikilla on puolet perimästä isältä. Isän perimän merkitys lapsen kasvun, kehityksen ja identiteetin muodostumisen kannalta on erittäin tärkeää. Jotkut ymmärtävät isän tärkeyden tai isän poissaolon kipeyden, biologisten juurien merkityksen, vasta aikuisiässä. Kansainväliset ihmisoikeussopimukset myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tulkintojen mukaan korostavat ihmisen oikeutta tuntea biologinen syntyperänsä. Myös YK:n lapsen oikeuksien yleissopimuksessa todetaan, että lapsella on, mikäli mahdollista, oikeus tuntea vanhempansa, ja tässä vanhemmilla tarkoitetaan nimenomaan äitiä ja isää. Isättömyyttä ei tule lisätä, vaan päinvastoin tulee pyrkiä vahvistamaan, mikäli se on mahdollista, lapsen ja hänen vanhempiensa suhdetta. On erittäin ongelmallista eikä mitenkään voi olla lapsen edun mukaista, että lainsäädännön seurauksena osa lapsista syntyy lähtökohtaisesti isättömiksi. Näin on perustuslakivaliokuntakin jo aiemmin linjannut hedelmöityshoitoihin liittyen. Tässä esityksessä edelleen kavennettaisiin lainsäädännössä heikommassa asemassa olevien eli lasten isyyden vahvistamismahdollisuutta Tämä on erittäin merkittävä lasten perusoikeus- ja ihmisoikeuskysymys. Sen vuoksi on keskeisen tärkeää, että perustuslakivaliokunta perehtyy tähän ja arvioi perusteellisesti aloitteen ja sen vaikutukset lasten perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien näkökulmasta. Asiantuntijalausunnossa todettiin, että myös äitiyden käsitteen muuttamisella saattaa olla merkitystä lapsen perusoikeuksien kannalta, minkä vuoksi perustuslakivaliokunnan perusteellinen käsittely on tarpeen. Kannatankin asian lähettämistä perustuslakivaliokuntaan. On myös huomattavaa, että lapsivaikutusten arviointi on jäänyt erittäin suppeaksi. Sen puutteellisuudesta kertoo se, ettei mitään alaikärajoja ole asetettu äitiyden tunnustamiseen. Mielestäni tämä on aivan käsittämätöntä. Jo lastensuojelun näkökulmasta ikärajan määrittämistä olisi tullut arvioida ja täysi-ikäisyyden raja asettaa. Nyt esitys mahdollistaa esimerkiksi tilanteen, että vielä omaa identiteettiään hakeva murrosikäinen vauvasta haaveileva tyttö voi löytämänsä kumppanin mukana lähteä tämän lapsettomuushoitoihin ja jo alkuraskaudessa hän voi tunnustaa olevansa lapsen toinen äiti. Hänellä on mahdollisuus perua tunnustamisensa 30 vuorokauden kuluessa lapsen syntymästä, mutta esityksen mukaan synnyttäneellä äidillä samoin kuin lastenvalvojalla on mahdollisuus nostaa kanne tätä äitiytensä perunutta tyttöä vastaan, ja tätä kautta hänen äitiytensä voidaan vahvistaa, koska hän on alkuaan yhteisymmärryksessä synnyttäneen äidin kanssa antanut suostumuksensa tämän lapsettomuushoitoon.