Puhuja: Eero Heinäluoma
Puolue: sd
Päivämäärä: 2019-01-10 hallituksen veroratkaisuina eikä niissä ole valuuttakurssiratkaisuja ollenkaan, niin kovin jää vaillinainen kuva talouden kokonaiskuvasta, sekä tästä päivästä että menneistä vuosikymmenistä. Jos ei puhuta ecuratkaisuista, ei puhuta devalvaatiosta, ei puhuta Suomen markan kellumaan laittamisesta, niin eihän siitä nyt todellista historiankirjoitusta tule. Mutta en mene siihen sen pidempään, koska sitä vartenhan me emme tässä täällä tänään ole, vaan, arvoisa puhemies, jos oikein katson, niin tässä on tarkastusviraston kertomus tämän hallituksen, tämän Sipilän hallituksen, finanssipolitiikan linjasta. Täällä ei ole varsinaisesti arvioinnin kohteena kokoomuslaisen Jyrki Kataisen tai kokoomuslaisen Alexander Stubbin, ei myöskään Matti Vanhasen kakkoshallituksen finanssipolitiikan linja, ei edes Matti Vanhasen ensimmäisen hallituksen tekoset eikä heidän finanssipolitiikan linjansa eikä Paavo Lipposen eikä Esko Ahon hallituksen finanssipolitiikan linja eikä käsittääkseni myöskään Harri Holkerin hallituksen finanssipolitiikan linja, vaan nyt keskustelun kohteena pitäisi olla Sipilän hallituksen finanssipolitiikan linja. linja. Palaan tähän kysymykseen siitä, mitä tehdään tulevaisuuden osalta. Pitäisi pikkuhiljaa löytyä ratkaisuja tähän asiaan. Metsäpolitiikka on aivan relevantti keskustelunaihe tässä yhteydessä. Metsä on meidän erittäin tärkeä raaka-ainevara, joka on ollut meidän hyvinvoinnin keskeinen tekijä. Ja kun täällä näköjään saa antaa ohjeita siitä, millaisessa talossa pitää asua, niin rohkenen nyt kertoa, että asun omakotitalossa, joka on puutalo ja siellä on leivinuuni, kyllä — ja siellä on maalämpö. Uskon, että on hienoa, että suomalaiset osaavat käyttää puuta järkevällä tavalla kestävien ratkaisujen hyväksi. Se on aivan ilman muuta loistava periaate myös ilmastonmuutoksen oloissa. Minun mielestäni tässä tultiin aika lähelle, ja ihmettelen sitä kyllä tässä vaiheessa vielä, että — jos minä nyt oikein kuulin — minusta näytti, että edustaja Hoskonen ja edustaja Rinne ovat lähes samalla kartalla, kun edustaja Hoskonen puolustaa puun käyttöä ja edustaja Rinne sanoo, että kyllä, hakkuita voidaan kasvattaa, kunhan se tapahtuu niin, että hiilinieluista huolehditaan. Oletankin, että edustaja Hoskonen aikoo vielä, kun hän on pyytänyt uudelleen puheenvuoron, kertoa, että hän ymmärtää, että hiilinielujen määrän pitää Suomessa kasvaa. Hänen hyvästä puheenvuorostaan puun käytön puolesta nimittäin puuttui tämä pieni asia hiilinieluista, joka on se asia, joka meidän on uutena vain otettava todesta, jotta voidaan tehdä seuraavalla vaalikaudella kestävää politiikkaa ja jotta myös voidaan finanssipolitiikan kestävästä linjasta huolehtia. Tiedän, että näissä asioissa erittäin vahva asiantuntija, meidän varapuhemiehemme Pekkarinen, myös voi tässä asiassa antaa erinomaisia katsauksia siitä, miten tehdään kestävää metsäpolitiikkaa, joka toteuttaa meidän tekemämme Pariisin sopimuksen ja Euroopan unionin sitoumukset samanaikaisesti, kun se mahdollistaa metsien järkevän käytön ja myös lisähakkuut. Uskon, että tämä yhtälö... Et-tenkö sanoisi, että tämä on siis edustaja Hoskosen, edustaja Rinteen ja puhemies Pekkarisen linjan mukainen kompromissi. Mutta sitten tulen vielä näihin työelämän joustavuustekijöihin, joita täällä ei ikävä kyllä käsitelty. Jos me haluamme tähän syntyvyyteen vaikuttaa, niin meidän täytyy tehdä tämä perhevapaauudistus. Se on vain nyt sillä tavalla, että täytyy katsoa näitä nuorten sukupolvien, 20—30-vuotiaiden, tarpeita. Jotta työelämässä on turvallista ja jotta voi ajatella, että selviää uusien suomalaisten aiheuttamista vastuista, niin pitää voida luottaa siihen, että työelämässä saa oikeudenmukaisen kohtelun ja saa myös ne vapaat, jotka lastenhoidon kannalta ovat tarpeellisia. Toivoisin, että tähän uudistuslistaan voitaisiin käyttää hivenen osa aikaa ja nyt jättää tämä historiankirjoitus ja puhua siitä, mikä täällä on otsikko, finanssipolitiikan linja, kestävyysvajeeseen vastaaminen suhteessa seuraavaan vaalikauteen, joka on kovin lähellä. Ja sitten tullaan myös koulutuksen merkitykseen ja oppimiseen, ainoaan mahdollisuuteen suomalaisen hyvinvoinnin takeena. Se kyllä edellyttää sitä, että me tästä nuoresta ikäpolvesta pidämme huolta ja olemme valmiita laventamaan oppivelvollisuutta sieltä 16-vuotiaasta eteenpäin, niin että meille ei synny tuhansia ja tuhansia uusia nuoria, jotka jäävät ammattitaidon ulkopuolelle ja jotka syrjäytyvät ja jotka ovat kärsimässä tästä ja sitten lisäksi eivät löydä paikkaansa työelämässä.