Puhuja: Ritva Elomaa
Puolue: ps
Päivämäärä: 2018-05-24 Arvoisa puhemies! Sotiemme veteraanien keski-ikä on jo niin korkea, että enää me emme voi odotella yhtään, jos heidän eteensä halutaan vielä jotain tehdä. Korulauseista ja lupauksista huolimatta valtiovalta on ollut vuosikaudet aivan liian passiivinen veteraanien hyvinvoinnin edistämisessä. Joka vuosi veteraanit joutuvat tulemaan hattu kourassa Eduskuntatalolle pyytämään lisää rahaa. Näin ei saisi olla. Tämä on aivan järkyttävää, ja tulee häpeän tuntu itselle päättäjänä. Veteraanien palveluissa on monilla paikkakunnilla paljon parantamisen varaa. Veteraanien palvelujen taso riippuu pitkälti asuinpaikasta, koska kuntien käytännöt vaihtelevat rajusti veteraaneille suunnattujen palvelujen osalta. Osassa kunnista palvelujen tarvetta tullaan arvioimaan kotiin asti, kun taas toisissa vain postitetaan palvelusetelit ja veteraani voi itse miettiä, mitä niillä haluaa tehdä. Veteraanien kotona asumista helpottaviin palveluihin on suunnattu valtion toimesta hieman entistä enemmän rahaa, mikä on tietysti oikeansuuntainen liike. Toisinaan osa tästä määrärahasta jää kunnissa käyttämättä. Veteraanien määrän nopea väheneminen selittää osin tätä ylijäämää, mutta valitettavan usein vajaakäytön taustalla on kehno suunnittelu. Veteraanien tilannetta tulisi aina arvioida paikan päällä. Esimerkiksi ruokatoimitusten riittämättömyys on yleinen ongelma. Jos ruoanlaitossa on ongelmia, niin riittääkö esimerkiksi kolmesti viikossa toimitettu ateria? Eihän se riitä. Myös tukien hakemiseen tarvitaan yleisesti apua. Esimerkiksi veteraanilisä jää turhan usein hakematta, vaikka siihen olisi oikeus. Silloin olisi hyvä, jos kotiovelle koputtaisi ammattilainen tarjoamaan apuaan. Osa kunnista pyrkii hoitamaan veteraanien kotona asumista tukevat palvelut kuntoon viimeisen päälle — maksoi, mitä maksoi. Toisaalla taas ei niin piitata. Arvoisa puhemies! Suurista kaupungeista Turku ja Kuopio ovat kunnostautuneet veteraanien kotipalveluiden järjestäjinä ja hyödyntäneet tähän käyttötarkoitukseen saatavilla olevat lisämäärärahat. On myös monia kuntia, joissa asiat on hoidettu moitteettomasti. Myöskään vapaaehtoistyön arvoa ei voi kyllin kiittää. Ilman sitä veteraanien tilanne olisi vieläkin huonompi. Mielestäni jokaisella kunnalla tulisi olla kattava palvelusuunnitelma kotipalvelujen järjestämiseksi, jotta homma saataisiin toimimaan. Apu ei saa kaatua huonoon hallinnolliseen osaamiseen tai markkinoinnin puutteeseen. Toisin kuin yleisesti luullaan, Rintamaveteraaniliitto, Suomen Sotaveteraaniliitto, Sotainvalidien Veljesliitto ja Kaatuneitten Omaisten Liitto eivät kylve rahassa, ja valtion tukea tarvitaan. Merkittävä parannus nykytilanteeseen olisi se, että sotaveteraanit saisivat vastaavat etuudet kuin sodassa vammautuneet sotainvalidit. Tämä saattaisi myös kaikki sotiemme veteraanit samalle viivalle. Käytännössä sotainvalidien ja veteraanien terveyserot eivät ole enää suuria. Lakialoitteeni on näin ollen perusteltu yhdenvertaisuuden ja alueellisen tasa-arvon kannalta. Toivon todella, että hallitukselta löytyisi tahtotilaa hoitaa tämä asia kuntoon. Arvoisa puhemies! Koko eduskunta-aikani, tähän mennessä seitsemän vuotta, kaikkein vaikuttavin hetki on ollut se, kun vuonna 2011 ennen itsenäisyyspäivää tänne marssi melkein sata sotiemme veteraania. Heillä oli mitalit rinnassa — iäkkäitä ihmisiä, iäkkäitä veteraaneja, monet olivat pyörätuolissa he tulivat näyttäytymään ja ilmoittamaan, että he ovat olemassa ja hengissä ja että, valtio ja päättäjät, oletteko huomanneet. Ja lisärahoitus oli jo silloin tarpeen. Tämä homma on jatkunut samantyyppisenä melkein vuosittain. Tämä veteraaniasia on perussuomalaisille ollut aina tärkeä. Muistamme jopa Tony Halmeen silloin vuosia sitten ajaneen veteraanien asiaa vahvasti. Henkilökohtaisesti myös itselleni asia on tärkeä, koska isäni oli sodassa ja haavoittui kolme kertaa. Olen näiden asioiden kanssa sikäli ollut aika läheisesti tekemisissä. Isä kuoli jo 1984, ja sekin oli vielä sellainen vuosi, joka näyttäytyi sellaisena vuotena — ja kaikki edelliset vuodet — että jotkut jopa kysyivät, että mitä sinne menitte sotimaan. Elikkä sitä arvostusta eivät veteraanit saaneet, eikä sitä ymmärretty niin vahvasti. Tänä päivänä ymmärretään heidän merkityksensä, mutta tarpeellinen, riittävä rahoitus kuitenkin vielä puuttuu. Toivon, että pikaisesti tulee parannusta tähän hallituksen taholta. Tahtoa varmaan on, mutta sen täytyy vielä konkretisoitua. Lopuksi kiitän