Puhuja: Tarja Filatov
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-05-08 silloin, kun valitaan ikäviä keinoja, pitää olla erityinen varmuus siitä, että nuo keinot tuottavat sitä työllisyyshyötyä, jota haetaan. Ikävä kyllä, tässä tilanteessa esimerkiksi näiden perusteettomien määräaikaisten työsopimusten lisääminen ei ei ole sellainen ikävä keino, jonka voisi osoittaa lisäävän työllisyyttä. Se, mikä minua huolestuttaa tässä politiikan tekemisen tavassa, on se, että työministeri sanoi tässä keskustelussa aikaisemmin, että meillä on tahtotila ja sitten asiantuntijat etsivät keinot — ja oleellista on se, mikä tuo tahtotila on. Jos tuo tahtotila olisi ollut esimerkiksi nuorten työllisyyden parantaminen tai jos tuo tahtotila olisi ollut rekrytointikynnyksen alentaminen ja sen jälkeen asiantuntijat olisivat etsineet keinot, niin mielestäni polku olisi ollut oikea. Mutta kun tuo tahtotila on ollut se, että määräaikaisia työsuhteita voi solmia ilman perustetta, tai se, että alle 20 henkeä työllistävien yritysten irtisanomiskynnystä pitää helpottaa silloin, kun kyseessä ovat henkilökohtaiset syyt, niin tullaan vähän kummalliseen tilanteeseen: valitaan väline, eikä olla ollenkaan varmoja siitä, vaikuttaako se siihen tavoitteeseen, jonka sanotaan pyhittävän tuon välineen. Tuntuu siltä, että joskus nämä keinot vedetään hatusta ja sitten ruvetaan miettimään, millä niitä perustellaan. Määräaikaisten työsuhteiden solmimisen helpottamista on kokeiltu työllistämiskeinona useammassakin maassa, ja taustalla on aina ollut se ajatus, että ikään kuin siitä määräaikaisesta työsuhteesta tulisi tällainen alusta, astinlauta, joka veisi sitten vakituisempaan työhön. Mutta tutkimukset, ikävä kyllä, osoittavat, että vaikka nämä uudistukset lisäävät määräaikaisten työsuhteiden määrää ja alussa saattaa jopa näkyä työllisyyspiikkiä, niin niiden varjopuolena on se, että vakituisten työsuhteiden määrä vähenee ja tuo lisääntyminen tapahtuu vakituisten työsuhteiden kustannuksella, ja se työllisyyshyötykin ajan myötä valuu pois. Evidenssiä siitä, että nämä hallituksen suunnittelemat uudistukset lisäisivät työpaikkoja, hallitus ei, ikävä kyllä, keskustelussa ja debatissa esittänyt, ja salinkin keskustelun kanssa tämä evidenssi oli enemmän vähän sillä tasolla, että kilautin kaverille ja kysyin, elikkä joku yritys, joku firma on sanonut, että tällä keinolla voisin työllistää, mutta sitten, jos katsotaan laajempaa tutkimuspohjaa, tuota evidenssiä löytyy hyvin ohuesti. Suomessa on jo monenlaisia keinoja solmia joustavia työsuhteita. Määräaikaisia työsuhteita saa solmia, jos sille on työstä lähtevät perusteet. Vuokratyötä saa käyttää, eikä sitä ole säädelty sillä tavalla, että sitä ei joillakin tietyillä sektoreilla voisi käyttää. Nollasopimuksia saa edelleen solmia, saa solmia jopa sen nollan, elikkä hyvin joustavia työmuotoja meillä on käytössä. On hyvin vaikea uskoa, että työllisyys paranee nimenomaan työsuhdeturvaa heikentämällä. Se paranee kyllä joustavuutta työmarkkinoilla lisäämällä, mutta työsuhdeturvan heikentäminen ilman perusteita ei tähän suuntaan vie. Hallitus siis valitsi työelämän epävarmuuden kasvattamisen, määräaikaisten työsuhteiden lisäämisen alle 30-vuotiaiden kohdalla ja irtisanomisen helpottamisen pienehköissä yrityksissä. Tavoite on hyvä, halutaan helpottaa pienten yritysten työvoiman palkkaamista, mutta työkalupakki on valittu väärin. Jos pieni yritys palkkaa uuden työntekijän, niin siinä on toki aina riskinsä, sitä on turha kiistää. Moni yrittäjä pelkää, että valinta menee pieleen, mutta tätä varten on olemassa koeaika, ja se on nykyisin jo kuusi kuukautta. Se antaa aika pitkän ajan tarkistaa sitä, toimiiko tuo yhteistyö, ja sen tarkoitus on antaa molemmille osapuolille mahdollisuus harkita, vastaako työsopimus etukäteisodotuksia. Eli kuusi kuukautta voi testata nuorta työntekijää aivan rauhassa, ja jos tuo työsuhde toimii, niin silloin varmasti se vakituinen työsuhde tulee, mutta jos siinä on epävarmuutta, niin voi irtisanoa ilman perusteita. Jos ajatellaan, että tämä määräaikaisten työsopimusten solmiminen toisi jotenkin lisää varmuutta rekrytointiin, niin silloinhan pitäisi solmia nimenomaan pidempiä määräaikaisia työsopimuksia kuin tuo kuusi kuukautta, jotta ikään kuin tuo testausaika olisi pidempi, mutta kun määräaikaisessa työsopimuksessa taas koeaika on lyhempi, niin itse asiassa ollaan hankalammassa tilanteessa, ja uskonkin, että tuo kuuden kuukauden koeaika on parempi keino testata työntekijää. jos ajatellaan, että miksi juuri alle 30-vuotiaat, työllisyydestä voi löytyä hiukan perusteita sille, että tuo kohderyhmä on valittu, mutta jos katsotaan monia indikaattoreita rinnan, niin alle 30-vuotiaat nuoret ovat juuri siinä iässä, kun pitäisi perustaa perhettä, ja silloin työsuhteiden varmuus on tärkeä asia, olipa kyse sitten siitä, rohjetaanko tehdä lapsia, joita halutaan tehdä, tai rohjetaanko ottaa vaikka asuntolainaa tai löydetäänkö ylipäätään niitä pelisääntöjä, joilla voidaan elää vakaampaa elämää. Sitten jos mietitään määräaikaisuutta EU-tuomioistuimen käytäntöjen ja ylipäätään EU-direktiivien näkökulmasta, niin tullaan kyllä aika hetteiselle suolle. Itse asiassa EU:ssa on ikäsyrjinnän kielto, ja se on hyvin tiukka. Sen takia ei voi verrata siihen, että meillä sallitaan pitkäaikaistyöttömille määräaikaisten työsuhteiden solmiminen. Siinä kyse on pitkästä työttömyydestä, joka johtaa tuohon poikkeukseen, mutta hallituksen suunnitelmissa kyse on iästä, joka johtaisi poikkeukseen. Esimerkiksi Saksa on yrittänyt ikääntyneiden työntekijöiden kohdalla tehdä tällaista poikkeuslainsäädäntöä, ja siitä tuomioistuimen päätös on ollut tyly: se on sanonut, että tällaista syrjintää ei saa tehdä. Ja jos mietitään vaikkapa