Puhuja: Annika Lapintie
Puolue: vas
Päivämäärä: 2017-10-25 Tässä oikeusasiamiehen kertomuksessa on jakso, jossa on kootusti esitelty keskeisimpiä puutteita ja parannuksia perus- ja ihmisoikeuksien toteutumisessa. Jakson mukaan vuoden 2013 kertomuksessa esitetyt kymmenen ongelmaa ovat pääosin edelleen ajankohtaisia. Perustuslakivaliokunta pitääkin valitettavana, että oikeusasiamiehen kertomuksessa joudutaan toistuvasti nostamaan esille samoja ongelmia. Näin on erityisesti siksi, että julkisen vallan vastuulla on reagoida perus- ja ihmisoikeusepäkohtiin sellaisin toimenpitein, jotka ennalta ehkäisevät ja vastaavat tilanteiden syntymiseen. Minäpä nyt käyn läpi nämä kymmenen epäkohtaa, jotka eduskunnan oikeusasiamies toistuvasti on joutunut ottamaan esille: Ensinnäkin oikeusasiamies nostaa esille puutteet vanhusten oloissa ja kohtelussa. Laitoshoidossa ja palveluasumisen yksiköissä asuu kymmeniätuhansia vanhusasiakkaita. Jatkuvasti tulee ilmi ravinnon, hygienian, vaippojen vaihdon, kuntoutuksen ja ulkoilun puutteita. Nämä puutteet johtuvat usein henkilökunnan riittämättömästä määrästä, mikä voi johtaa myös liiallisen lääkityksen käyttöön. Myös kotona asuvien avopalveluvanhusten turvallisuudessa, ulkoilun järjestämisessä ja asiointipalveluissa on puutteita. Nämä kymmenen — tämä oli kohta 1 — kohtaa, jotka oikeusasiamies toistuvasti on ottanut esille, tulevat tietenkin esille näissä kanteluissa, joita oikeusasiamies käsittelee. Täällä todetaan myöskin, että toisaalta oikeusasiamiehen kannanottoja ja esityksiä noudatetaan varsin hyvin, ja silloin kun näin ei tapahdu, kysymys on yleensä joko voimavarojen puutteesta tai puutteista lainsäädännössä. Myös lainsäädäntötoimenpiteiden viivästyminen näyttää usein johtuvan voimavarojen puutteista lainvalmistelussa. Mutta kuten aloitin, niin surullista on, että näihin samoihin ongelmiin usein vuodesta toiseen täytyy puuttua, kun julkisen vallan pitäisi nämä korjata. Toisena ongelmana oikeusasiamiehen kertomuksessa otetaan esille lastensuojelun ja lapsiasioiden käsittelyissä olevat puutteet. Sen lisäksi lastensuojelun sijaishuollon valvonta on riittämätöntä. Kolmantena ongelmana esille nousevat vammaisten henkilöiden oikeuksien toteutumisen puutteet. Vammaisten henkilöiden yhdenvertaiset osallistumismahdollisuudet eivät toteudu, laitoshoidossa itsemääräämisoikeuden rajoittamiskäytännöt vaihtelevat, vammaisten lasten sosiaali- ja terveyspalvelut ovat riittämättömiä ja lain mukaisia palvelusuunnitelmia ja erityishuolto-ohjelmia ei aina laadita, ne laaditaan puutteellisesti tai niiden laatiminen viivästyy aiheettomasti. Myöskään vammaisten henkilöiden työllistymistä ei tueta riittävästi. Monissa tapauksissa kehitysvammaiset henkilöt tekevät työtä esimerkiksi toimintakeskuksissa vähimmäispalkkaa pienemmällä palkalla. Vammaisten henkilöiden yhdenmukaisessa oikeudessa opetukseen on toteuttamisongelmia. Neljäntenä esille nousevat laitoksissa olevien itsemääräämisoikeutta loukkaavat rajoittamiskäytännöt. Rajoitustoimenpiteet voivat olla kokonaan perusteettomia, liiallisia tai epäyhtenäisiä. Samoin näiden rajoittamiskäytäntöjen valvonta on riittämätöntä. Viidentenä ongelmana nousee esille ulkomaalaisten säilöönoton ja oikeusavun puutteet sekä niin sanottujen paperittomien turvattomuus. Tässä nostetaan erityisesti esille säilyttäminen poliisivankilassa, mikä on ongelmallista. Lisäksi aikaisempaa suurempi turvapaikanhakijoiden määrä ja oikeusavun rajoittaminen ovat johtaneet siihen, että yhä harvempi turvapaikanhakija saa oikeusapua ensi vaiheessa. Kuudenneksi, vankien ja tutkintavankien olojen ja kohtelun epäkohdat: Monien vankien kohdalla on ongelmana toimintojen vähäisyys. Jotkut vangit joutuvat olemaan sellissään 23 tuntia vuorokaudessa. Lisäksi tutkintavankeja säilytetään edelleen liiallisesti poliisivankiloissa. Seitsemänneksi nousee esille riittävien terveyspalveluiden saatavuudessa olevat puutteet. Lakisääteisten terveyspalveluiden järjestämisessä on puutteita esimerkiksi hoitotarvikkeiden jakelussa ja lääkinnällisen kuntoutuksen apuvälineiden luovuttamisessa. Esille nousevat myös hammaslääkäripäivystyksen ongelmat, ja muussa terveydenhoidossa hoitotakuulainsäädännön takaama hoitoonpääsy ei toteudu vieläkään täysimääräisesti. Kahdeksanneksi, perusopetuksen oppimisympäristössä on puutteita. Koulukiusaamiseen puuttuminen on riittämätöntä. Kouluilla ei ole riittäviä keinoja havaita ja puuttua koulukiusaamiseen. Kouluissa on myös sisäilmaongelmia. Oppilashuollon osalta todetaan, että lapsen yksilöllisiä tarpeita ei pystytä aina huomioimaan. Edelleen esteettömyydessä ja saavutettavuudessa on ongelmia, ja myös tämän kohdan osalta nousee esille vammaisten koululaisten integroituminen yleisen opetuksen piiriin, jota tämä esteettömyysongelma muun muassa vaikeuttaa. Yhdeksäntenä, oikeusprosessien pitkät käsittelyajat ja tuomioistuinten rakenteellisen riippumattomuuden puutteet: Oikeudenkäyntien viivästyminen on pitkään ollut ongelma Suomessa. Eräitä tilanteita parantaneista lakiuudistuksista huolimatta oikeudenkäynnit voivat edelleen kestää kohtuuttoman kauan, ja tämä voi olla vakava ongelma etenkin kiireellistä käsittelyä vaativissa asioissa, kuten lapsiasioissa. Tuomioistuinten rakenteellisen riippumattomuuden kannalta ongelmallista on oikeuslaitoksen ministeriöjohtoisuus. Kertomusvuonna, joka siis koskee viime vuotta, oikeusministeriö on käynnistänyt hankkeen tuomioistuinviraston perustamisen valmistelemiseksi, mitä on pidettävä hyvänä. Tuomioistuinten toimintaa vaarantaa jatkuva aliresursointi. Kymmenentenä, perus- ja ihmisoikeusloukkausten ennaltaehkäisyssä ja hyvittämisessä on puutteita. Tässä nostetaan esille ihmisoikeuskoulutuksessa ja -kasvatuksessa olevat puutteet ja hyvittämisen säädöspohja, joka on vajavainen. Perustuslakivaliokunta mietinnössään siis toteaa, että on ongelmallista, että julkisen vallan vastuulla oleviin asioihin reagointi on johtanut tilanteeseen, jossa vuodesta toiseen oikeusasiamies ottaa samat ongelmat esille. Toivottavasti nyt kun asiaa taas käsitellään, valmisteluun ja valtioneuvostolle menee viesti, että näihin asioihin on syytä suhtautua vakavuudella. Perustuslakivaliokunta pitää toisaalta myönteisenä kehitystä, jonka myötä oikeusasiamiehen toiminnan painopiste on viime vuosina siirtynyt yhä selvemmin viranomaisten toiminnan valvonnasta ihmisten oikeuksien edistämiseen. Valiokunta pitää tärkeinä oikeusasiamiehen toiminnan viranomaistoimintaa ohjaavia, oikeustilaa kehittäviä ja perus- ja ihmisoikeuksien toteutumista edistäviä vaikutuksia ja rohkaisee oikeusasiamiesinstituutiota kehittämään toimintaansa tulevaisuudessa samaan suuntaan. Sitten erityisesti näistä hyvitysjärjestelmistä, jotka nousevat esille apulaisoikeusasiamies Pajuojan puheenvuorossa, jossa hän ottaa esille, että oikeusasiamiehen ratkaisutoiminnassa perinteisesti on lähdetty siitä, että vahingonkorvausasiat jäävät toimivallan ulkopuolelle. Kuitenkin jo vuosikymmenien ajan oikeusasiamies on tehnyt esityksiä vahinkojen korvaamisesta yksittäistapauksissa, ja näin on menetelty erityisesti silloin, jos asian vähäisyyteen nähden on pidetty kohtuuttomana, että henkilö joutuisi korvausta saadakseen ajamaan kannetta tuomioistuimessa. Pajuojan mielestä ja myös perustuslakivaliokunnan mielestä oikeusasiamiehen hyvitysesitykset ovat osin seurausta siitä, että näin voidaan osaltaan paikata vanhentuneen vahingonkorvauslainsäädännön aukkoja. Pajuoja mainitsee esimerkkinä tilanteen, jossa perustoimeentulotuen myöntämisen siirtämisestä kunnilta Kansaneläkelaitokselle vuoden 2017 alussa seurasi ongelmia, joista oikeusasiamiehelle tuli satoja kanteluita. Niissä kysymys oli toimeentulotuen käsittelyn lainvastaisesta viivästymisestä, lainsäädännöllisistä tulkintaongelmista ja järjestelmäteknisten syiden aiheuttamasta ruuhkasta. Käsittelyn viivästymisestä suoritettiin hyvitystä lähes 150 000 asiakkaalle, ja siksi oli järkevää, että hyvitykset hoidettiin suoraan Kelasta aiemmassa hyvityskäytännössä tehtyjä linjauksia noudattaen.