Puhuja: Mauri Pekkarinen
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2017-05-02 Arvoisa puhemies! Poikkeuksellisesti tämän asian yhteydessä olen halunnut käyttää puheenvuoron, lähinnä sen takia, että olin aikanaan viime vaalikaudella talousvaliokunnan puheenjohtaja, jolloin talousvaliokunta antoi lausunnon — pariinkin kertaan käsitteli ja antoi lausunnon — silloin käsittelyssä, valmistelussa olevasta asetuksesta, ja jo sitä ennen ollessani ministerinä kauppa- ja teollisuusministeriössä tai elinkeinoministeriössä — nyt en muista, kummassa silloin olin — käsiteltiin tämän historian muistan, oikeastaan tätä kautta katson, että on aiheellista pieni pohdinta tässä yhteydessä tehdä. Ihan alkajaisiksi jos Suomi olisi sillä tavalla oma yhteisönsä, että meidän ei tarvitsisi muusta maailmasta välittää, jos sellaiseen järjestelmään, jossa suomalaiset voivat tehdä sijoituksia vain suomalaisen yrityksen Suomessa liikkeelle laskemiin laskemiin osakkeisiin niin, että ne kaikki sijoitukset ovat henkilökohtaisella arvo-osuustilillä, johonka liittyy täydellinen avoimuus, olisi voitu jäädä eikä olisi tarvinnut ovia avata missään vaiheessa millekään uudistuksille, eurooppalaisille tai maailmanlaajuisille uudistuksille, niin siinähän me sitten olisimme ja kenties siinä maailma on muuttunut ympärillä paljon tässä taakse jääneitten kahden vuosikymmenen aikana, ja tuo mahdollisuus, jota kuvasin, ei ole tietystikään tänään enää totta. Toinen havainto liittyy siihen, että kun viime viikonlopun aikaan kuulin esimerkiksi Osakesäästäjien liiton puheenjohtajan professori Rothoviuksen arviota tästä asiasta, viesti hänellä oli se, että kun Euroopassa yleensä pyritään avoimuuteen näissä asioissa, niin Suomessa jotenkin mentäisiin toiseen suuntaan. Samaa sanoi edustaja Skinnari äskeisessä puheenvuorossa. Näinkö tämä on? Ei mielestäni lainkaan näin, päinvastoin Euroopan unioni säätäessään tällaisen asetuksen muutama vuosi sitten, 2014, meni täsmälleen väärään suuntaan. Minusta on aivan erikoista yrittää väittää, että Eurooppa tässä asiassa kulkee jotenkin avoimeen suuntaan, avoimempaan suuntaan kuin missä me suomalaiset olimme tai mitä me suomalaiset haluamme, miten me suomalaiset haluamme tämän asetuksen sisällön käytännössä meillä toteutettavaksi. Näinhän ei asianlaita ole. Tämä malli, mikä nyt tässä on käsittelyssä, on tässä mielessä paljon parempi kuin on se eurooppalainen normisto, minkä Eurooppa muulle Euroopalle on tässä rakentanut. Arvoisa puhemies! Oikeastaan käymättä läpi nykyistä järjestelmää sen enempää vielä oikeastaan... No niin, ehkä vielä sitä ennen totean sen, että silloin vuonna 2012 olin ehdottomasti vastaan silloin vireillä olleita kaavailuja eurooppalaisen hallintarekisterin rakentamiseksi. Ja vielä 2015:kin katsoin, että silloinen esitys, joka nykyisen hallituksen toimesta oli valmisteltu, ei ole hyvä esitys, ja taisin jossakin ohjelmassakin sanoa sen selvästi, että en kannata sellaista järjestelyä, mikä siihen lakiesitykseen oli kirjattu. Mutta sen jälkeen esitys on muuttunut parempaan suuntaan, parempaan suuntaan jo hallituksen esityksenä, ja sen jälkeen, kun hallituksen esitys oli tähän taloon tullut, täällä tapahtuneessa jalostustyössä on otettu vielä muutama merkittävä askel aivan oikeaan suuntaan. Ja näitten askeleitten anatomian tai sisällön yritän vielä kertaalleen tässä kertoa. Kolme asiaa on mielestäni olennaista niissä muutoksissa, mitä tuon 2015 jälkeen on tässä esityksessä aikaansaatu tai mitä eduskunnan talousvaliokunta on mietintöön kirjannut: Ensimmäinen tällainen tärkeä asia on se, että nyt tässä esityksessä on tämä Suomi-poikkeus. Kiitos Antti Rinteelle, jos se oli hänen ansiotaan, tai edelliselle hallitukselle ylipäänsä, että pitivät kiinni siitä, ja myöskin edustaja Essayah’lle EU:ssa siitä, että tämä saatiin hoidettua, tämä Suomi-poikkeus, siihen asetukseen sisään. Ja nyt käytännössä tässä esityksessä, mikä meillä on tässä käsittelyssä, se on sisässä: Suomeen ei tule hallintarekisteriä sen säädössisällön mukaan, mitä eurooppalainen hallintarekisteri käytännössä sisällään pitää. Tämä on ensimmäinen tärkeä asia. Toinen tärkeä asia on sitten tämä ulkomaille sijoittaminen — onko se mahdollista vai ei? EU-asetus tässä mielessä on hyvin yksiselitteinen. Jos tässä salissa on sellaisia edustajia, jotka kykenevät kertomaan, että tänä aikana, kun Suomi on ollut Euroopan unionin jäsen, me olisimme voineet toimia vastoin EU:n hyväksymiä asetuksia, että me emme olisi ottaneet omaan kansalliseen lainsäädäntöön sitä normistoa, mistä Euroopan unioni asetustasolla on päättänyt, että me voisimme siitä noin vain kieltäytyä, niin kertokaa. Erittäin tarkoin korvin kuulen, jos sellaisia esimerkkejä löytyy. Minä en tiedä sellaisia löytyvän — en ole kyllä ihan varma, vaikka löytyisi, mutta olen ihan varma, että jos löytyy, niin siinä sanktiomenettelyprosessi on taatusti läpikäyty. Ilman sanktioita EU ei hyväksy sitä, että noin meneteltäisiin. Toisekseen sitten, mitä tulee vielä siihen, kun täällä edellisessä puheenvuorossakin kerrottiin, että nyt sitten voi verottajalta piilottaa ja niin poispäin: Suomella on verosopimukset kaikkien keskeisten maiden kanssa, jonneka täältä sijoittaminen käytännössä voi olla mahdollista. Ja Suomen verottaja halutessaan tarkempaa tietoa saa sen vastapuolen maan verottajalta vastaavat tiedot. Tai jos sitten epäillään suomalaisen rikosta, esimerkiksi sisäpiiririkosta, niin suomalainen finanssivalvonta on oikeutettu yhteistyöhön sen vastapuolen maan finanssivalvonnan tai vastaavan viranomaisen kanssa. Myös rikostapauksia varten, lähinnä sisäpiiririkoksia varten, suomalaiset viranomaiset saavat tiedon sieltä ulkomailta siinä tapauksessa, jos on syytä epäillä jotain sisäpiiririkosta tai vastaavaa. Nämä seikat tähän asiaan. Muistan, kun puheenjohtaja Rinne näkyi vapun aikaankin julkisuudessa kertovan, että tämän asetuksen velvoitteet ovat noin vain kierrettävissä, niin minun mielestäni se on hivenen yllättävä asia, mutta en sano nyt tämän enempää. Jos olisin ihan edustaja, etten olisi tuolla varapuhemiehen tehtävässä, niin voisin sanoa vähän enemmän, mutta tietystikään nyt en sano yhtään enempää kuin tässä tuli sanotuksi. Tämä on toinen asia, mihinkä halusin kiinnittää huomiota. Ja kolmas asia liittyy siihen, miten nyt tällä hetkellä asiat ovat. niin täällä Suomessa ovat voineet ulkolaiset sijoituspalveluyritykset nyt jo toimia. Otan yhden nimeltä mainitun yrityksen, hollantilaisen Degiron. Jos Pekkarinen haluaa hankkia Koneen osakkeita, hän käy Degiron asiakkaaksi ja sanoo: hanki mulle pörssistä Koneen osakkeita. Se hankkii mulle pörssistä Koneen osakkeita. Mutta Degiro ei voi Suomessa olla tilinhoitajapankki. Siitä syystä Degiro niin kuin ketjuttaa itsensä, esimerkiksi Nordea Pankin tai Osuuspankin kanssa, käy sen asiakkaaksi. Ja Nordea tai vaikkapa Osuuspankki sitten operoivat yhdessä tilinhoitajapankin kanssa ja sen jälkeen ilmoittavat nämä omistajuudet Arvopaperikeskukselle. Mutta siellä Arvopaperikeskuksessa tässä tapauksessa näkyy vain se siivu sitä Kone-omistusta — se on Nordean nimellä — joka tuon Degiron kautta on tullut, ja jossa Pekkarisen omistukset ovat... Pekkarisella ei ole sivumennen sanottuna omistusta Koneessa, mutta sanotaan se nyt esimerkinomaisesti. Siinä näkyvät kaikki ne Koneen omistajat, jotka Degiron salkun kautta ovat tulleet. Ne näkyvät yhdessä ainoassa köntässä eivätkä tule siellä suoraan eritellyiksi. on jo tällä hetkellä mahdollista. Itse asiassa tähänkin tilanteeseen tuo nyt parannuksen tämä lähdeveromenettely aika tiukasti sanottuna ja kerrottuna, minkä täällä valiokunta omaan mietintöönsä on kirjannut. Se on myös lisäperustelu sille, että toisin kuin 2015 en kannattanut, niin nyt hyväksyn ja kannatan tätä esitystä, mikä tässä nyt toteutuu. Yhdyn siihen ajatukseen, mikä täällä on esitetty, että olisi voinut olla hyvä, että vähintäänkin suurin piirtein samaan aikaan, kun tätä lainsäädäntöä täällä käsitellään,