Puhuja: Mika Niikko
Puolue: ps
Päivämäärä: 2018-02-21 Arvoisa rouva puhemies! Tämä on mielestäni hiukan surullinen ja häpeällinen päivä, koska eduskunnan lakivaliokunta suosittaa kansanedustajille lakia, joka veisi lapselta isän koko hänen elinajakseen. Lisäksi tämä hetki sitten käyty äänestys, jossa ei haluttu kuulla perustuslain tulkintaa, on mielestäni eduskunnan arvovaltaa murentava. Äitiyslakia on markkinoitu niin, ettei se ole edes teoriassa viemässä keneltäkään isää. Tämä on kuitenkin väärää tietoa. Kyllä se vie: jos lapselle vahvistetaan lain mukaiset kaksi huoltajaa — kaksi äitiä — hänelle ei enää koskaan voi vahvistaa isää, vaikka biologinen isä ja äiti ja lapsi yhdessä sitä haluaisivat. Paitsi että tämä on väärin, se on myös monen asiantuntijan mukaan perustuslain vastaista. Lisäksi on annettu ymmärtää, että monessa muussakin maassa olisi vastaava laki. Tiedossani ei ole eduskunnan tietopalvelun Eurooppaan tekemän kyselyn pohjalta yhtäkään maata, jossa olisi erillinen äitiyslaki. Kuudessa maassa mahdollistetaan kahden naisen vanhemmuus heti syntymästä lähtien, mutta silloinkaan toista naista ei sanota äidiksi. Ruotsissa toisen naisen vanhemmuuden vahvistaminen ei ole mahdollista heti syntymästä lähtien vaan vasta jälkikäteen. Kansainvälisesti verrattuna äitiyslaissa on myös selkeä epäkohta siinä, että naisparin yhteiselle suostumukselle hedelmöityshoitoihin ei ole mitään määrämuotoa. Tämä altistaa epäselvyyksille, joista lapsi kärsii. Muun muassa Asianajajaliitto on lausunut, että erillinen äitiyslaki ei Suomessa ole tarpeen. Liiton mukaan sisäinen adoptio on luontevampi menettely, kun kyse ei todellisuudessa ole biologisesta vanhemmuudesta. Lisäksi liiton mukaan äitiyslakiin sisältyy selkeitä yhdenvertaisuusongelmia. Äitiyslaki on sinällään syrjivä. Se asettaa naisparin lapset eri asemaan kuin miesparin lapset. Se asettaa hedelmöityshoidolla alkuun saatetut lapset eri asemaan kuin muut lapset. Tämän mitä ilmeisimpänä seurauksena siinä jatkossa on, että kohta vaaditaan muitakin muutoksia: Vaaditaan esimerkiksi, että äitiyslain pitäisi ulottua myös hedelmöityshoitojen ulkopuolisiin tapauksiin, kuten Belgiassa toimitaan jo nykyään. Tällöin yhä useampi lapsi menettäisi oikeuden isään. Vaaditaan, että lapsella pitäisi olla myös kaksi isää ja nolla äitiä. Käytännössä lainsäätäjä rohkaisisi tällöin siihen, että lapsi viedään suoraan synnytyssairaalasta ilman, että hän saa kasvaa äitinsä läheisyydessä. Haluttaisiin tukea myös sitä, että transsukupuoliset miehet synnyttävät lapsia. Onko tämä lapsen etu, että mies voisi olla äiti? Ja jos on kaksi äitiä, niin miksi ei kolmatta? Alankomaissa työryhmä esittää, että lapselle voitaisiin vahvistaa enintään neljä juridista vanhempaa enintään kahdessa taloudessa. Suomessakin pohditaan jo sosiaalisten vanhempien tuomista lakiin. Ketä palvelee vanhemmuuden käsitteen uudelleenmäärittely? Palveleeko se aikuisten mielihaluja vai lapsen parasta? Onko lapsi aikuista varten vai aikuinen lasta varten? Tämä on mielestäni perusarvokysymys. Yhteiskuntatieteiden yksi vahvimmin todistetuista tosiasioista on se, että lapsen paras koti on biologisen isän ja äidin muodostama avioliitto. Kun emme tätä voi kaikille lapsille järjestää, niin ei meidän ainakaan pidä tieten tahtoen edistää päinvastaista kehitystä. Valitettavasti lapsesta uhkaa tulla tuote, jolla aikuiset hankkivat itselleen mielihyvää ja statusta yhteiskunnassa. Jos tällaista suhtautumista lapsiin vaalitaan ja vieläpä lainsäädännön keinoin, niin päättäjien puheet lapsen parhaasta ovat pelkkää sanahelinää. Teot ratkaisevat, eivät kauniit sanat. Äitiyslaki väittää, että lapsen etu toteutuu paremmin, jos sitä ei selvitetä, kuin että jos se selvitetään. Tämä on täysin absurdi ajatus. Haluammehan me jopa tarkistaa lapsityötä tekevien taustat ja rikosrekisteriotteet. Sisäinen adoptio ei ole lapsen kannalta paha järjestely. Täällä on tunteisiin vedoten puhuttu siitä, että lapsi ei jäisi tyhjän päälle, jos äiti kuolee synnytyksessä. Nämä ovat onneksi äärimmäisen harvinaisia tapauksia. Jos tämä on kuitenkin ongelma, niin sen voi ratkaista muilla keinoin vaarantamatta lapsen oikeusturvaa. Mielestäni voisi hyvin harkita huoltajuustestamenttia, jossa kuka tahansa vanhempi saa nimetä toiveensa lapsensa huoltajasta äkillisen kuolemantapauksen varalle. Tämä suojaisi lapsia kattavammin. Äitiyslaki koskisi noin 160:tä tapausta vuodessa. Asiantuntijoiden mukaan on ylimitoitettua ja monimutkaista tehdä aiheesta oma, yhdenvertaisuusongelmia sisältävä laki. Arvoisa puhemies! Juuri tänään olin puhumassa lapsiasiavaltuutetun seminaarissa, jossa peräänkuulutettiin lapsivaikutusten arviointia kaiken lainsäädännön yhteydessä. Samat järjestöt, jotka siellä hyvin liputtavat lasten puolesta, ovat aivan sokeita sen tosiasian suhteen, että lapsella on isä ja äiti. Päättäjät ovat joutuneet järjestökaapuun puetun poliittisen manipuloinnin kohteiksi. On irvokasta, että päättäjät ratsastavat mielikuvilla mieluummin kuin selvittävät faktat. Tätä katsoessa tulee mieleen 2 000 vuotta vanha totuus: ”Kehuessaan viisaita olevansa he ovat tyhmiksi tulleet.” ole kovinkaan väärässä, jos sanon, että arvokkainta, mitä meidän päättäjien on tehtävä, on suojella lapsia. He ovat meidän aikuisten vastuulla ja armoilla, ja heidän käsiinsä tämä maa aikanaan myös siirtyy. Siksi vetoan siihen, että jokainen miettii tätä lakia säätäessään omaa lastaan.