Puhuja: Markku Rossi
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2018-06-06 En halua pitkittää tätä lisätalousarviokeskustelua, mutta tuo edustaja Hoskosen erinomainen innostava puheenvuoro kyllä herätti muutamia ajatuksia, jotka haluan eduskunnan pöytäkirjaan kirjata. Liikennepolitiikasta kun puhutaan, niin on kyllä havaittavissa valitettavasti, varsinkin täällä pääkaupunkiseudulla, sellaista ajattelutapaa, että Suomi elää Helsingistä. Minä olen aina miettinyt sellainen pääkaupunki, jolla ei ole omaa energiaa, ei omaa vettä, ei ole ruokaa, ja oikeastaan suurin osa ihmisistäkin on pakkosiirrolla aikoinaan tänne Ruotsin kuninkaan päätöksellä siirretty vaihtoehtona oli hirttäminen — ja sitä kautta sitten Helsinki on lähtenyt kehittymään. Minä pidän pääkaupungista, tämä on hieno kaupunki, ei siinä mitään, mutta pitää muistaa historiakin ja lähtöarvot, mistä on lähdetty liikkeelle. Suuri osa suomalaisista, jotka asuvat nykyään Helsingissä ja pääkaupunkiseudulla, on muuttanut tänne, hyvä niin. Ja tämänkin pääkaupungin, totta kai, pitää toimia niin, että se kestää kansainvälisen vertailun ja asiat hoidetaan mahdollisimman hyvin, mutta siitä en pidä, että täällä on tämä jatkuva vastakkainasettelu, kuka elättää ketäkin. Valiollakin on Pitäjänmäessä pääkonttori, mutta ei siellä ole yhtään lehmää. Tässä mielessä pitää kyllä muistaa, mistä loppujen lopuksi nämä tuotannon ainekset tulevat. Annetaan arvo toinen toisillemme ja kehitetään koko maata niin, että meillä esimerkiksi liikenneinvestoinnit kulkevat juuri siihen tahtiin — mitä täällä edellisissä puheenvuoroissa on sanottu — että puu kulkee, maito kulkee, turve kulkee, raaka-aineet kulkevat, ihmiset kulkevat, ihmiset voivat mennä kesämökeilleen, koteihinsa, hyödyntää vaikkapa jokamiehenoikeuksia mennessään marjastamaan, mennessään luontoon ja niin edelleen. Asiat liittyvät aina toisiinsa, sen vuoksi kyllä toivon, että sellainen turha vastakkainasettelu täältä Suomesta pystytään poistamaan. Asioita on helppo aina korostaa milloin mihinkin suuntaan, mutta tämä olisi sellainen asia, jolla Suomea mielestäni parhaiten pystytään kehittämään eteenpäin. Meitä on 5—5,5 miljoonaa suomalaista, ja puhumme hienoa kansallista omaa kieltämme, jonkun verran ruotsia ja jonkun verran saamea ja vähän muutakin, mutta kaiken kaikkiaan, jos me emme ole yhtenäinen kansa, me emme pärjää. Se on vähän sama homma kuin aikoinaan talvi- ja jatkosodan aikaan. Silloin Suomi oli yhtä, ja myös tänään me kaipaamme sitä, niin että me pärjäämme myös kansainvälisessä kilpailussa. Tänä päivänä kiistellään siitä, kuinka paljon nykyinen Sipilän hallitus on saanut aikaan. Totta kai, vaikeiden ratkaisujen kautta on taloutta pystytty viemään eteenpäin, ja kyllä se näkyy myös tuloksissa: bruttokansantuote kasvaa, vienti vetää, työllisyys on tällä hetkellä painumassa alaspäin, ja mikä tärkeää myös, valtionvelan määrän taittuminen on näköpiirissä. Niin kauan kuin valtionvelka kasvaa, me syömme lastenlasten pöydästä, koska he maksavat tuon velan, ja he muistelevat sitten tätä aikakautta, että olipas siellä päättäjiä, jotka katsoivat, että heidän elintasonsa on tärkeämpi kuin sitten tulevien sukupolvien. Se ei voi olla oikein, se ei voi olla oikein koko Suomen katsantokannassa, kun asioita tarkastellaan. Arvoisa puhemies! Tähän loppuun — ennen kuin edustaja Uotila lähtee muille tärkeille asioilleen — sanon, että olen aina miettinyt vasemmistoliiton tarjousta siitä, miten tätä Suomea nostetaan. Jos työpäivä olisi lyhyempi tai tehtäisiin lyhyempiä viikkomääriä, niin minun on kyllä vaikea ymmärtää, miten se kasvattaisi tätä kansantuloa. kansantuloa. Silloin kun me olemme itse kukin voineet vaikka tinkiä hieman ja vieneet sitä kautta asioita eteenpäin, niin kyllä se edesauttaa sitä, mutta jos me tekisimme vähemmän työtä, niin minun logiikkaani se ei kyllä mene millään lailla, miten se parantaisi Suomen kansantaloudellista asemaa. Se vain on näin. Niin kuin me kaikki hyvin tiedämme, ”otsasi hiessä sinun tulee leipäsi ansaitseman”, se on vanha sanonta. Pitääkö näin olla vai ei? Se vain on niitä talouden lainalaisuuksia, että työtä tekemällä pitää pärjätä ja tullaan pärjäämään. Ja siinä mielessä kyllä tämän hetken talouden noususta suuri kiitos kuuluu suomalaisille työntekijöille, yrittäjille, tekijöille, kaikille niille, jotka ovat tätä kansakuntaa yhdessä rakentaneet. Arvoisa puhemies! Ihan vihoviimeinen finaali: Sisäasiainministeriö on toistanut esityksensä, että Kriisinhallintakeskus siirrettäisiin Kuopiosta Helsinkiin, edelleenkin ontuvin perusteluin. Ja kun ensi torstaina alueellistamisen koordinaatioryhmä kokoontuu, niin toivon ja uskon ja edellytän, että päätös siirretään valtioneuvoston päätettäväksi. Tuon suurin piirtein 20 työpaikan siirtäminen — se on pieni asia kokonaisuudessaan myös Kuopiolle ja Pohjois-Savolle, mutta se on periaatteessa iso periaatteessa iso asia — on vastoin kaikkia alueellistamisen toimenpiteitä eikä kestä loppujen lopuksi päivänvalossa tarkastelua. Se, millainen Kuopion saavutettavuus on: suurin osa henkilöstöstä muuten on sitä mieltä, että he haluaisivat jatkaa nykyisillä paikoillaan,