Puhuja: Arja Juvonen
Puolue: ps
Päivämäärä: 2019-01-23 tämä työskentely käynnistettiin, ja on hienoa kuulla ja huomata, että olemme täällä kaikki yksimielisiä tämän tärkeän kotouttamisasian ja teeman kanssa ja viemme eteenpäin myös näitä esitettyjä ehdotuksia pontevasti. Tein syyskuussa 2014 kirjallisen kysymyksen silloiselle ministeri Päivi Räsäselle — hän ehtikin nyt tuosta jo poistua — jossa kysyin sitä, kuinka Suomessa on varauduttu turvapaikanhakijoitten määrään, ja ministeri vastasi silloin, että muutamilla sadoilla paikoilla olemme valmiita lisäämään majoituspaikkoja ja että meidän tulee päivittää valmiussuunnitelmat, mutta tässä vastauksessa ei sanallakaan mainittu sanaa kotouttaminen. Eli kyllä meidät todellakin yllätettiin Suomessa 2015, ja olimme tilanteessa, joka oli täysin hallitsematon, ja sitähän me nyt sitten niitämme. Täällä edustaja Yanar pohti sitä, että me puhumme aivan kuin ulkopuolisesti näistä maahanmuuttajista ja kotoutettavista. Olen itse hoitaja ja työskennellyt ennen kansanedustajuutta siellä työelämässä, ja koko ajan tässä myös tämän kansanedustajuuden rinnalla silloin tällöin teen keikkoja, ja olen tavannut valtavasti näitä maahanmuuttajataustaisia hoitajia, ja täytyy sanoa, että eivät he ole siellä ulkopuolisia, vaan he ovat me. He ovat meitä, sitä toimivaa työyhteisöä, ja yhdessä töitä tehdään. Ja sehän se on se tavoitetila, että kun maahan tullaan, niin opiskellaan kieli, valmistaudutaan kenties siihen ammattiin ja tullaan työelämään ja siellä sitten kasvetaan ja opitaan myös siihen kieleen entisestään. Mutta ongelmahan on se, että kielitaito on vaikea oppia, ja minä näen tämän sieltä käytännön kentältä kyllä erittäin suurena haasteena. Täällä mainitsi joku — edustaja siellä — että tulisiko vaillinaiselle kielitaidolla päästä työelämään kiinni. Mielestäni riippuu Mielestäni riippuu alasta. Ei missään nimessä hoitoalalle. Me puhumme potilasturvallisuudesta ja siitä, että hoitajan ja hoidettavan tulee ymmärtää toinen toistansa, koska siellä piilee se potilasvahingon suuri riski. Ja näitäkin riskejä Suomessa meidän tulee tarkastella. Meidän tulee kiinnittää erityistä huomiota siihen, kun hoitoalalle mennään työskentelemään — on sitten hoitaja, on lääkäri, on avustavaa henkilöstöä — että kielitaito on hallussa; ja siihen panoksia ja siihen sitä resurssia, että ihmiset oppisivat. Olen itse asunut tovin Saksassa ja opiskellut kieltä, ja minä tunnen sen ja ymmärrän sen, miten vaikeaa on se kielitaidon oppiminen, ja kyllä siihen täytyy itse myös panostaa paljon. Hattua nostan niille maahanmuuttajille, jotka oppivat kielen, jotka lähtevät siihen kotoutumisprosessiin aivan tosissaan ja jotka valmistuvat ammattiin. Se on hienoa, koska sillä tavalla saadaan myös Suomi nousuun. Arvoisa puhemies! Sitten tämä tulkkausasia, mikä nousi erittäin hyvin täällä esille. On hyvin tärkeää, että jossakin vaiheessa sanotaan, että ei enää niitä tulkkauspalveluja, koska se on myös sitä oman vastuun ottamista asioista. Muun muassa meillä Espoossa, josta olen, ja Uudellamaalla ongelma on se, että esimerkiksi päiväkodeissa tai kouluissa kun on maahanmuuttajataustaisia vanhempia, niin toistuvasti aina on tulkit paikalla, kun järjestetään erilaisia vanhempainiltoja, ja sitten totta kai tulee kustannuksia, ja sitten voi olla vielä se, että vanhemmat eivät välttämättä saavu paikalle. Eli kustannuksia syntyy. Mielestäni meidän tulee miettiä tarkasti, että missä vaiheessa sanotaan, että hei, nyt pitää hieman skarpata, että opitaan oikeasti sitä kieltä. Siitä tullaan sitten tähän naisten asemaan. Arvoisa rouva puhemies! Me olemme puhuneet eduskunnassa vuosikausia siitä, että maahanmuuttajataustaisten naisten tulisi paremmin päästä integroitumaan, kotoutumaan Suomen yhteiskuntaan. Missä se vika oikein on? Meidän tulee ehkä perustaa kuntiin, kyliin, kaupunkeihin jonkunlaisia naisrinkejä, -piirejä, ottaa näistä ihmistä koppi, ottaa heidät tavallaan meidän syleilyymme ja kertoa, millainen on naisen asema Suomessa, mitä naiseudelta odotetaan: kasvatetaan lapset, hoidetaan perhettä mutta mennään myös työelämään, kannetaan sitä kortta sillä tavalla kekoon. Minä näen erittäin tärkeänä, että me kerromme tästä. Ja tämä kulttuuritausta, mikä hyvin monesti näissä perheissä on: Naisen paikka on siellä kotona, ja sieltä ei välttämättä ole helppo nousta. On itsetunto-ongelmia, on sitä, että ei ymmärrä, on vaikeutta lähteä vieraaseen yhteiskuntaan. Minä ymmärrän äitinä, hoitajana, naisena sen erittäin hyvin, mutta meidän tulee kannustaa. Jos tämä on se linja, mikä valitaan, että kielitaito on opittava... Ja siellä pienet lapset käyvät jo koulua ja monesti neuvovat sitten vanhempiaan. Esimerkiksi apteekeissa näkee näitä tilanteita, joissa perheen nuoret, jotka osaavat sitä kieltä, auttavat niitä vanhuksia ja vanhempiaan. Josta sitten tulee vielä yksi teema, josta haluan puhua: vanhukset. Vuonna 2015 silloinen ministeri Lauri Ihalainen, ja Päivi Räsänen olitte myös mukana siinä, teitte tällaisen tiedoksiannon Kotouttamisen suunta Suomessa, mikä oli paksu nivaska, ja luin sen kannesta kanteen ja huomasin siellä sen, että ikääntyneet maahanmuuttajat on täysin unohdettu meidän yhteiskunnassa. Mitä tapahtuu? Heitä on, heitä ei varmasti kovin paljon ole mutta tulee enemmän ja enemmän. Millä tavalla heidän kielitaitonsa vastaa sitten sitä, mitä Suomessa puhutaan, niin että he ymmärtävät myös? He tulevat pikkuhiljaa sosiaali- ja terveyspalvelujen piiriin. He tarvitsevat apua siellä. Elikkä millä tavalla me kohtaamme heidät? Tämä on suuri, valtavan iso asia. Siitä ei täällä puhuta, mutta haluan muistuttaa, että se on sosiaali- ja terveydenhuollon sektorilla erittäin iso asia.