Puhuja: Katri Kulmuni
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2016-05-10 Turvallisuusympäristömme on jatkuvassa muutoksessa, ja turvallisuusuhat ovat hyvin moninaisia. On tärkeää, että pystymme lainsäädäntömme puolesta täysipainoisesti toimimaan kansainvälisten velvoitteitten mukaisesti ja että meillä on myös tarvittaessa valmius pyytää mutta myös antaa kansainvälistä apua. Lissabonin sopimuksessa määriteltiin aikanaan yhteisvastuulauseke ja keskinäisen avunannon lauseke, joiden periaatteellista merkitystä Suomi on pitkin matkaa korostanut. Yhteisvastuulausekkeen soveltamisalaksi on määritelty jäsenvaltion kokema terrori-isku taikka luonnon tai ihmisen aiheuttama suuronnettomuus. Keskinäisen avunannon lauseketta taas sovelletaan silloin, kun jäsenmaa joutuu aseellisen hyökkäyksen kohteeksi. EU-sopimusten puitteissa on siis jo useita vuosia ollut oikeudellinen toimivalta antaa ja vastaanottaa kansainvälistä apua, mutta lausekkeiden toimeenpano ja poliittinen käytäntö ovat antaneet odotuttaa itseään. Ranskan avunpyyntö Pariisin terrori-iskujen jälkeen toi nyt sitten eloa Lissabonin sopimuksen lausekkeisiin ja laajensi keskinäisen avunannon tulkintaa muihin aseelliseen hyökkäykseen rinnastettaviin vakaviin uhkiin. Arvoisa puhemies! Tämä kyseessä oleva hallituksen esitys käsittelee nimenomaan ylimpien valtioelinten päätöksentekomenettelyä niissä tilanteissa, joissa kansainvälistä apua halutaan antaa toiselle valtiolle, Euroopan unionille tai kansainvälisille järjestöille. Esityksessä ehdotetaan säädettäväksi normaalista päätöksentekomenettelystä ja kiireellisestä päätöksentekomenettelystä. On ensiarvoisen tärkeää, että nyt säädetään tarkkaan eri valtioelinten toimivaltuuksista ja vastuista erilaisia tilanteita varten, että ei pääse syntymään tilanteita, joissa apua tulisi antaa tai pyytää mutta lainsäädäntö joiltain osin sen estäisi. Hallituksen esityksessä päätöksentekomenettelystä korostuu eduskunnan rooli silloin, kun suunnitellaan sellaisen avun antamista tai vastaanottamista, johon sisältyy sotilaallisia voimakeinoja. Silloin valtioneuvoston on kuultava eduskunnan ulkoasiainvaliokuntaa tai erityisen vaativissa tilanteissa annettava eduskunnalle selonteko. Tämä on erittäin tärkeää parlamentaarisen valvonnan kannalta. Lisäksi tasavallan presidentin rooli korostuu ulko- ja turvallisuuspoliittisesti merkittävissä sotilaallisen avun antamisen tai vastaanottamisen tapauksissa. On myös tärkeää, että erikseen säädetään kiireellisestä menettelystä, jotta Suomi on myös varautunut vastaamaan äkillisiin vakaviin turvallisuusuhkiin. Kiireellisyysmenettelyssä soveltamisala rajoittuu tilanteisiin Suomen ja EU:n tai EU-maiden välillä tai Suomen ja muiden Pohjoismaiden välillä. Mutta näissä kiireellisissäkin menettelyissä täytyy kyllä pitää se vahva parlamentarismi mukana, niin kuin esimerkiksi ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja puheenvuorossaan totesi. Ja samoin kuin tässä salissa on keskusteltu vaikkapa tästä vapaaehtoisuudesta, niin on aivan selkeää, Suomella ei kuitenkaan ole ollut lainsäädäntöä sotilaallisen tai muun kansainvälisen avun antamiseen ulkomailla muissa kuin kriisinhallintatehtävissä. Ranskan tapauksessa Suomen apu onnistuu kriisinhallintalainsäädännön puitteissa, mutta tarvitsemme toimivan lainsäädännön myös muuntyyppisiä avunpyyntöjä varten. Tämän vuoksi kyseinen laki onkin syytä eduskunnassa pikimmiten hyväksyä.