Puhuja: Lauri Ihalainen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-06-20 Arvoisa puhemies! Innostuin, kun luin tämän selonteon, ja innostuin siitä sen takia että se herättää paljon ajatuksia mutta ei anna valmiita vastauksia — eikä näihin kaikkiin kysymyksiin sellaisia ole. Tässä on ollut mahdollisuus kaksi tuntia kuunnella tätä keskustelua, ja minulla ei ole mitään kirjallista puhetta, mutta ajattelin joitakin hajahuomioita esittää: Murros on minunkin mielestäni aina mahdollisuus eikä vain uhkien kasaamisen malli. Usein on tullut sanottua, että muutoksen tulee olla aina myös työntekijöille turvallisempi vaihtoehto kuin paikallaan pysyminen, ja tämä pätee myöskin työelämän muutoksiin tai elämään ehkä yleisemminkin ottaen. Tässä selonteossa ehkä olisi voinut käsitellä työn periaatteellista, tarkoituksellista merkitystä syvemmin. Ajattelen itse, että työ on ihmisille enemmän kuin vain keino tulla toimeen. Tämä näkyy myös muun muassa siinä, mitä pitkittyvä työttömyys ihmisille tuo tullessaan. Vaikka ihmisarvoa ei saa mitata työllä, niin työn tarkoituksellisuus, osallisuus ja kiinnittyminen yhteiskuntaan ja yhteisöön ovat tärkeitä periaatteita. Tämä on jäänyt vähän ohueksi tässä selonteossa. Tästä voi olla myös eri mieltä. Työ muuttaa myös muotoaan ja osin irtoaa ajasta ja paikasta, ja tavallaan se kiinnittyy näihin globaaleihin arvoketjuihin, joista sitä työtä pitää poimia myös suomalaisten. Nämä tekemiset muodot muuttuvat nopeasti, mistä täällä on paljon puhuttu. Sama ihminen voi lyhyessä ajassa olla kokoaikatyössä, pätkätyössä, koulutuksessa, työttömänä tai itsensä työllistäjänä, ja silloin tuleekin olennaiseksi huolehtia niistä nivelvaiheista, että ihminen pystyy siirtymään työn tekemisen muodosta toiseen turvallisemmin kuin nyt, ja se vaatii koulutusta, sosiaaliturvan tukemista tässä muutoksessa ja palvelujen järjestämistä ja muutosturvaa. Tarvitaan tällaista kokonaisuutta, ja sellainen meiltä tässä Suomessa puuttuu. Se on aika iso uudistus, mutta jos kyettäisiin se tekemään, ihmiset pystyisivät siirtymään luontevasti ja turvallisemmin työn muodosta toiseen. Työn murroksen ilmiöt ovat monenlaisia. Yksi niistä on se, että meillä on tämmöinen hiipivä rakennemuutos: 500 työpaikkaa keskimäärin häviää joka päivä, ja melkein sama syntyy uusia. Digitalisaatio, robotisaatio, tekoäly, kaikki tämä hävittää työtä mutta myös lisää työtä, ja toivon mukaan tulevaisuudessa enemmän kuin hävittää, ja se on välttämätön kehitys. Työn polarisaatiolla, josta täällä on paljon puhuttu — että tavallaan keskiluokkaiset ja keskipalkkaiset ammatit vähenevät ja työ keskittyy niihin päihin — on kyllä merkitystä, jos se toteutuu. Kun keskiluokka maksaa Suomen verot ja jos tavallaan tämmöinen keskiluokkainen työ hiipuu, miten meidän verojärjestelmälle ja rahoituspohjalle käy? Tästä voisi puhua paljon. Näitä uusia ilmentymiä on muun muassa se, että yli 150 000 ihmistä työskentelee vähintään kahdelle työnantajalle tänäkin päivänä Suomessa tullakseen ylimalkaan toimeen, ja sitten se, että tämmöisen alustatalouden, joukkoistamistyön tekijöitten merkitys kasvaa. Näistä isoista periaatteista, jotka liittyvät työhön, haluaisin sanoa muutaman: Yksi on se, että tämä meidän hyvinvointiyhteiskunnan konseptihan perustuu korkealle työllisyysasteelle. 1 prosentti työllisyysasteessa tuo julkiseen talouteen 800 miljoonaa hyvää. Ajattelen, että edelleenkin tämä hyvinvointiyhteiskunnan konsepti edellyttää erittäin korkeaa työllisyysastetta, ja siitä olisi hyvä lähteä. Toinen asia, joka tässä selonteossa tuli esille, on se, että tässä yritetään pohtia työn käsitteen laajentamista, avartamista. Minusta työn käsitettä voitaisiin avartaa niin, että työ ja oppiminen, työ ja koulutus työsuhteessa liittyvät toisiinsa ja ovat osa työsuhdetta. Yksi tällainen ajatus olisi, että laajennetaan työn käsitettä oppimiseen. Sitten tämä työllisyyden ja talouskasvun välinen suhde: onko niin, että pienemmällä talouskasvulla saadaan myöskin hyvä työllisyyskehitys, kun meidän kuitenkin pitää kasvu irrottaa luonnonvarojen tuhlauksesta? Sitten ehkä se haastavin asia liittyy siihen, miten me yhdistämme työn, toimeentulon ja sosiaaliturvan ja kuinka kiinteä työn ja toimeentulon suhde pitää tulevaisuudessa olla, ja tähän liittyy keskustelu perustulosta ja muista asioista. Sitten ehkä lopuksi haluaisin sanoa, viitaten Ruotsin kokemuksiin, että nykyaikaisessa työelämässä työelämä ei saisi olla demokratialta aidattu alue tai vapaavyöhyke. Päinvastoin ihmisten osallisuutta ja vaikutusta työhön ja itse sen työn tekemiseen pitää lisätä. Suomessa työelämää tulisi demokratisoida: jokaiselle autonomiaa itse työnsä tekemiseen, mutta olisiko järkevää käynnistää myös hanke, jossa työntekijöitten osallisuutta yritysten hallintoon lisättäisiin ja tällä tavalla poistettaisiin sitä, että monen ihmisen luovuus alkaa vasta työpäivän jälkeen, kun työ ei tarjoa luovuuden paikkaa?