Puhuja: Tarja Filatov
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-03-15 Rakenteelliset uudistukset ovat välttämättömiä myös koulutuksessa. Itse tulen kaupungista, jossa toisen asteen opinnot on yhdistetty yhteiseen liikelaitokseen. Lukio ja ammatillinen koulutus ovat saman hallinnon alla. Näin on kyetty parantamaan opetustarjontaa, säästämään hallinnollisissa kuluissa ja teknisissä kuluissa ja jatkossa myös tiloissa, koska ammatillinen koulutus ja lukio siirtyvät samalle kampukselle. Kaikki voittavat ja rahaa säästyy. Rakenneuudistukset eivät ole kirosana, kun ne tehdään viisaasti. Opetusministeri korosti omissa puheenvuoroissaan voimakkaasti koko talouden kuvaa, ja juuri tästä kokonaisesta talouden kuvasta minä olen eniten huolissani tässä keskustelussa. Osaamisesta leikataan kaikilla tasoilla varhaiskasvatuksesta yliopistoihin, ja tässä välissä mukana on myös ammatillinen koulutus. Osaamisesta kuitenkin kasvaa se meidän taloudellinen menestyksemme. Siitä kasvaa se meidän korkea työllisyysasteemme. Me jo nyt näemme, että meillä sekä aikuisten että nuorten koulutusaste on laskemassa, ja jos tämä kehitys jatkuu pitkään, niin voidaan kysyä, millä Suomi säilyttää osaamisyhteiskunnan maineensa. Jotenkin tuntuu vähän varjonyrkkeilyltä keskustelu tästä reformista, joka ei vielä ole valmis. Me kuulemme siitä palasia. Toiset uskovat toisia palasia ja toiset toisia. Mutta sitten kun se on tässä salissa, sitten me näemme, mitä se on, ja toivon, että se on mahdollisimman hyvä. Itse ajattelen, että yksi suurimmista haasteista ammatillisessa koulutuksessa on keskeyttämiset. Koulutuspaikat riittäisivät paljon paremmin, jos keskeyttämisiä kyettäisiin vähentämään, mutta olen huolissani siitä, että vähentämällä opetusta keskeyttämisiin ei pystytä puuttumaan. Vähentämällä opetusta säästöjen vuoksi, jopa erityisoppilaitoksissa, otetaan suuri riski, ja näitä uutisia me olemme täältä elävästä elämästä kuulleet. Miten säästöjä on toteutettu? Niitä on toteutettu vähentämällä lähiopetusta. Vahvat pärjäävät aina. He hoitavat opintonsa, vaikka opetusta olisi kuinka vähän. Ne oppilaat, joiden koulu takkuaa enemmän, tarvitsevat enemmän opetusta ja tukea. Esimerkiksi Evan selvitys työelämästä kadonneista miehistä kertoo, että pojat tarvitsevat enemmän tukea koulunkäyntiin. Ehkä meidän koulumme rakenne on rakennettu enemmän tytöille tällä hetkellä. Raportissa puhutaan myös siitä, miten itseohjautuvuus on haasteellista nuorille. Se sopii niille, jotka tietävät mitä tahtovat ja joilla on selvät sävelet, mutta silloin kun ei oikein tiedä, se itseohjautuvuus muodostuukin ongelmaksi, ja erityisesti pojille. Ja nyt tuntuu siltä, että tätä itseohjautuvuutta lisätään kovalla ryminällä — toivottavasti ei liian kovalla. Toinen riski on se, että koulut karkaavat kauas. Innokkailla on halu matkustaa kouluun pidemmällekin. Innottomilla matka saattaa olla opiskelun este, ja joskus innokkaallekin se on este. Esimerkiksi omissa maisemissani junavuorojen vähennykset vaikeuttivat merkittävästi toisen asteen opiskelijoiden koulumatkoja, ja uskallanpa sanoa, että kun muutaman vuoden päästä katsotaan keskeyttämisiä, niin sieltä saattaa löytyä lakkautetut junavuorot osan ihmisistä syynä. Sain opettajalta kirjeen, jossa hän purki mieltänsä kehnosta palautteesta opiskelijoilta. Opetus ei ollut saanut kehnoa palautetta, mutta työssäoppimisjaksossa nuoria oli käytetty ilmaisena työvoimana ja kesätyöntekijöiden ohjaajana. Heitä itseänsä oli ohjattu hyvin vähän. Tämä samainen opettaja oli hyvin huolissaan ammatillisen koulutuksen laadusta, koska säästöt tulevat ennen reformia — niin kuin itse asiassa valtiovarainministerikin sanoi, että tässä edetään väärinpäin — ja riski on se, että se johtaa laadun heikkenemiseen. Työelämälähtöisyys on tärkeää, ja tämä on mielestäni uudistuksen yksi hyvä pointti. Mutta jotta se tuo hyvää, se täytyy toteuttaa hyvin, ja tässä toivon, että ministeri on erityisen tarkkana valmistelussa, miten turvataan se, että siellä työssä oikeasti opitaan. Jos ajattelemme vaikka peruskoulun työelämäjaksoja, työelämäjaksoja, niin suurin osa opiskelijoista kokee, että tuntee olonsa siellä työpaikalla lähinnä roskaksi. Ainoa tehtävä, mitä he ovat saaneet, on ollut kahvin keittäminen kerran päivässä, ja siellä on oleiltu, kun on pakko ollut oleilla. Elikkä yritykset ottavat kyllä oppilaan vastaan, mutta he eivät oikeasti ota sitä oppilasta vastaan ohjatakseen, ja tämä on iso huoli myös tässä kokonaisuudessa. Toisaalta sitten esimerkiksi tietyn tyyppisissä opintoaineissa saattaa yrityksessä oleva oppimisympäristö olla kapeampi kuin se, mitä koulut ja oppilaitokset pystyvät tarjoamaan. Tässä pitäisi olla joustoa, jotta pystytään tavallaan näkemään se koko laaja koulutuksen tarve. Kun tätä keskustelua on kuunnellut, niin en voi sille mitään, että minulle tuli hiukan mieleen sekä keskustelusta että koulutusuudistuksistakin