Puhuja: Heli Järvinen
Puolue: vihr
Päivämäärä: 2017-12-18 Arvoisa puhemies! Ymmärrän, että on harmillista, että tämä keskustelu kestää melkein kymmenen tuntia, mutta kun en ollut perjantaina äänestämässä enkä päässyt torstaina myöskään keskustelemaan aiheesta, niin haluan nyt kirjoihin ja kansiin kertoa vielä kerran, että poissaoloni perjantain äänestyksestä ei ollut mikään strateginen eikä harkittu poissaolo sinänsä vaan johtui pelkästään aikatauluesteistä. Varmistin vielä maanantaina, että äänestykset ehditään käydä hyvissä ajoin ennen 11:tä, ja minulle kerrottiin, että kyllä näin tapahtuu, hyvin voit lähteä 11:n jälkeen lähtevään junaan. Kukaan ei osannut ennakoida sitä, että hallituspuolueet yllättäen pitävätkin 20 minuutin harkintatauon, ja tästä tauosta johtuen jouduin ryntäämään siis junalle tilaisuuteen, josta oli ollut lehti-ilmoituksia ja jonka järjestelyjä oli tehty pitkän aikaa. Pahoittelut tästä. Lupaan olla paikalla kuitenkin huomenna, kun asiasta äänestetään. Meitä vihreitä on syytetty myöskin takinkäännöstä, ei tosin itseäni, sillä sanoin jo vaalikoneessa hyvin selkeästi kantani, mutta minun pitää tunnustaa, että olen joutunut muuttamaan mieltäni vuosien varrella, tosin jo ennen viime vaaleja. Oma mielenmuutokseni johtuu oikeastaan kaikkein eniten siitä, että minulla on kaksi hyvin läheistä ihmistä, jotka olen henkilökohtaisesti joutunut raahaamaan väkipakolla katkaisuun. Toisen kohdalla on kyse perheenjäsenestä, ja tuntui siltä, että olen ainoa ihminen, jolla on joitain paukkuja tehdä tilanteessa yhtään mitään. Sain hänet menemään hoitoon, ja hän on jälkikäteen siitä kiittänyt. Toinen on hyvä ystäväni, jonka kohdalla tilanne ei ehkä ollut ihan yhtä onnellinen. Toki hänkin on saanut alkoholinkäyttönsä kuriin, mutta on todella avutonta ja lohdutonta seurata, kuinka läheiset ihmiset kadottavat omat ystävänsä, työnsä, muistinsa, lähes koko elämänsä. Kokonaisvaltaisesti tämä on mielestäni paljon kurjempaa kuin se, että fiksusti alkoholia käyttävät ihmiset joutuisivat jatkossakin hakemaan juomansa Alkosta. Mutta kun puhumme alkoholista, puhumme aineesta, jolla on aika iso rooli. Se on työ-ikäisten yleisin kuolinsyy, se aiheuttaa meille miljardien eurojen kustannukset vuodessa, ja sen aiheuttamista mielenterveys-, terveys- tai tapaturmahaitoista kärsii puoli miljoonaa suomalaista, siis lähes joka kymmenes meistä, ja harva tajuaa tätä mittakaavaa. Jokainen yli 15-vuotias suomalainen käyttää keskimäärin noin 10 litraa puhdasta alkoholia vuodessa, noin 10 litraa — siis jokainen. Eräs lääkäri on väittänyt, että jos suomalaiset aloittaisivat alkoholin juomisen vasta 25-vuotiaina, puolet Suomen sairaaloista ja kaksi kolmasosaa sosiaalitoimistoista voitaisiin sulkea. En tiedä, onko mittaluokka oikea, mutta näin hän kertoo. Kun tilastojen mukaan 10 prosenttia ihmisistä käyttää 90 prosenttia alkoholista, me helposti sanomme, että kyllä tämä porukka on se, joka saa alkoholinsa ihan mistä tahansa: vaikka se kuinka vapautettaisiin, ei siitä enää tarvitse olla huolissaan. Mutta kyse onkin muusta. Meillä on samaan aikaan 500 000 alkoholin riskikuluttajaa tässä maassa, ja kun puhuin tästä alkoholihaittojen kanssa töitä paiskivan työterveyslääkärin kanssa, hän sanoi ystävällisesti silmiin katsoen, että Heli, erityisen suuressa riskiryhmässä ovat nimenomaan keski-ikäiset, koulutetut, työtä tekevät naiset. Hyvin sanottu, otin kyllä nöyrästi peilin käteeni, vaikka en vielä tunnustaudukaan alkoholin riskikuluttajaksi. Mutta tunnustan kyllä, että varmasti kuulun siihen porukkaan, jolla sellainen riski on. Tässä on suora lainaus eräältä lääkäriltä: "Eivät ne olleet mitään sillanalusmiehiä, jotka täyttivät sairaaloiden päivystykset. Ne olivat töissä käyviä isiä ja äitejä, jotka toikkaroivat humalapäissään, loukkasivat itseään, tappelivat ja saivat aikaan avioriitoja. Ne meidän päivystyksemme täyttävät." Näin totesi Kaarlo Simojoki Helsingin Sanomien haastattelussa aikanaan. Tässä hallituksen lakiesityksessä on paljon hyviäkin asioita. Iloitsen panimoiden ulosmyynnin sallimisesta, iloitsen ravintoloiden tilanteen helpottamisesta enkä osaa olla loppumetreillä ihan hirveän huolissani edes limuviinojen tuomisesta kauppoihin, sillä limukiljut ovat kaupoissa olleet jo vuosikausia kaikissa eri sateenkaaren väreissä: sinisenä, punaisena, vihreänä ja keltaisena. Mutta kuten sanottu, pelkään sitä, että tällä lailla korjaamme pientä ongelmaa tavalla, joka uhkaa pahentaa entisestään miljardien laskua alkoholin haitoista, ja siksi en voi huomenna tätä lakiesitystä kannattaa. kannattamaan edustaja Kiljusen epäluottamuslausetta sekä tämän lakiesityksen hylkäämistä. Sosiaali- ja terveysvaliokunnan esityksen puolella olisin pystynyt olemaan. Halusin tämän nyt ääneen sanoa. Ja vielä yksi asia, jota en ole ainakaan kuullut tässä keskustelussa. On nimittäin yksi asia, jossa pystyisin olemaan jopa hallitusta avoimempi tässä uudistuksessa. Suomalaista alkoholin tuotantoa nimittäin koskee yksi ongelma, josta en ole kuullut puhuttavan: meillä on paljon hyviä viinintuottajia, meillä on paljon pienpanimoita, mutta niillä on iso ongelma siinä, miten ne pystyvät markkinoimaan tuotteitaan ulkomaille. Kun alkoholiharrastuksesta on tullut maailmanlaajuisesti hifistelylaji — on paljon, tuhansittain, ehkä jopa satojatuhansia, miljoonia ihmisiä, jotka haluavat nauttia juuri jotain tiettyä lajiketta tai tiettyjä erikoisuuksia — olisi ymmärrettävää, että näille meidän panimoillemme suotaisiin mahdollisuus markkinoida tuotteitaan