Puhuja: Merja Mäkisalo-Ropponen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-06-19 Arvoisa puhemies! Oikeusasiamies ja Oikeusasiamiehen kanslia ansaitsevat jälleen kerran suuret kiitokset hyvin tehdystä työstä. En ole tosin pystynyt kuin selaten lukemaan tämän kertomuksen ja kiinnitänkin valikoidusti huomiota vain vammaisten ja vanhusten asemaan. Muistiliiton puheenjohtajana huomioin erityisesti niitä muistisairaiden oikeusturvan kannalta tärkeitä asioita, jotka minusta sieltä nousivat esille. Tässä kertomuksessa on lueteltu kymmenen keskeistä suomalaista perus- ja ihmisoikeusongelmaa, ja jälleen kerran puutteet vanhusten oloissa ja kohtelussa sekä ongelmat vammaisten henkilöiden osallistumismahdollisuuksissa ovat tässä kymmenen listassa. Kuten kertomuksessa todetaan, vanhustenhoidossa tulee jatkuvasti, vuodesta toiseen, ilmi ravinnon, hygienian, vaippojen vaihdon, kuntoutuksen ja ulkoilun puutteita. Usein nämä puutteet johtuvat henkilökunnan riittämättömyydestä. Liian vähäinen henkilökuntamäärä johtaa myös turhien rajoittamistoimenpiteiden käyttöön. Liiallinen lääkitys, esimerkiksi rauhoittavien lääkkeiden käyttö, on myös kemiallista rajoittamista. Myös kotona asuvien vanhusten palvelujen järjestämisessä, turvallisuudessa, ulkoilun mahdollistamisessa ja asiointipalveluissa on puutteita. Meillä on kotihoidon asiakkaina henkilöitä, usein yksin asuvia muistisairaita, joiden oikea asumisen paikka ei ole enää oma koti, vaan he tarvitsisivat 24 tuntia vuorokaudessa hoitoa ja hoivaa tarjoavia yhteisökoteja. Olemme menneet liian pitkälle ”oma koti on ikäihmiselle aina paras paikka” -mantran hokemisessa. Muistisairas ei tarvitse laitoshoitoa, mutta häntä ei myöskään voi eristää yksin omaan kotiinsa, koska se ei usein sairauden tietyissä vaiheissa ole enää inhimillistä. Yhteisökoteja ovat muun muassa tehostettu palveluasuminen, ryhmäkotiasuminen ja perhehoitokodit, ja kaikkia näitä on tällä hetkellä liian vähän. Edelliseen liittyen ongelmana on hallinnon sisäisen valvonnan voimavarojen riittämättömyys. Aluehallintoviranomaisilla ei ole mahdollisuuksia toiminnan riittävään valvontaan eikä esimerkiksi kotiin annettavien palvelujen valvontaan ole riittäviä keinoja. Omavalvonta, niin hyvä asia kuin se periaatteessa onkin, ei voi korvata viranomaisten valvontatyötä. Yhtenä keinona tilanteen parantamiseksi näkisin vanhusasiavaltuutetun viran perustamisen. Valtuutetun tehtäviin kuuluisi vanhusten aseman parantaminen yhteiskunnassamme mutta myös palvelujen laadun kokonaisseuranta ja ongelmien esille nostaminen ja erilaisten suositusten antaminen. Tässä kertomuksessa useassa kohdin mainitaan käsite ”itsemääräämisoikeus” ja puhutaan itsemääräämisoikeuden puutteista. IMO-laki eli itsemääräämisoikeuslaki on käsittääkseni melko pian lähdössä lausuntokierrokselle. Olen Muistiliiton puheenjohtajana seurannut tämän lain valmistelutyötä, ja uudessa lakiesityksessä on paljon hyvää. Lakiin tulisi esimerkiksi velvoite tehdä asiakkaalle itsemääräämisoikeutta turvaava suunnitelma. Hoitotahto ja tuettu päätöksenteko parantavat myös ihmisen oman äänen kuuluviin saamista. Lain tavoite ja tarkoitus ovat hyviä, mutta olemme Muistiliitossa siitä huolimatta huolissamme joidenkin lakipykälien sisällöstä. Siellä on kohtia, jotka voivat mahdollistaa tarpeettomien rajoitustoimenpiteiden käytön muistisairaiden hoidossa. Muistiliitossa tiedämme, että tälläkin hetkellä näitä menetelmiä käytetään osittain siksi, ettei kaikissa hoitoyhteisöissä ole riittävästi valmiuksia, tietoa ja taitoa kohdata muistisairaita oikealla, ammatillisella tavalla. Osaava ja ammattitaitoinen henkilökunta, etenkin jos resurssitkin ovat kunnossa, pystyy hoitamaan hankalatkin tilanteet ilman rajoitustoimenpiteiden käyttämistä. Mutta jos auttajalla on jo lähtökohtaisesti sellainen asenne, että muistisairauksiin kuuluu aggressiivisuus, se helposti johtaa siihen, että auttaja voi omalla osaamattomuudellaan saada muistisairaan hermostumaan. Muistiliitossa olemme koko itsemääräämisoikeuslain laatimisprosessin ajan tuoneet esille huolta siitä, että lakiesitykseen tulisi saada selkeämmin näkyviin muistisairaiden hoidon ja hoivan erityispiirteet. Meillä on aiheellinen pelko siitä, että rajoitustoimenpiteitä käytetään jatkossakin turhaan, koska laki sallii niiden käytön tietyissä tilanteissa. Arvoisa puhemies! Toinen vuodesta toiseen oikeusasiamiehen kertomuksessa oleva havainto on se, etteivät vammaisten henkilöiden yhdenvertaiset osallistumismahdollisuudet toteudu. Puutteita on toimitilojen esteettömyydessä, asioinnin saavutettavuudessa ja kohtuullisten mukautusten toteuttamisessa. Olemme Muistiliitossa todenneet, että esimerkiksi kognitiivisten mukautusten tekeminen muistisairaiden työelämässä jatkamisen mahdollistamiseksi on hyvin harvinaista. Kognitiivisten mukautusten käsitekin tuntuu olevan vielä hyvin outo. Muistisairaus-diagnoosin saaminen tarkoittaa usein suoraan eläkkeelle jäämistä, vaikka kohtuullisten kognitiivisten mukautusten avulla työelämää olisi vielä mahdollista jatkaa. Esteettömyys ei tarkoita pelkästään liikuntaesteettömyyttä, vaan kaikkien aistien esteettömyyttä — näkö, kuulo ja hahmottaminen on myös huomioitava. Esimerkiksi digitaalisten palvelujen esteettömyydessä ja saavutettavuudessa on vielä paljon kehittämistä. Jo selkokielen käyttö auttaisi monia ihmisryhmiä selviytymään paremmin digitaalisessa ympäristössä. Tavoitteemme tulee olla kaikille esteetön ja saavutettavissa oleva yhteiskunta, sillä se palvelee yhdenvertaisesti meitä kaikkia. Usein kuvitellaan, että esteettömyys tulisi jotenkin kalliimmaksi, mutta sehän ei pidä paikkaansa. Jos esteettömyys huomioidaan jo suunnittelun alusta alkaen, siitä ei tule lisäkustannuksia. Vaihtoehtoiskustannuksia kannattaisi tässäkin miettiä: mitä maksavat esimerkiksi kodin muutostyöt tai esteettömyyden puutteesta johtuvat kuljetuspalvelut? Arvoisa puhemies! Toki kuljetuspalvelut ovat tärkeä osa vammaisten palveluita. Tässäkin meillä on puutteita. Esimerkiksi monessa kunnassa muistisairaalta evätään kuljetuspalveluiden käyttö vammaispalvelulain perusteella, vaikka muistisairaudet ovat neurologisia vammaissairauksia. Myös vammaispalvelulain mukaisen henkilökohtaisen avustajan saaminen on muistisairaalle usein mahdotonta.