Puhuja: Tarja Filatov
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-03-28 tiedämme, että kun joskus aikanaan työteon normi oli kohtuullisesti kokopäiväinen ja vakituinen työsuhde, niin tästä maailmasta me olemme kulkeneet hyvin kauas. Ensin tulivat pätkätyöt, epätyypilliset työt, monenlaiset, ja sen jälkeen kun pätkätöihin ja määräaikaisiin työsuhteisiin löydettiin rajoitteita ja selvät pelisäännöt ja niistä alkoi kertyä eläke, lomat, sairauslomat ja niin edelleen, niin meidän työelämämme karkasi vuokratyömarkkinoille. kun vuokratyötä ruvettiin säätelemään sillä tavalla, että siitäkin pitää maksaa sama työehtosopimuksen mukainen palkka ja työstä kertyy eläke ja lomaedut, niin meille on syntynyt erilaisten pakkoyrittäjien ja itsensätyöllistäjien joukko, joka elää yrittäjyyden ja palkkatyön välimaastossa. Tämän lisäksi on syntynyt nollatuntisopimuslaisten joukko, joka usein keskusteluissa ikään kuin marginalisoidaan niin, että näitä töitähän on hyvin vähän. Mutta tosiasiallisesti nollatuntisopimuksilla tekee moninkertainen määrä ihmisiä töitä verrattuna vaikkapa vuokratyöhön, jonka ongelmista me puhumme yhteiskunnassa paljon enemmän. Sen vuoksi on välttämätöntä, että myös niin sanotuista nollatuntisopimuksista säädetään lailla. itse asiassa, kun tuossa aloitteessa halutaan kieltää nollatuntisopimukset ja se kielto on kytketty 18 tunnin työpäivään, niin minun mielestäni nollatuntisopimukset pitää kieltää mutta emme voi edellyttää, että minimityöaika on 18 tuntia, koska 0 tuntia työtä ei ole työsopimus. Työsopimuksessa pitää määritellä työtunnit sillä tavalla, että ne lähtevät työnantajan ja työn tarpeesta. Jos on kyse kausiluonteisesta työstä, jos on kyse sesonkihuipusta, jos on kyse työpäivästä, jolloin on ruuhkahuippu, niin on ymmärrettävää, että silloin tarvitaan enemmän työntekijöitä ja työaika vaihtelee. Mutta se ei ole tarpeellista, että työaika vaihtelee 0:sta 40:een, vaan tätä vaihteluväliä voidaan supistaa sillä tavalla, että se tarjoaa sen joustavuuden, jota työnantaja tarvitsee, mutta samaan aikaan se suo työntekijälle turvaa. Sen vuoksi sosiaalidemokraatit ovat esittäneet sellaista mallia, jossa tämä vaihteluväli puristetaan pienemmäksi ja siinä on tietyt vakiintumissäännökset. Elikkä jos tekee tietyn ajan enemmän kuin tuo vaihteluväli on, on, niin sen jälkeen vaihteluväliä on syytä tarkistaa joko ylöspäin tai alaspäin riippuen siitä, mitkä työstä lähtevät tarpeet Tällä mallilla työntekijä voisi ennakoida hieman palkkapussiansa. Tällä mallilla olisi helpompi luoda sellainen sosiaaliturva, joka sopii yhteen myös vaihteluvälisille työsuhteille. Se myös poistaisi ne ongelmat, jotka liittyvät sairausajan palkkaan, vanhempainvapaisiin, äitiyslomiin ja jopa irtisanomiseen, koska nollatuntisopimuksissa usein ihmistä ei irtisanota, tunnit vain viedään nollaan, ja tosiasiallisesti irtisanominen tapahtuu ilman sitä lain suojaa, mikä meillä muissa työsuhteissa on. Tässä sanottiin, että on hyvä, että on olemassa nämä työryhmät, jotka pohtivat nollatuntisopimusasioita. Itsekin olen sitä mieltä, että on hyvä, että ministeriö on asettanut nämä selvittävät työryhmät, ja jopa uskon, että siellä työttömyysturvasta tulee jonkinsorttisia ratkaisuja, koska siihen valiokuntakin otti selvemmin kantaa, että työttömyysturvaan liittyvät ongelmat on ratkaistava. Mutta sen sijaan siihen, miten työaika vakiintuu tai millä tavalla se työaika puristetaan ymmärrettävämmäksi, valiokunta ei ottanut selkeästi kantaa. Ja minun huoleni on se, että valiokunta linjauksellaan haluaa kytkeä tämän selvittelytyön työaikalainsäädännön uudistukseen. Toki nämä lait pitää synkronoida toistensa kanssa, mutta työaikalain toimeksianto on täysin toisenlainen — sinne ei ole kirjattu nollasopimusproblematiikkaa sisälle. Ja itse asiassa on iso riski, että ne työryhmät, jotka ministeriö on asettanut, ikään kuin valuvat työaikatyöryhmän puolelle ja lopputulos venyy. Sen vuoksi olisin toivonut, että olisimme edellyttäneet, että nyt asetetut työryhmät nollatuntisopimusten ongelmien ratkaisemiseksi olisivat tuota tulosta jo tehneet.