Puhuja: Eero Lehti
Puolue: kok
Päivämäärä: 2019-01-23 on kyllä yksi katvealue: siellä ei ole laskettu erilaisten toimenpiteiden tuottavuutta, kustannuksia ja saavutuksia, eikä niitä oikeastaan tällä toimialalla ilmeisesti edes olekaan. Tämä on ollut vähän hajanaista: on erilaisia ratkaisuja, mutta niiden välinen vertailu on vähäistä, eivätkä nämä vertailut edes oikein tahdo ulottua niihin maihin, joissa on paljon pidempi kokemus vastaavan asian hoitamisesta, kuten esimerkiksi Tanskassa. Yleismaailmallisesti on selvästi nähtävissä, että ne valtiot, joihin on tunkua, ovat rakentaneet jonkinnäköisiä järjestelmiä, joilla ne pyrkivät valitsemaan työperäistä maahanmuuttoa ottaen huomioon oman maan työvoimatilanteen. Kielikoulutus, joka täälläkin on tullut pariin otteeseen keskeisesti esiin, on todella välttämätöntä tietyissä ammateissa, tämä suomalainen ajattelu ei välttämättä ole motivoivaa. Olen muutaman kerran havainnut, varsinkin nuorempana, kun meillä oli vaihto-oppilaita joka vuosi, että heidän joukossaan oli ihmisiä, jotka oppivat kuudessa kuukaudessa kohtuullisen hyvin puhumaan suomea. Silloin he joutuivat käyttämään siihen paljon aikaa. Heillä oli motivaatiota. Vastaavasti oli vaihto-oppilaita, jotka seurustelivat olevien kanssa, mistä itse olivat, eivätkä olleet kiinnostuneita suomalaisesta elämänmuodosta sen suuremmin, puhumattakaan, että olisivat panostaneet erityisesti kielitaitoon. Vuodenkin kuluttua kielitaito oli muutamia sanoja, muutamia kymmeniä sanoja, mutta yhtään sujuvan kielen hallitsijaa ei joukosta löytynyt. Täällä puhutaan vuotuisista kustannuksista. Jos tässä lasketaan kaikki seurauskustannukset, niin ilmeisesti ollaan jossain miljoonassa — 1 miljardissa. Saattaa olla niin, että keskimääräinen kotoutuminen vie kolmesta vuodesta viiteen vuoteen, ja jos lasketaan tämän jakson merkitys, ennen kuin työvoimaa sitten saadaan käyttöön yhteiskuntaan, niin se on aika paljon. Intensiivikoulutus tässä kielikoulutuksessa saattaisi olla sen takia merkittävä vaihtoehto, että se nopeuttaisi kielen omaksumista ja siinä tulisi myös helposti se tilanne, että ei olisi niin paljon mahdollista käydä, sanoisiko, samasta lähtömaista olevien ihmisten kanssa keskustelua, mikä yleensä heikentää kielen omaksumista. Näillä intensiivikursseilla, joista varmaan jotkut edustajatkin ovat saaneet kokemusta, viikossa oppii sen, minkä yhdessä lukukaudessa normaalisti koulussa, ehkä enemmänkin, ja se luo uskoa siihen, että on mahdollisuus omaksua kieltä. Suomen kieli on totta kai Suomessa tärkeä, mutta kyllä täällä muutenkin pärjää. Monella alalla ei tarvitse kovin suurta kielivalikoimaa. Kyllä supermarketin hyllyn täyttäjä selviää sillä, että osaa länsimaiset aakkoset, mutta niitäkään kaikki eivät osaa. Tämä oikeastaan viittaa siihen, että näissä maahanmuuttajien taustoissa on kovin, kovin eritasoisia tietotaitoja, ja ne pitää tunnistaa jo alkuvaiheessa. Kaikkia ei kannata kouluttaa perusasioissakaan, osa pystyy itsenäisesti toimimaan. Varsinkin akateemisen koulutuksen omaavat henkilöt pääsääntöisesti selviytyvät vieraassa ympäristössä pitkälti omin avuin. Mutta tarvitaan tukea, ja ennen kaikkea ehkä kulttuurikysymykset ovat vaikeita. Ne ovat syvällisiä, asenteisiin tai uskontoon liittyviä, ja niistä eriytyminen ja suomalaisen kulttuurin mukaisten toimintatapojen hyväksyminen on monelle henkisesti erittäin raskas, jopa mahdoton prosessi. Eri maissa tähän suhtaudutaan löysemmin tai tiukemmin, mutta maassa maan tavalla tiettyyn pisteeseen asti, ja sitten jos muun kulttuurin toimintatavoista ei ole erityistä haittaa, niin kai sekin sitten eri maissa on sallittu. Tämä reservi, joka maahanmuuttajissa on, on niin merkittävä, että suomalainen työvoimatarve pystyttäisiin aika pitkälti tyydyttämään näiden ihmisten toimesta, mutta se edellyttää tätä kotouttamista ja työkelpoisuuden saavuttamista. Tämä on suuri haaste yhteiskunnalle, ennen kaikkea suomalaisille, joilla ei ole pitkää kokemusta näin rankasta maahanmuutosta.