Puhuja: Jani Toivola
Puolue: vihr
Päivämäärä: 2017-09-13 Arvoisa herra puhemies! Käsillämme on historiallinen hetki. Meillä on mahdollisuus muuttaa maailman suuntaa. Tavoitteet on asetettu, mutta työ on vasta alussa. Tässä kohtaa meidän on uskottava entistä vahvemmin, että mahdottomasta voi edelleen tehdä mahdollista. Meidän pitää luottaa, että hyvä luo lisää hyvää. Pitää uskoa jatkumoon ja sukupolvien väliseen ketjuun, että haluamme jättää jälkeemme maailman, joka on parempi kuin silloin kun me astuimme siihen, niin kuin ovat ihmiset myös ennen meitä tehneet, puhuneet myös tässä salissa sen elämän puolesta, joka joskus ei ollut näkyvää, etsineet ja raivanneet tietä ratkaisuille, jotka ovat luoneet pohjan tasa-arvolle ja yhdenvertaisuudelle. Toki historia on jättänyt jälkeensä myös haavoja ja sotaa, sortoa ja tuhoa, mutta meillä on mahdollisuus oppia näistä virheistä ja valita toisin, valita liittolaisuus vihollisuuden sijaan, poimia historiasta ne kohdat, joissa uskomalla mahdottomaan on lopulta luotu parempaa maailmaa. Nelson Mandela uskoi vankilassa istuessaan, että hän voisi muuttaa kotimaataan perustavanlaatuisella tavalla. Rosa Parks istui bussissa valkoisen miehen paikalle ja teollaan teki itsensä näkyväksi, vääryyden näkyväksi ja muutoksen mahdolliseksi. Martin Luther Kingillä oli unelma paremmasta maailmasta. On meidän tehtävämme rakentaa se maailma. Minna Canth halusi laittaa kaikki tytöt kouluun. Meidän sukupolvemme tehtävä on varmistaa, että kaikki maailman tytöt pääsevät kouluun. Malala Yousafzai on elävä todiste siitä, miten suuri vaikutus yhdellä tavallisella koululaisella voi olla miljoonien ihmisten elämään, että yhden ihmisen tarinalla voidaan lopulta muuttaa maailmaa. Arvoisa herra puhemies! Kierrän paljon kouluissa puhumassa ja pyrin aina muistuttamaan lapsia ja nuoria siitä tosiasiasta, että jokaisella heistä on jo omalla tarinallaan mahdollisuus muuttaa maailmaa. Agenda 2030 ‑toimintaohjelman kannalta on tärkeää nostaa nimenomaan nuoret vahvaan keskiöön. Maailmassa on suurempi sukupolvi nuoria kuin koskaan aikaisemmin, ja jokaisen nuoren osallisuus on ehto tavoitteiden toteutumiselle. Muun muassa Helsingissä on saatu aikaan upeita tuloksia positiivisen diskriminaation kautta, eli ylimääräisten resurssien tarjoaminen niille kouluille, jotka niitä eniten tarvitsevat. Näitä toimia tukee myös tutkimus, ja mikä on silmiinpistävää, muutoksen merkittävin osa ei ollut koulunumeroiden huomattava nousu vaan määrittäväksi tekijäksi nousi omien näköalojen laajentuminen. Kun nuoren ihmisen sisällä syttyy lamppu ja hän ymmärtää oman potentiaalinsa, hän katsoo myös ympärilleen ja alkaa miettiä, mikä voisi olla hänen panoksensa yhteisen hyvän puolesta. Arvoisa herra puhemies! Agenda 2030 on myös meille kansallisesti sitova ja pakottaa monessa kohtaa katsomaan peiliin. On tarkasteltava koko elämänkaarta varhaiskasvatuksesta ikäihmisten palveluihin. Voisin tässä kohtaa luetella massiiviset koulutukseen kohdistetut leikkaukset mutta jätän ne tällä kertaa luettelematta. Niiden sisältö ja mittakaava ovat ilmeisiä. Tässä kohtaa niiden tärkein viesti on kuitenkin sanojemme ja arvojemme ristiriita suhteessa tekoihin. Emme voi maalailla tulevaisuutta, jossa puhumme jokaisen lapsen ja nuoren yhdenvertaisista mahdollisuuksista, jos emme myös konkreettisesti luo sille puitteita ja riittäviä resursseja. Nämä ristiriidan haasteet koskettavat meistä jokaista. Politiikka on kaupankäyntiä, ja tulee myöskin uusia hallituksia. Toivottavasti silloin tiedämme, mistä emme voi tinkiä. Sama ristiriita on ilmeinen myös kehitysyhteistyön osalta. On surullista, miten kaukana olemme 0,7:n tavoitteesta. Emme voi puhua tyttöjen ja naisten priorisoimisesta tai seksuaali- ja lisääntymisterveyden merkityksestä, jos resurssit eivät ole riittävät. Emme pysty tukeutumaan tunnustamaamme järjestökentän asiantuntijuuteen, jos emme rahoita sitä riittävästi. Nyt katsomme eteenpäin, ja on tärkeää rakentaa tavoitteet pitkälle aikavälille. Tarvitaan resursseja ja läpileikkaavuutta hallinnonalojen välille. Tarvitaan mittareita, joilla mitata laaja-alaisesti valittujen suuntien vaikutusta. Käsillä oleva prosessi on saanut kehuja osallistavasta työtavastaan mutta kritiikkiä siitä, ettei prosessi näy riittävästi valituissa toimissa, ja myös tämä on tärkeää ottaa jatkossa huomioon. Arvoisa herra puhemies! Talouskasvu on työkalu. Kehityksen ja kasvun perimmäinen tavoite on kuitenkin hyvinvointi, joka voi kasvaa myös ilman talouskasvua. Heti, jos ja kun talouspolitiikkamme alkaa tuottamaan eriarvoisuutta, on uskallettava pysähtyä ja kysyä, mikä on tavoittelemamme kasvun hinta ja onko meillä varaa siihen. Ei ole.