Puhuja: Sirpa Paatero
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-05-23 Arvoisa rouva puhemies! Tähän suureen pakettiin, jota kaikki kahdeksan puoluetta viime kaudella lähtivät tekemään, kuuluivat sosiaali- ja terveydenhuollon palvelut. Sosiaali- ja terveydenhuollon palvelut ovat olleet ne, joista on oltu huolissaan jo pitkän aikaa, ja en missään kohtaa ymmärtänyt, ennen kuin muutama kuukausi hallitusohjelmaneuvottelujen jälkeen, että puhuttiinkin monimuotoisista maakuntaliitoksista tai maakunnista, jolloinka ihmetyksekseni yhtäkkiä olikin puhetta kuntien lomituspalveluista, ely-keskusten palveluista, avin palveluista, elikkä jotenkin on semmoinen olo, että samanaikaisesti halutaan siis laittaa kaikki nämä sekaisin. Sosiaali- ja terveydenhuollon palvelut, jotka ovat siis massiivinen siirto maakunnille, on kyllä itsessään jo niin suuri harjoitus, että olisin toivonut, että olisi keskitytty siihen ja hoidettu se kunnolla ja vasta sen jälkeen aloitettu sitten tämä muu myllerrys. Toinen yleinen ongelma on se, että tämän kokonaisuuden hallinta tässä talossa on ymmärrettävästi hankalaa, koska nämä tulevat palasina. Minä ymmärrän sen erittäin hyvin, sillä paketti on niin suuri, että se ensimmäinen tuhat sivua ja sen jälkeen tulleet palaset siihen ja sitten erillinen valinnanvapauslainsäädäntö ovat niin suuria käsiteltäväksi sekä hallituksessa, ministeriöissä että eduskunnassa. Mutta milloin tästä saadaan semmoinen kokonaiskuva — sitä olisi myöskin helpottanut että me olisimme keskittyneet siihen asiaan, mistä koko eduskunta, kaikki puolueet olivat samaa mieltä, elikkä olisi muutettu sosiaali- ja terveydenhuollon palveluiden järjestämistä suuremmille hartioille. Mutta nyt siis ollaan tekemässä jotakin muuta. Näiden palasien käsittelyssä on minusta, sanon nyt sen ääneen, myöskin kohtuutonta, että kun nämä lait ovat tulleet kuukausikaupalla myöhässä tähän taloon, niin sitten me saamme arvostelua hallituspuolueelta ja jopa pääministeriltä siitä, että aikataulut pitää pitää. On kohtuutonta, että pääministeri arvostelee kaikkia kansanedustajia, jotka tekevät töitä niissä valiokunnissa, joissa nämä asiat ovat käsittelyssä, todella ahkerasti kuunnellen satoja asiantuntijoita, yrittäen paikata niitä kohtia, mitkä tähän lainsäädäntöön ovat eittämättä jääneet aukoiksi. Mutta sitten varsinaiseen aiheeseen. Itsehallinnosta ei voi minun mielestäni puhua, jos ei ole mahdollisuutta määrittää tarvetta. Kunnilla itsehallinto rahoituksen osalta on tietysti verotusoikeus, mutta se liittyy siihen, että kun tiedetään, kuinka paljon siihen sivistykseen, sosiaali- ja terveydenhuoltoon, teidenpitoon, rakentamiseen, infraan, kaikkeen tarvitaan rahaa, sen jälkeen mietitään, mistä ja kuinka paljon sitä sitten miltäkin puolelta saadaan: joudutaanko ottamaan lainaa, mitkä ovat valtionosuudet, paljonko kerätään verotuloja? Ja nyt tässä mallissahan niin ei voi tehdä, vaan ennemmin on tehtävä niin, että tulee köntti rahaa ja sitten todetaan, mihin sitä voidaan jakaa ja mihin sitä ei voida jakaa. Se on varsin suuri tämmöinen ajatuksellinen muutos, elikkä ei määritetä tarvetta ja tarpeen kautta rahoitusta, vaan sen mukaan, mitä budjetissa sattuu tulemaan. Sen takia minun mielestäni tässä kohtaa se on aika näennäinen itsehallinnollinen elementti jakaa sitä annettua pottia. Sitten siihen kritiikkiin, miksi meillä sosiaalidemokraateilla on erityinen epäily siitä, että jotkut sektorit jäävät ehkä vähemmälle. Se liittyy siihen, että sinne sote-puolelle on se 3 miljardin valtionosuuksien leikkuri jo kirjoitettu sisälle, tähän maakuntapuolellekin on kirjoitettu indeksien leikkuri. Sitten sieltä on rajattu pois korvamerkittynä rahoituksena maataloustuet, tienpito ja Euroopan unionin rahastojen rahoitus. Nämä ovat sieltä pois, jotenka se sektori, jolta sitä voidaan vähentää, kapenee. Kun meillä on toisaalta tiedossa, että ne sote-keskukset tulevat saamaan rahoituksensa pääasiassa kapitaatioperusteella elikkä automaattirahoituksella, niitä ei voida muuttaa. Toisaalta meillä on tiedossa, että sosiaali- ja terveydenhuollon puolella on paljon subjektiivisia oikeuksia, rajoituksia siihen, mitenkä palvelut pitää ihmisille tarjota, ja ne toimialat, joissa sitä subjektiivista oikeutta ei ole, kuuluvat suurilta osin työhallinnon puolelle tai ympäristönsuojeluun, jotenka tämä ei ole pahantahtoista sanontaa vaan realismia kaikille teille, jotka tulette olemaan maakuntapäättäjinä, jos tämä summa on kerran etukäteen määrätty. Ja sitten tähän kysymykseen, mitä edustaja Räsänen jo otti esille. Jos meillä nykyisin yhdeksässä tai viidessä elyssä toimivat palvelut, tai niin kuin täällä on esimerkiksi saaristoliikenne-esimerkki, yhdessä toimivat palvelut, hajotetaan nyt 18:aan ja sen jälkeen vastaus on, että tehdään yhteistyötä mutta rahat ja henkilöstö on ensin pilkottu 18 pilkkeeseen, niin se tehokkuus, joka tätä kautta tulee — minä en tiedä, millä logiikalla, koska samat puolueet ovat olleet osin nyt hallituksissa tekemässä tämän uudistuksen, että niitä yhdistettiin. Silloin se peruste oli se, että pitää hakea suurempia kokonaisuuksia, pitää hakea sitä, ettei yhdessä maakunnassa katsota pelkästään jonkun elinkeinon tai jonkun muun puolelta ja että siellä on vain yksi virkamies tekemässä niitä, vaan haetaan laajempia kokonaisuuksia, vahvempaa päätöksentekoa, parempaa osaamista. Ja nyt tämä peruutetaan. Sen takia myöskään en ymmärrä, mitenkä nyt tässä kohtaa oli pakko