Puhuja: Eva Biaudet
Puolue: r
Päivämäärä: 2016-12-13 grupper, ofta minoriteter med mindre grupper, är av väldigt fundamental betydelse och som har en avgörande betydelse för deras likvärdiga behandling i samhället. Det handlar alltså om att skydda minoriteter mot majoritetstyranni eller majoritetens, ska vi säga, nonchalans eller arrogans. Det är helt klart att det för tillfället också finns politiska krafter i Finland som helst skulle se att Finland inte skulle vara ett tvåspråkigt land. Det förstår vi väldigt bra och det finns också många i den här riksdagen som har blivit invalda i riksdagen på basen av den här idén, och det är säkert så att de har rätt att tänka och vis litet i smyg, bakom knuten, och när beslutsfattarna, när regeringen skrider till beslut och, ska vi säga, av oaktsamhet eller för att man inte bryr sig eller inte är speciellt kunnig i frågor när det gäller att skydda grundrättigheter inte helt enkelt tillräckligt tar detta i beaktande utan låter sig övertygas av mörka krafter som målmedvetet målmedvetet driver på att till exempel de språkliga rättigheterna för den finlandssvenska befolkningen inte ska tryggas. Kieli on terveydenhuollossa tietenkin oikeudellinen kysymys, siinä on perusoikeus, mutta se on myös laatukysymys, niin kuin täällä on tänään sanottu. Me tiedämme enemmän kuin koskaan siitä, miten tärkeää on, sekä potilas että koko hoitohenkilökunta ja lääkärit aivan neuvonnasta, vastaanotosta asti, kaikki, ymmärtävät toisiaan. Me tiedämme, että se on diagnostisoinnissa tärkeää, se on siinä, miten potilas osaa itsekin hoitaa itseään sen jälkeen ja ymmärtää, mitä hänelle on tehty. Se on tärkeää siinä, että pystyy osallistumaan hoitoon niin kuin moderni terveydenhuoltolainsäädäntö edellyttää. Ja me tiedämme, että se myös tarkoittaa onnistumista ja hyvää, parasta mahdollista, hoitoa. Menneet ovat ne ajat, kun on joku yksinäinen lääkäri tai kirurgi, joka ei tarvitse potilasta mukaan siihen, kun päätetään, millä tavalla hoitoa tehdään. Näin ei ole edes päivystyspotilaan kohdalla. Tietenkään silloin, jos on tiedottomassa tilassa, ei häneltä paljon voi kysyä, mutta silloinkin on tosi tärkeää ymmärtää potilaskertomuksia, joita hän ehkä tuo tullessaan tai joita tuodaan hänen mukanaan, jos ne ovat toisella kielellä. Kahdella kielellä toimiva sairaala on aika harvinaisuus, ja siinä mielessä Vaasan sairaala on aika erikoinen. En tiedä, toimiiko tällainen luonnollinen kaksikielisyys missään muualla yhtä hyvin. Voi olla, että on olemassa paikkoja, mutta pääkaupunkiseudulta tulevana täytyy sanoa, ei ole samanlaista kokemusta. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että se riittävä taso asetetaan sen mukaan, missä se ei toimi. Julkisella vallalla on kuitenkin velvollisuus tehdä se, aktiivisesti pyrkiä toimimaan niin ja löytää sellaisia ratkaisuja, että se voidaan hoitaa. Ja perustuslaki sanoo nimenomaan, että sen täytyy olla samanlaisten perusteiden mukaan — på lika grunder — ja se on hyvin vaativa edellytys meidän lainsäädännössä. Suomen kaksikielisyys lähteekin siitä, että vaikka meitä ruotsinkielisiä tai kaksikielisiä on vähemmän, niin kuitenkin meillä pitäisi olla samanlaiset mahdollisuudet käydä koulua, saada terveydenhuoltoa. Sitä oikeudellisuutta tai, sanotaan, sitä oikeusperustaa ei mitata sillä, olemmeko 5 prosenttia vai 6 prosenttia väestöstä. Tähän asti Suomessa on kuitenkin nähty myös se, että Suomen kaksikielisyys on meille rikkaus. Se on meille todella tärkeä ovi ja ikkuna muihin Pohjoismaihin, linkki. Olemme kaikin tavoin ajatelleet, että on hyödyllistä, että me kaikki osaamme molempia kotimaisia kieliä. Eleanor Roosevelt, när hon var med och skrev människorättsdeklarationen, sade väldigt klokt att mänskliga rättigheter finns på små ställen, och det är på precis samma sätt med de grundläggande rättigheterna. Deras betydelse mäts inte i hur man skriver dem eller att de finns i en grundlag utan de mäts uttryckligen i hur de känns i vardagen, och därför har speciallagstiftningen naturligtvis en så jättestor betydelse, särskilt i hälsovården. Det är klart att riskera att vara i strid med grundlagen, och den bedömningen måste naturligtvis talmannen göra och stå för också i historieskrivningen. På det viset kunde social- och hälsovårdsutskottet ha låtit talmannen komma lättare undan genom att skicka det här ärendet till grundlagsutskottets bedömning, som man borde ha gjort. Det är ett väldigt stort ansvar man försätter talmannen, som med sitt kollegium ska göra den här bedömningen utan att ha grundlagsutskottet sitt stöd. On vaikea tietää enää, miten voisi vaikuttaa tähän asiaan, mutta on mielestäni tärkeää muistaa, että tällä on suurempi merkitys kuin yhden sairaalan perustaminen tai yhden päivystyksen turvaaminen. Kysymys on siitä signaalista, minkä annamme Suomen kansalaisille, Suomessa asuville ruotsinkielisille ja ehkä kaikille muillekin, jotka laskevat, että perusoikeudet ovat jollain tavalla heidän turvanaan: minkälainen on se tulevaisuus, millä tavalla me sen rakennamme. Tässä ajassa on paljon sellaisia merkkejä, että me emme ymmärrä niitä rakenteita, joilla oikeusvaltio ja tällainen pohjoismainen hyvinvointivaltio rakentuu, hyvin heppoisin perustein olemme nakertamassa sitä peruskiveä, jolle Suomen menestys on rakentunut. Toivoisin, että kun Suomi täyttää 100 vuotta, niin pystyisimme ajattelemaan suurpiirteisemmin kantamalla vastuuta jokaisesta suomalaisesta ja jokaisesta ihmisestä, joka asuu täällä, ja arvostamaan sitä, miten tätä Suomea on rakennettu tähän asti. Ja toivoisin, että se kaksikielisyys voisi toteutua