Puhuja: Lauri Ihalainen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-12-08 Arvoisa puhemies! Kiinnittäisin ensin huomiota tämän lakiehdotuksen periaatteelliseen puoleen eli valmisteluprosessiin. Yleensä palkkaperusteisen sosiaaliturvan kohdalla on tämäntyyppisiä tärkeitä lakeja valmisteltu kolmikantaisesti. Tässä ei tehty niin, ja jälki on sen mukaista. Olisi hyvä, että palautettaisiin tämmöisissä asioissa kolmikantainen valmistelu, koska kolmikannan kaksi työmarkkinaosapuolta ovat myös rahoittajina näissä järjestelmissä. Tämä aktiivimalli ei ole sellainen, joka kannustaa ihmisiä työkykyä, koulutusta ja työtä etsimään. Kannustus muuttuu äkkiä lannistukseksi. Asiantuntijoiden arvio on ollut hyvin kattavasti se, että tämänsisältöistä esitystä tässä muodossa ei pidä tehdä. On selvää, että jokainen me haluamme, että työntekijät ovat myös itse aktiivisia ja halukkaita etsimään työtä. Siitä ei tietenkään voida olla eri mieltä. Nämä haastattelut, joita tehdään nyt, ovat varmaan olleet tässä mielessä hyviä, mutta tämä esitys ei. Meidän pitäisi jotenkin palauttaa aktiivisen työvoimapolitiikan arvostus ja kunnia uudestaan. Se tarkoittaa sitä, että kannustetaan ihmisiä hakemaan kuntoutukseen, koulutukseen, työhön ja varataan riittävästi yhteiskunnan rahoitusta näiden toimien suhteen. Työttömyysturvaahan on leikattu jo aikaisemmin sen keston suhteen, ja tämä on johtanut siihen, että toimeentulotukimenot ovat toisaalla kasvaneet. Aktiivisen työvoimapolitiikan resurssit meillä ovat tosi pienet siihen nähden, mitä tämä meidän rakennemuutos edellyttää, verrattuna Ruotsiin, verrattuna Tanskaan, verrattuna moniin muihin maihin. Ihmisten turvaa ei pidä leikata, jos ei pysty osoittamaan polkua ja tarjoamaan mahdollisuuksia työllistyä tai päästä koulutukseen. Pitää luoda toimia ja edellytyksiä, ja yhteiskunnan tehtävä on se osaltaan tehdä eikä leikata siihen liittyvää rahoitusta. Tämä on se ydinjuttu. Sitten voi vähän patistaa, jos on tarjolla palveluja ja koulutusta. Sitten pitää ihmisten lähteä palveluihin ja koulutukseen. Tämä on se aktiivisen työvoimapolitiikan hyvä puoli. Sitten alueellisesti. Siellä Pihtiputaalla, josta itse olen, tai Kinnulassa, vaikka kuinka väkkäränä pyörii, hakee työtä tai osa-aikatyötä, ei niitä ole. Ja sitten ruvetaan siitä rankaisemaan. Se ei ole oikeudenmukaista. Sitten pari näkökohtaa tulevaisuuden työelämästä. Minulla on ollut tilaisuus olla paljon keskusteluissa, joissa on mietitty työn tulevaisuutta, sitä murrosta. Ensimmäinen havainto, jota Etla on edustanut, oli se, että tässä nopeassa rakennemuutoksessa — kyky siirtyä työstä toiseen, kyky siirtyä yrityksestä toiseen, kyky siirtyä alkaviin, uusiin, ehkä epävarmoihinkin yrityksiin, joiden siivet saattavat kantaa tai eivät kanna — kattava, hyvä työttömyysturva on keino, jolla ihmiset voivat ottaa riskejä ja lähteä myös näihin työpaikkoihin. näihin työpaikkoihin. Paremmalla työttömyysturvalla lisätään joustavuutta ottaa uutta työtä vastaan myös toisissa yrityksissä. Tämä tulee varmaan olemaan semmoinen kehityksen kuva, ei leikkaus vaan työttömyysturvan kehittäminen, siirtää ihminen työstä toiseen. Toinen näkökohta on sitten se, että sama ihminen voi joutua, tai päästä, hyvin lyhyellä aikavälillä erilaisiin työsuhteen muotoihin. Sinä voit olla kokoaikatyössä, pätkätyössä, työttömänä, koulutuksessa, itsensätyöllistäjänä hyvin lyhyen ajan sisällä. Tai sinä teet kahta työtä, mitä siis 150 000 ihmistä Suomessa tekee. Mikä on se meidän keinomme, jotta he voisivat siirtyä työsuhteen muodosta toiseen? Kaksi asiaa: No, ennen perustuloakin. — Hyvä työttömyysturva, osaaminen ja koulutus. Näillä keinoilla me voimme mahdollistaa ihmisten siirtymisen työstä ja ammatista toiseen. Tällä kaikella minä tulen siihen, että ehkä tämä meidän koko ajattelu pitäisi muuttaa siihen, että osaamisen vahvistaminen, asiallinen työttömyysturva on joustavuuden lisäämistä ja ihmisten auttamista siirtymisessä työstä toiseen. Lopuksi kiinnittäisin huomiota siihen, mistä edustaja Heinäluoma puhui, eli jos julkiset työvoimapalvelut yhtiöitetään, niin miten tässä käy. Nämä markkinaehtoiset toimijat totta kai keskittyvät niihin, joita on helpompi työllistää, ja yhteiskunnan syliin sitten jää se vaikeimmin työllistettävien joukko.