Puhuja: Hannu Hoskonen
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2017-10-25 Arvoisa rouva puhemies! Oikeusasiamiehen kertomus on todella vaikuttava ja hyvä, ja haluan tässä yhteydessä kiittää perustuslakivaliokunnan puheenjohtaja Annika Lapintietä erinomaisen hienosta ja hyvästä alustuspuheenvuorosta. Se oli hienoa kuunneltavaa ja hyvin analyyttistä tekstiä. Se, että oikeusasiamiehen kertomuksessa taas kertaalleen otetaan esille eduskunnan oikeusasiamiehen ja valtioneuvoston oikeuskanslerin tehtävien osittainen päällekkäisyys, on mielestäni eräänlainen pieni ihme, koska tästä asiastahan on puhuttu pitkään. Toivoisin nyt hartaasti, että jonain kauniina päivänä pääsisimme tilanteeseen tiedä, onko se lainsäädännön tie, millä tämä asia selkiytetään, mutta joka tapauksessa, kun ne kuitenkin menevät osittain limittäin — jossa selvitettäisiin tämä perin juurin ja rauhallisesti. Tämä ei ollut syytös ketään kohtaan, ei missään tapauksessa, vaan harras toive siitä, että saataisiin tähän asiaan selkeä selko, niin että molemmat viranomaiset voisivat omissa työtehtävissään ja molempien viranomaisten kansliat voisivat omissa työtehtävissään keskittyä olennaiseen. Se on vapauttava tunne, kun tietää, että on työmaa rajattu eikä se ole semmoinen loputon upottava suo. Kokemuksesta sen tiedän, omasta edellisestä työhistoriastani, aika hyvin. Sitten oikeusasiamiehen kertomuksessa mainitut kymmenen seikkaa, niistä pari huomiota. Vanhustenhoidosta keskusteleminen on erittäin hyvä asia, ja nimenomaan, kun oikeusasiamies on kiinnittänyt huomiota siihen, se vaatii ehdottomasti myös eduskunnan huomion. Sosiaali- ja terveydenhuollon uudistuksessa on syytä pitää tämä kirkkaana mielessä, että vanhuspalvelut ja niiden taso turvataan tässä maassa laadukkaasti. Mutta tämänkin asian takana, arvoisat edustajakollegat, on kuntatalous. Vaikka me säädämme täällä 28 erinomaista lakia, niillä ei ole mitään tekemistä sen jälkeen, jos kunta ei pysty niitä velvoitteitaan hoitamaan. Tarvitaan tekeviä käsiä, hyviä tiloja, laadukkaita apuvälineitä ja koulutettua henkilöstöä tietenkin ja sitä, että henkilöstö jaksaa sen työnsä tehdä — loppuun uupunut henkilöstö ei sitä jaksa tehdä. Sen takia minun mielestäni meidän lainsäätäjien pitää myös olla rehellisiä, kun keskustelemme valtiontaloudesta ja samalla julkisesta taloudesta, silloinhan keskustelemme tietysti kuntataloudestakin. Valtion ja kunnan side toisiinsa on äärimmäisen tiukka. Elikkä kun julkista taloutta pidetään kunnossa, niin samalla puhumme hyvistä vanhuspalveluista. Voi ottaa esimerkiksi vaikka Tampereen. Kun rakennetaan valtavia kolosseja, hienoja hotelleja, jäähalleja, ratikoita sun muita, satojen, jopa tuhansien miljoonien arvoisia suuria rakenteita, niin jos sitten joku valittaa samassa kaupungissa jonkun palvelun olevan heikkoa, niin se on sitten Tampereen päättäjien asia — korostan: se on paikallisten päättäjien asia — asettaa nämä asiat oikeaan tärkeysjärjestykseen, ei eduskunnan vaan kyseisen paikkakunnan. Näistä tällaisista paikkakunnista on Suomi pullollaan esimerkkejä. Elikkä priorisoidaan se rahankäyttö, se minne se raha käytetään. Lastensuojelu on tärkeä asia. asia. Pienen lapsen suojelu ja hänen elämässään vaikeiden tilanteiden selvittäminen ja perheiden tukeminen ovat tärkeitä asioita. Se, että viranomaisresurssit ovat puutteellisia aika monessa kunnassa, on huomionarvoinen seikka, ja oikeusasiamies on kiinnittänyt siihen ihan perustellusti huomiota. Sitten, arvoisa puhemies, vielä yksi huomio oikeudenkäynnin viiveistä. Niitähän oikeusasiamiehen kertomuksessa vuosi toisensa jälkeen on aina ollut. On todella surullista, että jotkut jutut viipyvät vuosia ja vuosia ja ihminen riippuu löyhässä hirressä odottaessaan odottaessaan oman asiansa lopullista ratkaisua. Se voi sekä vaikuttaa hänen mielialaansa että olla taloudellisesti jopa kohtuuttoman raskas kantaa. Tämän takia soisi kyllä sen, että oikeuslaitos tehostaisi toimintaansa edelleen. Saataisiin esimerkiksi ne pikku jutut hoidettua sieltä mahdollisimman tehokkaasti ja nopeasti pois. Tämän hallituksen yksi päätehtävähän on ollut byrokratian purku, nimenomaan se, että esimerkiksi viranomaisilta tulevat päätökset, erilaiset lupa-asiat ja monet muut tällaiset, hoidettaisiin nopeasti. Eihän ole mitään järkeä, että joku rakennushanke viipyy vaikka 7 vuotta lausuntokierrosten jälkeen eri oikeusasteissa ja kysymys on kuitenkin vaikka jonkun vähäisen teollisuusrakennuksen rakentamisesta tai maa-ainesten ottoluvasta tai jostakin muusta. 7—8 vuotta moista ruljanssia, joka sattuu sellaisen ihmisen kohdalle, joka on esimerkiksi yrittäjä, joka tarjoaa monelle ihmiselle töitä — se on aivan kohtuutonta. Jos joku sanoo, että näitä tapauksia ei välttämättä ole, niin olen niitä monta henkilökohtaisesti nähnyt. Pisin viivästys viranomaisen lausunnossa eräästä luvasta kesti 12 vuotta. Tämä tuntuu utopialta, mutta se on karmeaa totta. Samoin kotikunnassani Ilomantsissa, kun rakennettiin valokuituverkkoa, lupahakemukset yhden vesistön alittamiseen — siihen, että lasketaan kaapeli järvenpohjaan, mikä ei varmasti tätä luomakuntaa täräytä sinne eikä tänne — kahdeksan kuukautta seisoivat Tampereella erään insinöörin pöydällä, aluehallintoviraston pöydällä. Kahdeksan kuukautta 30 miestä odotti lupaa, että saadaan viimeistellä työ loppuun. Totta kai se tehtiin loppuun, eivätkä ne miehet sinne jääneet sitä lupaa odottamaan, mutta tämä kuvaa vain tätä mielettömyyttä, mihin Suomi on mennyt. Viranomaisen työ on tärkeämpää kuin itse asia.