Puhuja: Ville Skinnari
Puolue: sd
Päivämäärä: 2019-01-16 urheilijan asema ei aina ole helppo, ja urheilijan urakin on usein hyvin lyhyt. Me helposti näemme televisiosta ja muualta mediasta, kun pelaajat ja ammattilaiset juhlivat kultamitaleita, ja niitä on tietysti kiva saada ja niitä on kiva juhlia, mutta pitää muistaa, että kuitenkin se huippu-urheilijan työikä on hyvin lyhyt ja perustuu fyysiseen kykyyn, mikä meillä kaikilla kestää vain tietyn aikaa, eli ikä asettaa rajansa. Keskimääräisesti työura on reilusti alle kymmenen vuotta, ja ammattilaissarjoissa se voi olla jopa alle kaksi vuotta. Näin ollen on hienoa, että Suomessa on jo 90-luvulla, arvoisa puhemies, käynnistetty tällainen, voi sanoa, ihan ammattiyhdistystoimintaan kuuluva malli, eli on lähdetty suojaamaan sen lyhyen työuran jälkeistä elämää siten, että urheilijat ovat voineet rahastoida palkkatulojaan. Ongelmaksi on kuitenkin muodostunut se, että muualla Euroopassa, erityisesti Ruotsissa, rahastoinnin mahdollisuudet ovat olleet paljon paremmat, ja se aiheuttaa Ruotsille huomattavan kilpailuedun tällä hetkellä. Me näemme sen esimerkiksi kotimaisessa jääkiekossa siten, että meidän pelaajia lähtee Ruotsiin juuri liittyen tähän rahastoinnin mahdollisuuteen. Eli Ruotsissa vastaavasti voi rahastoida palkastaan niin paljon kuin haluaa ja nostaa varoja milloin haluaa tai tarvitsee, sillä mitään käyttöpakkoa ei ole. Tämä puolestaan mahdollistaa urheilijalle itse hankitun vanhuuseläkkeen ilman yhteiskunnan panostusta. Rahastosta nostetuista varoista maksetaan ansiotulojen mukaan verot silloin, kun varoja nostetaan. Tämä Ruotsin kilpailuetu, kuten sanoin, on vaikuttanut monen pelaajan lähtemiseen Suomesta sen sijaan, että he olisivat jääneet kotimaahan jatkamaan peliuraansa ja maksamaan veroja Suomeen. Rahastointilakia muuttamalla, mitä tässä nyt esitän, joukkueiden ja myös yksilöurheilijoiden tilanne paranee ja urheilemisesta tulee halutumpi ammatti, vaikkakin edelleen riskialtis, mikä taas vaikuttaa taloudellisesti monella eri tavalla. Yleinen kiinnostus urheilemiseen, kuten me täällä olemme puhuneet muun muassa liikuntapoliittisen selonteon osalta, puolestaan on kansanterveydellisesti erittäin tärkeää. Urheilu ammattina antaa ja antaisi mahdollisuuden hoitaa omaa taloudellista tilannetta aina vanhuuseläkkeelle asti, mikä olisi myös hyvä kilpailuetu kotimaisille sarjoille ja seuroille. Arvoisa puhemies! Nykylain mukaan, siis voimassaolevan lain mukaan, Suomessa urheilija saa kalenterivuonna rahastoida urheilutulojaan korkeintaan 50 prosenttia bruttotuloista tai 100 000 euroa, kumpi onkaan niistä pienempi. Nämä rahastoidut varat on pakko nostaa kymmenen vuoden sisällä uran lopettamisesta, ja varoista maksetaan tietenkin nostojen yhteydessä normaali ansiotulovero. Eli tässä on se ero Ruotsiin, missä ei ole tällaisia Ja nyt se, mitä tässä esitämme muiden lakialoitteeni allekirjoittajien kanssa, on se, että Suomi tulisi tässäkin, voisi sanoa, Ruotsin mallin mukaisesti kilpailukykyiseksi, ja me emme kadottaisi sen takia näitä lahjakkuuksia nuorena, tai vähän vanhempanakaan, Ruotsiin ja maksamaan veroja sinne. Fiskaalinen vaikutus eli verotuksellinen vaikutus valtiolle tässä on hyvin pieni. Se voi olla jopa päinvastoin, koska silloin kun nämä kaikki kerralla nostetaan