Puhuja: Timo Harakka
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-02-27 Asemat vaihtuvat, asia pysyy, ja se asia on parlamentaarinen demokratia. Puhemiehethän antoivat kaksi viikkoa sitten vakuutuksensa siitä, että he puolustavat eduskuntaa, ja nyt kaksi viikkoa myöhemmin olemme tilanteessa, jossa meidän täytyy keskustella juuri siitä, kuka puolustaa eduskuntaa ja kansanedustajan asemaa. Ennen kaikkea kyse on esitetystä uudesta pykälästä työjärjestykseen, 43 c §, joka liittää vaitiolovelvollisuuden tähän salassapitopykälään ja sotkee nämä kaksi asiaa, jo oikeastaan tässä salikeskustelussa kuullulla tavalla, toisiinsa. Tämähän ei ollut missään valmistelussa esillä, eikä yksikään lausunnonantaja ole tätä edellyttänyt, vaan on siis eduskunnan oma lisäys asiaan. Ja sitä ihmeellisempää on, että kun — kuten edustaja Satonen täällä totesi — puhemiesneuvosto ei pysty valmistelemaan ja kuulemaan ”järkevästi asiantuntijoita”, niin miksi tämä asiaankuulumaton vaiteliaisuus on yleensä tuotu tähän mukaan. Vaiteliaisuusvaatimus ei kuulu rikoslakiin, kuten edustaja Tolvanen viimeksi sanoi. Se määrätään perustuslain 50 §:ssä tarkkaan harkittuna poikkeuksena kansanedustajan ilmaisuvapauteen sananvallan rajaamisessa. Se on poikkeus eduskunnan asiakirjojen julkisuuteen. Mitään rangaistusta ei kuitenkaan tässä yhteydessä ole säädetty. Se on siis eri asia kuin salassapitovaatimus, josta rangaistaan rikoslain mukaan. Mutta ongelma nykyiselläänhän on se, että siihen tarkkaan rajattuun periaatteeseen liittyy kuitenkin käytännössä toimeenpanon mielivaltaa tai kauniimmin sanottuna hallituksen harkintavaltaa. Edustaja Satonen, suuren valiokunnan puheenjohtajana te tulette määräämään vaitiolopyyntöjä, vaikka käytännössä aloitteen tekee aina valtioneuvosto. Ja se on hallitus, joka päättää, mistä asioista ja kuinka kauan vaiteliaisuus kansanedustajaa sitoo. Arvoisa puhemies! Sain itse tutustua tähän suukapulaan kesällä 2015. Suomen hallitus teki suuren muutoksen EU-linjaukseensa euroryhmässä ja huippukokouksissa, mutta näiden kokousten jälkeen hallitus piti vaiteliaisuusvaatimuksen voimassa vielä neljä päivää, niin että demokraattista keskustelua ei voitu käydä julkisuudessa viikkoon silloin, kun se oli ajankohtaista. Jouduin tekemään tästä kantelun oikeuskanslerille, vaikka tiesinkin, että hän tulee toteamaan, että asia kuuluu hallituksen harkintavaltaan. Ja niin kuuluu vielä tänä päivänäkin. Vaiteliaisuusvaatimusta on ollut paineita pikemminkin lieventää. On esimerkiksi epäselvää, onko suuren valiokunnan jäsenellä oikeus keskustella vaiteliaisuuden piiriin kuuluvasta asemasta oman ryhmätoverinsa kanssa, joka ei ole valiokunnan jäsen. Tässä olisi kyllä syytä harkita asiaa lievennyksen kautta, koska on selvää, että poliittisten ryhmien täytyy pystyä tekemään linjauksia myös asioista, jotka kuuluvat vaiteliaisuuden piiriin, tietenkin niin, että se vaiteliaisuusvelvollisuus laajenee koskemaan myös niitä, joille asia on avattu. Mutta kuten sanottu, tämä kaikki on epäselvää. Ainoa, mikä tässä on selvää, on se, että vaiteliaisuusvelvollisuus liitetään tähän salassapidon rangaistavuuteen. Luetaan nyt se pykälä tässä ääneen, ettei se vain jää epäselväksi: ”43 Valiokunnan jäsen tai virkamies ei saa paljastaa asiakirjan salassa pidettävää sisältöä tai tietoa, joka asiakirjaan merkittynä olisi salassa pidettävä, taikka seikkaa, josta valiokunta on tehnyt perustuslain 50 §:n 3 momentin mukaisen vaitiolopäätöksen.” Ja kuten katekismuksessa kysytään, että mitä se tarkoittaa, niin selitys löytyy tästä puhemiesneuvoston esityksestä sivulta 38: 38: ”Puhemiesneuvosto ehdottaa, että salassapitovelvollisuutta koskevaan säännökseen otetaan 3 momentiksi informatiivinen viittaussäännös rikoslakiin, jonka mukaan rangaistus salassapitorikoksesta ja salassapitorikkomuksesta säädetään rikoslain 38 luvun 1 ja 2 §:ssä. Säännös informoi siitä, että valiokunnan jäsen voi syyllistyä vaitiolovelvollisuuttaan rikkoessaan rangaistavaan tekoon.” tekoon.” Nämä siis sitovat vaitiolovelvollisuuden rikoslain mukaiseen salassapitovelvollisuuden rikkomiseen, jotka ovat kaksi eri asiaa olleet ennen tätä. Nyt sitten, jos jouduttaisiin tutkimaan oikeudessa sitä, millä tavalla pitäisi rangaista vaitiolovelvollisuudesta, niin kyllä on täysin mahdollista se, että oikeus joutuisi tulkitsemaan eduskunnan tahtoa siten, että tämä kuuluisi myös rikoslain piiriin. Täällä edustaja Tolvanen pyörittelee päätään. On mielenkiintoista tietää, onko hän nyt sitä mieltä, että se säännös muuttuu vai että se ei muutu. On aivan selvää, että säännös tässä asiayhteydessä muuttuu. Ja kun valtiosääntöoppineilta kysytään, voidaanko vaitiolovelvollisuutta tulkita siten, että se olisi rikoslailla säänneltävää, niin vastaus on melko itsestään selvä: näin ei ole, ellei siihen liity salassapitovelvollisuutta. Mutta tämähän säädetään täällä joka tapauksessa erikseen. Se kysymys on se, edustaja Tolvanen, että miksi te haluatte sotkea tähän tämän toisen asian, joka ei lainkaan kuulu tähän lainsäädäntöön, minkä takia on vaarana se, että tämä koko vaiteliaisuus, jota olisi täysi syy höllentää, onkin nyt yhtäkkiä entistä rangaistavampaa. tämä oli juuri se sosiaalidemokraattien kysymys puhemiesneuvostossa, että miksi tänne on tuotu ohi kaiken valmistelun tällainen täysin tarpeeton, sotkeva, sekoittava ja pahimmillaan kansanedustajan ilmaisuvapautta ja eduskunnan arvovaltaa vähentävä pykälä. Arvoisa puhemies!