Puhuja: Olli-Poika Parviainen
Puolue: vihr
Päivämäärä: 2018-03-08 Arvoisa rouva puhemies! Kuten sanottua, seksi ilman suostumusta on aina seksuaalista väkivaltaa. Seksuaalisen väkivallan kohteeksi voi joutua kuka hyvänsä, mutta useimmiten uhri on nainen. Näin naistenpäivänä on tärkeää, että puhumme vakavista asioista myös täällä eduskunnassa ja nostamme ihmisoikeuskysymyksiä esiin. Siitä tässäkin on pohjimmiltaan kyse. Meneillään on Me too ‑kampanjaan ja sen sisarkampanjoihin liittyvä yhteiskuntia ravisteleva, tervetullut murros, jossa kaikenlaiseen ahdisteluun ja seksismiin vaaditaan nollatoleranssia. Vapaan maailman kansalaisyhteiskunnat ovat tehneet enemmän kuin selväksi, että nyt riittää. Raiskaus rikkoo ihmisen fyysisen ja psyykkisen koskemattomuuden rajat. Se on perustavanlaatuinen yksilön seksuaalisen itsemääräämisoikeuden loukkaus. Tätä tosiasiaa eivät muuta flirttailu, lyhyt hame, humala tai yhteinen parisänky. Raiskauksen uhrien ihmisoikeudet eivät toteudu Suomessa tällä hetkellä riittävällä tavalla. Vain harva raiskausrikos ilmoitetaan poliisille, ja ilmoitetuista raiskauksista vain pienessä osassa tapauksia nostetaan rikossyyte, eivätkä lainsäädäntö ja oikeuskäytäntö varmista riittävää oikeudellista suojaa rikosten uhreille. Kun Suomen seksuaalirikoslainsäädäntöä viimeksi uusittiin, monissa asiantuntijoiden ja järjestöjen lausunnoissa toivottiin suostumuksen puutteen lisäämistä raiskauksen tunnusmerkistöön. Kansainvälisten sopimusten pohjalta Suomi jo sitoutui siihen, että suostumusperusteisuus on raiskausmääritelmän ydin, kun Istanbulin sopimus tuli Suomessa voimaan 1. elokuuta 2015. Kuitenkin sopimuksen ratifiointiprosessin aikana seksuaalirikoslainsäädäntöä uusittaessa vuonna 2014 Suomessa todettiin, ettei ole tarvetta ottaa suostumuksen puutetta mukaan raiskauksen tunnusmerkistöön. Suostumuksen puutetta ei siis terminä ja tunnusmerkkinä lakiin lisätty. Suostumuksen puutteen lisäämistä lakiin on vastustettu lähinnä asenteellisista ja juridisista syistä, kuten debatissa kerroin. Muun muassa oikeusministeri on vastauksessa kirjalliseen kysymykseemme, jonka edustaja Satu Hassin kanssa teimme, pitänyt vaatimusta suostumuksesta elämälle vieraana. Onneksi ministeri Häkkänen on nyt pehmentänyt linjaansa ja ilmoittanut perustavansa asiantuntijaryhmän selvittämään raiskauslainsäädäntöä. Vilpitön kiitos siitä. Muistuttaisin kuitenkin, ettei tätä asiaa saa haudata työryhmiin vaan meidän on toimittava ripeästi. Hallituksella on jossain määrin ollut tapana siirtää asioita työryhmien käsiteltäväksi siten, että työryhmiltä ei välttämättä synny tuloksia. Näin ei missään tapauksessa saa nyt käydä. Itse pidän elämälle vieraana sitä, että nyt Suomen lainsäädäntö lähtee liikkeelle siitä, että raiskaukseen liittyy väkivaltaa tai sen uhkaa tai tilanne, jossa uhri ei kykene puolustautumaan tai ilmaisemaan tahtoaan esimerkiksi pelkotilan, sairauden tai tiedottomuuden takia. Tämä on johtanut oikeudessa tapauksiin, jotka kyseenalaistavat räikeästi ainakin oman oikeustajuni rajat, kun esimerkiksi aikuisen tekemää sukupuoliyhteyttä 10-vuotiaan lapsen kanssa ei ole oikeudessa tulkittu raiskaukseksi. Tämä on täysin käsittämätöntä. On oikeuslaitoksen tehtävä arvioida tosiseikkoja kunkin tapauksen osalta tilannekohtaisesti ja luoda vedenpitävät ja reilut oikeuskäytännöt, jotka myös toimivat. Olennaista kuitenkin on, että uhrin ei tarvitse pelätä rikosilmoituksen tekemistä ja että jokaisen itsemääräämisoikeutta kunnioitetaan. Arvoisa puhemies! Laki on tapa kertoa, mikä on sallittua ja mikä ei. Suostumuksen huomioiminen rikoslaissa on ennen kaikkea kirkas viesti yhteiskunnan muutoksesta ja siitä, mitä me hyväksymme ja mitä me emme hyväksy. Tänä päivänä kaikille luulisi olevan itsestäänselvää, että seksin pitää olla kaikille osapuolille vapaaehtoista. Tässä ei ole kompromisseille tilaa.