Puhuja: Päivi Räsänen
Puolue: kd
Päivämäärä: 2019-01-23 myös täällä salissa tänään käyty keskustelu on ollut mielestäni erittäin hyvä, täällä on noussut hyviä näkökulmia esiin. Ihan aluksi tarttuisin siihen, kun puheenjohtaja Heinäluoma nosti esiin sen tiedon, että maahanmuuttajataustaisten perheiden lasten koulumenestys suhteessa kantasuomalaisiin lapsiin on heikointa kaikista Pisa-tutkituista maista. Se on tietysti aikamoinen huolenaihe, että meillä näin hyvän koulutusjärjestelmän maassa ei ole näiden perheiden kotouttaminen onnistunut, mutta se, mikä on vielä huolestuttavampaa, on se, että toisen sukupolven maahanmuuttajalasten kohdalla nämä tulokset ovat vielä heikommat kuin ensimmäisen sukupolven. Se herättää tietysti kysymyksiä, että mistä tämä johtuu. Se täytyy sanoa, että eri maahanmuuttajaryhmillä on tässä keskenään eroja, eroja, eli lähtömaan kulttuuri myös osaltaan vaikuttaa asiaan. Itse ajattelen, että kyllä tässä maahanmuuttajaperheiden ja ‑lasten äideillä on suuri rooli niin kuin ylipäänsäkin äideillä lasten koulunkäyntiin ja menestymiseen. Kotouttamiseen osallistumisen vahvempi velvoittavuus suojaisi todellakin myös niitä naisia, joiden puolisot eivät ole välttämättä kovin halukkaita edes päästämään vaimojaan kielikursseille tai työhön. Näistäkin on noussut esimerkkejä, että valitettavasti joskus miehet saattavat estää vaimonsa pääsyn kotouttamispalveluiden ääreen. Jos meillä olisi selkeämpi velvoite, niin silloin tämä toimisi näiden naisten oikeutena. kielikoulutus kuin yhteiskuntaopetus on tärkeää myös näiden naisten kannalta, jotka ovat nyt kotouttamistoimenpiteiden ikään kuin katveessa, jotta he myös tietäisivät oikeutensa suomalaisessa yhteiskunnassa ja pystyisivät sen mukaan myös toimimaan. Työttömyys on todellakin merkittävä indikaattori siitä, millä tavalla kotouttaminen on onnistunut. Pakolaistaustaisten henkilöiden keskuudessa työttömyysprosentti on 35 edelleen. Me näemme myös sen, että riittävä kotouttaminen on kannattava investointi. Vuonna 2016 kotouttamiseen kohdistuvat määrärahat olivat 340 miljoonaa euroa, mutta samaan aikaan maahanmuuttajille maksettiin työttömyydestä aiheutuvia sosiaalitukia eli peruspäivärahaa, työmarkkinatukea ja asumistukea 484 miljoonaa euroa. Voidaan todeta, että todellakin työttömyydestä aiheutuvat kustannukset ovat korkeammat kuin kotouttamistoimista aiheutuvat kustannukset. Turvapaikanhakijat ovat vastaanottokeskuksissa noin vuoden, ennen kuin he sitten saavat päätöksen ja siirtyvät myönteisen päätöksen saatuaan — mahdollisesti siirtyvät — kotouttamistoimenpiteiden piiriin. Sen takia on tärkeää tässä yhteydessä puhua myös siitä, mitä tapahtuu vastaanottokeskuksissa. Näille henkilöillehän maksetaan vastaanottorahaa, jota voidaan vähentää enintään 20 prosenttia kahden kuukauden ajaksi, jos henkilö ilman perusteltua syytä kieltäytyy työ‑ tai opintotoiminnasta, mutta saamamme tiedon mukaan näitä vähennyksiä ei käytännössä juurikaan tehdä eli tätä periaatteellista velvoittavuutta ei käytännössä käytetä. Yksi syy, joka nousi esiin, oli se, että asiakkaiden sanktioiminen nähdään turvallisuusriskinä eli pelätään, että henkilöt reagoivat turvallisuutta vaarantaen siihen, jos heiltä vähennetään vastaanottorahaa. Sen vuoksi valiokunta todellakin nosti tässä esiin sen, että myös tätä vastaanottorahaa olisi hyvä kehittää kannustavampaan suuntaan aktiivisuuden ja oppimisen edistämiseksi. Kiinnitän huomiota siihen, että esimerkiksi Tanskassa, Saksassa, Alankomaissa ja Itävallassa kotouttamisohjelmaan osallistuminen on pakollista myös ehto pysyvän oleskeluluvan saamiseksi. Aivan hyvin tällainen voitaisiin myös meillä ottaa käyttöön. Lisäksi myös kielitaidon osoittaminen on eräissä maissa otettu tällaiseksi edellytykseksi. Ihan lopuksi, puhemies, haluan vielä nostaa esiin kolmannen sektorin, kansalaisyhteiskunnan, joilla on todella tärkeä merkitys kotoutumisen tukena ja myös kantasuomalaisten ja maahanmuuttajien välisen ystävyyden ja verkoston ja arjen verkostojen luomisessa. Esimerkiksi kansanopistot ovat hyvin nopeasti ja joustavasti kyenneet tuottamaan kotouttamispalveluja, ja järjestöt myös tukevat ja mahdollistavat maahan muuttaneiden osallisuutta ja aktiivisuutta kansalaisyhteiskunnassa koetusti tehokkaammin kuin viranomaistoimijat. Sen vuoksi valiokunnan mielestä kolmannen sektorin osuutta kotouttamisessa tulee merkittävästi kasvattaa. Tästä on hyviä esimerkkejä