Puhuja: Reijo Hongisto
Puolue: sin
Päivämäärä: 2018-10-09 Arvoisa herra puhemies! Olen tässä salissa käyttänyt lakiesitysten lähetekeskusteluissa kymmeniä puheenvuoroja. Uskallan tunnustaa, että kertaakaan ei ole lakiesityksen kannattaminen tuntunut näin hyvältä kuin se nyt tuntuu. Lapualainen Reijo Vuorenmaa soitti minulle maaliskuussa 2013 ja esitti, että ryhtyisin ajamaan lakimuutosta, jolla mahdollistettaisiin pienten henkilöautojen muuttaminen niin sanotuiksi mopoautoiksi eli kevyiksi nelipyöriksi. Vuorenmaa perusteli esitystään nuorten mopoautoilijoiden liikenneturvallisuuden parantamisella ja toi esiin myös selvät taloudelliset perusteet. Kun nuorelle hankitaan perinteinen mopoauto, se maksaa uutena noin 10 000—18 000 euroa eli saman verran kuin pienet varsinaiset henkilöautotkin maksavat. Kun tällainen auto on perheeseen hankittu, sen ajonopeutta voidaan alentaa moottoriin asennettavalla rajoittimella, jolloin ajoneuvo voitaisiin muutoskatsastaa mopoautoluokkaan sopivaksi. Nuori voisi harjoitella tällä normaalin henkilöauton ominaisuuksilla varustetulla autollaan siihen saakka, että hän saa varsinaisen henkilöauton ajo-oikeuden. Ajo-oikeuden saamisen jälkeen olisi harjoitteluvälineenä palvellut mopoauto helppo jälleen muuntaa takaisin normaaliksi henkilöautoksi. Näin nuorella olisi käytössään hyvä ja kevytrakenteisia mopoautoja turvallisempi ajoneuvo koko ajan. Tartuin toimeen ja kysyin silloin kirjallisessa kysymyksessäni liikenneministeri Merja Kyllöseltä: ”Onko hallitus tietoinen nykyisten kevytrakenteisten mopoautojen turvattomuudesta liikenteessä, mihin toimiin hallitus aikoo ryhtyä mopoautojen rakenteellisen turvallisuuden parantamiseksi ja aikooko hallitus valmistella lakimuutosta, jolla myös pienimpien henkilöautojen muuntaminen mopoautoiksi on mahdollista?” Ministeri Kyllönen ei lämmennyt ajatukselle vaan torjui esitykseni selvin sanoin piiloutuen EU-byrokratian taakse. Jos joku ei tätä usko, niin kirjalliseen kysymykseen löytyy ministeri Kyllösen vastaus. Siinä on varsin selvästi sanottu, miten Kyllönen perustelee tätä ”ei onnistu silloin” ‑teemaa. Esitin saman kysymyksen nykyiselle liikenneministeri Bernerille, joka piti esitystäni aivan erinomaisena. Ministeri Berner totesi, että tämä selvitetään perin juurin, eikä hän antanut EU-mörön estää selvitystyötä. Ministeri jatkoi vastustuksista huolimatta asian selvittämistä, ja niin vain kävi, että nyt edessämme on lakiesitys, jolla mahdollistetaan pienten henkilöautojen muuntaminen kevytautoiksi. Aiemmin debatissa monissa puheenvuoroissa kiinnitettiin huomiota kevytauton suurimpaan sallittuun ajonopeuteen. Moni toivoi, että asiaa valiokunnassa käsiteltäessä pohdittaisiin vakavasti sitä, että suurin sallittu nopeus nostettaisiinkin 60 kilometriin tunnissa. Omassa kirjallisessa kysymyksessäni esitin silloin ajonopeudeksi 45:tä kilometriä tunnissa, mutta, arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen valmis antamaan periksi. Mielestäni 60 kilometrin mahdollistaisi joustavamman liikennevirran, ja erityisesti raskaan liikenteen kuljettajat, joita olen myöskin tässä puhuttanut, totesivat ja toivoivat, että ke-vytautoilla voisi olla tuo 60 kilometrin tuntinopeus. Talvikeleillä jyrkissä vastamäissä pitäisi raskaassa lastissa olevan ajoneuvoyhdistelmän saada vähintään tuo 60 kilometrin tuntinopeus, jotta yhdistelmä ylipäätään pääsee mäen päälle. Meillä Pohjanmaalla ei juuri mäkiä ole, me emme sitä tunnista emmekä tarvitse, mutta kun raskasta liikennettä on muuallakin kuin Pohjanmaalla, mäkisilläkin seuduilla, niin minä ymmärrän hyvin raskaan liikenteen kuljettajien tuskan siitä, että kun vastamäkeen lähdetään, niin pitää saada pikkasen enempi vauhtia. — Arvoisa edustaja Kopra, teillä on mäkiä. mäkiä. — Jos ajoneuvoyhdistelmällä joutuu tosiaan lähtemään vastamäkeen noin 45 kilometrin tuntinopeutta ajavan kevytauton takaa, voi olla vaara, että raskas ajoneuvoyhdistelmä ei liukkaalla kelillä edes pääse mäen päälle, ja yhdistelmän vauhdin hiipuminen puolitiehen on vaarallista ja riski kaikille tien käyttäjille. Arvoisa puhemies! Ihan lopuksi totean, että ilman ministeri Bernerin sinnikästä uurastusta tätäkään lakiesitystä ei olisi saatu aikaan. Kiitän Reijo Vuorenmaata asian esiin tuomisesta ja ministeri Berneriä erittäin ansiokkaasta toiminnasta lakiesityksen valmistelussa. Uskon, että kiitoksiini yhtyy moni juuri ajokortti-ikää lähestyvä nuori ja näiden nuorten turvallisuudesta kiinnostuneet vanhemmat.