Puhuja: Timo Harakka
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-06-19 Arvoisa puhemies! Puhuin tuossa aikaisemmin Orwellista ja demokratiasta, Sipilän ja Orpon ja ennen kaikkea Soinin vastuusta kansalaisille, joiden kuva päätöksenteosta ja politiikasta mustui entisestään. Nyt vielä pari sanaa Euroopasta ja historiasta. Muistamme Kekkosen ohjeen: jos jommankumman täytyy olla rempallaan, niin olkoon se mieluummin sisäpolitiikka kuin ulkopolitiikka. Tämä hallitus ajattelee päinvastoin: kunhan Suomessa saadaan aikaan järjestelmän muutos, viis Suomen kansainvälisestä maineesta. Edellytin tuossa äsken, että ministeri Terho lupaa, ettei ole vaatimassa EU-kansan-äänestystä seuraavissa vaaleissa. Sekään, että EU-ministeri ei suorastaan aja Suomen eroa EU:sta, ei ihan muodosta rakentavaa ja uskottavaa roolia Suomelle juuri näinä kriittisinä ja merkittävinä eurooppalaisina aikoina. Vaikka EU:ssa populistit ovat pudonneet johdosta, Suomessa populistit johtavat EU-politiikkaa. Populismin vastavoimana Euroopassa vahvistuu eurooppalaista yhteistyötä lisäävä ja laajentava ajattelu, jossa aloitteellisia ovat Ranskan uusi johto ja Saksan todennäköisesti jatkava johto. Komissiolta tulee lisää aloitteita rahaliiton korjaamisesta ja työllisyyttä, kasvua ja investointeja lisäävistä yhteistyötoimista. Tämä hallitus on tähän saakka noudattanut perussuomalaisten EU-linjaa, joka kiteytyy sanaan "impivaaralainen". Tähän ei ole tulossa muutosta. Kokoomuksen puheenjohtaja kyllä uhoilee ja puhuu, vaikka teot jäävät täysin puuttumaan. Tästä on hyvä muistutus kahden vuoden takaa. Tuolloin Suomen kokoomuslainen valtiovarainministeri Alexander Stubb, jonka elämäntyö on EU:n edistäminen, joutui perussuomalaisten painostuksesta vaatimaan Kreikan erottamista euroalueesta. Mahtoi olla hänen uransa mustin hetki. Suomi meni takki auki Brysseliin uhoamaan ja uhkailemaan. Kuten arvata saattaa, sieltä palattiin häntä koipien välissä. Suuri valiokunta vaadittiin sunnuntaina koolle heinäkuussa, jotta tämä nolo vaatimus peruutettiin. Tämä oli kokoomuslaista europolitiikkaa perussuomalaisten pihdeissä, armoilla ja ehdoilla. Tämä ei ikävä kyllä muutu miksikään, koska luottohenkilöt eli ottopojat jäävät, vaikka puolue meni alta. Ja ikävä kyllä tämä paperiliittimillä, sinitarralla, narulla korjattu hallitus heikentää koko ajan Suomen asemaa maailmassa. Eräällä uudella hallituspuolueella ja uudella oppositiopuolueella se on tietenkin tarkoituskin, mutta muu hallitus ajelehtii tarkoittamattaan yhä kauemmas Arvoisa puhemies! Lopuksi muistutuksia historiasta. Edustaja Gustafsson vertasi ansiokkaasti nykytilannetta sadan vuoden takaiseen ministerisosialismiin, mutta niinkään kauas ei tarvitse mennä. Pääministeri Karl-August Fagerholm hävisi täpärästi SDP:n puheenjohtajavaalin vuonna 1957 eli 60 vuotta sitten. Hän koki, aivan oikein, että hallituksen ministerit olivat saaneet epäluottamuslauseen — aivan kuten hallituksen perussuomalaiset ministerit Jyväskylässä. Mutta nyt tulee ratkaiseva ero: Fagerholm teki johtopäätökset, Soini ei. Fagerholm erosi, ministerit erosivat ja uusi hallitus muodostettiin. Nythän tehtiin päinvastoin: epäluottamuslauseen jälkeen tartuttiin entistä kouristuksenomaisemmin ministerisalkkuihin. Tämä ei nosta demokratian arvostusta, parlamentarismin arvovaltaa eikä ole 100-vuotiaan Suomen kansanvaltaisten perinteiden arvoista. Toinen historiantapaus, johon tapahtuma vertautuu, on kaikille tuttu tapaus 26. päivältä kesäkuuta 1944. Tasavallan presidentti Risto Ryti lähetti Adolf Hitlerille kirjeen, jossa hän vakuutti, että Suomi jatkaa sotaa Saksan rinnalla loppuun saakka. Muutamaa päivää aikaisemmin natsi-Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop oli käynyt Helsingissä vaatimassa lupausta. Ryti teki tarkoituksella sitoumuksen vain omissa nimissään, joten Suomi katsoi sopimuksen rauenneen samalla hetkellä, kun presidentti erosi tehtävästään elokuussa 44. Neuvostoliiton kanssa sovittiin rauha seuraavassa kuussa. Vaikka olot olivat tietenkin aivan toiset reilut 70 vuotta sitten, perussuomalaisten tulo hallitukseen oli samanlainen yhteen henkilöön tukeutuva ratkaisu. Perussuomalaisia voitiin sietää vain siksi, että luotettiin, että Timo Soini pitäisi puolueensa ääriryhmät kurissa. Siedettiin rasistisia möläytyksiä, vähemmistöjen kiusaamista ja enemmänkin: maahanmuuttopolitiikka annettiin Jussi Halla-ahon kirjoitettavaksi. Täällä eräs kokoomusedustaja heristeli sormeaan perussuomalaisille, jotka flirttailivat ääriryhmien kanssa saavuttaakseen riittävän kannatuksen — hillotolpalle riittävän — mutta eivät osanneet pitää heitä vähemmistössä. Mutta vielä vahvemmin hän saisi moittia omaa puoluettansa, joka uskalsi rakentaa hallitusohjelman vain yhden henkilön varaan kuin Ribbentrop. Nyt vielä ihan lyhyt loppukaneetti, jossa totean, että riski oli valtava ja se laukesi. Sipilä ja Orpo hävisivät oman uhkapelinsä, joten heidän oli pakko muuttaa pelin sääntöjä. He takavarikoivat pankin ja pelimerkit. Arvoisa puhemies! Historiallisia yhtäläisyyksiä on mutta myös ratkaiseva ero. Tappion kärsinyt Fagerholm luopui vallasta. Tappion kärsinyt Ryti luopui vallasta.