Puhuja: Jussi Niinistö
Päivämäärä: 2017-05-31 jo valmistelun alussa valitsemaan henkilöstön osalta ne toimintatavat, joilla varmistetaan, että Puolustusvoimien kaikki suorituskyvyt ovat käytettävissä. Näin ollen ainoaksi vaihtoehdoksi jäi Puolustusvoi-mien henkilöstön, niin sotilaiden kuin siviilien, velvollisuus osallistua kansainvälisen avun antamisen ja tietenkin myös vastaanottamisen tehtäviin. Kansainvälisen avun antamisen tehtäviin osallistuvat sotilaat ja siviilit tulee kuitenkin valita ensisijaisesti niistä henkilöistä, jotka ovat sitoutuneet Puolustusvoimien kansainvälisiin tehtäviin tai jotka ovat sillä hetkellä valmiita lähtemään näihin tehtäviin. Edustaja Kari, tällä varmistetaan mahdollisimman motivoitunut henkilöstökokoonpano. On kuitenkin välttämätöntä varautua myös sellaiseen tilanteeseen, jossa taidoiltaan ja tiedoiltaan riittävää henkilöstöä ei saada kokoon tehtäviin sitoutuneista henkilöistä. Silloin henkilöitä tulee voida määrätä osallistumaan tehtäviin työnjohto-oikeuden mukaisesti palvelusvelvollisuudella. Henkilöstön velvollisuuden vastapainoksi säädettäisiin työnantajalle oma velvollisuus käyttää ensisijaisesti sellaista Puolustusvoimien henkilöstöä, joka on sitoutunut Puolustusvoimien kansainväliseen toimintaan. Koska tästä työnantajan velvollisuudesta säädetään lailla, se on painava velvollisuus, josta ei helpoin perustein voi livetä. Kansainvälisen avun antamista koskevassa päätöksenteossa käsitellään käytettävät henkilöstöresurssit ja olosuhteet, mihin henkilöstöä ollaan lähettämässä. Nämä asiat otetaan huomioon siis jo päätöksenteossa. Kansainvälisen avun antamisen tehtävä olisi aina tilapäinen tehtävä, joten siitä ei voitaisi valittaa samaan tapaan kuin siirrosta toiselle paikkakunnalle. Puolustusvoimissa henkilöstöä määrätään normaaliin tapaan esimerkiksi tilapäisesti pitkille virkamatkoille tai oppikursseille ilman, että näistä olisi mahdollisuutta valittaa, koska kyse ei ole siirtymisvelvollisuuden toteutumisesta. Itse asiassa kaikki valtion virkamiehet ovat velvollisia lähtemään tilapäisille virkamatkoille ja tilapäisille kursseille työnantajan määräämänä ilman erikseen säädettyä siirtymisvelvollisuutta tai valitusmahdollisuutta. Nyt ehdotettu henkilöstöpykälä ei siis poikkea normaalista käytännöstä valtiolla, koska kyse on tilapäisistä tehtävistä. Vapaaehtoisuus voisi johtaa siihen, että erityisesti kiireellisyysmenettelyn tapauksessa sen avulla kiristettäisiin ennalta sovittuja parempia palvelussuhteen ehtoja. Edustaja Kari nosti esiin myös sen, pitäisikö tämän lain koskea ainoastaan Puolustusvoimien palvelukseen astuvia uusia henkilöitä. Vastaus on: ei, jakoa ei voida tehdä vanhan ja uuden henkilöstön välillä. sotilashenkilöstö uusiutuu noin 300 henkilöllä vuodessa. Jos velvollisuus osallistua esimerkiksi sotilaallisen voimankäytön tehtäviin rajattaisiin vain niihin sotilaisiin, jotka tulevat palvelukseen uuden lain voimaantulon jälkeen, merkitsisi se noin 30 vuoden siirtymäkautta, siviileillä se olisi pidempi. Toiseksi, meillä on lainsäädännön lähtökohtana, että voimaan tultuaan se koskee kaikkia, ei vain sen voimaantulon jälkeen palvelukseen tulleita. Niin ikään vapaaehtoisuusperiaate vähentäisi olennaisella tavalla uskottavuutta Suomen sitoutuneisuuteen kansainvälisen avun antamiseen toisen valtion sitä pyytäessä. Sillä olisi kielteinen vaikutus toisten valtioiden suhtautumiseen Suomen mahdolliseen omaan avunpyyntöön. Lopuksi vielä toteaisin näistä neuvotteluista, mitä puolustusministeri on käynyt henkilöstöjärjestöjen kanssa, että ne on saatu päätökseen ja kokonaisuus odottaa vielä hyväksyviä vastauksia,