Puhuja: Anna Kontula
Puolue: vas
Päivämäärä: 2017-12-08 Silloin, kun tämä lakiesitys tuli eduskunnan käsiteltäväksi, käytin puheenvuoron, jossa kritisoin tätä jo silloin aika epäonnistuneeksi yritykseksi, mutta sen jälkeen olen saanut valiokunnassa kuunnella lukuisia asiantuntijoita, ja valitettavasti huomasin, että en ollut lainkaan aavistanutkaan, kuinka montaa erilaista ongelmaa tähän esitykseen liittyy. Lakiesitys leikkaa monien ensisijaista perustoimeentuloa, mikä johtaa siihen, että noin puolet näistä henkilöistä siirtyy toimeentulotuen piiriin. Me kaikki jo tiedämme meidän perusturvajärjestelmästä sen verran, että toimeentulotuen piiriin siirtyminen heikentää osaltaan merkittävästi mahdollisuuksia päätyä takaisin työelämään. Lakiesitys kannustaa eläkkeelle sellaisia ihmisiä, jotka ehkä olisivat jo sairauden tai heikon työkyvyn vuoksi eläkkeen ansainneet mutta ovat toistaiseksi halunneet pysytellä mieluummin työttömien kirjoissa sen takia, että toivovat vielä jossain vaiheessa elämäänsä takaisin työelämään pääsevänsä. He ovat ihmisiä, joilla on jokin vaiva, joka johtaa siihen, että heidän ei ole mahdollista työllistyä niihin palvelusektorin matalapalkkaisiin sirpaletöihin, joissa ollaan neljä tuntia, ehkä kaksi päivää tai viikko jossakin työpaikassa ja sitten vuokrafirman kautta mennään johonkin toiseen, koska sen työkykyrajoitteen takia heidän työllistymisensä vaatisi työpaikalta ja työnantajalta jonkinnäköisiä sopeutustoimia. He ovat kuitenkin halunneet pysyä siellä työttömien kirjoilla toivoen, että jonain päivänä he ehkä löytävät sellaisen työnantajan, joka on valmis niihin pieniin sopeutustoimiin, jotka heistä saattaisivat tehdä ihan täysipäiväisiä, kunnollisia, tuottavia työntekijöitä tähän yhteiskuntaan. Nyt tämä malli osaltaan kannustaa harkitsemaan uudestaan asiaa, pohtimaan, että olisiko siellä sairauseläkkeellä sittenkin parempi olla, koska tässä hyvin selkeästi tehdään ero niihin, jotka onnistuvat sirpaletöillä ansaitsemaan kunnollisen työttömän aseman ja saamaan työttömyysturvan kokonaan, ja niihin, joihin sitten tämä leikkaus kohdistuu. Kolmanneksi, lakiesitys — jälleen kerran — vähentää luottamusta järjestelmään. Minun mielestäni tässä salissa ei ole puhuttu lainkaan riittävästi niistä hälyttävistä tutkimustuloksista, että pienituloisten ihmisten keskuudessa ja nimenomaan työttömyyttä kokeneiden ihmisten keskuudessa luottamus poliittista järjestelmää mutta myös koko valtiota ja viranomaisjärjestelmää kohtaan heikkenee koko ajan — siis heikkenee koko ajan, ei pysy heikkona, vaan heikkenee. Ja kyllä minun nähdäkseni yksi aivan keskeinen syy sille, miksi näin käy, on se, että he kohtaavat meidän viranomaisjärjestelmän yhä uudestaan sellaisessa tilanteessa, jossa se lyödään aika kovaa vasten kasvoja ilman, että he kokevat sitä ansainneensa. He joutuvat mahdottomiin tilanteisiin, heitä kohdellaan epäreilusti, heitä kohdellaan epäkunnioittavasti. He eivät ymmärrä järjestelmiä, joista on tehty niin monimutkaisia, etteivät edes ammattilaiset niitä enää ymmärrä. Meillä oli valiokunnassa yksi asiantuntija, joka on alaan perehtynyt ja sanoi, ettei hän ainakaan hallitse tätä kokonaisuutta juristina — kuinka, hyvänen aika, se työtön sen siellä sitten hallitsee, jolla ei ole monen vuoden alan koulutusta? Tästä päästäänkin siihen neljänteen ongelmaan, joka tähän esitykseen liittyy: tämä entisestään pahentaa byrokratialoukkua, joka jo nykyisellään on se kaikkein suurin työllistymisen este ja kannustinloukku, mitä meidän järjestelmästä löytyy. Ongelmana on, että koska tämä byrokratialoukku ei kohdistu niihin ihmisiin, jotka päättävät, mitä tässä maassa tutkitaan, meillä ei ole kunnollista tutkimustietoa tämän byrokratialoukun vaikutuksista, ja sen takia valtiovarainministeriö, kun se tekee niitä työllisyyslaskelmia, ei huomioi sitä millään lailla. Mutta jokainen, joka tuntee yhdenkin sellaisen peruspäivärahalla olleen työttömän, joka on joskus edes harkinnut työllistymistä, tietää kyllä varsin hyvin, että se on ihan oleellisesti ihmisten käyttäytymiseen vaikuttava tekijä. Jos ajatellaan, että meillä ylipäätään on yhteiskunnassa henkilöitä, jotka työttöminä miettivät, että otanko tuon sirpaletyön vastaan vai enkö niin se keskeinen kysymys ei ole, onko se työn vastaanottaminen kannattavaa vai ei. Kyllä, se on kannattavaa: siinä on semmoinen kannustin, jota kutsutaan palkaksi. Mutta kun se yhdistetään tähän byrokratialoukkuun... Tämä lakiesitys ei tuo tähän uutta kannustinta. Tämä johtaa tilanteeseen, jossa tällainen henkilö, joita todennäköisesti yhteiskunnassa ja työttömien keskuudessa ylipäätään on vähän, joutuu harkitsemaan, valitseeko muutaman kympin leikkauksen työttömyysturvaansa vai riskeeraako koko sosiaaliturvan koettamalla aktivoitua. Minä kerron yhden esimerkin, joka minusta konkretisoi tätä hyvin. Olen tässä selvitellyt yhden 18-vuotiaan nuoren tilannetta. Hän meni, onneton, tyhmyyksissään ja varoituksista huolimatta viime heinäkuussa työllistymään siivousyritykseen kolmeksi päiväksi. Vielä lokakuussa hän ei ollut saanut tästä firmasta ulos palkkojaan ja tilinauhojaan, ja sen takia, koska firma ei hoitanut näitä asiakirjoja asianmukaisesti, hänen koko sosiaaliturvansa oli ihan sekaisin niiden neljän sitten me saimme yhdessä painostettua niin, että hän lopulta sai tilinauhansa sieltä ja sai palkkansa. Siinä vaiheessa sitten selvisi, että yritys laskuttaa Ukko.fi:n kautta ja meidän työttömyysturvajärjestelmä ei ole päättänyt, ovatko Ukko.fi:n kautta laskuttavat yrittäjiä vai palkansaajia. Meillä meni vielä kuukausi lisää jännittäessä, tuleeko sitä työttömyysturvaa vai ei ja miten tätä ihmistä kohdellaan. Nyt hän on viimein saanut sen työttömyysturvansa, viiden kuukauden sekoilun jälkeen — ja mitähän se 18-vuotias on tänä aikana oppinut? Ainakin sen, että älä nyt ainakaan töihin mene, koska se tarkoittaa, että sinulla on monta viikkoa tyhjää jääkaappia edessä. Tämä on se ongelma, joka meidän pitäisi meidän työttömyysturvajärjestelmässä ratkaista. Tämä on se kannustinloukku. Tämä on se, joka nakertaa koko meidän järjestelmän legitimiteettiä, ja tämä on fakta, jonka tuhannet ja taas tuhannet työttömät tässä maassa säännöllisesti kohtaavat omassa elämässään ja joka vie sitä perusturvaa, nakertaa sitä minimitason perusturvaverkkoa, jonka varassa ihmisten pitäisi kyetä tekemään rationaalisia päätöksiä ja suunnittelemaan ehkä tulevaisuuttakin, koettaa parantaa omaa elämäänsä. Mitä tätä vastaan sitten tässä lakiesityksessä toivotaan, mitkä ovat ne hyödyt, jotka ovat toisella puolella vaakakupissa? Lakiesitys toivoo ehkä saavuttavansa pienen työllistävän vaikutuksen, ja mikäli tämä ei toteudu, niin ainakin työttömyysturvamenojen pienen leikkauksen, joka osin valuu toimeentulotukimenoihin. nämä asiat ole millään lailla tasapainossa keskenään: toisaalta meillä on se, että työttömyysturvabyrokratiasta tehdään entistä mielivaltaisempaa, entistä monimutkaisempaa, vaikka se jo nyt on ihan kaamea sotku, ja toisella puolella se, että ehkä, jos laskelmat pitävät paikkansa, voi olla pieni työllistävä vaikutus. Mitä sitten pitäisi tehdä sen sijaan? No tietysti: ei nyt ainakaan estettäisi ihmisiä työllistymästä, ei nyt ainakaan rangaistaisi ihmisiä siitä, että he menevät töihin. Eikö tämä nyt olisi hyvä alku ja ihan ideologisesti kestävää kaikkien puolueiden näkökulmasta? Jos sen jälkeen halutaan vielä jatkaa työllisyystoimia, niin ehkä sellaisia työvoima-, työllisyys- ja työllistymispalveluja, jotka oikeasti tukevat ihmisten työllistymistä, eivät siis täytä mitään kummallisia tilastollisia suoriteodotuksia,