Puhuja: Antero Laukkanen
Puolue: kd
Päivämäärä: 2017-06-14 Arvoisa herra puhemies! Tämä oikeusasiamiehen selvitys antaa hyvin laajan kuvan siitä, miten ihmisoikeudet ja erilaiset oikeudet toteutuvat maassamme, ja parhaiten tähän tilaan pääsee sisälle sillä tavalla, että huolella lukee näitä tässä selvityksessä ja raportissa olevia eri tapauksia. Kiinnittäisin huomiota tässä nyt muutamaan asiaan, ensinnäkin tähän oikeusasiamiehen itsensä esiin nostamaan oikeuskanslerin ja oikeusasiamiehen tehtävien työnjaon kehittämiseen ja erityisesti siihen, että jo useaan kertaan tämä asia on nostettu esille myös perustuslakivaliokunta on siitä lausunut ja silti yhä edelleen tämä selvitys siitä, miten näitä tehtäviä voitaisiin paremmin jakaa, on tekemättä. Ja se iso kysymys on: missä se jarru tässä talossa ja toiminnassa on? Tärkeää on, että tällainen elin voisi keskittyä niihin asioihin, jotka erityisesti liittyvät sen toimintaan ja tekevät siitä sellaisen, että se työ vaativuudessaan on myös mielekästä. Toisena asiana nostaisin tämän ihmisoikeuksien käsitteen vaihtelevuuden, ihmisoikeusretoriikan käyttämisen tarkoitushakuisesti siten, että joku asia, joka ei oikeasti ole ihmisoikeuskysymys, sellaiseksi tehdään jonkun tarkoituksen saavuttamiseksi. Ihmisoikeusmääritelmät niin Euroopassa kuin maailmanlaajuisesti määrittelevät hyvin selkeitä ihmisoikeusmääritteitä ja sitä kautta antaisivat mahdollisuuden tällaiseen keskusteluun nyt laajemminkin. Ja pohdin esimerkiksi uskonnonharjoittamisen oikeutta, erittäin paljon puhutaan tällä hetkellä: pohditaan, minkälaisia tunnusmerkkejä voi käyttää oman uskonsa ilmaisemiseksi. Ja Suomessa pimentoon lähes kokonaan tällä alueella on jäänyt tämä uskonnon ilmaisun vapaus. Meillä ajatellaan, että on vapaus uskoa, mitä lystää, kunhan uskoo salaa jossakin. Sen ilmaisemista ja harjoittamistakin halutaan rajoittaa monella eri tavalla, tai siihen on tällä hetkellä tuulia, jotka toivoisivat, että uskonnolliset kysymykset eivät sävyttäisi muun muassa yhteiskunnallista keskustelua niin paljon kuin ne tällä hetkellä sävyttävät. Nostan tässä esiin erään toisen asian, joka liittyy yhdenvertaisuuteen, joka liittyy rahankeräyslakiin. Rahankeräyslaissa on nyt murroshetki, poliisihallinnon tulkinnan mukaan yhdistyspohjalta toimivat seurakuntayhteisöt eivät enää saisi kerätä kolehtia seurakunnissaan jumalanpalveluksen yhteydessä. Yli sata vuotta on näin toimittu, ja nyt yhtäkkiä poliisihallinto on sitä mieltä, että he toimivat väärin. tässä syntyy tietysti yhdenvertaisuuslain näkökulmasta kysymys, että kun rahankeräyslaissa pohditaan tätä, kenellä on oikeus ilman rahankeräyslupaa kerätä rahalahja seurakuntatilaisuuden yhteydessä, niin siellä todetaan, että vain uskonnollinen yhdyskunta, mutta ei mainita näitä yli 800 muuta yhdistyspohjalta toimivaa yhteisöä ja seurakuntaa. Tässä tulee se, miten tämmöinen on voinut jäädä tänne, ikään kuin... No, varmaan tästä ei ole kukaan oikeusasiamieheen ollut yhteydessä. Mutta kun tulee näitä oikeudenmukaisuuteen ja ihmisoikeuskysymyksiin ja yhdenvertaisuuteen liittyviä kysymyksiä, niin toivoisi, että erityisesti tästä ihmisoikeuskäsitteestä syntyisi eduskunnan sisällä vaikka joku seminaari, jossa pohdittaisiin, onko ihmisoikeuskäsite muuttumassa Euroopassa. Ja tällaiseen uskon, että me saisimme laadukasta asiantuntemusta myös muualta Euroopasta, koska nämä ovat erittäin isoja kysymyksiä nyt, kun meillä on tämä pysyvä terrorismin uhka, jonka juuret hyvin pitkälle ovat erilaisten uskontojen omissa tulkinnoissa siitä, kuinka maailmaa pitäisi valloittaa ja johtaa. Uskon, että tämä lisäisi myös uskontolukutaitoa ja toisi meille ihmisoikeudet sillä tavalla uuteen kontekstiin ja eduskunnassakin tutuksi, että näistä olisi sitten helpompi keskustella. Eli tämä oli tällainen