Puhuja: Markus Mustajärvi
Puolue: vas
Päivämäärä: 2018-05-08 Valitettavasti Suomi on tehnyt eroa pohjoismaiseen aktiivisen työllisyyspolitiikan malliin jo pidemmän aikaa. Työttömien aktiivisuuden lisäämisen pääkeinoksi on valitettavasti valittu leikkaukset ja syyllistäminen. Lyhyen työhistorian omaavien työttömien työttömyysturvaa on jo lyhennetty 100 päivällä, ja aktiivimallin kaavamainen leikkaus kohdistuu niihin, joiden asema työmarkkinoilla on jo ennestään heikko: syrjässä asuviin, iäkkäämpiin ja heikosti koulutettuihin työttömiin. Tanskan mallistakin puhuttaessa hallituksen linjan tukijat muistavat vain kovat sanktiot, eivät sitä, että ennen sanktioita työttömien koulutukseen, palveluihin, ammatinvalinnanohjaukseen ja tukityöllistämiseen käytetään panoksia moninkertainen määrä kuin Suomessa. Suomessakin pelimerkkejä olisi, sillä työllistämiseen käytettävän määrärahan säästö on suurempi kuin edellisen vuoden siirtomääräraha, eli se tarkoittaa sitä, että kun vuodelle 2017 siirtyi käyttämättömiä rahoja 206 miljoonaa euroa, niin tälle vuodelle niitä käyttämättömiä rahoja siirtyi jo 267 miljoonaa euroa, eli tuo pakkosäästäminen työllisyysmäärärahoista kasvoi yhden vuoden aikana 60 miljoonalla eurolla. Näin hallitus on valinnut sen linjan, että se jättää ennemmin eduskunnan myöntämät määrärahat käyttämättä kuin käyttää ne siihen, mihin ne on tarkoitettu, eli ihmisten kouluttamiseen ja työllistämiseen. Arvoisa puhemies! Nuorille voitaisiin rakentaa malli, jossa jokaiselle tutkinnon suorittaneelle nuorelle taattaisiin määräaikainen tukityö, oikea työsuhteinen työ, jos työpaikkaa ei muuten löydy. Oppilaitoksesta valmistumisen jälkeen nuori pääsisi näyttämään itseään työnantajalle, kartuttaisi työkokemusta, saisi käyttää oppimaansa oikeassa työpaikassa ja vakauttaisi toimeentuloa niukan opiskeluajan jälkeen. Mallia voi moittia kalliiksi, mutta kalliiksi tulee jokainen sellainen nuori, joka koskaan ei pääse työelämän syrjään kiinni. Siksi toisekseen, ei siitä niin kauhean kauan ole, kun kaikille työttömille taattiin määräaikainen tukityö tietynkestoisen työttömyysjakson jälleen. Tämä kertaluontoinen nuorten työpaikkatakuu maksaisi vain murto-osan aiemmasta ja kannustaisi nuoria hankkimaan tutkinnon, ja rahaa tähän tarkoitukseen työ- ja elinkeinoministeriöllä olisi. Arvoisa puhemies! Tänä päivänä painiskellaan monilla alueilla ja toimialoilla työvoimapulan kanssa. Esimerkiksi Lapissa matkailun sesonkiluonteisuus vaikeuttaa työvoiman saatavuutta kausihuippuina. Myös kaivos- ja metalliteollisuudessa on ollut rekrytointi-ongelmia. Osa näistä ongelmista olisi realisoitunut joka tapauksessa, mutta osaksi ongelma on itse aiheutettu. Aikoinaan 1990-luvulla luovuttiin työttömyyden aluevelvoitteesta, toisin sanoen työttömyyden alueellisten erojen tasaamisesta. Kun taloudellinen nousu lähti suuren laman jälkeen liikkeelle keskuspaikoissa, oli kasvukeskuksilla vetovoimaa ja syvän työttömyyden alueilla työntövoimaa. Muuttoliike kuppasi maakuntien nuoret ikäluokat, ja ikäluokkien rakenteelliset vinoumat näkyvät nyt työvoiman saatavuusongelmina. Tästä pitäisi oppia se, että tänäkin päivänä tehtävät talous- ja työllisyyspoliittiset valinnat heijastuvat varmuudella vuosikymmenten päähän. Lasku tulee maksettavaksi, jos työelämään tulevat ikäluokat sysätään pysyvään epävarmuuteen. Jos tässä pääministeri Sipilän hallituksen työllisyyspoliittisessa linjassa on jotain johdonmukaista, niin se, että työttömien ja työntekijöiden joukko palastellaan pieniin osiin. Silloin ei synny yhtenäistä vastarintaa.