Puhuja: Jyrki Kasvi
Puolue: vihr
Päivämäärä: 2018-02-27 Silloin useampi edustaja olisi jo ehtinyt perehtyä valiokunnissa tiedustelulakeihin, mikä olisi todennäköisesti säästänyt meidät tältä työjärjestyksen ympärillä kuplivalta loiskiehunnalta. Silloin eduskuntaryhmät olisivat ehtineet rauhassa yhdessä ajan kanssa työstää tiedusteluvalvontavaliokunnan eduskunnan työjärjestykseltä edellyttämät muutokset. Mistä siis on kyse? Laki tiedusteluvalvonnasta velvoittaa eduskunnan perustamaan tiedusteluvalvontavaliokunnan, jonka tehtävänä on valvoa kaikkea suomalaista tiedustelutoimintaa. Siis kaikkea. Valiokunnalle on tarkoituksella jätetty valta itse päättää, miten se valvontansa kohdistaa. Tämä on ehdottomasti tiedusteluvalvontavaliokunnan vahvuus, ei heikkous. Tämä on tärkeää esimerkiksi tietoliikennetiedustelussa, jossa käytännön kytkennät tietoliikenneverkkoihin toteuttaa Suomen Erillisverkot Oy, ei suojelupoliisi eikä Pääesikunnan tiedusteluosasto. Joka tapauksessa tiedusteluvalvontavaliokunta valvoo tiedustelutoimintaa, myös suojelupoliisin tiedustelutoimintaa perusteellisemmin ja syvemmin kuin mitään viranomaista on aiemmin eduskunnassa valvottu. Ongelmaksi näyttävät kuitenkin muodostuneen suojelupoliisille edelleen jäävät poliisitehtävät. Vaikka suojelupoliisi on jatkossa suurelta tai jopa suurimmalta osin eri supo kuin ennen, koska se menettää suurimman osan poliisivaltuuksistaan ja saa uudet laajat tiedusteluvaltuudet ja lisää henkilökuntaa, niin sille jää edelleen joitakin poliisitehtäviä, kuten turvallisuusselvitysten laatiminen. Ne eivät kuitenkaan ole tiedustelutoimintaa, ja tiedusteluvalvontavaliokunnan valtuudet tulevat laista tiedusteluvalvonnasta ja koskevat tiedustelutoimintaa. Minä en ainakaan osaa lukea kyseisen lain 1 luvun 2 §:ää ja 2 lukua ja niiden perusteluja muuten kuin näin. Eduskunnan työjärjestys ei voi mennä lain edelle. Kunhan nyt vain ensin tiedettäisiin, mikä se laki sitten Ehkä tiedusteluvalvontavaliokunnan tehtävää ja nimeä tosiaan päätetään eduskunnassa muuttaa, sekin on mahdollista. Arvoisa puhemies! Poliisitoimen, myös suojelupoliisille jäävien poliisitehtävien, parlamentaarinen valvonta kuuluu hallintovaliokunnalle. Sillä ei kuitenkaan tunnetusti ole samanlaisia tiedonsaantioikeuksia kuin tiedusteluvalvontavaliokunnalle ollaan antamassa, eivätkä eduskunnan valiokunnat muutenkaan ole tavanneet kovin syvällisesti paneutua valvomiensa viranomaisten toimintaan. Työ suojelupoliisille jäävien poliisitehtävien valvonnasta kannattaakin mielestäni kohdistaa nimenomaan hallintovaliokunnan toimivaltuuksien parantamiseen osana kaiken poliisitoiminnan valvontaa, etenkin, mitä tulee salaisten pakkokeinojen käyttöön. Niiden sisäinen valvonta on poliisissa tunnetusti pettänyt pahasti, ja ne vaativat kipeästi aktiivista parlamentaarista valvontaa kahvittelun asemasta. Tiedusteluvalvontavaliokunnan jäsenille tehtävä laaja turvallisuusselvitys on herättänyt kysymyksen siitä, voisiko turvallisuusselvityksen tekevä suojelupoliisi estää itselleen epämieluisan henkilön pääsyn valiokunnan jäseneksi. Ajatus voi tuntua kaukaa haetulta, mutta jo pelkkä epäilys voi riittää vaarantamaan luottamuksen suojelupoliisiin. Siksi voisi olla perusteltua kirjata tiedusteluvaltuutetun tehtäviin näiden tiedusteluvalvontavaliokunnan jäsenten turvallisuusselvitysten tarkastaminen. Arvoisa puhemies! Mitä tulee eduskunnan työjärjestykseen esitettyihin salassapitovelvollisuuden täsmennyksiin, myös ne olisivat mielestäni edellyttäneet keskustelua eduskuntaryhmien kesken, etenkin kun nämä työjärjestyksen salassapitopykälät informatiivisina on venytetty koskemaan myös muita valiokuntia kuin tiedusteluvalvontavaliokuntaa, jonka vuoksi työjärjestys ylipäätään avattiin. Mikä ikävintä, muutokset vietiin äänestämällä läpi, yksi jopa puheenjohtajan äänellä äänten mentyä tasan. Jos jonkin, niin eduskunnan työjärjestyksen, työjärjestyksen, takana pitäisi olla mahdollisimman laaja tuki ja luottamus, ei 8—8-äänestystulos. Olen varma, että pienellä istumisella tästäkin olisi ollut mahdollista löytää muotoilut, joista ei olisi tarvinnut äänestää puhemiesneuvostossa, eikä täällä salissa olisi tänään tarvinnut väitellä siitä, mitä ”vaiteliaisuus” Nykysuomen sanakirjassa tarkoittaa. Mitään kiirettähän ei olisi ollut, koska tiedustelulakien voimaantuloon on vielä aikaa. Me emme tarvitse näitä muutoksia vielä. Esimerkiksi ”kansallisen turvallisuuden vaarantuminen” on salassapidon perusteena niin epämääräinen käsite, että sen tulkinnasta voi jatkossa syntyä ristiriitoja, jos sitä ei ole määritelty tarkkaan tai täsmennetty esimerkiksi ”merkittävällä kansallisella turvallisuudella”. Pahimmassa tapauksessa kansanedustajaa voidaan sen avulla yrittää painostaa vaikenemaan.