Puhuja: Ville Niinistö
Puolue: vihr
Päivämäärä: 2017-03-15 Etäopetuksessa juuri ne, jotka eniten tukea tarvitsevat, jäävät täysin vaille apua. Mitä me kansanedustajina voimme vastata niille turkulaisille kone- ja metallialan opiskelijoille, jotka järjestivät mielenosoituksen toissa viikolla koulutuksensa puolesta ja kysyivät: "Miksi meidän lähiopetusta ja opettajien määrää vähennetään, miksi koulutuksen tasoa heikennetään, vaikka juuri nyt Turussa on telakan menestyksen myötä iso ja kasvava tarve metallialan osaajille"? He eivät ymmärrä hallituksen politiikkaa, emmekä ymmärrä mekään oppositiossa. Me, kansamme edustajat, olemme vastuussa työstämme heille, ammatillisen koulutuksen opettajille ja opiskelijoille, ja heidät on Sipilän hallitus pettänyt. Sipilän hallitus päätti leikata 12,5 prosenttia ammatillisten oppilaitosten rahoituksesta. Se ei tehnyt toimintaa tehostavaa uudistusta ensin, kuten joskus alkujaan oli tarkoitus. Se vain leikkasi rahat. Vasta myöhemmin se aikoo toteuttaa rakenteiden ja tutkintosisältöjen uudistamista. Tämä hallituksen jääräpäinen kiinnipitäminen tästä leikkauksesta, vaikka kaikki alan asiantuntijat vetosivat hallitukseen leikkausten lykkäämisen tai edes niiden kohtuullistamisen puolesta, on käsittämätöntä. Nyt viestit oppilaitoksista ovat viestejä syvästä huolesta oman koulun tulevaisuudesta. Aloituspaikkoja karsitaan, lähiopetusta vähennetään, opetuspisteitä suljetaan ja opettajia irtisanotaan. Useat opiskelijat ja opettajat ovat lehtien palstoilla ja mielenosoituksissa olleet huolissaan. Opetusministerin äskeinen puhe ei ollut samasta todellisuudesta kuin oppilaitosten, opiskelijoiden ja opettajien todellisuus. Opetusministerin kannattaisi laskeutua täältä norsunluutornista ihmisten pariin. Tässä välikysymyksessä on kyse suomalaisten nuorten tulevaisuudesta, niistä tytöistä ja pojista, joiden tulevaisuuden hallitus on vaarantanut lyhytnäköisellä leikkauspolitiikallaan, niistä tytöistä ja pojista, joiden koulutuspolku voi kokonaan vaarantua, kun ryhmäkokoja nyt kasvatetaan, opetuksesta ja opiskelijahuollosta leikataan sekä koulutuspaikkoja vähennetään. Tässä välikysymyksessä on kyse myös opettajista: niistä naisista ja miehistä, jotka joutuvat nyt työskentelemään epävarmuudessa työpaikkansa säilymisestä, niistä naisista ja miehistä, jotka maata kiertäessäni sanovat, että he ovat pitäneet jokaisesta nuoresta parhaansa mukaan kiinni. Olen tavannut opettajia, jotka ovat hakeneet opiskelijoita kotoa, kun ovat olleet näistä nuorista huolissaan. Nyt näidenkin opettajien jaksaminen on kovilla, opettajien, jotka tekevät kaikkensa meidän nuortemme koulutuksen ja tulevaisuuden puolesta. Se viesti kannattaa ottaa vakavasti, vaikka edustaisikin hallituspuoluetta ja vaikka olisikin tämän hallitusohjelman leikkauksen takana alun perin ollut. Omilla aivoillaan saa ajatella, kun ihmisten huoli on läsnä. Vähintä siis, mitä Sipilän hallitus voi tehdä, on ottaa vastuuta teoistaan. Ammatillisen koulutuksen leikkauksessa on kyse arvovalinnasta — arvovalinnasta, jossa Sipilän hallitus on asettanut lyhyen aikavälin taloussäästön suomalaisten nuorten ja koulutuksen tulevaisuuden edelle. On harvinaisen härskiä perustella nuorilta leikkaamista nuorten tulevaisuuden turvaamisella, kuten opetusministeri äsken teki. Tällainen arvovalinta on nimittäin tulossa Suomen tulevaisuudelle kalliiksi. Jo nyt joka viides alle 25-vuotias nuori mies on koulutuksen ja työn ulkopuolella. Nuorisotyöttömyys on korkealla, ja hallitus on koulutusleikkausten lisäksi heikentänyt nuorten yhteiskuntatakuun rahoitusta. Herätyskellojen pitäisi soida. Erityisesti poikien ja miesten lisääntyvä syrjäytyminen työstä ja koulutuksesta alkaa olla jo kansallinen hätätila. Ilman toisen asteen loppututkintoa on vaikea pärjätä nykyajan ja tulevaisuuden työelämässä, ja Evan muutaman viikon vanha raportti, joka kertoi kadonneista hyvässä työiässä olevista työmiehistä, jotka ovat täysin työn ja koulutuksen ulkopuolella, sekin sanoi, että poikien syrjäytymisen ehkäisy alkaa jo varhain, jopa jo varhaiskasvatuksesta. Kun hallituksen pitäisi nostaa nuoria työhön ja hyvään tulevaisuuteen, on se vain painamassa yhä useampaa nuorta syrjään. Hallituksen leikkaukset aina varhaiskasvatuksesta alkaen ovat osuneet kovaa juuri nuorten koulutuksen tasa-arvoon, kaikkien nuorten tasa-arvoisiin mahdollisuuksiin. Varhaiskasvatuksen ryhmäkokojen kasvattaminen ja päivähoito-oikeuden rajaus on vienyt lastentarhanopettajien ja lastenhoitajien aikaa ottaa juuri niitä tukea tarvitsevia lapsia syliin. Peruskouluissa hallituksen leikkaukset ovat heikentäneet juuri tukea tarvitsevien nuorten asemaa, ja nyt amisten leikkaukset uhkaavat pudottaa yhä useamman nuoren syrjään opinpolulta kenties lopullisesti. Arvoisa puhemies! Nyt ei ole kyse siitä, mitkä edeltävät hallitukset ovat leikanneet milloin minkäkin verran ja mistä syistä. Kaikki ovat varmasti tehneet virheitä, mutta ratkaisevaa on se, mitä me olemme päättäjinä niistä virheistä oppineet — mitä me olemme virheistä oppineet, edustaja Zyskowicz, kuunnelkaa. Tässä välikysymyksessä on kyse siitä, minkälaista maata me haluamme rakentaa lapsillemme juuri tänään, juuri huomista varten, tässä ja nyt, minkälaista maata me rakennamme tämän ajan nuorille, jotka ovat kasvaneet taloudellisessa epävarmuudessa ja kansainvälisessä työn murroksessa. Tässä maassa on aina annettu lupaus siitä, että me teemme Suomesta paremman lapsillemme, me koulutamme teidät paremmin, me annamme teille paremmat valmiudet hyvään elämään, teille jokaiselle tehdään tilaa elää tässä maassa hyvää ja onnellista elämää. Tämä on se lupaus, joka on aina annettu, ja me emme voi olla se ensimmäinen sukupolvi, joka antaa tästä lupauksesta periksi. Tämän ammatillisen koulutuksen leikkauksen historia onkin surullinen esimerkki siitä, mitä suomalaisessa politiikassa on pilalla. Kerran oli laitettu joku luku jonnekin papereihin, ja vaikka uudistussisältö jäi saavuttamatta, tämä leikkaus Sipilän hallituksen toimesta toteutetaan, vaikka sitä edeltävä uudistus jäi toteutumatta. Tässähän ei ole päätä eikä häntää. Kukaan ei ole ajatellut tehdä tätä niin, että ensiksi viedään rahat ja sen jälkeen vasta tehdään uudistus, mutta Sipilän hallitus niin päätti tehdä, koska hallitusohjelmaneuvotteluissa se vain iski luvun kiinni kehyspäätökseen, ja siitä suomalaiset nuoret maksavat nyt hintaa. Edellinen hallitus tavoitteli siis säästötavoitetta ammatilliseen koulutukseen rakenteita muuttamalla. Se kaatui viime eduskunnan loppumetreillä, ja aivan syystä. Jo silloin nimittäin oli huoli siitä, kestääkö meidän koulutusjärjestelmämme enää lisäleikkauksia. Itse sain jo 2014 keväällä viestin koulutusalan ammattilaisilta, ja moni meistä sai sen. Viesti oli se, että Suomen koulutusihme on jo taantumassa eikä se enää kestä lisäleikkauksia. Siitä lähti koulutuslupaus. Me yhdessä päättäjinä ymmärsimme, että taantuman jälkeen oli leikattu koulutuksesta, oli arvioitu, että ikäluokkien pienenemisen myötä voidaan leikata, mutta raja oli tullut jo 2014 vastaan: "enää ei leikata senttiäkään koulutuksesta" oli puolueiden yhteinen vaalilupaus. Vihreät lähti vaaleihin tosissaan ajamaan sitä tavoitetta, että koulutuksen rakenteiden uudistamisesta tulevat säästöt ohjataan lasten ja koulutuksen parhaaksi, laadun parantamiseen ja kasvatuksellisiin sisältöihin niin varhaiskasvatuksessa kuin ammattikouluissa, niin peruskouluissa kuin korkea-asteella. Uskon, että muut oppositiopuolueet nykyisessä oppositiossa ovat tästä samaa mieltä. Mutta mitä siis teki Sipilän hallitus? Se petti koulutuslupauksen, eikä edes vähän, vaan todella röyhkeästi. Tähän mennessä Sipilän hallitus on jo leikannut vuositasolla yli puoli miljardia euroa koulutuksesta ja tutkimuksesta yhteen laskettuna. Useimmilla koulutusasteilla leikkaukset ovat vain kasvaneet, kun ne piti lopettaa kokonaan. Ammatillisen koulutuksen osalta hallituksella olisi ollut kaksi vuotta aikaa ottaa opikseen ja havaita nuorten lisääntyvä nuorisotyöttömyys