Puhuja: Pilvi Torsti
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-04-18 Käsittelyyn tulevan lukiolain osalta haluan nostaa esiin kolme näkökulmaa: ensinnä lain roolin laajemmin osana koulutusjärjestelmäämme, toiseksi lukiolain yleissivistävän lähtökohdan ja kolmanneksi työrauhan, joka lukioihin täytyy taata ja joka pitää lain käsittelyssä ja aikatauluissa huomioida. Aloitetaan laajemmasta näkökulmasta koulutusjärjestelmään. Koulutuspolitiikassa pitäisi aina tavoitella kokonaisvaltaisuutta. Siksi tämän lain kohdalla olennainen näkökulma on kysymys toisen asteen kokonaiskuvasta. Siihen liittyy hiljattainen talouspolitiikan arviointineuvoston suositus siitä, että kaikki suorittaisivat toisen asteen, kun nyt jopa 15 prosenttia jää tutkintoa vaille, kun katsotaan noin 30-vuotiaita. Ajattelu liittyy tietysti oppivelvollisuuden laajentamiseen ja laajaan tavoitteeseen joustavasta 12-vuotisesta peruskoulutuksesta, joka olisi malli, jota kohti minusta kannattaisi muutenkin liikkua ja joka olisi myös kansainvälisen ajattelun mukainen. Toisekseen, lukiolaissa on arvokasta se, että se tunnistaa lukion yleissivistävän luonteen, johon on säännöllisesti viime vuosina kohdistunut paineita, aivan niin kuin edustaja Mikkonen tuossa otti jo aiemmin esiin. Tämä yleissivistävyyden korostaminen on oikea tapa vastata 2020-luvun työelämän tarpeisiin. Varmuudella kai tiedämme vain sen, että emme tiedä tulevaisuudesta, ja se onkin oikeastaan juuri se tärkeä tieto. Paras tapa valmentaa nuoria tuntemattomaan on turvata tietämyksen ja osaamisen laaja-alaisuus ja opettajille työrauha huomioida erilaisia oppijoita. Laaja sivistys on myös parasta vastalääkettä verkkopopulismiin, valeuutisiin ja muihin yhteiskuntarauhaa uhkaaviin ilmiöihin. Nuoret seuraavat yhä vähemmän esimerkiksi Yleisradion lähetyksiä tai perinteisten sanomalehtien journalismia. Sen sijaan he ottavat yhä enemmän tiedon maailmasta tubettajilta ja omilta somekanaviltaan. Näin koulun antaman sivistyspohjan merkitys ja tärkeys korostuu entisestään. Toisen asteen kokonaiskuvan ja yleissivistyksen lisäksi puutun tässä vielä tähän työrauhan varmistamiseen lukioiden opettajille ja oppilaille, ja nyt puhun nimenomaan työrauhasta ajankäytön ja opettamisen näkökulmasta. OAJ julkaisi parisen viikkoa sitten selvityksensä, jossa se oli kysynyt lukio-opettajien kuulumisia ja näkemyksiä omasta työstään. Opettajat kertoivat lisänneensä työhön käyttämäänsä aikaa viimeisen seitsemän vuoden aikana, mutta sitä aikaa oli lisätty kaikkeen muuhun paitsi opettamiseen eli omaan ydintyöhön. Tämän opettajien lisääntyneen työmäärän ja työhön käytetyn ajan taustalla lienee se, että meillä on ollut monia erilaisia hallinnollisia ja muita sisällöllisiä muutoksia. Uudet opsit tulivat tosiaan voimaan 2016, niitä valmisteltiin sitä ennen useita vuosia hyvin osallistavassa prosessissa, ja näitä oppimateriaaleja valmistellaan koko ajan. Lisäksi tuntijakokokeilu alkoi viime vuonna. Sähköiset ylioppilaskirjoitukset saadaan tosiaan kaikissa aineissa voimaan vasta ensi vuonna, ja ainakaan minulle tulevan palautteen pohjalta tämä sähköistäminen ei ole ollut lainkaan pulmatonta, ja itse asiassa monimutkaisimmat vaiheet ovat ehkä vielä ensi keväänä edessä. Nyt lakiesitys lähtee siitä, että meidän pitäisi aloittaa uusien opsien valmistelu tämän lakiesityksen mukaisesti niin, että ne tulisivat mahdollisesti voimaan 2021, siis vain viisi vuotta edellisen opetussuunnitelmauudistuksen jälkeen. Valiokunnassa on varmaan syytä miettiä, onko tuo aikataulu perusteltu ja miten uudistus toteutetaan niin, että lukio ei tunnu opettajista ja oppilaista ikään kuin sarjalta tämmöistä uudistushumppaa vaan ennakoivalta koulutukselta. Opettajille ja oppilaille pitää taata työrauha ja aiempien muutoksien vaikutukset arvioida ennen kuin uusia tehdään. Sehän tämän koko tuntijakokokeilun idea oli: saada sen vaikutukset ja sitten miettiä