Puhuja: Merja Mäkisalo-Ropponen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-03-28 En päässyt ensimmäiseen käsittelyyn ja sen takia käytän tässä nyt hiukan pidemmän puheenvuoron tässä toisessa käsittelyssä. Ensinnäkin haluan kiittää aloitteen laatijoita. Aloitteessa esille nostetut ongelmat ovat todellisia, mutta samalla on kyllä kuitenkin todettava, että siinä esitetyt keinot ongelmien korjaamiseksi eivät ole täysin kohdallaan. Kokonaan nollatuntityösopimuksia ei voida kieltää, sillä esimerkiksi monelle opiskelijalle mahdollistuu niiden avulla tehdä opiskelun ohella itselleen sopiva määrä työtä. Myös eläkkeellä oleville ja satunnaisten lisäansioiden hankkijoille nollatuntisopimus voi sopia hyvin. Ongelmaksi nämä sopimukset tulevat, jos ihminen tarvitsee elääkseen kokoaikaista työtä ja hän tarvitsee säännöllisen toimeentulon pystyäkseen suunnittelemaan elämäänsä eteenpäin. Perusperiaatteena tulee aina olla, että työntekijän tuntien on oltava riittäviä niin, että työstä saatu palkka riittää elämiseen. Ellei näin ole, ihmisellä on oltava oikeus riittävään perusturvaan. Nollatuntisopimukset aiheuttavat köyhyyden lisääntymistä, koska ne omalta osaltaan luovat kannustinloukkuja ja sysäävät ihmisiä toimeentulotuen käyttäjiksi sekä jopa vaikeuttavat tuen maksamista. Näin tapahtuu, koska todellisen työnteon ja siitä saadun palkan sekä elämiseen tarvittavan tulon kokonaisuus on sumea ja usein riittämätön. Usein vähäisestäkin työstä maksettavan palkan saaminen työntekijän tilille kestää kohtuuttoman kauan. Ruoka- ja asumismenot ovat kuitenkin jokapäiväiset ja vakiot. Nollatuntisopimukset eivät takaa minkäänlaista turvaa ja ennakoitavuutta elämään. Ne perustuvat työmarkkinoille syntyneeseen käytäntöön, joka hyödyntää sitä, ettei laissa ole nimenomaan säädetty, mitä voidaan sopia työajasta. Nollatuntisopimusten suhde työsopimuslaissa säädettyyn työsuhdeturvaan on varsin epäselvä. Nollatuntisopimuksella työskentelevät ovat osa-aikaisia työntekijöitä, joten työnantajilla on velvollisuus tarjota ilmaantuvaa lisätyötä ensisijaisesti heille ennen kuin lisärekrytointeja tehdään, mutta käytännössä tämä lainkohta suojaa heikosti nollasopimuksella työskenteleviä. Nollatuntityösopimuksella työskentelevä työntekijä on usein täysin työnantajan armoilla: jos olet työnantajan kanssa eri mieltä jostain asiasta, tunnit voivat loppua kokonaan; jos sairastut, työtunnit loppuvat kenties saman tien. Jotkut työnantajat pitävät useita nollatuntisopimuslaisia listoillaan ja tarjoavat työtä satunnaisesti, vaikka on osoitettavissa, että työntekijän tarve olisi kokoaikaista. Nollatuntisopimuksia käytetään siis myös puhtaasti työsuhdeturvan kiertämistarkoituksessa tilanteissa, joissa työnantajalla olisi työtä tarjolla säännöllisesti. Myös täyspäiväistä säännöllistä työtä tehdään nollatuntisopimuksilla. Yhteenvetona voidaankin todeta, että nollatuntityösopimukset ovat käytännössä työsuhteita ilman työsuhdeturvaa. Tällainen työntekijöiden hyväksikäyttö on lailla kiellettävä. Työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa kaikki olivat sitä mieltä, että ongelma on todellinen ja koskettaa erityisesti nuoria ja naisia. Ongelmat on kuvattu melko kattavasti valiokunnan mietintölausunnossa. SDP, vasemmistoliitto ja kristilliset jättivät valiokunnan lausuntoon kuitenkin eriävän mielipiteen, sillä valiokunnan mietintöön ei ole selvästi kirjattu, että tarvitsemme selkeää lainsäädäntöä epäkohtien korjaamiseksi. Mietinnössä todetaan, että asioita pitää selvittää ja arvioida, mutta selvittäminen ja arvioiminen eivät enää riitä, nyt tarvitaan työntekijää suojelevaa lainsäädäntöä. Tästä ministeri Lindström on käsittääkseni samaa mieltä, ja olisimme toivoneet, että myös valiokunnan mietinnössä olisi annettu selkeä tuki tälle asialle. Nyt mietinnössä moni asia jää auki ja lisäksi hyvät asiat kumotaan toteamalla, että työntekijän suostumuksella voi nollatuntityösopimuksia jatkossakin tehdä. Työntekijä suostuu, koska muuta työtä ei ole tarjolla. Lainsäädännön tulee aina olla heikomman puolella, ja tämä näkökulma jäi valiokunnan mietinnössä puutteelliseksi. Työelämän pelisääntöjen on koskettava kaikkia työntekijöitä ja kaikkea työtä. Ei voi olla työsuhteen muotoa, jota ei tunneta lainsäädännössä. Näin on kuitenkin nollatuntisopimusten kohdalla.