Puhuja: Eero Heinäluoma
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-06-08 Arvoisa puhemies! On miellyttävää todeta, että liikenne- ja viestintävaliokunta on voinut yksimielisesti esittää tämän lakiehdotuksen hyväksyttäväksi. Niin kuin täällä edustaja Jalonen totesi, se perustuu parlamentaarisen työryhmän työhön — aika pitkään, haastavaan työhön — joka tästä aiheesta valmistui vuosi sitten kesäkuussa. Taustahan tuolle työryhmälle oli se, että Sipilän hallitus oli hallitusneuvottelujen yhteydessä ryhtynyt tekemään Yleisradiota koskevia päätöksiä poiketen siitä periaatteesta, joka Yleisradion asioiden hoidossa on ollut vuodesta 1948, Lex Jahvetiksi kutsutusta lainsäädännöstä lähtien. Silloinhan hyväksyttiin periaatteeksi se, että Yleisradio toimii eduskunnan valvonnassa ja sitä koskevat päätökset tehdään parlamentaarisesti sen estämiseksi, että Yleisradion merkittävää tiedotusvaltaa ei voida käyttää hallituksen tai minkään hallituspuolueen tai ylipäänsä minkään puolueen hyväksi. Näin tällä pitkällä perinteellä, että asioita käsitellään parlamentaarisesti, on haluttu turvata Yleisradion luotettavuus. Tuo Sipilän hallituksen poikkeama tästä säännöstä oli valitettava, koska kun valitettava, koska kun hallitus teki päätöksen puuttua Yleisradion rahoitukseen, syntyi tietysti epävarmuus siitä, voiko Yleisradio harrastaa riippumatonta journalismia ilman että kriittisistä kommenteista tai uutisoinneista rangaistaan rahoituksen muodossa. Tämähän on sellainen kiristysruuvi, jota maailmalla on käytetty kansallisia radioyhtiöitä kohtaan, mutta sellaisissa maissa, joihin me mitenkään emme halua samaistua. En halua uskoa, että tällaisesta olisi Suomessa ollut kysymys, mutta joka tapauksessa tämä rahoituksen avoimuus aiheutti epävarmuutta, ja tältä kannalta katsoen oli hyvä, että tämän työryhmän kautta palattiin parlamentaarisen valmistelun tielle. Pyydän saada vielä kiittää siinä työssä mukana olleita, aivan erityisesti edustaja Satosta, nykyistä varapuhemiestä, joka teki erinomaisen suuren työn, jotta tuo työryhmä saattoi päätyä yksimieliseen esitykseen aika kaukaisista alkulähtökohdista huolimatta. Kun tuota Satosen työryhmän työtä tehtiin, siinä mukana olleet — myös hallituspuolueiden edustajat ja ehkä juuri he — sanoivat, että tässä hallituksen liikkeellelähdössä on yleisesti ymmärretään, että on tarve palata näihin vuoden 48 Lex Jahvetin periaatteisiin ja siihen, että päätöksiä tehdään niin, että kaikki eduskunnassa edustettuna olevat puolueet voivat olla yhtä aikaa läsnä ja sitä kautta varmistua siitä, että Yleisradion riippumattomuus on jatkossakin turvattu. Tämä riippumattomuus on nyt sitten se avainsana luotettavalle, vapaalle ja menestyvälle tiedonvälitykselle. Tämän työryhmän ehdotuksen valmistumisen jälkeen on jonkun verran keskusteltu tästä Yleisradion strategiasta ja sen hyväksymisestä hallintoneuvostossa, ja myös alan tutkijoita on ottanut tähän keskusteluun osaa, joskin vähän myöhäsyntyisesti — eli noin yhdeksän kuukautta sen jälkeen, kun tämä työryhmän ehdotus oli luovutettu, syntyi uusi keskustelu ehkä vähän epäonnistuneista poliittisista puheenvuoroista, jossa tavallaan asetettiin kyseenalaiseksi, miksi tämä muutos tehdään. Näihin liittyi siis se huoli, onko tällä tarkoitus puuttua Yleisradion journalismiin. Niin kuin täällä edustaja Jalosen johtaman liikenne- ja viestintävaliokunnan mietinnössä hyvin todetaan, tällaista tarkoitusta ryhmässä ei ollut. Eli lähtökohta oli se, että hallintoneuvosto voi edustaa omistajaa ja päättää Yleisradion toimintojen suurista linjoista mutta ei puuttua journalismiin, ja on hyvä, että valiokunta on mietintöönsä kirjannut tämän ajatuksen, että kun strategia hyväksytään, sillä ei ole tarkoitus puuttua journalistisiin ratkaisuihin tai journalistisiin linjoihin. Aikaisemmassa laissahan luki niin, että hallintoneuvosto päättää merkittävistä muutoksista Yleisradion toiminnassa, ja tietysti tämä strategia nyt edustaa sitä samaa ajattelua, joka oli aikaisemmassa laissa. Itse koen, että se, että hallintoneuvosto ottaa tämän strategisen kannan, kannan, on ihan perusteltu ratkaisu. Tietysti nyt sitten uudelle hallintoneuvostolle tulee kyllä paljon odotuksia, ja sen täytyy tehdä työnsä hyvin viileästi harkiten, ja kun ensimmäistä kertaa tämä asia hallintoneuvostossa päätetään, on merkittävää, että se tehdään semmoisella tavalla, että se luo lujan, ankkuroidun pohjan tuleville menettelyille. Tämä on tärkeää, että Yleisradion toimittajat voivat luottaa siihen, että he saavat tehdä työnsä vapaasti ja tähän journalismin linjoitukseen ei ulkopuolelta puututa. Se on sitten eri asia, että totta kai Yleisradionkin toimintaa pitää voida arvioida ja saa olla myös kriittisiä arvioita ja ne ovat sallittuja, mutta tärkeätä on, että hallintoneuvosto ei ryhdy tätä työtä tekemään, niin kuin ei myöskään Ylen hallitus. Tämä on siis yksi näkökohta tässä riippumattomuudessa. Joudun palaamaan tähän kysymykseen, miten tämä parlamentaarinen valmistelu sujuu. Itse oletin, että Satosen työryhmän työssä käyty keskustelu on ollut ilmapiiriä selkeyttävä ja parantava ja että on aito sitoumus tähän yhteiseen valmisteluun. Kuitenkin taas tähän asiaan palattiin kehysriihessä tänä vuonna, ja hallituspuolueet olivatkin yllättäen tehneet päätöksen, että yleisradioveroa ryhdytään järjestelemään uusiksi. Tämä päätös tehtiin jälleen yksipuolisesti ilman että siitä siitä olivat kaikki eduskuntapuolueet tietoisia. Tänäkään päivänä ei tiedetä, minkä kokonaisuuden osana yleisradiomaksuja on pidetty, mitä muuta samassa yhteydessä on sovittu, kuka on saanut ja kuka on antanut ja mikä pelinappula tämä Yle-maksu on tässä yhteydessä ollut. Se on siis huono menettelytapa periaatteelliselta kannalta, ja jälleen palataan tähän samaan, mistä Sipilän hallitus silloin 2015 kesällä aloitti. En ole kuullut selitystä, miksi tämä otettiin pois tältä sovitulta parlamentaariselta reittivalinnalta ja taas vietiin hallituspuolueiden yksipuoliseen päätöksentekoon. Tämä on ongelmallinen siltäkin kannalta, että Satosen työryhmän työssä Yleisradion rahoituksesta ja rahoitustarpeesta sovittiin vuosille 17 ja 18 mutta vuosi 19 jäi auki. Tuosta vuoden 2019 Yle-indeksistä, joka määrittää Yleisradion saaman rahoituksen, sovittiin, että se arvioidaan vuoden 2018 syksyllä huomioiden muun muassa taloustilanteen kehitys. No, nyt on aika vaikea ajatella, että Yle-veroa voitaisiin ratkaista ilman että tiedetään, kuinka paljon sillä ollaan keräämässä rahaa, ja sen takia olemme esittäneet, että jos halutaan puhua maksuista, se voi tapahtua ihan normaalilla aiemmin sovitulla tavalla, parlamentaarisella tavalla, mutta että sen ehto on, että samassa yhteydessä ratkaistaan tämä vuoden 2019 Yle-indeksin kohtalo. — Järkeenkäypää: jotta tietää, kuinka paljon pitää kerätä varoja, pitää tietää, kuinka paljon ollaan käyttämässä. Tätä maksun käsittelyä varten liikenne- ja viestintäministeriö asetti työryhmän, joka oli parlamentaarinen, edustaja Turusen johtama. Siellä esitin, kuten oppositio kokonaisuudessaan, että samassa yhteydessä sovitaan sitten vuoden 2019 Yle-indeksin kohtalo, Yleisradion saama rahoitus vuonna 2019. Tässä kävi kuitenkin sillä tavalla, että suureksi yllätyksekseni työryhmän puheenjohtaja ilmoitti, että työtä ei voidakaan jatkaa, jos samaan aikaan pitäisi sopia tämä Ylen tarvitseman rahoituksen taso. Työryhmän puheenjohtaja ilmoitti, että työryhmän työ päättyy tuloksettomana. Näin kerrottiin julkisestikin, eräiden muidenkin tietojen säestämänä, jotka kylläkään eivät olleet sitä, mitä ryhmässä tapahtui, mutta joka tapauksessa kerrottiin, että työryhmän työ on päättynyt. Suureksi hämmästyksekseni sain tänään sähköpostiin kirjeen, jossa työryhmän puheenjohtaja ilmoittaa — ilmeisesti työryhmä kuitenkin jatkaa työtänsä