Puhuja: Anna Kontula
Puolue: vas
Päivämäärä: 2018-04-25 Arvoisa puhemies! Edustaja Filatovin jälkeen on hyvä jatkaa. Hyvin usein — sanoisinpa, että jopa päivittäin — tässä salissa puhutaan siitä, miten työn ehtoja pitää heikentää, jotta saataisiin lisää työtunteja tai työpaikkoja tai työllisyyttä. tässä järjestelmässä onkin totta, että työtuntien lisääminen, työllisyyden parantaminen, on periaatteessa tavoiteltava asia. Jollakin meidän täytyy tämä meidän hyvinvointivaltiojärjestelmämme pitää pystyssä. Mutta jos me puhumme vain työllisyydestä ja työtunneista, niin me syyllistymme kahteen virheelliseen taustaoletukseen: ensinnäkin siihen, että kaikki työtunnit aina ovat toivottavia eivät ne ole, osa työtunneista syntyy sellaisiin yhteiskunnallisiin ongelmiin reagoimisesta, joita me emme tänne toivo — ja siihen, että kaikki työtunnit ovat samanarvoisia — eivät ole, mitattiin työtä sitten siitä saatavan yhteiskunnallisen hyödyn tai työstä syntyvän arvon pohjalta. Olimme jonkin aikaa sitten valiokunnan kanssa käymässä Keniassa, ja sairastuin ja tarvitsin apteekista lääkkeen. Se hotelli onnistui työllistämään kahdeksan henkilöä kahdeksi tunniksi hakemaan sitä lääkettä minulle apteekista. Kyllä siinä työtunteja kertyi. Mutta todennäköisesti kysymys ei ollut sellaisesta työmarkkinailmiöstä, jota me tähän maahan toivomme. Tässä järjestelmässä, jossa työntunteja halutaan, pitää sen takia rinnalla, kun niitä pyritään lisäämään, huomioida ensinnäkin myös työn tuottavuus, joka yleensä paranee silloin, kun työntekijä voi kehittyä sirpaletyöntekijästä jonkin alan ammattilaiseksi, ja joka hyvin laajan tutkimuskirjallisuuden perusteella paranee silloin, kun työpaikan henki paranee ja ihmiset voivat pitkäjänteisesti kehittää omaa työtään, kun työntekijöiden yhteistoiminnasta syntyy enemmän kuin mitä kukin tekisi yksinään. Edelleen silloin, kun niitä työtunteja halutaan lisätä, on samaan aikaan syytä poliittisessa päätöksenteossa miettiä työvoiman uusintamiskustannuksia — tästä jo edustaja Filatov puhuikin. Jos me tuotamme sellaista työtä, jossa merkittävä osa ihmisten tulonmuodostuksesta edelleen syntyy verovarojen kautta, niin silloin me tarvitsemme jonkun myös niitä veroja maksamaan. Ja silloin on pakko paisuttaa julkista sektoria, jotta saadaan maksettua tukiaiset yrityksille tästä työn muodosta. Se saattaa olla yksittäisen yrityksen etu, mutta se ei yleensä ole kansantalouden etu. Edelleen niitä työtunteja keräillessä on otettava huomioon kaikki ne välilliset vaikutukset, joita poliittisilla päätöksillä on varallisuuseroihin, koettuun hyvinvointiin ja yleisesti järjestelmän legitimiteettiin. Kun työehtoja kovin paljon heikennetään, niin yleensä ihmiset hyvin pian oppivat, että tämä järjestelmä ei ole heitä varten. Ja sillä taas on paitsi ihmisten hyvinvoinnin kannalta ihmisten tulonmuodostuksen kannalta myös yritysten hyvinvoinnin ja kansantalouden tilan kannalta seurauksia, kun luottamuspääoma murenee. Meillä on maailmassa paljon esimerkkejä maista, joissa töitä tehdään ihan hurjasti enemmän kuin Suomessa, joissa saattavat töitä tehdä kaikki lähes päiväkoti-ikäisistä vanhuksiin. Nämä maat ovat johdonmukaisesti sellaisia maita, joista meidän ei kannata omaan järjestelmäämme ottaa esimerkkiä, joissa ollaan työtuntien määrässä, työllisyysasteessa varmasti päästy hyvin korkealle, mutta nämä muut seikat ovat jääneet varjoon. Sen takia minä peräänkuulutan tältä salilta parempaa, viisaampaa ja kattavampaa päätöksentekoa ja ennen kaikkea tavoitteenasettelua.