Puhuja: Merja Mäkisalo-Ropponen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2017-06-14 Arvoisa puhemies! Kiitos jälleen oikeusasiamiehelle perusteellisesta ja puhuttelevasta kertomuksesta. Olen ennättänyt vasta selailemaan tätä kertomusta, mutta minusta näyttää, että on nostettu esille samoja asioita kuin aiempinakin vuosina, ja tämä tarkoittaa sitä, että valitettavan paljon samoja ihmisoikeusloukkauksia kansalaiset joutuvat arjessa kohtaamaan. Kuten tässä kertomuksessa sivulla 119 todetaan, kymmenen keskeistä suomalaista perus- ja ihmisoikeusongelmaa, jotka oikeusasiamies Jääskeläinen toi jo vuonna 2013 esille, ovat edelleen samat. Tämä kymmenen kohdan luettelo on hyvä, ja niin kauan kuin näissä perusasioissa on puutteita, on hyvä tuoda niitä vuosittain esille. Tässä puheenvuorossa otan nyt kantaa ainoastaan vammaisten ja vanhusten tilanteeseen. YK:n vammaisyleissopimuksen tarkoituksena on edistää, suojella ja taata vammaisille henkilöille täysimääräisesti ja yhdenvertaisesti kaikki ihmisoikeudet ja perusvapaudet sekä edistää vammaisten henkilöiden ihmisarvon kunnioittamista. Syrjintäkielto, esteettömyys ja saavutettavuus ovat vammaisyleissopimuksen johtavia periaatteita. Yleissopimuksessa korostetaan vammaisten henkilöiden itsemääräämisoikeutta ja mahdollisuutta osallistua heitä koskevaan päätöksentekoon. Nämä periaatteet eivät siis edelleenkään toteudu, ja siksi on tärkeää, että tässäkin kertomuksessa vammaisten henkilöiden oikeudet ovat niin keskeisesti esillä omana asianaan. Edelleen on ongelmia muun muassa perusoikeuksien rajoittamisessa ja kehitysvammaisten erityishuollossa. Palveluissa on paljon puutteita ja palvelusuunnitelmien ja erityishuolto-ohjelmien laatimisessa on usein huomautettavaa. Asioiden käsittelyssä ja päätöksenteossa on viivästyksiä ja menettelytapavirheitä. Esteettömyyden ja saavutettavuuden periaatteet eivät toteudu. Esteettömyys ymmärretään edelleen liian kapea-alaisesti vain liikuntaesteettömyytenä ja unohdetaan, että siihen kuuluu kaikkien aistien esteettömyys. Esteettömässä ympäristössä — tämä koskee myös esimerkiksi digitaalista ympäristöä — jokaisen on helppo liikkua, kuulla, nähdä ja hahmottaa. Mielestäni satavuotiaassa Suomessa kannattaisi tavoitteeksi asettaa seuraaville vuosikymmenille esteetön Suomi. Esteettömyys on yhdenvertaisuutta, ja jos se otetaan kaikessa suunnittelussa alusta alkaen huomioon, siitä ei aiheudu ylimääräisiä kustannuksia. Tätä kertomusta selatessani ajattelin monessa kohdassa myös kulttuurien merkitystä esteettömyyden toteuttamisessa. Esimerkiksi vanhustenhoitoyhteisöissä korostuu helposti turvallisuuden periaate itsemääräämisoikeuden kustannuksella. Perinteisesti hoitokulttuureissa on kiinnitetty enemmän huomiota fyysisen turvallisuuden varmistamiseen kuin elämän mielekkyyden takaamiseen, ja tätä kulttuurista merkitystä on kovin vaikea muuttaa. Myös omaiset saattavat jopa vaatia rajoittamistoimenpiteiden käyttöä perustellen, että ei vain sattuisi mitään vahinkoja. Ongelma vanhustenhoidossa on myös se, ettei meillä tällä hetkellä ole riittävää säädösperustaa, jonka avulla voidaan puuttua turhien rajoittamistoimenpiteiden käyttöön. Toivonkin, että ministeriössä valmisteilla oleva itsemääräämisoikeuslaki tulisi pian tänne eduskunnan käsittelyyn. Toivottavasti sen avulla saadaan muutettua myöskin kulttuurisia asenteita. Arvoisa puhemies! Valitettavasti Valitettavasti apua tarvitsevien ikäihmisten kohtelussa ja hoidossa on edelleen isoja puutteita. Ne tulivat jälleen esille tässä kertomuksessa. Jatkuvasti tulee ilmi ravinnon, hygienian, vaippojen vaihdon, kuntoutuksen ja ulkoilun puutteita. Nämä puutteet johtuvat usein riittämättömästä henkilökunnan määrästä ja/tai koulutuksen puutteesta. Liian vähäinen henkilökuntamäärä johtaa helposti myös lääkkeiden, erityisesti psyykenlääkkeiden, turhaan käyttöön. Erityisesti muistisairaiden hoidossa tulee esille se, että jos henkilökunnalla ei ole aikaa toimia ikäihmisten kanssa vuorovaikutuksessa tai tehdä heidän kanssaan yhdessä asioita, tulee levottomuutta ja haasteellista käyttäytymistä, jota sitten hoidetaan rauhoittavilla lääkkeillä. Rauhoittavien lääkkeiden käyttökin on näissä tapauksissa turhien rajoitteiden käyttämistä ja kaltoinkohtelua. Toisaalta henkilökunnan riittävä määräkään ei auta, jos työntekijöillä ei ole osaamista kohdata muistisairasta oikealla tavalla. Muistiliiton puheenjohtajana olen huolissani siitä, että henkilöstömitoitukset ovat monessa paikassa muistisairaiden inhimillisiin tarpeisiin nähden aivan liian alhaisia ja jatkuvasti tulee Muistiliittoon valituksia myös vakavasta ammattitaidon ja osaamisen puutteesta. Me joudumme kuuntelemaan sekä sairastuneiden että omaisten viestejä näistä asioista. Myös kotihoidossa henkilöstöresurssit ovat monin paikoin riittämättömiä inhimillisen ja laadukkaan kotona asumisen varmistamiseksi. Arvoisa puhemies! Hyvä oikeusasiamies! Luin tänään Helsingin Sanomista uutisen, jossa naapurit yrittävät estää kehitysvammaisten nuorten asuntolan rakentamisen asuinalueelleen,