Puhuja: Timo Heinonen
Puolue: kok
Päivämäärä: 2018-06-12 Arvoisa rouva puhemies! Kuolemanlintu, niin kuin naakka ennen tunnettiin, on tänä päivänä hyvinkin yleinen yleinen isolla alueella. Suomessa taitaa pesiä reilusti yli 100 000 naakkaparia tänä päivänä, ja erot ovat alueellisesti merkittäviä. Itse asiassa jossain määrin olisi ehkä syytä jatkossa pohtia myös sentyyppisiä ratkaisuja, että tällaiset päätökset eivät olisi enää koko Suomea kattavia taikka niin isoja alueita kattavia, vaan mieluummin ehkä pohtia sitten alueellisia ratkaisuja, jos oikeasti koetaan niin, että jollain alueella naakkoja kaivattaisiin lisää, sillä isolla alueella niitä ei todellakaan ole pitkään aikaan kaivattu. naakan, kuolemanennelinnun, vaikutus olisi sellainen kuin sen aikanaan harvalukuisempana uskottiin olevan, niin en minäkään enää tätä puhettani pitäisi, sillä joka päivä satoja naakkoja näen oman kotipiirini ja kirkonkylämme ympäristössä. Minuun otti yhteyttä ensimmäisen kerran 2010-luvun 2010-luvun alkupuolella loppilainen maanviljelijä Aulis Nikkola, joka totesi, että nyt tähän täytyisi saada joku muutos. Tein silloin kirjallisen kysymyksen asiasta, mutta ympäristöministeri Niinistö ei katsonut tarpeelliseksi ryhtyä toimenpiteisiin asian kanssa. Viljasatoa, kymmeniä hehtaareja hetkessä, tuhosivat, tuhosivat myös rehupaaleja, tuhosivat vanhan kirkon katon, monien muiden kirkkojen ja vanhojen rakennusten kattoja, piippuja, hormeja — puhumattakaan sitten siitä ulostemäärästä, mitä esimerkiksi ympäristöön tuli. Mietin, että antaa tilanteen olla — Niinistöltä, vihreiden Niinistöltä, ei ollut lupa odottaa muutosta tilanteeseen. Uusin tämän kysymykseni tämän hallituksen alkutaipaleella, ja silloin asia alkoi saada myös myönteisempää, vihreää valoa, kiitos ympäristöministeri Tiilikaisen ja maa- ja metsätalousministeri Lepän, ja nyt meillä on käsittelyssä esitys, jossa naakkaa esitetään poistettavaksi rauhoitettujen eläinten ja lintujen listalta. Toki tämä normaali pesintäaikainen rauhoitus edelleen, tämänkin jälkeen, säilyisi. Edustaja Reijonen piti erinomaisen puheenvuoron, ja melkein olisin voinut todeta, että yhdyn siihen, ja päättää oman puheeni siihen. Siinä oli juuri se, mikä meillä maaseudulla ihmisten henki tänä päivänä on. Me ymmärrämme ympäristönsuojelun, luonnonsuojelun, mutta kohtuus kaikessa, ja siitä tässäkin asiassa on ollut kyse. Ja yhdyn kyllä siihenkin huomioon, että esimerkiksi merimetsot ovat seuraava, voisi sanoa, vitsaus. Ne ovat leviämässä jo eteläisen Suomen järville, ja nähtäväksi jää, missä vaiheessa tuhot alkavat olla samanlaisia kuin saaristossa. Nyt olemme jo valitettavasti nähneet tilanteita, joissa ihmiset ovat ottaneet oikeuden omaan käteensä, mitä en tietenkään ole kannattamassa enkä suosittelemassa, mutta se kuvaa sitä tilannetta, turhautuneisuutta siihen, että ei ole laillisia mahdollisuuksia puuttua siihen, että vaikkapa oma mökkisaari tuhoutuu vuoden sisällä täydellisesti. hanhet ja muut ovat merkittävästi lisääntymässä. Sen takia ehkä itse halusin tämän puheenvuoron pitää, että halusin kiittää Aulis Nikkolaa, joka herätti minun ajatteluni ja huoleni tähän — en ollut siihen sillä tavalla kiinnittänyt huomiota, vaikka hevosen selässä monet kerrat naakkaparvia katsellut olenkin. Toinen syy oli se, että meidän pitäisi miettiä tällaisia alueellisia ratkaisuja, että voisi olla niin, että puretaan isolta osin esimerkiksi rauhoituspäätös, ja jos on tarpeen, niin joku alue voitaisiin jättää, jos koetaan niin, että siellä esimerkiksi populaatiot eivät ole riittäviä ja kestäviä. Enkä usko, että itse asiassa kukaan maaseudun ihminen menee naakkaa tappamaan, jos kuolemanlintuja yksittäisiä pareja silloin tällöin taivaalla näkyy lentämässä.