Puhuja: Markku Rossi
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2017-10-12 Suurin osa suomalaisista veteraaneista on voinut elää aivan normaalin elämän. Invalideille on annettu invalideille kuuluvaa tukea, veteraanit ovat saaneet omaa tukea — ja nyt tietysti tarve korostuu iän myötä. mantrasta, että asia olisi pitänyt hoitaa jollakin lailla kuntoon, joutuu kysymään, että mitä se sitten suomeksi tarkoittaa. Ainahan on myös meidän sosiaaliturvassamme aukkoja. Aina on myös normaalin sosiaaliturvan kautta tilanteita, että ei ole voitu kaikille riittävästi tukea antaa. käytti tuossa aiemmin hyvän puheenvuoron, jonka perusteella itse asiassa pyysin tämän puheenvuoron. Minusta hän lähestyi juuri oikealla näkökulmalla tätä asiaa. Luulen, että sitä vastoin tämä sosiaalidemokraattien vastalause on kyllä vähän kuin vahingossa tehty, ikään kuin luullen, että tämä asia ei ole kunnossa. Mutta hyvä näin, olkaamme iloisia ja kilvoitelkaamme, jos nyt haluamme kilvoitella siitä, kuka on mitäkin tehnyt. Minä luulen, että veteraanit, jotka seuraavat maailman menoa — hyvin monet vielä elossa olevista veteraaneista — hymyilevät tälle meidän keskustelullemme. He tietävät kyllä, mistä on ollut kysymys, mutta se, että se henkinen tuki tuolla 60—70-luvuilla jäi vajaaksi, on ollut ehkä se kaikkein pahin puute, ei niinkään se taloudellinen tilanne, josta tässä helposti puhutaan. Herra puhemies! Kun näyttää tulevan 2 minuuttia täyteen, niin siirrynpä pönttöön, korjaan, puhujakorokkeelle. Kilpailukyvyn parantamisen yksi keskeinen näkökulma on ollut se, mikä tosin jäi, vähän pelkistetysti sanottuna, nyt niiden kahden kätilön varaan. Julkinen sektori otti siitä isomman osan. Mutta verohelpotukset ja yhteiskunnan verotuksessa vastaantulo ovat kompensoineet käytännössä nämä menetykset. Tämä on iso asia, jossa on siirretty sitten myös se tuki tavallaan yhteiskunnan kustantamana sinne ostovoiman puolelle. Tämän mekanismin ymmärtämisessä on joko väärinymmärrystä tai tahallaan väärinymmärrystä. Kaiken kaikkiaan lähtökohtahan on meillä se, että yhteiskunta pystyy toimimaan me pystymme kulutusta, myös ostovoimaa parantamaan tässä vaikeassa taloudellisessa tilanteessa. Nyt ollaan sitten valmiina reittaamaan se tuleva kasvukin, joka on orastamassa ja päässyt alkamaankin, sanomalla, että nyt pitäisi pystyä heti antamaan takaisin kaikki se, mitä on kenties edellisellä hallituskaudella ja tällä hallituskaudella jouduttu leikkaamaan muun muassa koulutuksesta, tutkimuksesta, kehittämistyöstä ja sitä puolta vähentämään — nyt se pitäisi heti palauttaa sinne takaisin. Ei se vain näin nopeasti mene. Valtiontaloudessa täytyy tarkastella pidemmän päälle, ja kyllä Sipilän hallituksen koko talouspolitiikan linja on lähtenyt juuri siitä, että rakenteita pitää uudistaa, me joudumme myös säästämään ja me joudumme katsomaan, miten me saamme yhteiskunnan toimintoja tehostettua ja miten me pärjäämme sitten vielä huonompinakin vuosina. Ja tätä varten me tarvitsemme kyllä toivon mukaan hyviä puskureita. Meillä on se 110 miljardia ensi vuonna valtionvelkaa, ja se vain on suuri määrä, joka jonkun on joskus myös maksettava. Eli se talouspolitiikan näkökulma, että nyt sitten lähdettäisiin tätä orastavaa kasvua ikään kuin jakamaan täältä eduskunnan päätöksillä, on kyllä virheellinen ja johtaisi ilman muuta Suomen kannalta huonoihin lopputuloksiin. Kun verrataan Ruotsia ja Saksaa, niin kyllähän edelleenkin Suomen kilpailukyky on siinä jamassa, että me tarvitsemme näitä terästyksiä. Pääministeri kyselytunnillakin omalta osaltaan avasi tänään tätä asiaa, ja on vain niin, että meillä on tekijöitä, joidenka puitteissa me emme vielä pärjää tuolla kansainvälisillä markkinoilla. Meidän viennin kautta tämä Suomen talous kehittyy, ja sitä kautta me pystymme turvaamaan, olivat ne sitten veteraanirahoja, koulutusrahoja tai eri valtion ja yhteiskunnan tarpeisiin olevia rahoja. Mielestäni talouspolitiikasta tehdään liian vaikeaa ihan sen monimutkaistamisen kautta. Valtiovarainministeri Pekkala aikoinaan sanoi, että tulee elää suu säkkiä myöten