Puhuja: Krista Kiuru
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-02-27 Arvoisa puhemies! Ensinnäkin kiitän edustajakollegoita siitä, että olemme saaneet yhdessä seurata tämän tiedustelulakikokonaisuuden valmistumista ja olen saanut olla tuossa työryhmässä varapuheenjohtajana. Nyt ollaan tilanteessa, jossa osana tätä kokonaisuutta eduskunnalle ollaan säätämässä uutta työjärjestyksen muotoa, ja tästä asiasta on käyty aika kovastikin keskustelua liittyen juuri sen yksityiskohtiin. SDP esitti puhemiesneuvostossa tämän valmistelun yhteydessä muutamia asioita, joita on syytä käydä vielä kertaalleen uudelleen läpi. Ensinnäkin esityksessä lähdetään nyt siitä, että työjärjestyksessä otetaan kanta näihin uusiin tehtäviin. Puhemiesneuvoston ehdotus lähtee siitä, että tiedusteluvalvonta, valiokunnan tehtävät ja vireillepano-oikeus ovat sen mukaisia kuin hallitus omassa esityksessään eduskunnalle antoi. Lähtökohta on tietenkin hyvä. Normaalissa lainsäätämisjärjestyksessä voimme luottaa siihen, että hallituksen esityksistä lähdetään liikkeelle. Tässä tapauksessa on kysymys kokonaisuudesta, jossa myös tarvitaan opposition tukea tämän kokonaisuuden läpiviemiselle. Kun valitettavasti opposition kanssa ei vaivauduttu hallituspuolueista neuvottelemaan tämän kokonaisuuden valmistumiseksi, ollaan tilanteessa, jossa ensimmäistä kertaa hallitus itse otti kannan siihen, minkälaisia asioita tämä tiedustelulainsäädäntö sisältää. Ja kun tiedustelulakipaketti kokonaisuudessaan tuli eduskuntaan, niin seuraavaksi puhemiesneuvoston ehdotuksesta ollaan käsittelemässä työjärjestystä, josta ei saatu yksimielisyyttä aikaan. Se oli siis prosessi, jossa kaikilla ryhmillä oli mahdollisuus ottaa kantaa siihen, minkälaiset tiedusteluvalvontavaliokunnan tehtävät tässä työjärjestyksessä säädettäisiin. Olemme esittäneet siihen tehtäviä laajasti niin, että tiedusteluvalvontavaliokunnan tehtävänä on toimia esitetyn siviili- ja sotilastiedustelutoiminnan parlamentaarisena valvojana mutta myös tässä kokonaisuudessa supon valvojana kokonaisuudessaan. Tämä esityshän pohjaesityksenä tarkoittaa sitä, että supo, joka muuttuu nyt poliisiorganisaatiosta erityisesti tiedusteluorganisaatioksi, tulee olemaan tiedustelun piirissä hyvin vahvasti juuri tämän valiokunnan tehtävien kohteena mutta tämän itse toiminnan osalta — ja todennäköistä on, että se supistuu nyt tulevassa mallissa — ei kuitenkaan. Ja sitä, kuinka paljon tähän väliin, toiminnan ja valvonnan väliin, jää harmaata vyöhykettä, jota olisi syytä arvioida, ei kukaan tällä hetkellä tiedä. Olemme esittäneet vuosia mutta myöskin tämän parlamentaarisen seurantatyön aikana, että supon kokonaisvalvonta tulisi tämän tiedusteluvaliokunnan tehtäväksi 31 b §:ään työjärjestyksen mukaisesti. Ja valitettavasti emme ole vieläkään saaneet vastakaikua tälle hankkeelle, vaikka kolmatta vuotta asiasta puhutaan. Arvoisa puhemies! Toisena ehdotuksena teimme ehdotuksen siitä, että pitäisi vielä harkita, pitääkö nyt ottaa laajennuksia tähän työjärjestykseen mukaan, nimenomaan perusteena sille, jos supon kokonaisvalvonnasta ei tule päättää tiedustelulakikokonaisuuden yhteydessä, koska se ei kuulunut alkuperäiseen toimeksiantoon, jonka muutoin teki hallitus. Ja nyt tässä tapauksessa sanotaan, että tähän toimeksiantoon työjärjestyksestä päättämiseen tiedustelukokonaisuudesta johtuen voidaankin ottaa ylimääräisiä toimeksiantoja. Ja tässä esityksessä on käytännössä otettu ylimääräiseksi toimeksiannoksi se, että salassapitoa on laajennettu. Se tehdään 43 a §:ssä, ja tätä pykälää valiokunnan asiakirjojen julkisuudesta esitetään nyt laajennettavaksi merkittävällä tavalla. Tässä sanotaan siis käytännössä, että ”valiokunnan asiakirjat ovat salassa pidettäviä, jos tiedon antaminen niistä aiheuttaisi merkittävää vahinkoa Suomen kansainvälisille suhteille, pääoma- ja rahoitusmarkkinoille taikka vaarantaisi kansallista turvallisuutta”. Tähän yhteyteen on hyvä hetkeksi pysähtyä. Nimittäin jo aikaisemmin säännöksessä mainitaan kyllä salassapitoperusteena merkittävä vahinko kansainvälisille suhteille tai pääoma- ja rahoitusmarkkinoille, liike- tai ammattisalaisuus sekä henkilön terveydentilasta tai hänen taloudellisesta asemastaan johtuva seikka, ja nyt valiokunnalla on myös mahdollisuus päättää vastaavasta muusta välttämättömästä syystä salassapidosta. Mutta tämä esitys on valmisteltu niin, että on katsottu, että tämä uusi muutos, joka tähän tuodaan, eli ”vaarantaisi kansallista turvallisuutta”, olisi tosiasiassa valiokuntia koskevana muutoksena ei-merkittävä. Minusta se on aika merkittävä muutos, koska se tulisi koskemaan kaikkia valiokuntia ja asiakirjojen julkisuus tuon perustuslain 50 §:n osalta laajenisi nyt eduskunnan työjärjestyksessä koskemaan kansallista turvallisuutta ilman, että määritellään kansallista turvallisuutta ollenkaan. Tämä on myös myönnetty tämän asian käsittelyn yhteydessä, sillä tosiasia on se, että tiedusteluvalvontavaliokunnan toimintaan liittyvästä salassapitovelvollisuudesta johtuen on päätetty laajentaa tätä salassapitoa myöskin kaikkiin muihin valiokuntiin tästä kansallisen turvallisuuden näkökulmasta johtuen. Nyt minä kysyn teiltä, kuinka reiluna te pidätte tätä: Tiedustelulakikokonaisuudessa lähdetään siitä, että tiedustelua Suomessa voidaan harjoittaa ja sitä kautta perusoikeuksia ihmisiltä rajata vain silloin, kun se vakavasti vaarantaa kansallisen turvallisuuden ja uhkaluettelon listasta pitäisi vähintään kaksi toteutua, mutta tässä tapauksessa katsotaan, että kaikki asiat eduskunnan työskentelyssä ovat lähtökohtaisesti heti salaisia, jos ne vaarantaisivat kansallista turvallisuutta. Kukaan ei määrittele tässä pohjassa, ei esitöissä eikä viittaamalla mihinkään muuhun kansallisen turvallisuuden määritelmään, mistä kansallisesta turvallisuudesta tässä on kysymys. Minä en ole koskaan nähnyt pöyristyttävämpää pykälää. Ajatelkaa nyt, että kukaan ei kerro, mitä on se kansallinen turvallisuus, jonka pohjalta täällä voi vaarantaa salassapidon. Se on täysin suhteellista siitä riippuen, mitä se kenellekin merkitsee. Jottei tämä laajentaminen ja tämä työohjelmaan laajennuksen ottaminen menisi ihan poskettomaksi, niin sen lisäksi päätettiin tässä prosessissa, että salassapitovelvollisuutta myöskin tiukennetaan tämän kokonaisuuden osalta, ja pykälän loppuun lisättiin siis käytännössä suora viittaus rikoslain 38 luvun 1 ja 2 §:ään, joissa salassapitovelvollisuuden rikkominen säädetään rangaistavaksi salassapitorikoksena tai -rikkomuksena. Nyt on hyvä tässäkin asiassa pysähtyä. Eduskunta siis esittää työjärjestykseksi itselleen, että käytännössä tämän puhemiesneuvoston esityksen mukaan kaikki sellaiset asiat, jotka valiokunnassa käsiteltäisiin sekä salassa pidettävinä että myös vaitiolovelvollisuuden takana, olisivat lähtökohtaisesti jatkossa sellaisia, joista tulee sitten perustuslain 50 §:n 3 momentin mukainen vaitiolopäätös ja joka johtaisi täten tämän uuden 4 c §:n mukaan rangaistukseen Me emme edes jaksaneet pysähtyä miettimään, mikä on tämä nykyinen käytäntö. Meillähän on selkeästi salassapito ja vaitiolo erilaisia asioita, ja tähän pykälään on nimenomaan tuotu perustuslakiin viittaamalla se, että nämä olisivat rinnasteisia asioita ja sitä kautta suoraan tämän rikosoikeudellisen rangaistavuuden piirissä, ja tosiasiassa, kun katsotaan pykälätasolla, niin siellä viitataan vain salassa pidettäviin asioihin. Tältä osin olen pettynyt siihen, että eduskunnassa hallituspuolueissa ei jaksettu syventyä siihen, onko esimerkiksi tämä edustaja Kiurun väittämä nyt totta vai mitä se on. Se, että täällä tehdään työtä, jolla on näin vähän merkittävyyttä minä suoraan sanottuna ihmettelen. Sosiaalidemokraatit pyysivät puhemiesneuvostossa, että oltaisiin selvitetty tämä asia vielä juurta jaksain. Tässä on erilaisia näkemyksiä oikeusoppineilta ja valtiosääntöasiantuntijoilta, ja tässä tapauksessa ei tarvinnut selvittää, koska tämä tieto oli kuulemma niin varma.