Puhuja: Anders Adlercreutz
Puolue: r
Päivämäärä: 2017-09-05 Regeringens proposition är välkommen men vi behöver mera. On ehdottoman hyvä asia, että tämän esityksen myötä helpotetaan suomalaisten yritysten mahdollisuuksia saada työvoimaa kausiluonteisesti. Mutta tämä ei kuitenkaan riitä. Hallituksen 72 prosentin työllisyystavoite on karkaamassa tulevaisuuteen. 31 000 ihmistä työllistyi viimeisen vuoden aikana, mutta se merkitsee lähinnä kosmeettista kasvua, joka ei kerro nopeasta kasvusta tai dynaamisesta taloudesta. Se on ilmentymä tilanteesta, jossa työmarkkinoiden katsotaan olevan nollasummapeli: yhden onni on toisen onnettomuus, eli yhden ihmisen työllistyminen merkitsee potkuja jollekin toiselle. Uusia yrityksiä syntyy edelleen liian verkkaisesti, ja kansainväliset suuryritykset perustavat konttoreitaan mieluummin naapurimaihin. Kääntäkäämme jälleen kerran katseemme Ruotsiin. Ruotsissa todettiin reilut kymmenen vuotta sitten, että työn tarjonnan kasvattaminen lisää työllisyyttä, ja näin on myös käynyt. Samoihin aikoihin Ruotsissa poistettiin työperäisen maahanmuuton saatavuusharkinta. Työllisyysaste on Ruotsissa näiden toimenpiteiden seurauksena 75 prosentin pinnassa, ja Tukholma voittaa Helsingin 125—19, kun vertaillaan kansainvälisten suuryritysten konttoreiden sijainteja. Miksi näin on? Suomi on kansainvälisille toimijoille, ja toki kotimaisillekin, edelleen liian jäykkä toimintaympäristö. Yhä kansainvälistyvässä maailmassa, jossa tavara ja tieto siirtyvät esteittä yli rajojen, ei ole perusteltua sitoa työpaikkoja ihmisten kansallisuuteen. Miksi emme torjuisi aivovuotoa avaamalla ovet aidosti, ilman ehtoja ja palkkarajoja, myös ulkomaalaisille osaajille, osaajille, jotka maksavat veroja, tuovat yhteyksiä vientimarkkinoille ja jotka näin nostavat yritysten kilpailukykyä? Andreas Hatzigeorgiun ja Magnus Lodefalkin Örebron yliopistossa 2013 tekemät tutkimukset osoittavat, että ulkomaalaistaustaisen työntekijän palkkaamisen ja viennin kasvun välillä on olemassa suora yhteys. Arvoisa puhemies! Asettukaamme hetkeksi yrityksen kenkiin. Jos yksi maa tarjoaa ympäristön, jossa voi joustavasti palkata mahdollisimman hyvän työntekijän, on hän sitten kotimainen tai ulkomaalainen, ja toinen ei tätä tee, on vaaka jo lähtökohtaisesti kallistunut joustavamman maan puolelle. Tästä huolimatta EU-, Eta-alueen ulkopuolisen työvoiman saatavuusharkinta on vieläkin Suomessa todellisuutta — todellisuutta, joka ei perustu analyysiin siitä, mikä tekisi Suomesta mahdollisimman kilpailukykyisen, vaan niukkaan eturyhmäajatteluun ja osaoptimointiin kokonaisuuden kustannuksella. Tämä on ensimmäinen asia, jonka kasvuyritykset ottavat puheeksi, kun kysyn heiltä, miten Suomesta tehtäisiin houkuttelevampi paikka heille kasvaa. Se on ensimmäinen asia. Ärade talman! Trots regeringens målsättning om att höja sysselsättningsgraden till 72 procent, en nivå som — märk väl — ligger långt under den nordiska nivån, låter åtgärderna vänta på sig. Det förslaget som nu diskuteras är bra, men det är bara ett litet steg. Det stora problemet är det att behovsprövningen av arbetskraft som kommer utanför EU—Eta-området fortfarande är verklighet i Finland. Det här baserar sig inte på en analys av vad som skulle göra Finland så konkurrenskraftigt som möjligt utan på snävt intressegruppstänkande och en deloptimering på bekostnad av helheten. Arvoisa puhemies! Mikään ei viittaa siihen, että nykyinen linja saatavuusharkinnan suhteen olisi suomalaisille työntekijöille eduksi. Nykyisellä linjalla emme suojele suomalaista palkkatasoa, emme houkuttele tänne uusia yrityksiä