Puhuja: Sari Essayah
Puolue: kd
Päivämäärä: 2018-05-31 Arvoisa puhemies! Aivan niin kuin täällä kollegat ovat edellä todenneet, tämä kansalaisaloite on äärimmäisen tärkeä, ja sen päämäärä on saanut kyllä suuren tuen tässä talossa. On toki totta, että sitten kun mietimme, miten pystymme tämän toteuttamaan, niin aivan niin kuin edeltävä puhuja totesi, katseet varmasti kääntyvät enemmän sinne seuraavaan hallitukseen ja tuleville hallituskausille. Mutta se periaate, että meidän suomalaisessa yhteiskunnassa pitää pystyä takaamaan mahdollisuuksien tasa-arvo kaikille, on äärimmäisen tärkeä, ja kenenkään opiskelu ei saa jäädä kiinni esimerkiksi siitä, mikä vanhempien taloudellinen tilanne on. Kuitenkin tässä keskustelussa on tullut esille jo se, mitä kehysriihessä hallitus on nyt esittänyt, elikkä että syksystä 2019 lähtien arviolta noin 40 000 lukion ja ammattikoulun vähävaraista opiskelijaa saisi tämän 46 euron oppimateriaalilisän, jolla sitten pystyisi erityisesti oppimateriaaleja tai vaikkapa sen tietokoneen hankkimaan. Tälle uudistukselle on laskettu kustannuksia noin 14 miljoonaa, kun sitten tämä kansalaisaloitteen ajama niin sanottu laaja maksuttomuus vaatisi yli 100 miljoonaa euroa. Niin kuin tuossa debattipuheenvuorossani totesin, pidän tätä hyvänä askeleena ja varmasti tällä tavalla juuri oikeaan suuntaan menevänä tienä, koska jos kerralla sitten julistaisimme, että no niin, nyt sitten vaikkapa ensi syksystä lähtien maksuttomuus astuu voimaan, niin näen siinä vaaran, että näitten oppimateriaalien kustantajat kyllä haistaisivat sitten erilaisia rahastusmahdollisuuksia, ja siinä mielessä se, että se tällä hetkellä on nimenomaan sidottu näitten vähävaraisimpien opiskelijoitten tukemiseen, on oikea tie. Myöskin sitten kun katsotaan, että kaikkiaan 16—19-vuotiaita opiskelijoita on lukioissa ja ammattikouluissa yhteensä 190 000 ja tällä hallituksen esityksellä sitten noin 40 000 opiskelijaa olisi saamassa tämän tuen, niin se on kuitenkin ihan kohtuullisen hyvä määrä. Uskon, että se, juuri niin kuin tuossa totesin, osuu oikeaan elikkä niihin opiskelijoihin, joilla on taloudellisesti tiukinta, koska se on sidottu tähän niin sanottuun vähävaraiskorotukseen, elikkä siihen oikeutetuille opiskelijoille tämä annetaan. Täällä on myös pohdittu, mitä muita tapoja kuin tämä suora tuki näihin materiaaleihin olisi tehdä tätä maksuttomuutta ja raivata sille tietä. On tullut esille kuntien mahdollisuudet esimerkiksi kirjastojen kautta hankkia oppimateriaalia ja kierrättää sitä, tai onko sitten esimerkiksi sähköisen oppimateriaalin jonkunlainen avoin koodi tai joku vastaava, joka voisi olla käytössä. Nämä toki ovat varmasti myös sellaisia, mitä kannattaa pohtia. Ehkä kannattaa pohtia myös sitä ajatusta, että miksi me olemme alun perinkin lähteneet sille tielle, että pidämme itsestäänselvyytenä, että lukiokoulutus saa maksaa satoja ellei jo lähestulkoon tuhansia euroja, kun sitten taas yliopistokoulutuksessa on aivan normaalia, että yliopistojen kirjastot hankkivat lähestulkoon riittävän määrän esimerkiksi erilaisten kurssien kurssimateriaaleja ja myöskin niitä kirjoja, joita tulee tenttiä, ja yliopistoissa jotenkin ollaan hyvinkin totuttu siihen, että ei juurikaan tarvitse välttämättä käyttää rahaa näitten tenttimateriaalien tai oppimateriaalien hankkimiseen, ja jollakin tavalla tässä on ehkä päässyt myös sitten jonkuntyyppinen kuin kulttuuri pesiytymään näihin eri koulutusasteisiin. Kiinnittäisin tässä myöskin huomiota ammatillisen koulutuksen materiaalihankintoihin. Tämä on myös sellainen, että ei pidä unohtaa, että ammatillisen koulutuksen puolella on usein erilaisten työvälineitten hankkimisia, erilaisten suojavälineitten hankkimisia, joissa myöskin on kiinni satoja euroja.