Puhuja: Merja Mäkisalo-Ropponen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-12-17 Yksi suurimmista eroista hallituksen ja sosiaalidemokraattien välillä ensi vuoden talousarviossa koskee tulevaisuusinvestointeja. Suomi tarvitsee investointeja tulevaisuuteen juuri nyt. Investointi ei ole sama asia kuin menon lisäys. Investointi tehdään sillä perusteella, että se maksaa itsensä takaisin. Viisaat ja rohkeat investoinnit ovat yhteiskunnan elinvoimalle yhtä välttämättömiä kuin ne ovat yrityksille. Hallitus laiminlyö esimerkiksi terveyteen ja hyvinvointiin, nuorten syrjäytymisen ehkäisyyn, koulutukseen, tieteeseen, tutkimukseen ja innovaatiotoimintaan suunnatut tulevaisuusinvestoinnit. Esimerkiksi koulutukseen tehdyt säästöt uhkaavat aiheuttaa tulevaisuudessa yhteiskunnalle suuria lisäkustannuksia. Tulevaisuusvaliokunta on jokaisessa omassa budjettilausunnossaan korostanut yksimielisesti hyvinvointitalouden merkitystä perinteisen talousajattelun rinnalle otettavaksi. Hyvinvointitalous toisi bruttokansantuotteen rinnalle käytettäväksi erilaiset hyvinvointimittarit ja juuri tämän edellä mainitsemani hyvinvointi-investointiajattelun. Hyvinvointitalouden tilannekuvan ja pidemmän aikavälin riskien arvioinnin tulisi olla oleellinen osa talousarvion laadintaa. Tämä hallitus ei ole kyennyt uudistamaan ajatteluaan, ja osittain siitä syystä on ajauduttu tielle, jossa köyhiltä ja heikoimmassa asemassa olevilta on leikattu eniten. Näin monet suomalaiset on saatettu tilanteeseen, jossa rahat eivät riitä perustarpeiden tyydyttämiseen. Erityisesti lapsiperheet, opiskelijat, pitkään työttömänä olleet ja pienituloiset eläkeläiset ovat joutuneet hallituksen säästöjen maksumiehiksi. Arvoisa puhemies! Hallituksen yhtenä tavoitteena hallituskauden alussa oli lisätä kokeilukulttuuria. Olen itse kokeilukulttuurin kannattaja monessakin mielessä, mutta kokeilukulttuuri ei kyllä sovi lainsäädäntötyöhön. Lakiesitysten tulee pohjautua tutkimusnäyttöön ja riittävän laaja-alaisiin asiantuntijalausuntoihin. Tämän hallituksen ongelmana on ollut se, että lakiesitysten valmistelu on ollut heikkoa, ja tuntuu jopa, että kokeilut on viety osaksi lainsäädäntötyötä. Sote-uudistuksen pilotoinnit ovat olleet tästä hyvä esimerkki. Pilotointien nimissä on viety asioita eteenpäin ennen kuin edes lainsäädäntöä asioista on olemassa. Sote-uudistuksessa, olipa se millainen tahansa, kannattaisi edetä vaiheittain, jolloin eri maakunnista saatujen kokemusten perusteella olisi mahdollista korjata virheitä. Toinen esimerkki kokeilukulttuurin viemisestä lainsäädäntötyöhön on nyt budjettilakina eduskuntaan tuotu irtisanomislaki. Sen vaikutusten arvioinnissa hallitus itsekin myöntää, ettei lain vaikutuksia voida tietää, koska lain soveltamisala varmistuu vasta oikeustapausten jälkeen. Siihen voi kulua jopa neljästä viiteen vuotta. Aikamoista kokeilua. Arvoisa puhemies! Mitä sitten voisi kokeilla? Seuraavalla hallituskaudella olisi erittäin tärkeää kokeilla ilmiöpohjaista budjetointia. Myös tätä tulevaisuusvaliokunta on jokaisessa budjettilausunnossaan esittänyt. Siinä ministeriöiden raja-aidat ylittäen otetaan jokin yhteiskunnallisesti merkittävä asia hoidettavaksi siten, että valitulle kehittämiskohteelle tulee yksi ministeriörajat ylittävä rahapotti, budjettirahoitus, ja samalla sovitaan tämän kokeilun johtamisesta. Nykyinen hallitus lupasi pilotoida ilmiöpohjaista budjetointia tämän hallituskauden alussa. Nyt viimeisessä budjetissaan hallitus väittää, että kestävä kehitys on ensi vuoden talousarviossa esillä tällaisena yhteisenä ilmiönä. Jotenkin tuntuu, ettei ilmiöpohjaisen budjetoinnin idea ole oikein auennut, sillä kestävä kehitys kokonaisuudessaan on aivan liian laaja asia ilmiöpohjaisen budjetoinnin kokeiluun. Se, että jokainen ministeriö mainitsee kestävän kehityksen, ei tee talousarvioesityksestä ilmiöpohjaista.