Puhuja: Riitta Mäkinen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-09-04 Arvoisa puhemies! Tässä salissa on käytetty jo monia hyviä puheenvuoroja, kiitokset siitä. Olen työskennellyt työllisyyden hoidon kentällä pitkään ja nähnyt joiltain osin tätä toimikenttää ravistelleet moninaiset murrokset. Aika ajoin toimintaympäristö on tempoilevan työllisyyspolitiikan johdosta ollut lähes kaoottinen. Tämä on turhauttanut niin työnhakijat kuin kentällä toimineet työntekijätkin. Palvelujen tarjoaminen ja niiden pitkäjänteinen kehittäminen on jatkuvien muutosten myötä ja niiden keskellä eläen ollut likipitäen mahdotonta. Tätä taustaa vasten ajatellen ei ole mikään ihme, että toimintaa on ollut helppo haukkua tehottomaksi. On kuitenkin pakko katsoa peiliin, koska se on osin myös itse aiheutettua. Yksi asia ei ole kuitenkaan muuttunut, ja se on pidempään työttömänä olleiden ihmisten tarve tukeen ja ohjaukseen. Joskus se tarkoittaa ihan kädestä pitäen annettavaa apua. Tätä ei tehdä pikaisesti, 15 minuutin tai puolen tunnin vastaanottoaikana, vaan kyse on nimenomaan pitkäjänteisestä, intensiivisestä ja ennen kaikkea henkilökohtaisesti annetusta ohjauksesta. Kuten on todettu, sähköiset palvelut eivät missään tapauksessa vastaa näihin tarpeisiin. En halua moittia TE-toimistossa tehtyä työtä, mutta tosiasia on, että vuosien saatossa toteutetut leikkaukset toimintamenoissa ovat johtaneet tilanteeseen, jossa palvelua ei kyetä tarjoamaan tarvetta vastaavalla tavalla. En väitä, etteivätkö yritykset voisi näitä palveluja tarjota, mutta yksi asia on kuitenkin selvä: kuntouttavaa työtoimintaa ne eivät useinkaan voi tai halua tehdä, ja sen vaatiminen on itse asiassa kohtuutonta. Tämä on monin paikoin ollut vahva viesti nimenomaan yrityskentältä. He voivat ja usein haluavatkin kantaa yhteiskuntavastuuta, mutta hyväntekeväisyyteen eivät markkinaehtoiset toimijat voi ryhtyä. Kuntouttavalla työtoiminnalla ei kukaan voi reaalisesti arvioiden tai rehellisesti sanoen väittää tehtävän kannattavaa bisnestä. Vastuu tästä kuuluu julkiselle sektorille, ja voimme vain kysyä, kuinka resurssit tähän riittävät jatkossa, jos järjestökentän vahva tuki ei ole julkisen sektorin tukena. On vaikea olla tekemättä johtopäätöstä, että järjestöjen ja kolmannen sektorin aseman merkitystä tai yleensä pitkäaikaistyöttömyyden hoidon merkitystä niin inhimillisen hyvinvoinnin kuin kuntien ja maakuntien taloudenhoidon näkökulmasta ei kasvupalveluissa ole ymmärretty. Huomio keskittyy liikaa helposti työllistyviin ja helposti työllistettäviin. Vielä toinen asia: Olen erittäin huolissani siitä, että maakuntauudistuksen myötä vastuu ja myös oikeus työllisyyden hoitoon viedään kunnilta. Ne eivät varmasti tule näitä palveluja yhtiöittämään, ja vielä vähemmän näin tulevat tekemään järjestötoimijat. Ymmärrän, että pienemmille kunnille tämä uudistus voi olla helpotus, mutta mitä tulee kaupunkeihin ja kaupunkiseutuihin, näin ei varmasti ole. Monella kaupungilla, kuten myös kaupunkiseudulla — myös Jyväskylässä — kasvupalvelut, yritysneuvonta, työllisyyden hoito ja yhteistyö kolmannen sektorin kanssa on integroitu erinomaisesti konsernihallinnon alla elinkeinoyksikköön. Kun maakuntauudistuksen yhteydessä vastuu elinvoimasta jää kunnille, on työllisyyspalvelujen siirto kaupungeilta maakunnalle vahvasti kyseenalaistettava.