Puhuja: Annika Saarikko
Päivämäärä: 2018-04-05 se, miten voidaan menetellä hankintalain ja kilpailutuksen kautta, on ministeri Lindströmin vastuulla, mutta oikeutus palveluihin tulee aina sisältölaista ja tässä tapauksessa kansalaisaloitteen aihepiirissä vammaispalveluiden lainsäädännöstä. Haluan ensiksi todeta, että ymmärrän oikeastaan kauhean hyvin, miksi tämä kansalais-aloite on jätetty. Uskon ja rohkenen arvioida kaikkien meidän kollegojen puolesta, että varmaan kukaan ei sano, ihan ok tai ei se haittaa, että näin on menetelty. Tämä on saanut minut miettimään paljon tätä aihepiiriä, sitä on myös kyselytunnilla ansiokkaasti aika ajoin sivuttu, että mitä olisi tehtävissä. Silti minä jotenkin aina palaan siihen samaan pohjavastaukseen, että onko hankintalaki jollain tavalla pielessä. Minulla oli mahdollisuus sosiaali- ja terveysvaliokunnan jäsenenä olla arvioimassa sitä, ja itse asiassa laki muuttui täällä eduskuntakäsittelyssä tältä osin paremmaksi laatukriteerien osalta. Mutta viime kädessä kysymys on lain osaamisesta ja sen soveltamisesta ja itse asiassa vielä sitä ennenkin sen keinovalikoiman tunnistamisesta, mikä kuntapäättäjillä, sairaanhoitopiirien, erityishuoltopiirien ja muiden vastaavien päättäjillä on olemassa, ja siellä keinovalikoimassa on jo nyt ennen valinnanvapautta ja henkilökohtaista budjettia myös suorahankinnan mahdollisuus, palvelusetelimahdollisuus, eikä mikään hankintalaissa estä toteuttamasta kilpailutusta myöskin niin, että ei maalista astu voittajana ulos yksi yritys tai yksi järjestöpohjainen tai säätiöpohjainen toimija vaan voi valita ikään kuin rekisteröitymismenettelytyyppisesti kilpailutukselle muutaman menestyjän, joiden keskuudesta palveluiden käyttäjä läheisineen voi valinnan toteuttaa. Ja tämä on perusongelma, miksi näin ei toimita, ja kun täällä on suurin osa meistä myös kuntapäättäjiä, tässä kohti me joudumme menemään itseemme, että olemmeko me katsoneet niillä luottamustehtäväpaikoilla itse kukin sen perään, että nämä kilpailutukset on toteutettu tältä osin kunnollisella tavalla tai että ne olisi voitu tarvittaessa jättää toteuttamatta. — Edustaja Alanko-Kahiluoto, me olemme molemmat kuntapäättäjiä. Ai, pahoittelut. Itse olen ja siksi kannan vastuuta tässä kysymyksessä myös turkulaisena kuntapäättäjänä. — Mutta kun te viittasitte täällä puheenvuorossanne, että ei henkilökohtainen budjetti ratkaise tätä, vastuuministerinä minä rohkenen olla näkemyksestä kanssanne eri mieltä. Henkilökohtainen budjetti valinnanvapauden työkaluna on ikään kuin ylitsekäyvä hankintalakimenettelylle. Se vastaa sellaista lopputulosta, jossa voi olla monia valintoja, joiden ääreltä laatutekijöiden puitteissa kansalainen ja palveluiden käyttäjä pääsee itse valitsemaan. Arvoisa puhemies! Sanon lopuksi: Olen käynyt tätä vammaisjärjestöjen kanssa läpi viimeimmäksi tällä viikolla, ja kehitysvammaisten järjestöjen huoli on aito ja syvä. Olen todennut ja käynyt keskustelua myös hallituskollegojen kanssa että jos tässä valinnanvapauslainsäädännössä on jotain sellaista, joka ei näytä henkilökohtaisen budjetin kannalta toimivalta, niin että esimerkiksi kaikkein heikoimmassa asemassa oleva kehitysvammainen tai hänen uupuneet läheisensä eivät pystyisi sitä henkilökohtaista budjettia hyödyntämään,