Puhuja: Tytti Tuppurainen
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-12-17 Sekä valtiontalouden että työllisyyden koheneminen ovat tietysti ensi sijassa kansainvälisen talouden elpymisen tulosta. Vienti vetää Suomea ylöspäin toisinaan rivakasti. Niin ikään taantumat ovat useimmiten tuontitavaraa. Oman talouspolitiikan merkitys ei silti ole lyhyelläkään tähtäyksellä vähäinen. Finanssipolitiikkaa pitää toteuttaa siten, ettei se ainakaan kärjistä suhdannevaihteluita. Se on vaikeaa, sillä hallituksilla on kiusaus mitoittaa säästöt ja lainanotot poliittisen kalenterin mukaan kansainvälisestä taloudesta välittyvien vaikutusten sijaan. Alkava vuosi tuo mukanaan epävarmuutta. Euroopan keskuspankki on ilmoittanut lopettavansa lainojen osto-ohjelmansa, mikä poistaa yhden taloutta elvyttäneen tekijän. Mikäli keskuspankin viestittämä korkojen nosto ensi kesänä toteutuu, rahapolitiikka kiristyy myös tältä osin. Emme ole oikein osanneet hahmottaa, miten paljon Euroopan keskuspankin politiikka on pehmentänyt Suomenkin menneitä taantumavuosia, emmekä siksi ehkä osaa ennakoida rahapolitiikan kiristymisen vaikutuksia. Tulossa oleva brexit-katastrofi ja Yhdysvaltain käynnistyvät kauppasodat niin Kiinan kuin EU:nkin kanssa haittaavat nekin maailmantaloutta. Makrotalouslukuihin pohjautuvat ennusteet saattavat hyvinkin aliarvioida kansainvälisen kaupan merkitystä. Näissä ennusteissa oletetaan aina talouspolitiikan sopeutuvan vientikysynnän vähenemiseen, mutta tällä hetkellä sopeuttamistoimille on kovin vähän tilaa. Valtiot ovat velkaantuneita ja keskuspankeilla vain vähän liikkumavaraa. Suomelle ja meidän tärkeimmille kauppakumppaneillemme kansainvälisen kaupan hyytyminen on joka tapauksessa vakava paikka. Ne ääri-ideologioita kannattavat ihmiset, jotka brexitistä ja Trumpista iloitsevat, eivät ainakaan noudata Suomi ensin -periaatetta. rouva puhemies! Vaikka Suomen talouspolitiikan mahdollisuudet tasoittaa vientikysynnästä tulevia suhdannevaihteluita ovat rajalliset, ei hallituksen vastuu koko talouskehityksestä ole vähäinen. Omat päätöksemme vaikuttavat talouden kasvu-uraan. Tärkeät ratkaisut liittyvät talouden rakenteeseen. Julkisen vallan vastuulla on turvata se, että markkinoiden puutteet paikataan. Markkinat eivät tuota riittävästi henkistä pääomaa. Merkittävä osa tutkimuksesta ja tuotekehityksestä kuuluu julkisen sektorin tehtäviin. Perustutkimus on kutakuinkin kokonaisuudessaan yhteisesti maksettavaa. Tutkimuksen lisäksi myös koulutus on järjestettävä yhteisesti ja julkisin varoin. Työnantajat tarjoavat toki täydennyskoulutusta ja tehtävälähtöistä koulutusta mutta eivät sitä sivistyksen ja osaamisen perustaa, joka on kehitykselle välttämätön. Tältä osin hallitus on tunnetulla tavalla jättänyt työnsä tekemättä. Koulutuksen säästöt ovat jo johtaneet osaamiskapeikkoihin. Tulevaisuus näyttää valjulta: samaan aikaan, kun työvoima vähenee, sen koulutustaso alenee. Nämä ovat ennennäkemättömiä ilmiöitä. Tutkimuksen ja koulutuksen osalta otan hyvästä syystä esimerkin Pohjois-Suomesta. Suomen hallituksen yliopistojen rahoitukseen kohdistamien leikkausten vuoksi Oulun yliopiston rahoitus on vuodesta 2015 vähentynyt yhteensä 7,6 miljoonaa euroa. Oulun yliopiston osuus Suomen yliopistojen saamasta perusrahoituksesta on noin 9 prosenttia, vaikka yliopiston välittömällä vaikutusalueella Pohjois-Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan ja Kainuun maakunnissa asuu 13 prosenttia Suomen väestöstä ja 15 prosenttia maamme nuorisoikäluokasta. Rahoituksen osuus on myös pienempi kuin Pohjois-Suomen yritysten osuus koko maan yritysten jalostusarvosta. Mitattaessa rahoitusosuutta sekä koulutuksen tai tutkimuksen suhteellista osuutta on Oulun yliopiston rahoitus sen vaikutukseen nähden vahvasti alimitoitettu. Olenkin talousarvioaloitteella esittänyt, että määrärahaleikkausten, Oulun yliopiston yhteiskunnallisen merkityksen ja sille tulevan perusrahoituksen alimitoituksen perusteella tulisi Oulun yliopistolle myöntää lisää rahoitusta, jolla leikkaukset peruttaisiin. Samanlaisen esimerkin voisin ottaa myös ammatillisesta koulutuksesta. Siinäkin leikkaukset ovat erityisen kohtuuttomia nuorten ihmisten alueella Oulun seudulla. Olen kuitenkin ymmärtänyt, että ammatillisen koulutuksen osalta ongelma on yhtä karu kaikkialla. Voisi jopa puhua nuorten heitteellejätöstä. Henkisen pääoman, sivistyksen, infrastruktuurin ohella julkinen valta vastaa myös fyysisestä infrasta. Suotuisa sijainti on tänään ja yhä tulevaisuudessakin talouden menestyksen peruskivi, ja koska Suomi on pitkien etäisyyksien maa ja kaukana talouden keskuksista, on meidän paikattava sijaintiongelmia huolehtimalla liikenneverkosta. Meillä on oltava satamat käyttökelpoisia, tiet ja rautatiet hyvässä kunnossa. Tässäkin otan esimerkin Pohjois-Suomen kehittämiskohteesta. Liikenneverkostomme tärkeimpiä kohteita on niin sanottu Suomi-rata Helsingistä Tampereen kautta Ouluun ja edelleen Tornioon. Radan tavara- ja henkilöliikenne mahdollistaisi talouden kasvukäytävän, joka tukisi koko valtakunnan kehitystä ja siirtäisi entistä suuremman osan liikenteestä ekologisesti kestävimpään muotoon. Henkilöliikenteen kehittämistavoitteena tulisi olla matka-ajan lyhentäminen Oulu—Helsinki-välillä 4 tuntiin ja tavaraliikenteessä raskaiden kuljetusten kasvumahdollisuuksien turvaaminen. Käsittelemme vaalivuoden budjettia. Keskustelu taloudesta on toivottavasti myös ensi kevään vaalien pääteemoja. Sosiaalidemokraatit ovat omasta puolestaan laatineet tavoitteensa siten, että Suomesta voidaan kehittää oikeudenmukainen hyvinvointiyhteiskunta kestävän talouden perusteelle. Oikeudenmukaisuutta tarvitaan eri alueiden tasapuoliseksi kehittämiseksi. Sitä tarvitaan toimeentulon turvaksi opiskelijoille, yrittäjille, palkansaajille, työttömille ja eläkkeensaajille.