Puhuja: Ville Skinnari
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-04-05 Ensinnä kiitos edustaja Saloselle oikein hyvästä puheenvuorosta. Oikeastaan niistä asioista, mitkä nostitte esille, on hyvä lähteä liikkeelle ja katsoa ehkä nyt hivenen kuitenkin historiaa, miten tähän nykytilaan on tultu ja mistä tämä epätoivo, ahdinko ja hätäkin johtuvat, ne viestit, mitä me saamme niin tänne eduskuntaan kuin myös kuntatasolle ja paikallistasolle siitä tuskasta, mitä esimerkiksi kilpailuttaminen on aiheuttanut, mitä se vaikuttaa, kun henkilökohtainen avustaja vaihdetaan lennosta vuosien, jopa vuosikymmenten jälkeen — puhumattakaan siitä, että henkilökohtaisen palvelutarpeen kartoitus ei ole johtanut siihen lopputulokseen, mitä olisi tarkoitettu. Jostainhan se kertoo, että tässä maassa on lukemattomia oikeusprosesseja menossa näiden asioiden puolesta. Jostain se kertoo. Onko se tuomioistuimien asia vai eduskunnan asia vai sitten kuntapäättäjien asia korjata nämä asiat? Varmasti kaikkea sitä. Arvoisa puhemies! Ihan tästä historiasta sen verran, että täällä on mainittu hankintalaki, täällä on mainittu EU-oikeus, se, miten me olemme tähän tulleet vuodesta 2007 vuoteen 2017 ja hankintalain muutokseen, mutta kun eurooppalaisittain katsotaan, niin meillä taitaa olla Iso-Britannia samassa veneessä Suomen kanssa. Kuinka monessa muussa EU-maassa tähän kilpailuttamisen kiimaan on lähdetty? Mutta kun se tie on valittu, kuten ministeri totesi, niin sen tien kääntäminen on hankalaa. Arvoisa puhemies! Tämän aloitteen tarkoitus on tietysti se, että halutaan, kuten pitää, saada vammaisten palvelut pois kilpailutuksen piiristä, ja se on mahdollista. Mitkä ne keinot sitten ovat, kun me tiedämme sen, että sairaanhoitopiireissä, kunnissa jatkuvasti kilpailutetaan, viedään sinne tilaaja—tuottaja-malliin, joka kuitenkin käytännössä johtaa siihen, kuten äsken puheenvuorossani totesin, että kustannukset itse asiassa tutkimusten mukaan tilaaja—tuottaja-mallissa nousevat? Tämä, arvoisa puhemies, on viestini myös hallitukselle nyt, kun te ajatte tätä sote- ja maakuntauudistusta käytännössä tilaaja—tuottaja-mallin pohjalle. Onko se se tulevaisuuden ratkaisu, kun muu maailma kulkee jo toiseen suuntaan? Se on vanhanaikainen ratkaisu. Käytännössä tämä hintakattoajattelu tutkimusten ja asiantuntijoiden mukaan johtaa siihen, että palvelut keskittyvät vain muutamalle suurelle toimijalle, kuten täällä on tänään todettu, mennään hinnalla sisään, saadaan markkinaosuutta — ja lopun tiedätte, mitä sitten tapahtuu. Käytännössä yritykset kilpailevat silloin vain kustannuksilla, niiden laskulla eivätkä laadulla. laadulla. Arvoisa puhemies! Sitten niihin ratkaisuihin. Tälläkin hetkellä, kuten todettu, kunta, sairaanhoitopiiri, hankintayksikkö voi soveltaa monella tapaa tilanteeseen liittyen omaa päätäntävaltaansa, ja ilokseni olen todennut, että esimerkiksi työsuhde on tapa saada se toimiva, tuttu henkilö siihen palvelusuhteeseen. Samaten tietysti eurooppalaisittain levinnyt palveluseteli on malli, jota vahvasti kannustan tätäkin taloa suosimaan ja toki myös sitten sairaanhoitopiirejä ja kuntia. Se, millä aikataululla saamme henkilökohtaista budjettia ja millä resursseilla, on sitten tulevaisuuden asia. Mutta sitten vielä, arvoisa puhemies, lopuksi tähän hankintalakiin ja siihen liittyvään koulutukseen. Tämä tuntuu olevan ikuisuusasia tässä viimeisen kahdenkin vuoden aikana, että joka ikinen kuukausi, joka ikinen viikko tässä huoneessa, tässä tilassa me palaamme siihen, miten tämä hankintaosaaminen ei kehity. Mutta mistä se oikeasti johtuu, että se virkamies kilpailuttaa vain hintaa, hintaa, hintaa? Johtuisiko se siitä omistajakuntien paineesta, että säästä, säästä, säästä? Siinä paineessa, minkä he kokevat, he voisivat käyttää neuvottelumenettelyä, heillä olisi mitä tahansa muita työkaluja luoda sitä palveluverkkoa innovatiivisesti, mutta he eivät tee sitä,