Puhuja: Ville Niinistö
Puolue: vihr
Päivämäärä: 2018-03-15 Kuulun tässä asiassa ehkä niinistöläiseen koulukuntaan, elikkä minä näen keskeisenä sen, että jotta me eduskuntalaitoksena säilytämme ihmisten luottamuksen ja ihmiset kokevat, että päättäjät täällä ovat ajamassa yhteiskunnan etua tavalla, joka nauttii laajaa yleistä luottamusta, niin meidän pitää olla erityisen kriittisiä suhteessa niihin etuuksiin, mitä kansanedustajat itse saavat. Hyvä johtaja johtaa esimerkillä ja vaatii itseltään enemmän kuin muilta. Tällä tausta-ajatuksella olen itse ajatellut niin, että nämä epäkohdat ovat niin räikeät nykyisessä sopeutumiseläkejärjestelmässä niille, jotka sen piirissä yhä ovat, että aika on ajanut tämän järjestelmän ohi ja siihen on pakko saada muutos. Sitä on nyt muutettava myös niiden edustajien osalta, jotka on valittu ennen vuotta 2011, niin kuin Silloin 2010, kun tästä neuvoteltiin viimeksi ja puhemies Niinistö asiaa vei eteenpäin, itse olin ryhmän puheenjohtajana mukana niissä neuvotteluissa. Silloinkin oli esillä ajatus, että jos vähintään sillä hetkellä istuneiden edustajien osalta oltaisiin siirrytty sopeutumisrahan piiriin, mutta ehkä asia vietiin silloin aika nopealla valmistelulla läpi. Kun ei haluttu sitä poliittista riitaa, koska siitä oli erimielisyyttä, niin tehtiin se pienin mahdollinen muutos, josta kaikki olivat samaa mieltä, ja ehkä se muutos oli näin jälkikäteen ajatellen vähän tämmöinen osauudistus. Eli tämä asia palasi nyt meidän pöydälle, koska edelleen tässä vanhassa järjestelmässä on räikeitä epäkohtia, ja nyt olisi hyvä, että tätä katsotaan kokonaisuutena ja tehdään sitten semmoinen järjestelmä, joka kestää aikaa. Minä näen itse, että sopeutumiseläke sekä tämä uusi sopeutumisraha rinnastuvat enemmän työttömyyskorvausjärjestelmään, kun puhutaan työikäisistä ihmisistä, silloin kansanedustajilla, niin kuin kaikissa muissakin ammateissa nykyaikana, pitää olla varsinaiseen eläkeikään saakka — joka kansanedustajille on muuten 65 vuotta kansanedustajan varsinaisen eläkejärjestelmän piiriin pääsemisen kannalta — yhtä lailla kykyä ja mahdollisuuksia ja valmiuksia kouluttautua uudestaan ja sopeutua työmarkkinoiden muutoksiin. Niin kaikki muutkin ihmiset tekevät tänä aikana työmarkkinoilla. Sopeutumiseläke on luotu aikana, jolloin monien ammattien eläkeikä oli siellä jossain 55 vuoden paikkeilla, mutta näitä eläkeikiä on nostettu. Elikkä ihmisten työmarkkina-asemaan on puututtu kyllä aika voimakkaallakin kädellä muissa ammateissa, ja se pitäisi huomioida, kun arvioidaan sitä, että tästä kansanedustajan sopeutumiseläkkeestä on muodostunut mahdollisuus tosiasiallisesti työikäisenä siirtyä eläkkeelle varsin varhaisessa vaiheessa tai täydentää sitä sitten pääomatulojen kautta niin, että ei tarvitse tehdä ansiotyötä sillä tavalla kuin ilman tätä järjestelmää olisi tarkoituksenmukaista ihmisten tehdä. Eihän tämä ole kestävää, että tällainen järjestelmä pysyy yllä vuodesta toiseen. Eli näkisin, että kyllä poliittisen tavoitteen pitäisi olla se, että siirretään myös meidät vanhan järjestelmän piirissä olevat kansanedustajat jollakin siirtymäajalla tämän uuden järjestelmän piiriin ja samalla tarkastellaan, että se uusi järjestelmä kestää aikaa ja vastaa mahdollisimman hyvin ansiosidonnaista järjestelmää, eli sitäkin voidaan samassa yhteydessä tarkkailla, kun kansalaisaloitetta käsitellään — tehdään se sitten kunnolla. Ehkä perustuslakivaliokunnan jäsenenä sanon sen, että tähän liittyy tiettyjä haasteita. Jos oikeusoppineet arvioivat, että sopeutumiseläke rinnastuu enemmän ansiosidonnaisen eläkejärjestelmän ratkaisuihin, niin tässä on tiettyjä perusteltuja odotusten suojia ja taannehtivuuteen liittyviä haasteita, mutta ne on sitten syytä asiantuntijoiden kautta kuulla tämän käsittelyn aikana. Eli sellaista ennakkotapausta me emme ehkä halua kuitenkaan tehdä, jossa itse asiassa perustuslain tulkinnassa luodaan sellainen tulkinta, että ihmisten kertyneisiin eläkkeisiin voitaisiin taannehtivasti hyvin vahvastikin puuttua. Minä näen, että kansanedustajan sopeutumiseläke on siis enemmänkin työttömyyskorvaukseen rinnastettavissa oleva etuus ja puhutaan työikäisistä ihmisistä, jolloin tämä muutos pitäisi olla mahdollista tehdä, mutta tämä on syytä tutkia tarkkaan, että tässä tällä kertaa ei lähdetä hutiloimaan. Mutta lopuksi haluan tosiaan korostaa sitä, että edustaja Wallin ja edustaja Mustajärvi ja moni muu pitivät hyviä puheenvuoroja siitä, kuinka kansanedustajan työtä ja riippumattomuutta pitää arvostaa. Meidän pitää olla kansanedustajina ylpeitä täällä tästä työstä, tästä luottamustehtävästä — ei sen takia, että se korostaisi meidän arvoamme, vaan se korostaa suomalaisten arvoa. Me olemme täällä edustamassa suomalaista demokratiaa, ja se on todella tärkeä asia meille kaikille. Meidän velvollisuutemme, meidän kunniamme on tehdä sitä työtä pyyteettömästi, intohimolla, asiantuntemuksella, perehtymällä asioihin, tapaamalla ihmisiä eri puolilla Suomea ja kuuntelemalla heidän näkemyksiään, ja kyllä se työ edellyttää myös semmoisia toimintaedellytyksiä kansanedustajille, että sitä työtä voi tehdä mahdollisimman hyvin. Mutta minä näen, jos arvioidaan tätä niin, että erotetaan tässä jyvät ja akanat, mikä on kansanedustajan työn kannalta tärkeää, että olen samaa mieltä edustaja Mustajärven kanssa, että esimerkiksi kulukorvausjärjestelmä on pitkien etäisyyksien Suomessa järkevä tapa varmistaa se, että esimerkiksi Pohjois-Suomen kansanedustajat pystyvät kiertämään tapaamassa ihmisiä ja oikeasti olemaan kontaktissa äänestäjiinsä. Kansanedustajalla pitää olla mahdollisuus tehdä työnsä hyvin, palvella suomalaisia ihmisiä, mutta sopeutumiseläke, kun sitä käydään läpi, on selkeästi ihmisten yleisen oikeustajun vastainen järjestelmä, jota voi käyttää keplotteluun erityisesti yhdistämällä pääomatuloihin. Vähintään tämä porsaanreikä nyt pitäisi korjata, koska — lopuksi palaan siihen, mistä aloitin — meidän on myös omalla toiminnallamme osoitettava, että me asetamme itsellemme riman korkeammalle kuin me asetamme muille suomalaisille silloin, kun me säädämme lakeja, että lakien, jotka koskevat sinua itseäsi lainsäätäjänä, pitää olla erityisen tarkkaan punnittuja ja oikeudentajun mukaisia. Mutta myös kansanedustajan tehtävää pitää puolustaa, koska se on suomalaisen demokratian puolustamista, ja silloin puhutaan niistä toimintaedellytyksistä, kun ollaan tässä työssä. Mutta kun tästä työstä lähdemme, niin toivottavasti moni meistäkin menee sitten muihin ammatteihin ja palvelemaan suomalaista yhteiskuntaa jollain toisella tavalla eikä jää väliinputoajaksi siihen sopeutumiseläkejärjestelmän piiriin. Ehkä lopuksi pitää sanoa, että tässä on tietysti kysymys yksittäisistä ihmisistä, ehkä muutamasta kymmenestä ihmisestä.