Puhuja: Toimi Kankaanniemi
Puolue: ps
Päivämäärä: 2018-12-17 Arvoisa herra puhemies! Valtiovarainvaliokunnassa kuulimme syksyn aikana mittavan määrän talouden asiantuntijoita. Yksi mielenkiintoisimmista oli tohtori Pentti Pikkarainen. Hän kävi hyvin huolella läpi Suomen talouden ja EU:n talouden ja monien euromaiden taloudellisen tilanteen ja vähän globaaliakin tarkastelua. Hänen viestinsä oli monelta osin hyvin huolestuttava siitä, minkälaiset näkymät meillä on edessä. Katson tässä muutamia asioita, joita hän kävi läpi. Ensin hän totesi, että Italia on ajautunut erittäin vaikeaan tilanteeseen, josta ei ole todennäköisesti olemassa kaunista ulospääsyä. Italian ottaminen euroon oli puhtaasti poliittinen päätös. Italia ei täyttänyt lähentymisehtoja eikä muutenkaan ollut valmis eurojäsenyyteen. Liittymisen yhteydessä Italia lupasi, että se tuo vuoteen 2009 mennessä julkisen velkansa prosentista 60 prosenttiin. Näin ei ole tapahtunut. Velka on nyt yli 130 prosenttia. Italian julkinen velka on kestämättömällä uralla, jos julkisia menoja kasvatetaan, kasvu on hidasta tai julkisen rahoituksen kustannus nousee edes muutamalla prosenttiyksiköllä. Tällaisen tilanteen tunnistaminen voi johtaa rajuihin reaktioihin rahoitusmarkkinoilla ja synnyttää muun muassa spekulaation euroalueen hajoamisesta. Edessä on todennäköisesti tylyjä ratkaisuja. Joko Italia ajautuu velkasaneeraukseen, eroon eurosta, hajoaa kahteen, pohjoiseen ja etelään, kokee rajun inflaation, tai euroalueen sisäiset tulonsiirrot pelastavat Italian. Olemmeko viime mainittuun valmiita, maksamaan tulonsiirroilla Italian kokoisen maan ja pankkien ongelmat? Emme varmasti siihen pysty. puhemies! Tohtori Pikkarainen tarkasteli myös Saksaa ja totesi, että Saksa on ongelma, häiriötekijä euroalueella. Sen vaihtotaseen ylijäämä on 8 prosenttia, tosin Hollannilla on vielä suurempi eli 10 prosenttia, mutta Hollanti on toki pieni maa. Euroopan keskuspankin tilanteesta Pikkarainen totesi, että vuonna 2008 alkaneen kriisin aikana EKP:n keskeinen tehtävä on käytännössä ollut pitää euroalue koossa. EKP joutuu julkisuudessa perustelemaan toimintansa hintavakauden tavoitteen saavuttamisen kautta, mutta tosiasiallisesti kyse on ollut euroalueen ja euron jatkuvuuden turvaamisesta. EKP:n rahapoliittinen liikkumavara on ollut ja on edelleen ja tulee olemaan hyvin pitkään hyvin kapea. EKP on ajettu nurkkaan, se on motissa. EKP on klassinen esimerkki fiskaalisesta dominanssin tilanteesta. Kun julkinen talous on kuralla, työttömyys on suurta rahoitusjärjestelmä on heikossa hapessa, keskuspankin liikkumavara on hyvin pieni. Tämä oli juuri se tilanne, jota monet pelkäsivät ennen siirtymistä Emuun. EKP:n tarve ja mahdollisuudet rahapolitiikan merkittävään kiristämiseen ovat pienet. Työttömyys on suurta, julkiset velat ovat korkealla tasolla, monet yritykset ja kotitaloudet ovat hyvin velkaantuneita, euroalueen kehittyminen kohti optimaalista valuutta-aluetta ja sen mukaisia järjestelyjä ei juurikaan etene. Rahapolitiikan mahdollinen kiristäminen lienee helpointa tehdä nostamalla jonkin verran lyhyitä korkoja tai ohjauskorkoa. EKP joutunee tavalla tai toisella suojelemaan bondimarkkinoiden toimintaa ja hintoja. Pitkään jatkuvaan hyvin kevyeen rahapolitiikkaan liittyy ongelmia. Poliitikkojen kannustimet hyvään talouspolitiikkaan vähenevät, kun markkinamekanismi ei toimi. EKP on antanut hallituksille aikaa toimia, mutta mahdollisuutta ei ole käytetty hyväksi ainakaan täysimääräisesti. Varallisuusesineiden markkinoille syntyy kuplia, jotka ajoittain puhkeavat. Tämä luo tarvetta ottaa käyttöön erilaisia makrovakausvälineitä, mutta niiden käyttö ei ole aina helppoa. Ne antavat mahdollisuuden yrityksille heikosti tuottaviin investointeihin. Italian riskit ovat todella suuria.