Puhuja: Hannakaisa Heikkinen
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2018-04-05 Arvoisa rouva puhemies! Hyvät kansalaisaloitteen tekijät ja kollegat! Kaiken kaikkiaan me olemme aika hyvää keskustelua käyneet tässä, emme pelkästään kerranneet niitä ongelmia, mitä hankintalain myötä vammaispalveluissa on. Jonkin verran on myös yritetty löytää ratkaisuja, ja se ei aina toteudu tässäkään salissa, niin kuin ei muussakaan yhteiskunnallisessa keskustelussa. Julkisuuteen on kerrottu nyt ja aikaisemmin monia tapauksia, joissa vammaisten henkilöiden asumispalveluyksikkö, eli koti, on kilpailutuksen seurauksena vaihtumassa. Kodin ohella tässä samalla vaihtuu lähiyhteisö, henkilökunta ja kaikki se, mikä on muodostunut olennaiseksi osaksi vammaisen omaa elämänpiiriä. Arki hajoaa, ja palveluiden käyttäjiä jätetään syrjään oman elämänsä ratkaisuista. Tällaisen toiminnan seuraukset yksilölle ovat kohtuuttomat, ja on ihan aiheellista kysyä, missä määrin inhimillisyys mahtuu päätöksiin, joita me teemme toisen puolesta. Arvoisa puhemies! Kuten tässä salissa on tämän keskustelun aikana useassa puheenvuorossa todettu, tämä hankintalaki ei yksin ole ongelma. Suurin ongelma on lain kirjavassa soveltamisessa. Jotkut kunnat ja tahot, jotka näitä kilpailutuksia tekevät, soveltavat vain hankintalakia ja sitä usein hyvin kapeakatseisesti. He jättävät hyödyntämättä monia muita palveluiden hankinnan tapoja, kuten palvelusetelin tai puitekilpailutuksen. Tietyissä tapauksissa myös palvelun hankinta suorana hankintana on mahdollinen, ja kuten aikaisemmin totesin, minä olen hyvilläni siitä, että sote-uudistus tuo myös uusia mahdollisuuksia, muun muassa henkilökohtaisen budjetoinnin ja valinnanvapauden tuoman asiakassetelin myötä. Ministeri Saarikko muun muassa yritti kuvata lyhyessä puheenvuorossaan sitä, mitä tuo valinnanvapaus tulee tarkoittamaan. Ensinnäkin haluan korostaa sitä, että jo sitä kautta, että hankinnat siirtyvät kunnilta maakunnille, riski sille, että hankintaosaaminen on huonoa, vähenee, koska hankintayksiköt ja -tahot ovat isompia, jolloinka monen asian — näin koen ja uskon — on mahdollista toimia nykyistä paremmin. Siitä, mitä se valinnanvapaus ja asiakasseteli siellä on: Se tarkoittaa muun muassa juuri sitä, että pelkästään euro ei ole se ratkaiseva asia, vaan näissä asioissa, mitä päätetään hankkia maakunnan taholta, määritetään kriteerit, joissa todellakaan sen euron ei tarvitse olla määrittävä tekijä, ja tuota ei tehdä kilpailuttamalla, vaan asetetaan kriteerit ja ne tahot, palvelun tuottajat, jotka täyttävät nämä asetetut kriteerit, ikään kuin listalle, ja niistä sitten esimerkiksi vammainen ihminen, hänen edunvalvojansa tai omainen tai he yhdessä voivat tehdä sen päätöksen, mikä tälle vammaiselle ihmiselle tai vanhukselle parhaiten soveltuu. Tämä on minusta todella suuri mahdollisuus, koska silloin nykyinen kunta taikka tuleva maakunta ei ole se päätöksentekijä, joka tekee puolesta sen päätöksen, vaan vammainen ihminen lähiyhteisönsä kanssa voi olla todellinen asianosainen, koska hän tekee sen hankintapäätöksen joko henkilökohtaisen budjetin kautta taikka asiakassetelin myötä. Tämä on iso mahdollisuus, ja tämä on mahdollisuus ei pelkästään pienille paikallisille yrityksille, jotka tarjoavat palveluja, vaan myös kolmannen sektorin toimijoille, jotka toivon mukaan yhä vahvemmin ovat myös tarjoamassa näitä palveluja. Arvoisa puhemies! On hyvä myös muistaa tässä keskustelussa, että sosiaali- ja terveydenhuollon palveluilla turvataan perustuslaillisia oikeuksia, osallisuutta, yhdenvertaisuutta ja itsemääräämisoikeutta. Siksi niissä ovat tärkeintä jatkuvuus, ennakoitavuus, turvallisuudentunne sekä asiakkaan yksilöllisten tarpeiden huomiointi. Vammaiset henkilöt ovat monella tapaa erityisen haavoittuva ryhmä yhteiskunnassamme, ja juuri siksi heitä koskevassa päätöksenteossa olisi noudatettava erityistä herkkyyttä pohtia, miten meidän tekemämme ratkaisut, heidän puolestaan tekemämme ratkaisut, vaikuttavat näiden ihmisten arkeen. Jos kunta tekee lyhytaikaisia säästöjä kilpailuttamalla halvimman palvelun mukaan, me tiedämme, että nuo säästöt voivat lopulta koitua kalliiksi. Toimintakyvyn laskun myötä todennäköisesti palvelun tarve jo melko nopeasti lisääntyy. Lopuksi, arvoisa rouva puhemies, haluan puuttua yhteen asiaan. Täällä edustaja Guzenina toi päivätoiminnan laadun esille. Kyllä, päivätoimintakin on varmasti kirjavaa, mutta yhteiskunnassa on paljon hyvää, laadukasta päivätoimintaa. Olen saanut siihen monella tapaa osallistua, ja tuo hänen hieman vähättelevä ”mutterin pussittaminen” että, sekin on monelle vammaiselle ihmiselle todella tärkeä asia, ja kaikki muut toiminnot, jotka meistä tuntuvat hyvin yksinkertaisilta asioilta. Siihen liittyy tunne siitä, että minä pystyn tähän, minä olen tärkeä. Parhaimmillaan nuo tahot ja yritykset haluavat osallistaa minusta hienolla tavalla vammaisia ihmisiä niin, että ne tarjoavat tämmöisiä tehtäviä, joihin vammainen ihminen kykenee, heidän tehtäväkseen. Minusta se on tosi arvokasta työtä, ja minä toivon, että yhä useampi yritys ja taho tekisi tällaista yhteistyötä, koska parhaimmillaan olen nähnyt esimerkiksi näiden vammaisten ihmisten kohdalla, jotka päivätoiminnassa tekevät vaikka tätä mutterin tai muun pienen osan pussittamista taikka jaottelua, mitä tahansa se onkaan, että tämä yritys osallistaa nämä vammaiset ihmiset siihen yrityksen toimintaan, kutsuu heidät vieraikseen ja näyttää, mikä merkitys tällä vammaisen ihmisen päivätoiminnassa tekemällä työllä on heille ollut. Tämä lisää tunnetta siihen, että minun tekemiselläni on merkitystä. Ei pidä vähätellä semmoista, mitä ei kokonaan ymmärrä. Mutta kiitos