Puhuja: Marisanna Jarva
Puolue: kesk
Päivämäärä: 2018-10-16 Arvoisa rouva puhemies! Työmarkkinoidemme on uudistuttava nykyaikaan vastaamaan työelämän muutosta. Pienyrittäjien määrä kasvaa. Jo nyt valtaosa yrityksistä on pieniä, alle 10 hengen yrityksiä, joiden merkitys työnantajinamme on keskeinen, ja odotukset niiden vastuusta suomalaisten työllistämisessä vain kasvavat. On ymmärrettävää, että ammattiliitot ajavat omien jäsentensä etua. Pienyrittäjät, työttömät ja pätkätyöläiset eivät ole kuitenkaan edustettuina työmarkkinaneuvotteluissa. Poliittisten päättäjien on pidettävä huoli heistäkin, eikä heidän pidä taipua yhden työmarkkinaosapuolen painostukseen. Olisikin vastuutonta, jos emme veisi eteenpäin myös työttömän ja pienyrittäjän asemaa parantavia esityksiä. Työntekijät ovat jo nyt eri asemassa erilaisissa yrityksissä. Suurissa yrityksissä isojen työntekijämäärien irtisanominen tuotannollis-taloudellisista syistä on Suomessa aivan liian helppoa. Ihmettelenkin, miksi tämä tasa-arvoasia ei ole ongelma oppositiolle. Kynnystä irtisanoa suurissa yrityksissä pitäisikin selkeästi nostaa ja pienissä yrityksissä laskea, ja nyt tässä oltaisiin pääsemässä edes vähän eteenpäin työntekijöiden aseman osalta. Järjestäytymättömissä yrityksissä ei työntekijöillä ole edelleenkään oikeuksia samoihin työehtoihin kuin järjestäytyneissä yrityksissä. Meillä ei myöskään makseta vielä kaikille samasta työstä samanlaista palkkaa, etenkään yksityisellä sektorilla. Onneksi ministerit Lintilä ja Saarikko ovat tarttuneet tähän vaatimalla myös Suomeen palkka-avoimuuden. Arvoisa puhemies! Pienyrityksessä yhden työntekijän palkkaamisen riski on merkittävästi suurempi kuin suurissa yrityksissä, joissa työntekijä voi siirtyä tarvittaessa talon sisällä eri tehtäviin. Tätä mahdollisuutta ei pienyrittäjällä ole, ja koko yritys sekä muiden työntekijöiden työpaikat voivat kaatua yhteen epäonnistuneeseen rekrytointiin. Tällä hetkellä lainsäädäntö tässä ei ole riittävä ja selkeä, sekä se luo oikeuskäsittelyihin asetelman, jossa pienyrittäjä on lähes aina altavastaaja. Tämä on yksi suuri syy, miksi pienyrittäjät eivät uskalla työllistää. Lainsäädäntö onkin siksi tarpeen tarkistaa ja tehdä riittävän tarkkarajaiseksi, jotta se suojelee tasapuolisesti sekä työntekijää että pientä työnantajaa. Monien pienyritysten elämää läheltä seuranneena tiedän, että työllistämisen kannalta ei ole merkitystä sillä, lisätäänkö yritysten taloudellisia tukia, joita oppositio on myös kovasti juuri vastustanut, mutta silti se esittää niitä nyt jälleen pieninä ratkaisuina laajempiin ongelmiin. Yrityksillä on myös näinä vuosina kasvuvaihe päällä, eikä niissä palkkaamisissa ole kysymys kannattavuudesta vaan työmarkkinoiden toimivuudesta. Demarit ovat esimerkiksi esittäneet ratkaisuna alvi-alarajan nostamista nykyisestään. Kannatan lämpimästi tätä tavoitetta ja olen tehnyt alvi-alarajan nostamisesta aloitteen hallitukselle. Sipilän hallitus päättikin kehysriihessä selvityttää alvi-alarajan noston vaikutukset VATTin toimesta. Rajan nostolla autettaisiinkin kuitenkin ensisijaisesti aloittavia ja toimivia yksinyrittäjiä, eikä sillä olisi juuri tekemistä työntekijöiden palkkaamisen kanssa, koska liikevaihto ei useimmissa alvi-huojennusta saavissa yrityksissä olisi palkkaamiseen lainkaan riittävä yrittäjän toimeentulon lisäksi. Arvoisa puhemies! Juuri nyt meillä on merkittävä työvoimapula ympäri Suomen eikä kohtaanto-ongelmien vuoksi avoimiin työpaikkoihin, rekrykoulutuksiin ja ammatillisiin tutkintokoulutuksiin löydetä riittävästi hakijoita. Muun muassa Kainuussa yli puolella yrityksistä on vaikeuksia löytää riittävästi osaavaa ja sopivaa työvoimaa. Sopivan työntekijän löytyessä voi alueellamme työllistyä nyt alalla kuin alalla, mutta palkattavan työntekijän tulee olla myös todella sopiva työhön, jotta asiakkaat saavat varmuudella ne tuotteet, joita yritykseltä on tilattu. Jos tämä ei ole varmaa, yrittäjä tekee työn mieluummin itse tai vuokraa työvoimaa. Suurempi kasvu ja työpaikat jäävät siten syntymättä. Tämä ei ole kenenkään etu. Kukaan pienyrittäjä ei todellakaan halua myöskään huonon työnantajan leimaa. Meistä kukaan ei myöskään palkkaa ketään irtisanoakseen. etenkin perheyrityksissä työnantaja ja työntekijät huolehtivat toisistaan ja työnantaja maksaa aina itselleen viimeisenä palkan, jos pystyy. Toimiva pienyritys kuitenkin tarvitsee yhteisön, jonka jäsenet puhaltavat aina yhteen hiileen. Työllistämiskynnyksen alentaminen helpottamalla henkilöperusteista irtisanomista pienissä, alle 10 hengen yrityksissä kasvattaa työllisyyttä. Tämän ovat todenneet asian parhaiten tuntevat asiantuntijat eli pienyrittäjät itse sekä Suomen taloutta tuntevat ekonomistit. Yrittäjät itse ovat selvittäneet, että jopa puolet pienyrityksistä palkkaisi enemmän, kun työllistämisen kynnystä laskettaisiin. Varovaisen arvion mukaan henkilökohtaisen irtisanomisen vaikeutta yhtenä suurimpana työllistämisen esteenä kohdallaan pitäviä yrityksiä on vajaa 10 prosenttia, ja jos nämä yritykset työllistäisivät lisää, vaikutus olisi kymmeniätuhansia uusia työpaikkoja. Vaikutukset olisivat siis merkittäviä. Myös suomalaisista ekonomisteista on tuoreen uutisen mukaan puolet todennut esityksen lisäävän pienyritysten työllistämistä, kolmannes ei löytänyt näyttöä väitteen tueksi tai sitä vastaan ja vain 13 prosenttia piti esityksen vaikutuksia kielteisinä. Arvoisa puhemies! Myös monilta työntekijöiltä on tullut palautetta, että virherekrytointi pienessä yrityksessä on ongelma paitsi yrittäjälle itselleen myös muille työntekijöille. Jos työnteko ei onnistu tai työt jakautuvat epäreilusti työnantajasta riippumattomista syistä, on tilanteeseen oltava nykyistä parempi mahdollisuus puuttua. Nämä työntekijät eivät usko mielivallan ja turvattomuuden yleistymiseen työmarkkinoilla tai siihen, että ketään irtisanottaisiin jatkossakaan turhaan. Hyviä kokemuksia tämäntyyppisen mallin eteenpäinviemisestä on myös muista maista, joissa vastaava esitys on siis jo käytössä, eikä niitä olla siellä peruuttamassa. Suomessa nämä tarpeelliset uudistukset kohtaavat kuitenkin vaikeuksia työmarkkinajärjestöjen painostuksen vuoksi. Suomessa työmarkkinat ovatkin EU:n jäykimpiä eikä asiassa ole voitu aiemmin edetä, koska työmarkkinajärjestöillä on ollut ylisuuri valta suhteessa lainsäätäjiin. Sopimisen kulttuuria tarvitaan, mutta painostuskulttuuria emme enää tarvitse. Alussa mainitsemani työelämän epätasa-arvoiset tilanteet eivät näytä ikävä kyllä olevan työmarkkinoilla ratkaistavia ongelmia, vaan lakkoilussa on keskitytty nyt pienyrityksien palkkaamisen esteiden ylläpitämiseen. Työtaistelutoimien mittasuhteet ovatkin olleet aivan kohtuuttomia suhteessa asiaan, ja oppositiosta tullut kannustus räikeään vastakkainasetteluun on ollut karhunpalvelus koko työmarkkinapolitiikalle. Työmahdollisuuksien lisäämisen työttömille olisikin aina oltava tärkeämpää kuin poliittisesta arvovallasta taistelu.