Puhuja: Sirpa Paatero
Puolue: sd
Päivämäärä: 2018-09-04 Arvoisa herra puhemies! Jotenkin tuntuu, että tulen kertaamaan äskeisen kohdan puheenvuoroni, koska tässä on samalla tavalla kyse tehtävien siirrosta, maakuntahallinnon rakentamisesta ja koska ongelmat tai kipukohdat tuntuvat hieman samantyyppisiltä. Elikkä täällä on jo esille nostettu rahoituksen riittävyys maakunnassa on yleiskatteellinen budjetti, niin kuinka paljon sieltä sitten sote-palveluiden ja muiden työllistymispalveluiden, liikenteen ja muiden tehtävien lisäksi siirretään tai kohdennetaan kotouttamispalveluihin? Voi olla, että kaikissa maakunnissa se ei ole prioriteetissa välttämättä kovin ylhäällä, eikä tietenkään tilanne monissa maakunnissa olekaan samantapainen. Samalla tavalla on tämä haaste, että on velvollisuus sekä kunnilla että maakunnilla tehdä terveydenedistämistä tai hoitaa kotouttamista, jolloinka joudutaan tilanteeseen, että työnjaon tekeminen tulee taas kertaalleen pohdittavaksi, eikä se todellakaan vähennä byrokratiaa, vaan näin ollen Ja kolmantena, on sama ongelma kuin tuossa äskeisessä tai on kysymysmerkki siinä, mitä tarkoittaa se, että asetetaan samalle viivalle myöskin kotouttamispalveluita niin, että ne toimivat osin markkinaehtoisesti? Mikä on se kriteeri, laatu, ynnä muut? Ja mitenkä sitten ajatellaan siellä maakunnissa, että nämä ihmiset, jotka ovat kotouttamispalveluiden tarpeessa, osaavat valita näistä monista erilaisista markkinaehtoisista ja julkisista palveluista? En tiedä, mitenkä ministeriö tai ministeri ovat ajatelleet tämän ongelman sitten selättää, koska näin tämmöinen esitys on tänne tuotu. Tähän äskeiseen ongelmaan: Kun aikaisempi kollegamme, Susanna Huovinen, teki Euroopan neuvostolle raporttia ja analyysia siitä, mitenkä kotouttamista on tehty eri Euroopan maissa ja mikä olisi se esitys, niin se esitys oli yhden luukun periaate. Siitä on hyviä kokemuksia eri maissa. Ja nyt minulle tulee tämän esityksen osalta pelko, että me peruutamme Suomessa, emme mene kohti yhden luukun periaatetta, vaan hajotamme nämä ihmiset eri luukuille ja eri palveluihin. Erityisesti ihmisille, joilla ei ole tietoa tästä rakenteesta, jolla suomalainen yhteiskunta toimii, olisi hyvä, että olisi yksi paikka, josta kaikki palvelut sitten pystyy saamaan. Ja tästä on siis kansainvälistä vertailua ja on tehty raportti ja selvitys. Sitten se tärkein asia: se kieli, johon täällä jo viitattiin. Me tiedämme tämän talon eli tarkastusvaliokunnan analyysistä ja raportista, että meillä on tarvetta skarpata, sillä vielä jopa toisen polven maahanmuuttajilla on heikompi koulumenestys siitä syystä, että kieli on jäänyt heikosti opituksi. Tästä syystä kielen oppiminen on ihan ensiarvoisen tärkeää. Samalla me tiedämme — ja siihen on myöskin erilaisia keinoja mietitty — miten tärkeää olisi, että kielitaidon puuttuminen työllistymisen esteenä saataisiin mahdollisimman nopeasti selätettyä elikkä mitenkä opittaisiin mahdollisimman helposti ja nopeasti se kieli, jolla pärjätään työelämässä. Tässä on ollut skarppausta, ja sitä tarvittaisiin yhä edelleenkin lisää. Näissä molemmissa kohderyhmissä koulutuksen tuottaja on pääosin kunta, ja tässä kohtaa kunnat ovat hyvin erilaisessa asemassa ja tilanteessa, koska eri kunnissa kielen opiskelua eri väestöryhmille ja eri kielitaustasta tuleville tarvitaan eri tavoin. Siitä syystä minun toivomukseni on myöskin se, että tämä huomioitaisiin kuntien valtionosuusjärjestelmissä nykyistä paremmin. Meillä on siellä semmoinen pieni siivu, mutta meillä tälle puolelle tarvittaisiin enemmän panostuksia, sillä näillä lapsilla, niin kuin tiedetään, jotta ongelma ei jatku sukupolvesta toiseen, mutta myöskin työelämään siirtyvillä ihmisillä se kielikoulutus on ensiarvoisen tärkeä. Ja toivoisin, että kunnille tulisi tähän lisäsatsauksia, eikä niin kuin tässä lakiesityksessä näyttää olevan, että täältä viedään kunnilta jonkun verran rahoitusta pois.