Puhuja: Hanna Sarkkinen
Puolue: vas
Päivämäärä: 2018-09-04 Arvoisa puhemies! Täällä salissa on tänään esitetty paljon perusteltua huolta työllisyyspalveluiden rahoituksesta. Haluaisinkin esittää ministerille kysymyksen: eikö lainsäädännöllä voitaisi määritellä maakunnille minimitasoa, kuinka paljon rahoitusta työllisyyspalveluihin on käytettävä, eli niin sanotusti korvamerkitä rahoitusta työllisyyspalveluihin? Tämä tässä suuressa muutostilanteessa ja sote-palveluiden ja kustannuspaineiden tilanteessa, jotta voitaisiin varmistaa, että työllisyyspalveluiden rahoitus säilyisi edes osapuilleen nykyisellä tasolla, kun aitona huolena on se, että rahaa ohjautuu työllisyyspalveluihin nykyistä vähemmän, niin valtion rahaa kuin kuntien rahaakin. erityisesti pitkäaikaistyöttömyyden hoidon kannalta tarvitaan resursseja ja palveluita, ja siinä olennaista on henkilökohtainen palvelu ja ohjaus, kasvokkain kohtaaminen. Se vaatii resursseja. Sitä ei ratkaista vain järjestelmää muuttamalla, joten tämä rahoitustaso on olennainen kysymys, jotta on työntekijöitä ohjaamassa työttömiä, antamassa heille tukea, neuvontaa ja ohjausta. Tämän rahoituskysymyksen lisäksi haluan kysyä ministeriltä uudelleen jo aiemmin esittämäni kysymyksen: miten arvioitte, tuleeko tämä laki ja tämä uusi rakenne lisäämään palkattoman työn määrää Suomessa, kun yrityksille, jotka hoitavat näitä työllisyyspalveluita jatkossa, tulee mahdollisuus ohjata henkilö, asiakas, palkattomaan työkokeiluun toiseen yritykseen tai jopa omaan yritykseen? Pidän tätä itse hyvin ongelmallisena kehityskulkuna, jos näin käy. Vaikka päätökset sanktioista tekee jatkossakin viranomainen, niin palveluketjusta vastaavalle yritykselle tulee kyllä merkittävää valtaa ihmisten toimeentulon ja palkattomaan työhön ohjaamisen suhteen, mikäli näin on. Tämä on olennainen kysymys myös työttömän oikeusturvan tai terveiden työmarkkinoiden kannalta, jos palkaton työ merkittävästi lähtee kasvamaan, mitä en soisi tapahtuvan. Arvoisa puhemies! Olennainen kysymys työttömien kannalta todella on se, saavatko he laadukasta henkilökohtaista ohjausta matalalla kynnyksellä yhdeltä luukulta. Ja tässä nimenomaan on ehkä se salaisuus, minkä takia nämä työllisyyskokeilut ovat onnistuneet. Huoli on se, että jatkossa tämä ei toteudu, jos resurssit ovat pienet ja jos kuntien ja maakuntien rajapinta työllisyyspalveluiden hoitamisessa on epäselvä. Soisin todellakin, että työllisyyskokeiluiden alasajon sijaan harkittaisiin niiden valtakunnallistamista. Ei voi mielestäni olla niin, että ainoa syy onnistuneiden kokeilujen alasajoon on se, että ne eivät sovi tähän poliittisesti valittuun maakuntamalliin ja siihen logiikkaan, jota ei ole vielä edes käynnistetty eikä lakeja siitä säädetty. Arvoisa puhemies! Suurten kaupunkien kritiikki sote- ja maakuntauudistusta kohtaan kilpistyy paljolti nimenomaan kasvupalvelupuoleen. Toki on kritiikkiä varmaan myös sosiaali- ja terveyspalveluiden suunniteltuun järjestämis- ja rahoitusmalliin, mutta hyvin paljon se kohdistuu nimenomaan tähän kasvupalvelupuoleen ja siihen, että kaupungeilla ei ole riittävää roolia erittäin tärkeiden elinvoima- ja työllisyyspalveluiden hoidossa. Kaupungeilla olisi valmiutta, kykyä, ottaa kokonaisvastuu työllisyyden hoidosta, ja nyt kun katsotaan kehitystä, niin työttömyys ja erityisesti pitkäaikaistyöttömyys keskittyvät aika paljon suurille kaupunkiseuduille, joten siellä pitäisi myös olla sitten työkalut ja mahdollisuudet tehdä