Stine Brix (EL), 2018-05-25:
Tak for det, formand.
Enhedslistens holdning til drengeomskæring er klar: Vi har en vedtagelse fra vores årsmøde i 2008, som helt klart siger, at religiøst og kulturelt betingede kirurgiske indgreb er et valg, som den enkelte selv må træffe.
Bortskæring af raskt og funktionsdygtigt væv er et indgreb, som der ikke kan træffes beslutning om af forældrene på deres umyndige børns vegne.
Der er ingen tvivl om, at diskussionen om drengeomskæring er en vanskelig og følsom diskussion, og det er det, fordi to fundamentale rettigheder støder sammen.
På den ene side er der tale om barnets ret til at bestemme over sin egen krop og hensynet til ikke at udsætte et barn, som ikke selv kan inddrages i en beslutning, for unødig smerte og unødig risiko for komplikationer.
Og komplikationer er der jo altid en risiko for, når man foretager et kirurgisk indgreb.
På den anden side handler det også om retten til at praktisere sin tro, religionsfriheden, og det er jo relevant i den her sammenhæng, fordi rituel omskæring er en del af både jødedommen og islam.
Det kunne være, når man var 15 år og ifølge sundhedsloven er stor nok til at give et informeret samtykke til behandling, eller det kunne være 18 år, hvor man ifølge samme lov er gammel nok til at give et samtykke til kosmetisk behandling.
Det centrale er, at beslutningen om at bortskære et stykke væv, som ikke fejler noget, og hvor der ikke er nogen grund til at operere, skal være den enkeltes egen.
Det er et principielt synspunkt, som også ligger i forlængelse af bioetikkonventionen, hvor det fremgår, at man kun bør foretage en intervention på et menneske, som ikke er i stand til at give et informeret samtykke selv, hvis interventionen er til direkte fordel for denne person.
Jeg tror også, at det er den holdning, der ligger til grund for, at Lægeforeningen, Dansk Sygeplejeråd, Jordemoderforeningen, at alle er imod drengeomskæring uden medicinsk begrundelse.
Det lyder nogle gange, som om der stort set ikke er nogen risiko forbundet ved drengeomskæring, men det vil jeg gerne sætte et stort spørgsmålstegn ved.
For det første er der jo altid en risiko forbundet, når man foretager et kirurgisk indgreb, når man bryder huden som barriere, der er en risiko for infektion, for blødning, for smerter, der er en risiko for mangelfuld heling, og vi ved også, for det er dokumenteret, at der i forbindelse med drengeomskæring er en risiko for, at man får urinvejsforsnævring.
Derfor har vi også opfordret til, at ministeren beder Styrelsen for Patientsikkerhed eller Sundhedsstyrelsen, hvem der nu er den relevante part i den her sammenhæng, om at revidere det notat, der kom i 2013, og medtage den nye forskning, der er kommet sidenhen.
Vi har jo fået et svar i dag, som siger, at der er kommet 51 nye videnskabelige studier siden 2013, herunder bl.a. et dansk studie fra Rigshospitalet, som faktisk peger på en højere risiko for komplikationer, end Sundhedsstyrelsen tidligere har vurderet.
Jeg håber naturligvis, at ministeren vil sikre en revision af det notat.
Vi har et stort mørketal i dag.
Ministeren nævnte, at der er registreret 662 drengeomskæringer i 2017, og det er et tal, der ligger meget langt fra det antal drengeomskæringer, man estimerer rent faktisk finder sted, så der er ingen tvivl om, at der foregår en hel masse, som vi ikke ved noget om overhovedet, og det synes jeg er et væsentligt problem.
Vores holdning er, at vi støtter en aldersgrænse.
Vi er overbevist om, at hvis man skal forandre noget på det her punkt, skal der noget mere håndfast til end gode hensigter.
Hvis vi skal beskytte børnenes ret til at bestemme over deres egen krop, tror jeg faktisk, at en aldersgrænse er det, der skal til for at flytte holdninger.
Jeg synes, at vores mere end 20 år gamle erfaringer vedrørende revselsesretten er et rigtig godt eksempel på, at det havde meget stor betydning for at flytte holdningerne i befolkningen, at der kom officiel lovgivning.
Vi mener også, at vi fra myndighedernes side, altså fra officielt hold, klart skal anbefale, at man ikke omskærer små drengebørn, hvis ikke der er nogen medicinsk grund til det.
Det kunne være, som jeg har nævnt her i debatten, en informationsindsats, som lægger vægt på at give barnet en mulighed for selv at træffe beslutningen, og som også tydeliggør risikoen for komplikationer.