Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2019-11-19:
Det er ikke så tit, jeg starter der, hvor Liberal Alliance slutter, men det tror jeg faktisk jeg vil gøre nu.
Det er rigtig svært at finde løsninger på de her problemstillinger, og jeg vil sige, at jeg blev egentlig – lige indtil Nye Borgerlige gik på talerstolen – ret optimistisk, da jeg hørte de forskellige ordførere, fordi analysen fra meget forskellige partier er den samme, altså forstået på den måde, at der er en udbredt fælles analyse af, at det simpelt hen ikke duer med parallelsamfund.
Så har vi forskellige måder at forklare og tale om det på, men det eneste parti, der egentlig har et ønske om at understøtte, at vi fortsat har parallelsamfund i Danmark, er Nye Borgerlige.
Så må man glæde sig over, at alle andre partier ikke er dér.
Altså, vi vil ikke acceptere, at der er parallelsamfund, og vi har et ønske om, at man som kvinde skal kunne have det ungdomsliv, man har lyst til, på et gymnasium i Danmark.
Der skal kunne undervises i Darwin, uden at der bliver sat fundamentalt spørgsmålstegn ved, om det kan lade sig gøre på en dansk gymnasieskole eller ej osv. osv. Så vi deler analyserne af de problemer, der er til stede i uddannelsessektoren i Danmark, og som vi selvfølgelig skal gøre noget ved.
Det glæder mig.
Løsningerne?
Javel, dem er der stadig lidt forskellige opfattelser af.
Skal vi have den ene eller den anden type distriktsmodel?
På den måde er løsningsforslagene stadig væk forskelligartede, men jeg synes, det er et stort skridt at være kommet.
Så vi er altså kommet meget længere i forhold til at kunne stå et sted, hvor vi siger: Der er en problemstilling her, vi bliver nødt til at gøre noget ved.
Så vil jeg sige til nogle af de ting, der har været oppe.
Venstre spurgte tidligere til det her med det frie skolevalg, og om der er en nedre grænse.
Jeg synes jo, at der er et reelt dilemma, og jeg vil gerne sige, at jeg jo ikke opfatter det sådan, at der er frit skolevalg i dag – det er der jo ikke.
Nu befinder vi os i København, mens vi tager den her debat, og der er jo ikke noget frit skolevalg – det er der jo ikke.
Altså, der findes nogle gymnasier, som det er fuldstændig umuligt at komme ind på, og hvor det er et afstandskriterium, der afgør, om man kommer ind.
Jeg har sågar hørt – det ved jeg ikke om er rigtigt, men von hørensagen er jo – at der er nogle, der simpelt hen skifter adresse for at komme ind på bestemte gymnasier.
Der er jo ikke noget frit skolevalg; der er i hvert fald ikke et oplevet frit skolevalg.
Jeg tror, at det der med sådan at stille det op, som om vi i dag har et frit skolevalg – det var egentlig heller ikke helt sådan, jeg hørte det, men for lige sådan at skære det til – og at vi nu skal bevæge os over i noget, hvor der ikke er et frit skolevalg, mener jeg simpelt hen ikke kendetegner situationen, som den er i dag.
Selvfølgelig skal vi ikke hen et sted, hvor der ikke er noget valg, for selvfølgelig skal der være et valg.
Nå, vi har et problem, og det undrer mig faktisk, at det slet ikke er blevet nævnt fra talerstolen, for det, vi ikke taler højt om fra talerstolen i dag, er jo kapacitetsstyringen.
Det er en fuldstændig afgørende del, og jeg er meget glad for, at de borgerlige partier særligt har lagt meget vægt på, at der er en udkantsproblematik, når vi diskuterer det her.
Jeg mener i den grad, at der er en udkantsproblematik.
Vi skal ikke have steder i Danmark, hvor der ikke er ungdomsuddannelser.
Jeg er selv vokset op et sted, hvor der ikke var skyggen af ungdomsuddannelse.
Det præger et helt ungdomsliv og dermed en hel by, fordi det betyder, at dem, der fylder 15-16 år og skal på en ungdomsuddannelse, drager til en anden by og har sit ungdomsliv.
Så er der jo så nogle tilbage, som ikke skulle have en ungdomsuddannelse, og det er så dem, der præger bylivet alene og bliver efterladt tilbage i den provinsby, og det synes jeg faktisk er synd for alle parter.
Så det at have et sammenhængende ungdomsliv omkring det også at have en ungdomsuddannelse i en by, mener jeg simpelt hen er afgørende, og derfor er det afgørende for mig, når vi ser på de løsninger, som vi ser frem mod, at vi også kigger på kapacitetsstyringen.
For vi vil i Socialdemokratiet insistere på, at der findes både folkeskoler og ungdomsuddannelser som det bankende hjerte i provinsbyerne i Danmark.
Så jeg er rigtig glad for, at det blev understreget af flere af partierne, men ordet kapacitetsstyring manglede jeg at høre fra talerstolen.
Det kommer vi til at skulle snakke med hinanden om.
Så siger både Dansk Folkeparti og Enhedslisten, at der skal laves distrikter.
Det vil jeg bare kvittere for.
Jeg synes altid, det er kønt for en debat, når der kommer konkrete løsningsforslag på bordet, fordi det bringer debatten videre.
Om vi lander der, ved jeg ikke, men jeg synes, vi kommer et rigtig stort skridt videre ved, at de løsningsmodeller, vi hver især har, kommer på bordet, så vi kan drøfte dem åbent med hinanden.