Jakob Engel-Schmidt (V), 2017-03-29:
Tak for det, formand.
Noget utraditionelt vil jeg starte med at sige til hr. Rasmus Horn Langhoff, at han holdt en fremragende tale.
Han bemærkede måske, at jeg ikke var til stede i salen, og det skyldtes, at jeg havde været lidt for optimistisk i forhold til Lovsekretariatets vurdering, og dermed kan jeg så også anbefale, at man ikke løber 1 km i jakkesæt på Strøget, mens man har Folketingets tv kørende, så alle bliver informeret om, hvad Socialdemokratiet mener om ligestillingsredegørelsen, men det skal ikke koste den socialdemokratiske ordfører noget.
Han slap trods alt for spørgsmålet.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi hvert år debatterer ligestillingsområdets tilstand i Danmark, og det er også derfor, det er godt, at vi har en ligestillingsredegørelse.
Det skal ministeren have tak for, ligesom de ministre, der er kommet før hende, skal have tak for det.
Jeg har den holdning, og det har Venstre også, at vi i Danmark er et privilegeret land, hvor det ser rigtig godt ud i forhold til ligestillingen.
Det ændrer dog ikke på, at der er en lang række områder, hvor vi godt kunne ønske os at det gik endnu bedre, og derfor er jeg også glad for og stolt over, at regeringen har igangsat en række initiativer.
Jeg forestiller mig, at vi i løbet af de kommende 10 minutter til et kvarter får en rigtig god debat om, om de initiativer er tilstrækkelige, men før vi når dertil, vil jeg trods alt nævne et par stykker af dem.
Kampen for ligestilling er jo selvfølgelig ikke givet, og det er vores privilegier heller ikke.
Det er noget, vi hele tiden skal kæmpe for.
Vi skal hele tiden sørge for, at mænd og kvinder og folk af transkøn har lige muligheder.
Man skal have lov at være den, man er, ligegyldigt hvordan man ser ud, hvilken religion man har, hvordan man går klædt, hvilket køn man vælger osv., og vi ved, at der er en lang række områder, hvor ligestillingen godt kunne se bedre ud.
Jeg var selv deltager i en høring, som hr. Rasmus Horn Langhoff og mange af de andre tilstedeværende ligestillingsordførere også deltog i, hvor forskere fortalte os, at godt og vel hver fjerde unge etniske dreng og pige i Danmark oplevede social kontrol – det var de nyeste tal, man havde – i forhold til, hvordan man kan gå klædt, hvem man må være kæreste med, hvordan man vælger karrierevej osv. osv.
Derfor er jeg også glad for, at regeringen har igangsat en række initiativer, altså ungdomstopmøde, oplysningskampagne, et nationalt rejsehold og diverse forskningsinitiativer.
Mit indtryk er også, at der er relativt bred opbakning til de her tiltag, og jeg har store forventninger til, at de kommer til at give nogle fornuftige resultater.
Et andet område, jeg personligt har været engageret i, er hævnporno.
Vi ved, at langt de fleste, der bliver udsat for hævnporno, er unge piger mellem 14 og 17 år, men der er kæmpe mørketal på de her områder.
Det ændrer sig i øjeblikket, og det skal vi selvfølgelig ikke være glade for, men vi skal sætte pris på, at de unge drenge og piger, der bliver krænket og får ødelagt deres dagligdag, selvtillid og identitet, får mulighed for at få noget hjælp.
Det her handler ikke bare om straf.
Det handler om en integreret indsats, hvor vi ser på digital dannelse, uddannelse af lærerne, hjælp til ofrene, flere ressourcer til de myndigheder, der skal betjene politiforretningen, og så i øvrigt også en højere strafferamme.
Det er ikke et problem, der går væk af sig selv.
Tværtimod tror jeg, at adfærd på nettet og den måde, hvorpå vi flytter vores sociale aktivitet, vores tilværelse, i høj grad kommer til at udfordre os i fremtiden, og det gælder både sexisme, det gælder hævnporno, det gælder nedladende tale, og det gælder i det hele taget alle de krænkelseselementer, man støder på fysisk.
Dem skal vi også tage stilling til, og dem skal vi bekæmpe.
Vi skal uddanne vores unge mennesker til at være stærke, have selvstændighed, hjælpe hinanden med at sige fra og turde gå til en voksen eller en myndighed, hvis der er, at de oplever, at folk går over stregen i forhold til deres privatliv og personlighed.
Jeg synes ikke, det er særlig heldigt, at den såkaldte leder af den fri verden har valgt at indføre the global gag rule igen, og derfor er jeg også stolt af, at vi i fællesskab og med regeringen i spidsen har valgt at afsætte en række ekstra midler til at hjælpe verdens mest udsatte, fattige og kvinder i trøstesløse egne.
Samtidig er der en række andre områder, vi er nødt til at tale om.
Det første er barsel.
Det er ikke nogen hemmelighed, at Venstre og regeringen ikke ønsker at lovgive i forhold til kvoter, og vi har haft diskussionen mange gange før.
Mit indtryk var egentlig, at der var flere i den tidligere regering, der havde ambitionen, men at man ikke helt kunne nå i mål.
Til gengæld tror jeg, at man på det moderne arbejdsmarked og de generationer, der kommer ud på arbejdsmarkedet nu, ønsker at sætte pris på en stærkere balance mellem arbejdsliv og privatliv.
Jeg tror, at virksomheder og organisationer – det gælder i øvrigt også de offentlige – der formår at tilbyde mænd en socialt acceptabel mulighed og en bedre mulighed for at tage barsel, vil tiltrække de dygtigste medarbejdere.
Derfor er regeringen jo også gået forrest med et initiativ, hvor man har samlet store, små og mellemstore virksomheder for at igangsætte den her kulturkamp og sørge for at opfordre, vise, dokumentere og i øvrigt fremme særlig mænds deltagelse i barsel.
Jeg synes, at man som mand bør tage al den barsel, man overhovedet kan få.
Jeg synes, at det er et hæderstegn til de mænd, der kan sige, at de er næsten lige så meget sammen med deres baby, som moren har været, men jeg synes ikke, at det er politikere her fra Folketingets talerstol, der skal afgøre, hvornår en barsel er lang nok til far eller mor.
Det må være familien.
Jeg vil gerne være med til at nedbryde de kulturelle barrierer, der i dag betyder, at inden for nogle særlige sektorer går mænd stort set ikke på barsel.
Vi har stadig væk et uforklarligt løngab, og det er et problem, og det er ikke godt nok.
Tør man som kvinde eller mand, der føler sig krænket i en ansættelsessituation eller i en lønforhandling, gøre opmærksom på det her og måske ødelægge sin karriere?
Det er dejligt, når nogen gør det, og vi kunne godt tænke os, at endnu flere gjorde det.
Vi havde for 6 måneder siden – hvis ikke jeg husker helt galt – et møde med Institut for Menneskerettigheder, hvor Ligestillingsudvalget fik lejlighed til at spørge ind til det her.
Samtidig er uddannelse også – synes jeg, og det mener eksperterne også; det er ikke bare noget, jeg står og finder på fra talerstolen – en temmelig væsentlig faktor i forhold til at bestemme, hvordan indtjeningen på lønkontoen kommer til at foregå.
Der er desværre nogle områder, som traditionelt er præget af mænd og kvinder.
Der sker dog heldigvis et opbrud i øjeblikket.
Der er flere kvinder, der går den tekniske og den naturvidenskabelige vej, som sågar går ind på erhvervsuddannelser af mere teknisk karakter, og det synes jeg er fremragende.
Omvendt ser vi heldigvis også flere mænd, der vælger det, man i gamle dage og på en måske lidt nedladende måde kaldte de bløde fag.
Altså, jeg mener ikke, at man kan kalde fag for bløde og hårde, jeg mener, at man kan kalde fag for relevante.
Jeg tænker umiddelbart, at vi som land er privilegeret, at vi har mulighed for hele tiden at kigge på, hvordan det går med ligestillingen, rette ind og diskutere, hvordan vi kan gøre det bedre, og i øvrigt også være med til at hjælpe i udlandet.
Det er også derfor, jeg nogle gange bliver lidt ked af det, når Organet for den højeste oplysning – det står stadig væk på bagsiden af Politiken, hvis nogen skulle være i tvivl – vælger at offentliggøre en undersøgelse, der viser, at Danmark rasler ned af ligestillingsbarometrene internationalt.
Tag f.eks. sundhed.
Der er Danmark faldet næsten 100 pladser, og det er, fordi organisationen, der vurderer, hvordan man svinger ud i forhold til sundhed, har sat en middellevetid for mænd og kvinder, og hvis man perfekt passer på den her middellevealder, altså at kvinder ca. er 7 år ældre end mænd, når de dør, så får man en score på 100.
Det betyder, at Rusland, hvor gennemsnitslevealderen er 20 år kortere end i Danmark, er et af de sundhedsmæssigt mest lige samfund i verden, hvorimod det i Danmark, hvor mændene lever lidt for lang tid, er rigtig skidt ifølge den her rapport.
Ergo ryger vi ned på plads nr. 128 eller 148, og det må man ikke tage præcist, men det mener jeg det er.
Det synes jeg ikke kommer Folketingets ligestillingsordførere til ære, og det gør det ellers normalt.
For det er et dejligt udvalg, det er en dejlig gruppe, der er masser af engagement, der er masser af meninger, holdninger og skarpe kanter.
Men lige på den konto synes jeg at vi skylder hinanden at gøre det en lille smule bedre.
Jeg fornemmer, at formanden er ved at rejse sig, så før jeg bliver afbrudt, vil jeg sige tak for ordet.
Jeg ser frem til spørgsmål fra alle, der tilhører oppositionen, og måske endda også vores eget støtteparti.