Alexander Ryle (LA), 2025-02-20:
Tak for ordet, formand.
Forestil jer, at vi stod her i dag og diskuterede, om vi skulle forbyde unge at se tv-serier, spille computerspil, høre radio eller tale i telefon, ikke fordi indholdet var ulovligt, men fordi vi var bekymrede for, hvad de kunne støde på, eller hvor meget tid de ville komme til at bruge på det.
Det ville jo være helt absurd.
Men det er reelt det, vi diskuterer i dag, altså et forslag, der vil fratage unge under 18 år deres adgang til sociale medier og dermed deres mulighed for at blive underholdt, skabe og vedligeholde fællesskaber, tilegne sig information og deltage i den offentlige debat via deres telefoner.
Forslaget her er meget ensidigt og giver et ubalanceret billede af det at være på sociale medier.
For ja, der er udfordringer.
Sociale medier kan være afhængighedsskabende, forstærke ensomhed, skabe usunde idealer og påvirke unges mentale sundhed negativt.
Overdreven brug kan føre til søvnforstyrrelser og nedsat kognitiv funktion.
Jeg forsøger ikke at lukke øjnene for, at der også findes en bagside af medaljen.
Men forslaget her nævner ingenting om de positive sider: at sociale medier også giver unge adgang til information og mulighed for at engagere sig i samfundsdebatter, at de styrker fællesskaber også på tværs af geografiske og sociale skel, og at de skaber muligheder for en generation, der er vokset op i en digital tidsalder.
Forslaget ser også bort fra alvorlige konsekvenser, som et forbud vil have, f.eks. indskrænkning af ytringsfriheden.
FN's børnekonvention beskytter unges ret til at søge, modtage og videregive information, og et forbud vil være med til at begrænse den frihed.
Mange unge finder støtte og fællesskab online, især dem, der kan have svært ved at finde det i den fysiske verden.
Hvad vil et forbud betyde for de tusindvis af børn, der har deres primære sociale liv via sociale medier, fordi de f.eks. ikke kan gå i skole?
Der er næppe nogen tvivl om, at rigtig mange af dem vil få det markant dårligere af, at også denne socialitetsform bliver taget fra dem.
Løsningen er derfor ikke at tage sociale medier væk fra de unge.
Løsningen er at lære dem at bruge dem fornuftigt.
Forslaget nævner også, at vi bør pålægge TikTok, Snapchat, Instagram og lignende platforme »at implementere restriktioner, der beskytter unge brugere, for at kunne operere på dansk grund«, f.eks. ved at begrænse skærmtid, skærpe regler for dataindsamling fra mindreårige og forbyde personaliseret markedsføring rettet mod børn og unge under 18 år.
Men her må jeg minde om, at vi jo allerede har regler for dette i EU's forordning om digitale tjenester, DSA'en.
DSA'en forbyder allerede personaliserede reklamer for mindreårige.
DSA'en stiller allerede krav om, at platforme, der er tilgængelige for unge, sikrer privatliv, tryghed og sikkerhed for mindreårige.
Med andre ord: Reglerne findes allerede; de skal bare håndhæves.
Dobbeltregulering hjælper ikke.
Det skaber blot mere bureaukrati og flytter fokus fra det egentlige problem.
Forslaget nævner da også behovet for håndhævelse, altså at man skal undgå, at børn og unge får sociale medier, før de er gamle nok til det.
Og her er vi enige i princippet, men løsningen skal være gennemtænkt.
Det kan ske med aldersverifikation, men ligesom det første alternative forslag er det også allerede en del af DSA'en, og Europa-Kommissionen har gjort det meget tydeligt, at det her er et område, der skal håndteres europæisk, fordi DSA er totalharmoniserende.
Det er godt det samme, for hvad sker der, hvis Danmark forsøger at lave sin egen løsning i hast?
Jo, vi risikerer en eller anden form for MitID-løsning, hvor staten får fuld indsigt i, hvem der skriver hvad, hvilke grupper de er med i, og hvilke følsomme emner de interesserer sig for, såsom seksualitet, religion og politisk tilhørsforhold.
Og hvis vi er bekymrede for techgiganternes dataindsamling, burde vi være mindst lige så bekymrede for, at staten får et overvågningsværktøj, der kan misbruges.
Derfor skal vi finde en teknisk løsning, der kan verificere alder uden at følge og overvåge borgerne.
Hvis vi virkelig vil hjælpe de unge til et sundere forbrug af sociale medier, er der langt bedre løsninger end forbud.
Det er ikke statens opgave at regulere unges liv ned til mindste detalje.
Det er forældrenes opgave at sætte rammer, tale med deres børn og hjælpe dem med at navigere i en digital verden.