Zenia Stampe (RV), 2024-04-05:
Tak for det.
Jeg vil ligesom statsministeren starte med at anerkende det store flertal af minoritetsborgere, der bidrager til det danske samfund, ikke bare som flittige studerende, driftige selvstændige og dygtige medarbejdere, men også som aktive medborgere, der deltager i demokratiet og engagerer sig i deres lokalsamfund og medmennesker.
Jeg var glad for, at statsministeren startede med netop at fremhæve dem, for de fortjener ikke at blive skåret over én kam med dem, der ikke har integreret sig.
For uanset hvad vi tror på, og uanset hvad vores etniske ophav er, er vi alle med Grundtvigs ord mennesker først, og intet menneske fortjener at blive frarøvet sin individualitet og reduceret til sit religiøse eller etniske tilhørsforhold.
Som liberale vil vi altid stå på det enkelte menneskes side mod enhver form for diskrimination og undertrykkelse, og derfor er det alvorligt, når der finder diskrimination sted i vores samfund, også selv om det er forbudt.
Det er et problem, når ansøgere med mellemøstlige navne skal sende dobbelt så mange ansøgninger for at komme til samtale, og det er et problem, når politiet udøver etnisk profilering.
Det er der faktisk et stort flertal af muslimer der beviser hver eneste dag.
Men vi skal også tale om det mindretal, der skaber problemer, og som står uden for samfundet og uden danske værdier – dem, som bliver kriminelle, som udøver social kontrol, som er intolerante, og som undergraver demokratiske værdier.
Og der er én ting, vi i hvert fald er enige med den borgerlige opposition om, og det er, at regeringen ikke gør nok for at løse de problemer.
Nu synes jeg egentlig, at det her skulle være en konstruktiv diskussion.
Det synes jeg egentlig også det har været indtil videre, men jeg vil alligevel tillade mig en lille smule kritik af regeringen, for jeg synes, den har gjort det til en yndet disciplin at eje problemet, men ikke at eje løsningerne af problemet.
Man holder brandtaler her i Folketingssalen, man skriver harmdirrende indlæg i Berlingske, og man twitter løs.
Med andre ord kommunikerer man til sine vælgere.
Vi synes i stedet, at man skulle smøge ærmerne op og løse problemerne.
Det kan jo lade sig gøre.
Det er muligt at være muslim og dansk demokrat i hjertet.
At tale om, at nogen er uintegrerbare, er bare en undskyldning for ikke at gøre noget.
Det er ansvarsfralæggelse.
Vi mener, at regeringen skal tage ansvar for at løse problemerne, og det vil vi gerne indgå i en konstruktiv og konkret dialog om.
Så sent som i går havde jeg udlændinge- og integrationsministeren i samråd om tolerance over for lgbt-personer i minoritetsmiljøet.
Vi havde, synes jeg, en meget åben drøftelse om, hvad man kan gøre for ikke bare at tilbyde rådgivning af nydanske lgbt-personer, men også for at udbrede tolerance over for lgbt i minoritetsmiljøer.
Vi talte f.eks. om muligheden for at pålægge friskoler eksterne forløb om medborgerskab, køn og identitet.
Jeg tror, at både ministeren og jeg havde det sådan, at vi ikke helt havde hentet mandat hjemmefra, men det synes jeg også kendetegner en åben drøftelse, altså at man tør bevæge sig derud, hvor man ikke har alt klappet og klart på bagsmækken.
Vi vil også gerne være med til at forbyde religiøse vielser af teenagere, flerkoneri og i det hele taget indgåelse af religiøse ægteskabskontrakter, der indeholder vilkår og tvang som f.eks. forbud mod skilsmisse, cølibat, samvær med børn osv.
Vi vil ikke acceptere parallelle religiøse retssystemer.
Vi vil også gerne sætte meget mere konsekvent, og ja, man kunne bruge et godt gammeldags ord som formynderisk, ind over for vold, social kontrol og udansk opdragelse i hjemmet.
Da vi forhandlede bandepakke, foreslog vi en langt mere systematisk screening for vold i hjemmet, for vold avler desværre vold, og er man opvokset med en voldsparat far i et voldsparat miljø, risikerer man at arve den voldsparathed.
Og vi var enige med Pernille Vermund, dengang fra Nye Borgerlige, når hun, syntes jeg, meget klogt spurgte i forhandlingerne, og jeg håber ikke, hun bliver ked af, at jeg nævner det her, hvorfor det altid er børnene, vi flytter ud, og ikke fædrene, når det er dem, der skaber problemet.