Ole Birk Olesen (LA), 2021-12-21:
Tak for det.
Jeg vil indlede med at sige nogle ord om forskellen på at være folketingsmedlem og at være minister.
Der er en enorm forskel.
Selv om det ofte er sådan, at folketingsmedlemmer også kan blive ministre, og at ministre oftest er folketingsmedlemmer, så er der alligevel en enorm forskel på det at være folketingsmedlem og det at være minister.
Folketingsmedlemmer laver lovene, og ministrene udøver magt på baggrund af de love, som Folketinget har vedtaget.
Det er en del af den magtens tredeling, som vi kender i Danmark.
Det er det helt formelle.
Men der er også nogle andre forskelle.
Kommer der f.eks. en eller anden møgsag i pressen, er folketingsmedlemmer i opposition ofte meget hurtigt ude at sige: Det må ministeren bare gøre noget ved!
Og de folketingsmedlemmer kan ofte være ret ligeglade med, om loven tillader, at ministeren gør det ene eller det andet eller det tredje.
De kan også være ligeglade med, at der findes tyngdelov og begrænsede økonomiske ressourcer.
Ministeren skal bare løse det her problem, siger folketingsmedlemmer, især når de er i opposition.
Det er ikke noget, jeg har fundet på, og jeg begræder meget, at det er sådan.
Jeg synes, at vi i Liberal Alliance forsøger, både når vi er i opposition, og når vi kortvarigt har været ministre, at være ens og kun sige, at ting skal gøres, hvis det kan lade sig gøre.
Ministeren skal også finde pengene til det, og ministeren kan ikke pludselig trylle 100 ingeniører frem, som kan lave et signalprogram på jernbanen, hvis disse 100 ingeniører ikke findes.
Så ministeren har der en anden opgave, og det er en gang imellem at gå ud at tage de tæsk, som det giver, når man forsøger at forklare sammenhængene, forsøger at forklare, at det, som oppositionen uden omtanke kræver, ikke kan lade sig gøre, fordi der er en lov, der forhindrer det, eller fordi man ikke har pengene til det, eller fordi der ikke er ingeniører nok i riget, der kan lave jernbaner.
Det er rigtig øv at være minister i de situationer, fordi man godt ved, at når man stiller sig op i fjernsynet, sidder der folk derude og ikke forstår det, man siger bare, og bare synes, at man er, som nu oppositionen siger, en kæmpe idiot, fordi man ikke får det der til at ske.
Men man gør det, fordi det hører til ministergerningen.
Så kommer vi til den her sag om barnebrude i Danmark.
Der går det på et tidspunkt op for offentligheden og også for Folketinget, at der kommer de her par til Danmark, og at det jo ikke er i overensstemmelse med den måde, vi opfatter tingene på i Danmark, hvis man bliver gift som 14-årig og så skal være sammen med en 10 eller 15 år ældre mand og begynder at få børn som 15-årig og alt muligt.
Derfor skal det jo stoppes, og det er alle enige om.
Imidlertid har vi en lovgivning, som både bygger på international ret, men også på vores egen forvaltningsret, som siger, at dem, der er mellem 15 og 18 år, kun kan kun skilles efter en individuel vurdering.
De par, hvor den ene part er under 15 år, kan skilles med det samme, fordi de er under den seksuelle lavalder, og hvis det er et ægteskab, må man formode, at der sker noget i det ægteskab, som normalt sker i ægteskaber, så de kan skilles med det samme.
Men er de mellem 15 og 18 år, dvs. over den seksuelle lavalder, men altså under myndighedsalderen, så kan man kun skille dem ved individuel vurdering.
Det kræver Folketinget.
Folketinget kræver: Stop det dér!
Stop det dér!
Det, som ministeren på området skulle have gjort – det er den ministergerning, som jeg har talt om her – var at gå ud i offentligheden og være villig til at tage de tæsk, der kommer af, at man forklarer sammenhængen, fordi det er ens opgave som minister.
Fru Inger Støjberg ønskede ikke at påtage sig opgaven som minister i den situation.
Hun ønskede ikke at gå ud at tage de tæsk, som kom af at forklare sammenhængen, at det ikke kan lade sig gøre, fordi loven giver disse 15-18-årige ret til ikke at blive skilt fra deres ægtefælle uden en individuel vurdering.
Desværre gik fru Inger Støjberg som i så mange andre sager meget mere op i sin popularitet end op i at gøre det, som skulle gøres i den her sag.