Henrik Dahl (LA), 2019-11-21:
Tak for ordet, tak til Dansk Folkeparti for at rejse den her utrolig spændende debat, og tak for den rigtig spændende debat, vi allerede har haft.
Som flere ordførere har sagt, er nysprog jo et begreb, der stammer fra George Orwells roman »1984«, og det, som nysproget er, er en magtteknik, som ophæver forskellen på sandt og falsk. Dermed er det en magtteknik, der bygger på et begreb, som jeg bliver nødt til at bede formanden om tilladelse til at omtale, for det hedder noget grimt, men jeg håber, at når jeg citerer direkte, er det acceptabelt – det kan formanden ikke vide, men jeg oplever, at jeg har tilladelse til at køre videre – af en amerikansk filosof, der hedder Harry Frankfurt, som har udgivet et meget lærd essay, der hedder »Om Bullshit«.
Nu er ordet ligesom ude af sækken, og det begreb, som Harry Frankfurt i sin meget lærde filosofiske traktat kalder bullshit, er det, som nysprog er, nemlig en måde at tale på, hvor distinktionen mellem sandt og falsk simpelt hen er væk.
Det betyder ikke noget.
Det handler kun om at opnå tilslutning til det, der bliver sagt.
Men spørgsmålet om nysprog er ikke blevet aktuelt på grund af et Stalin- eller Hitleragtigt diktatur, sådan som Orwell forudså.
Det er blevet aktuelt på grund af en aggressiv identitetspolitik, og det er jo den, vi er nødt til at tale om, for der kan begås nogle helt konkrete politikfejl, som jeg også var inde på i tidligere spørgsmål, og hvis man kombinerer de her politikfejl, har man sådan set skandalen.
Derfor skal man ikke undgå at tale om den.
Den, der efter min mening har skrevet bedst om det, er en sociolog, der hedder Manuel Castells.
Han forudså allerede for ca. 20 år siden, at det 21. århundrede ville blive identitetspolitikkens århundrede.
Nu er vi snart en femtedel inde i det 21. århundrede, og man må jo sige, at det har han haft ret i.
Det var en stærk prognose.
Det, der er kernen i identitetspolitik, som er relevant for os politikere, er, at den består af nogle krav om kollektive rettigheder.
Man kan ikke tale om helt at forbyde kollektive rettigheder, for det at være dansk statsborger f.eks. indfører nogle kollektive rettigheder i forhold til alle dem, der ikke er danske statsborgere, som jeg faktisk er tilhænger af.
Men man skal være meget tilbageholdende, og man skal tænke sig meget godt om, inden man tildeler kollektive rettigheder, for kollektive rettigheder kan man kun tildele ved at fratage enkeltpersoner deres individuelle rettigheder.
Det er sådan systemet med kollektive rettigheder fungerer.
Så når nogen kommer og siger, at de vil have en kollektiv ret, er man jo altid nødt til at spørge, hvem det så er, der skal aflevere nogle rettigheder, for at den her kollektive ret kan blive givet.
Det er en af de helt centrale kerner i identitetspolitik.
Her kommer sproget sådan set ind, for udviklingen på bl.a. Københavns Universitet er jo en udvikling, man kender fra USA, og som består af nogle politikfejl, hvor man tager nogle isoleret set fornuftige ting.
Man siger f.eks., at man gerne vil bekæmpe hatespeech af hensyn til grupper, som har det svært, og af hensyn til sammenhængskraften generelt i samfundet, men at der selvfølgelig er nogle kedelige sammenhænge imellem hatespeech og begrænsning af ytringsfriheden, som man skal være opmærksom på.
Kombinerer man det med ideen om ubevidst krænkelse, som er en vej, som Københavns Universitet allerede har været på vej ned ad, begynder problemerne.
Og kombinerer man det med en kollektiv ret til at blive fri for uintenderede krænkelser, begynder det at blive nogle meget farlige politikfejl, man har lavet.
Og kombinerer man det med nysprog, har vi balladen.
Det er fire isoleret set knap så problematiske elementer, som er blevet kombineret, og som kan blive kombineret.
Det er det, der sådan set står på højkant.
Derfor er jeg utrolig glad for, at vi har den her debat i dag, for det er alvorlige sager, vi snakker om.
Vi er glade for det brede forslag til vedtagelse og for den alvor, der er i forhold til problemet.
Med de bemærkninger takker jeg for ordet.