Mai Mercado (KF), 2017-01-18:
Jeg har jo ikke det fornødne kendskab til det til at vide, om der skulle være givet et kursus eller ej.
Men jeg kan i hvert fald sige, at vi faktisk har at gøre med en familie, som så tager rigtig, rigtig meget ansvar selv.
For noget af det, man jo kan se ud af de her presseklip, er, at familien så selv har betalt for at komme på det kursus.
Det synes jeg faktisk er værd at rose i den her sammenhæng.
Tak for spørgsmålet.
Som børne- og socialminister er det mit ansvar at arbejde for at gennemføre regeringens politik på børne- og socialområdet, og finansministerens og dermed også Finansministeriets ansvar er et andet, nemlig statens finanser, altså sørge for, at den danske stat og den offentlige sektor har en sund økonomi, og at statens midler anvendes så effektivt som muligt.
De to mål kan selvfølgelig ikke ses isoleret fra hinanden, tværtimod er de jo tæt forbundne.
For hvis ikke staten har sunde finanser og dermed også har penge i kassen, bliver det meget svært at gennemføre en virksom politik på børne- og socialområdet.
Omvendt påvirker socialpolitikken og resultaterne af den politik jo også statens samlede økonomi.
Derfor har vi et tæt samarbejde internt i regeringen og blandt ministerierne, det siger sig selv, og sådan skal det også være.
Lige præcis derfor kan jeg heller ikke genkende den kritik, som er blevet fremsat.
Jamen jeg må bare erkende, at jeg ikke kan genkende kritikken, der bliver fremsat.
For den måde, satspuljen fordeles på og til hvilke formål, er jo hvert efterår genstand for forhandlinger med Folketingets partier, og det sker på baggrund af et oplæg fra socialministeren.
Og forligskredsen, der som bekendt udgøres af alle på nær Enhedslisten, er jo involveret, og det plejer altså at tage tid at nå til enighed.
Og selv om jeg som børne- og socialminister stadig væk har til gode at sidde for bordenden, når der skal forhandles, så har jeg jo været med til en del forhandlinger som ordfører, og jeg kan ikke genkende billedet af, at Finansministeriet skulle diktere indholdet i satspuljen eller i socialpolitikken.
Det er Folketingets partier, der gør det, og i det her tilfælde deres socialordførere.
Det må jeg erkende at jeg ikke har.
Og her taler jeg faktisk ikke som minister; her taler jeg som tidligere ordfører, der har siddet med til forhandlingerne.
Jeg har været med til mange satspuljeforhandlinger, og jeg har både været med i Sundhedsministeriet, på beskæftigelsesområdet og også været ovre i Socialministeriet.
Jeg har tværtimod oplevet, at der kommer en ramme og et udspil fra regeringen, som man så forhandler om.
Det er jo også derfor, at det tager så utrolig lang tid.
Det er jo, fordi alle byder konstruktivt ind, og fordi man hele tiden skal arbejde for at finde hinanden i de her forhandlinger.
Så jeg har altså ikke opfattelsen af, at det bliver dikteret af Finansministeriet.
Jeg har en opfattelse af, at den reelle forhandling ligger hos ordførerne.
Som jeg sagde, sender jeg jo et brev tilbage til borgmesteren, hvor jeg lige præcis siger, at der er mulighed for at få taskforcen på besøg – altså hvor man både får juridisk og socialfaglig bistand til at forbedre den praksis, der ligger i de sager – og så selvfølgelig også VISO.
Det er jo helt indlysende, at nogle af kommunerne godt kan stå i en situation, hvor man måske ikke har en ekspertise på alle områder.
Der har man jo, hvis man står med en særlig sag eller en særlig udfordring, mulighed for så at kontakte VISO og få den bistand, sådan at man kan levere en god sagsbehandling til sine borgere.
Og det vil jeg bare sige at man som borger har krav på.
Selvfølgelig skal indsatsen være i orden, men jeg synes også, at det her er et godt eksempel, som viser, at dialogen om barnet altså også skal være i orden.