Louise Brown (LA), 2025-05-20:
Tak, formand, og tak til mine gode kolleger her i salen for forståelsen.
Jeg vil gerne starte med at takke ministeren for den fremsendte redegørelse.
2025 bliver året, hvor ældrereformen skal ud at leve, året, hvor det ikke længere handler om papir og paragraffer, men om, hvordan virkeligheden føles for borgerne og for medarbejderne i ældreplejen, og det er godt, at ministeren har valgt at tage den debat.
Vi i Liberal Alliance er med i aftalen, og det er vi, fordi den har potentiale til at gøre op med netop det, vi længe har kritiseret: en ældrepleje præget af kontrol frem for kvalitet, systemtænkning frem for sund fornuft og skemaer frem for selvbestemmelse.
Vi har som samfund i årevis forsøgt os med strukturændringer, vi har lavet nye tilsyn, udstukket nye regler, oprettet nye lag og lavet nye garantier.
Men tænk, hvis diagnosen hele tiden har været forkert.
Tænk, hvis det ikke er strukturen, der er syg, men kulturen.
Vi har skabt et system, hvor medarbejderne løber fra opgave til opgave uden ordentlig tid til at se borgeren i øjnene, hvor faglig dømmekraft erstattes af afkrydsningsskemaer, og hvor det vigtigste målbarhedsparameter er, om proceduren nu blev fulgt, ikke om borgeren blev hjulpet.
Derfor er det afgørende, at ældrereformen ikke bare fører til ny organisering, men til en ny måde at være menneske og medarbejder i ældreplejen på – en ny kultur.
Og her er der noget, der giver håb.
Jeg vil gerne kvittere for, at ældreministeren ikke har valgt den vante vej.
Vi står midt i en reform, hvor implementering for en gangs skyld ikke er overladt til en stak bilag, men følges løbende med viden og data og ægte feedback.
Som jeg tidligere har påpeget, synes jeg, det er modigt og klogt, at ministeren har inddraget Institut for vilde problemer og Sigge Winther til at følge reformens implementering i realtid, for hvis man virkelig vil lykkes med at ændre en kultur, kræver det netop det: reel læring, involvering af medarbejdere og mulighed for justering undervejs.
Jeg ser meget frem til at følge det arbejde, og jeg bidrager selvfølgelig også gerne til det.
Men forandringen skal kunne mærkes hos borgerne.
Det er deres oplevelse, der er afgørende for, om vi lykkes, ikke antallet af handleplaner, eller om der bliver sagt helhedspleje mange gange i en brochure.
Derfor er det positivt, at redegørelsen her viser, at det frie valg på hjemmehjælpsområdet allerede bruges aktivt.
42,9 pct. vælger en anden leverandør.
Det viser, at danskerne godt kan og vil selv.
Men på plejehjemsområdet er valgmulighederne stadig væk for begrænsede.
Vi er derfor glade for, at aftalen både åbner for etablering af flere friplejehjem og introduktionen af lokalplejehjem, hvor den lokale ledelse og det nære fællesskab kan få bedre vilkår.
Det er et vigtigt skridt i den rigtige retning, og det flugter med vores ambition om, at alle ældre skal have reelle alternativer at vælge mellem.
I Liberal Alliance fastholder vi derfor også vores mål om, at der skal være mindst ét privat plejehjem i hver kommune, og at vi når op på 20 pct. private pladser i 2030.
For det frie valg har kun værdi, hvis der faktisk er noget at vælge imellem.
Men et frit valg bliver jo også kun reelt, hvis der er en fair konkurrence blandt aktørerne.
Det kræver gennemsigtighed i afregningsmodeller og lige vilkår for private og kommunale tilbud, for vi kan ikke tale om reelt frit valg, hvis den ene aktør kender reglerne og sætter prisen, og den anden skal gætte sig frem.
Og når den ældre så skal vælge, skal den ældre og/eller dennes pårørende også kunne gennemskue forskellen mellem tilbuddene.
De skal kunne se, hvem der er tilfredse, hvad tilbuddene indeholder, og hvordan man faktisk vælger.
Frihed uden information er ikke frihed, og dette kommer plejehjemsoversigten forhåbentlig også til at sikre.
For det er faktisk det, vi forsøger her: at løfte ældreplejen, ikke bare strukturelt, men menneskeligt.
Borgeren skal ikke længere være en passiv modtager af en ydelse.
Borgeren er ikke et sagsnummer.
Borgeren er den egentlige ekspert i eget liv.
Det er borgerens oplevelse, vi skal lykkes med at forbedre.
Derfor – og nu kommer der så en af mine kæpheste – skal vi måske også tale lidt om sproget.
Varme hænder, robusthed, plejeydelser, fastholdelse – vi taler altså om mennesker, ikke om hænder, og om liv, ikke om ydelser.
Og vi bør stille os selv det spørgsmål i al politik, vi laver herinde: Hvad skal borgeren opleve, for at vi er lykkedes?
Men det kræver, at vi tør tænke anderledes, at vi tør give slip på kontrolrefleksen og stole på fagligheden, at vi ikke bare flytter rundt på opgaver, men også forandrer relationerne, og at vi spørger lidt mere ind til det enkelte menneske og lidt mindre ind til systemet.
Det handler ikke om at gøre mere; det handler om at gøre det rigtige, og det synes jeg at vi i fællesskab er rigtig godt i gang med.
Tak for ordet.