Stine Brix (EL), 2017-03-02:
Som min gode kollega allerede har redegjort for, er det et lovforslag af tre dele, og jeg vil knytte nogle kommentarer til dem og tage en ad gangen.
Den første del om at udvide adgangen til at bruge helbredsoplysninger til f.eks. kvalitetsarbejde m.v. kan vi ikke støtte fra Enhedslistens side.
Det er jo dybt fortrolige oplysninger, som patienter deler med deres læge, deres sygeplejerske og andre, de møder i sundhedsvæsenet, om deres helbred, men også private oplysninger, som f.eks. kan være om deres seksualitet, deres alkoholforbrug, brug af andre former for euforiserende stoffer, oplysninger, som kan være svært følsomme.
Derfor er det vores holdning, at vi skal være uhyre tilbageholdende med, hvornår der gives adgang, til hvilke formål der gives adgang, og hvem der har adgang til sådanne helbredsoplysninger.
Det er et principielt nybrud, når man giver direkte adgang til patientjournaler med andre formål end behandling.
Det mener jeg man lige skal notere sig.
Det er ovenikøbet sådan, at når det gælder formålet med akkreditering, kan man ikke frabede sig det som patient.
Det synes vi heller ikke er godt nok.
Så vores holdning er, at man skal indføre en regel om samtykke, gerne her via modellen om metasamtykke, som Det Etiske Råd har været inde over, altså det her med, at man kan give et generaliseret samtykke, hvis man ønsker det.
Men det er helt afgørende, at vi forankrer kontrollen med data hos patienten selv, så derfor kan vi ikke støtte den del af lovforslaget.
Den anden del af lovforslaget handler om en pligt, man påfører sundhedspersoner til at videregive helbredsoplysninger til politiet og Styrelsen for Patientsikkerhed i forbindelse med dødsfald.
I dag er det sådan, at en sundhedsperson skal foretage en vurdering, og med det her lovforslag gøres det helt klart, at man skal udlevere oplysningerne automatisk.
Det er også en sag, som har en historik, ikke fuldstændig den samme sag, men alligevel har den en historie tilbage til 2014, og dengang, kan jeg læse mig frem til, blev man enig om, at der skulle udarbejdes en vejledning, som muligvis kunne afklare nogle af de fortolkningsspørgsmål, der kan være omkring den nuværende lovgivning.
Og når jeg læser lovforslaget med bemærkninger, sidder jeg tilbage med et spørgsmål om, hvorfor man ikke har forfulgt den strategi, som man lagde dengang.
Det står der ikke noget om nogen steder.
Altså: Kuldsejlede det, fordi man slet ikke kunne blive enig eller man ikke kunne løse problemet ad den vej, eller hvorfor?
Jeg synes i hvert fald, at jeg mangler nogle svar på, hvorfor man ikke har forsøgt at afklare, om den nuværende lovgivning måske ikke rummer mulighed for at få de oplysninger, man skal bruge for at kunne vurdere, om man skal foretage et ligsyn eller en obduktion.
Den sidste del af lovforslaget, som vedrører børn, når de skal have mindre behandling hos skoletandplejen eller sundhedsplejersken, handler om, hvorvidt deres forældre kan give samtykke på forhånd, og det synes vi sådan set er fint nok.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi husker, at børn har krav på både information og inddragelse svarende til deres alder, det har de ret til i forvejen, og det skal vi selvfølgelig også huske gælder i den her sammenhæng, så de inddrages og informeres.