Dan Jørgensen (S), 2024-05-16:
Tak for det, og tak for rigtig mange gode indlæg.
De forskellige kommentarer, der er faldet omkring redegørelsen, falder vel i to kategorier: dem, der knytter sig til indholdet af selve redegørelsen, og dem, der knytter sig til indholdet i vores politik – den rigtige forskel eller mangel på samme, vi gør ude i verden.
Flere af stederne hænger de to ting heldigvis sammen, men ikke alle.
Jeg vil prøve også at lade det afspejle sig i min tale her.
Men jeg vil godt starte et lidt andet sted.
Mange af de tilstedeværende, ved jeg, har ligesom jeg ofte rejst i udviklingslande, og der er ét syn, man ser i stort set alle de lande i verden, der er hårdest ramt, og som har flest udfordringer, på tværs af kloden, og det er kvinder, der kommer bærende – på ryggen, på skulderen, på hovedet, måske på en cykel; måske er det børnene, der gør det – på brænde.
Man ser det overalt.
Millioner, hundredvis af millioner af mennesker på den her planet er afhængige af at lave mad over et bål, nogle gange ude i det fri, ofte inde i en hytte, altid med meget store sundhedsmæssige konsekvenser.
Det fører til sygdom, det fører til dødsfald.
Samtidig er det et meget stort problem i forhold til afskovning og dermed biodiversitet i forhold til klimaet.
Nogle vil måske tænke: Arh, mon ikke, det er de store kulkraftværker i verden og vores flytransport og det store forbrug i Vesten, der udgør de største klimaproblemer – det er vel næppe, at en kvinde i Afrika laver mad over et bål.
Det er der selvfølgelig noget rigtighed i, men problemet er større, end man lige skulle tro.
Samlet set
fører den her form for madlavning i verden til emissioner, der overstiger de samlede emissioner fra verdens flytransport.
Den gode nyhed er, at det er noget, vi forholdsvis nemt ville kunne gøre noget ved.
Det Internationale Energiagentur har regnet ud, at hvis verden brugte målrettet mod det her problem omkring 6 mia. dollar om året i 5-6 år, så ville man kunne udrydde problemet fuldstændig.
Det er mange penge, men i globalt perspektiv, når vi ser på, hvor meget der gives i udviklingsbistand, hvor meget der bruges til grønne indsatser, og hvor meget der bruges på klimatilpasning, så er det et overskueligt beløb.
Danmark har i mange år arbejdet, som det også fremgår af redegørelsen, med at adressere præcis den her problemstilling i en række lande.
Vi vil fremadrettet komme til at bruge langt flere penge på det, heldigvis sammen med mange andre både lande og organisationer.
Jeg indleder med den problematik og det her eksempel, fordi det ret godt illustrerer den sammenhæng, der er mellem klimaforandringer og udvikling.
Oftest taler vi om den sammenhæng, der er, fordi klimaforandringerne skaber problemer for lande og der er brug for klimatilpasning og resiliens imod klimapåførte skader i landene.
Men ganske ofte vil det også være sådan, at noget af det, vi skal gøre for at bekæmpe klimaforandringernes rod, altså udledningen af drivhusgasser, også er tiltag, som kan have en udviklingspolitisk positiv effekt, og som kan påvirke positivt og meget direkte i de lande, vi har med at gøre.
Eksemplet med clean cooking er et, men et andet kunne være at tilvejebringe adgangen til ren grøn elektricitet.
Uden elektricitet er det svært at forestille sig udvikling.
Det gælder for den almindelige borger i stort set alle lande på planeten, men det gælder selvfølgelig også i forhold til industri, vækst og arbejdspladser.
Derfor er det også et af de områder, vi i Danmark prioriterer meget højt, når vi taler udviklingspolitik, og vi forsøger via myndighedssamarbejde og via direkte støtte at hjælpe udviklingslandene med at få mere vedvarende energi og blive mere energieffektive.
Så på den del, der handler om at bekæmpe klimaforandringerne, er der en sammenhæng.