Mette Abildgaard (KF), 2017-04-18:
Tak for det, og tak til de partier, som har indkaldt til den her forespørgselsdebat.
Det har været en rigtig god anledning til at få drøftet Parisaftalen, og jeg synes, at der har været en særdeles interessant debat i dag.
Og så må man nok bare sige, at jo oftere vi kan sætte klima på dagsordenen her i Folketingssalen, jo bedre er det – for de klimaudfordringer, vi står med som nation, er måske min generations allerstørste udfordring.
Vi Konservative tror meget på det, vi kalder generationskontrakten, altså det her bånd, der går fra vores forfædre, som levede på jorden engang og er døde i dag, til os, der står her i dag, og så frem til de børn, vi måske eller måske ikke sætter i verden.
Der går et bånd af ansvar, som binder os sammen, og det kræver bare, at vi træffer de rigtige beslutninger nu – med henblik på konsekvenserne for de kommende generationer.
Derfor er klimapolitik noget helt centralt.
Det er alle tiders, at vi i dag har fået drøftet, hvordan regeringen kan presse på internationalt for, at vi kan indfri Parisaftalens målsætning om at holde temperaturstigningerne på maks. 2 grader og allerhelst under 1,5 grader.
Men man må også bare sige, at målsætninger er værdiløse, hvis ikke de følges op af handlinger.
Og når man tænker på, hvor relativt svært det var at nå i mål bare med målsætningerne på det her område, ja, så tror jeg, man må sige, at vi ikke bare kan læne os tilbage og tro, at handlingerne kommer af sig selv.
Vi er nødt til hele tiden at være vågne på det her område.
Første gang Parisaftalen virkelig skal stå sin prøve, er i 2018 til det første review.
De her reviews er jo helt afgørende, for uden dem er de her fælles mål blot en utopi; for de indsatser og initiativer, som allerede er meldt ud på nuværende tidspunkt, er ikke nok, hvilket også klima- og energiministeren var inde på i sin tale.
Derfor har Parisaftalen og den her ambitionsmekanisme, som ligger i aftalen, og som jo både Danmark og EU pressede på for at få ind i aftalen, altså den største betydning.
Her skal vi naturligvis presse på for at sikre, at EU har en så ambitiøs tilgang som overhovedet muligt.
Og det er bare en opgave, vi ikke må negligere og tage for givet, for den opgave er stor.
Vi må bare indrømme, at det ikke er alle europæiske lande, som har en lige så ambitiøs politik på det her område, som vi har det i Danmark.
Jovist kan der være uenighed her i Folketinget mellem rød og blå blok og partierne imellem, og vi kan have forskellige positioner, men man må bare sige, at som nation står vi relativt ens, hvis vi bare sammenligner med mange af de andre europæiske lande, som ikke har viljen til at prioritere klimaindsatsen så højt, som vi gør det i Danmark.
Jeg var også til klimatopmødet i Paris, og noget af det, der gjorde indtryk på mig, var bl.a. at høre de mange ngo'er, man var rundt at mødes og have arrangementer med, for mange af dem var triste over, at de følte, at EU kom med en for svag indstilling, og at de forhandlinger, der kom på vegne af EU-systemet, ikke var ambitiøse nok.
Og der er det bare afgørende, at vi presser på for at sikre et så ambitiøst mandat som overhovedet muligt til de europæiske forhandlinger.
For man må bare sige, at det har stor betydning, når de, man regner for at være de mest ambitiøse, slækker på speederen; så bliver det pr. automatik også mere legitimt, at andre gør det samme.
Når EU skal til at melde nye mål ind, ja, så skal vi naturligvis presse på for, at de mål bliver så ambitiøse som overhovedet muligt.
Min gode partifælle Connie Hedegaard skrev i et indlæg, som jeg læste for nogle år siden, at i international klimapolitik leger man ofte den leg, der hedder »After you, Sir«, altså hvor man hele tiden lader andre gå forrest og tage det første skridt, og så skal man nok følge lige efter.
Men på det her område hjælper det ikke, at alle venter på hinanden og lader andre komme først; der bliver nødt til at være nogen, som tager det første skridt.
I Danmark gør vi allerede rigtig meget, både i forhold til selv at reducere vores udledning, men i særdeleshed også i forhold til at udvikle den teknologi, som kan hjælpe andre lande.
Den teknologi udstiller vi selv på fornemste vis med vores hjemmemarked, og vi kan jo glæde os over – hvilket der også allerede har været meget snak om – den store danske eksport, vi har på det her område.
Det giver masser af danske arbejdspladser, også i nogle af de dele af landet, hvor arbejdspladser i særdeleshed er ønsket.
Jeg ser sådan set frem til at arbejde videre med Parisaftalen, og jeg føler mig tryg ved den danske indsats på baggrund af den tale, ministeren holdt i dag.
Det Konservative Folkeparti bakker også op om det forslag til vedtagelse, som blev læst op af Venstres ordfører, Thomas Danielsen, lidt tidligere.
Jeg har en helt kort kommentar til sidst, for jeg nåede rent faktisk at læse Børsens artikel i dag om teknologiinvesteringer, som Alternativets ordfører, hr. Christian Poll, var inde på tidligere, og det er bestemt noget, der gør indtryk.
Altså, der peges på det her med, at private investeringer er styrtdykket med 98 pct. på det her område siden finanskrisen.
Noget af det, som bliver efterspurgt – kan jeg i hvert fald se i artiklen – er det her med stabilitet og tryghed, og det har vi et politisk ansvar for at sikre om energipolitikken.