Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2017-02-23:
Ja, måske lærer jeg procedurerne at kende, når jeg har 20-årsjubilæum i Folketinget.
Det ville være på sin plads, ikke?
Nå, men først og fremmest vil jeg takke Enhedslisten for at indkalde til forespørgslen.
Ligesom de 17 sociale og faglige organisationer, som har skrevet det brev, der bliver refereret til, er vi også rigtig bekymrede, og vi synes, at man skal lytte til den advarsel, der er mod regeringens politik.
Og det, vi er bekymret over, er konsekvenserne af kontanthjælpsloftet, og det er konsekvenserne af 225-timersreglen.
Og konsekvenserne, der bliver refereret til, er, at man må undvære vinterstøvler, og man må undvære medicin, og man må se forældre undvære tre måltider mad om dagen, fordi de simpelt hen ikke har råd til alle tre måltider, hvis børnene også skal have noget at spise.
Eller, hvad der er værre endnu, vi er bekymret over de langsigtede konsekvenser af det at vokse op i fattigdom med store afsavn til følge for de børn og også for vores samfund.
For når pædagoger og socialrådgivere og børneorganisationer som Børns Vilkår og Børnerådet og Børnesagens Fællesråd sammen med sygeplejerskerne og Mødrehjælpen og Kirkens Korshær siger fra, er der jo noget galt.
De her organisationer ved, hvad de taler om, for det er jo dem, der sidder med de her problemstillinger til hverdag.
Og det er dem, der til daglig oplever de negative konsekvenser af regeringens sanktioner over for børnene.
Og de siger fra.
De fortæller, hvordan de oplever børn, som må undvære tøj og sociale aktiviteter og det gode børneliv, som vi andre ellers gerne vil have at alle børn har, fordi deres forældre rammes benhårdt af de nedsatte ydelser.
Børn, der har levet i fattigdom, har dårligere helbred, de risikerer at få ringere uddannelse og har højere risiko for blive ledige og i øvrigt have lavere indkomst end andre voksne.
Fattigdom forringer den sociale mobilitet i vores samfund.
Der er en analyse fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, der konkluderer, at chancen for at bestå 9.-klasseafgangsprøven falder kraftigt, hvis et barn har været fattig i blot et år.
Det vil altså sige børn, der end ikke ville være omfattet af den tidligere regerings fattigdomsgrænse.
Der taler vi altså om, at chancerne for at bestå 9.-klasseprøven falder drastisk, hvis man har været fattig i blot et år af sin barndom.
At lade børn vokse op i fattigdom er en så dårlig investering.
Og en ting er, at den er det i økonomisk forstand, men den er det også i den grad i forhold til mennesker, i forhold til det at bryde de sociale mønstre, vi har i vores samfund.
Det her er socialministerens ansvar.
Det er også beskæftigelsesministerens ansvar.
Men det ses meget, meget tydeligt på det her område, at vi har en samlet regering, som ikke har tænkt sig at gøre det let for børne- og socialministeren, vil jeg gerne sige, at være børnenes og de socialt udsattes stemme, på et tidspunkt hvor man gennemfører et kontanthjælpsloft.
Det må man kalde en uriaspost.
For antallet af fattige børn stiger, og det gjorde det i øvrigt også op igennem 00'erne, sidst vi havde de her lave ydelser.
Regeringen og ministeren vil godt nok ikke fortælle præcis hvor meget og har afskaffet de redskaber, vi har til at måle.
Og det er jo selvfølgelig utrolig bekvemt, når man ved, at sidst man havde de her ydelser, steg børnefattigdommen.
Og det er jo ikke tal, der er rare at blive konfronteret med i offentligheden, så det smarteste er selvfølgelig at afskaffe grænsen.
Det er tydeligt for enhver, at den regering, der sidder nu, ikke er interesseret i at opgøre antallet af mennesker, som er fattige.
Og den måde, man omtaler det på, er, at man siger, at fattigdom ikke kun handler om penge.
Ja, det kan da godt være, men det handler vel også om penge.
Så var det ikke muligt, at vi også på det her område kunne gå ind og kigge lidt på, hvilke konsekvenser det har for mennesker?
Nå, men det vil de altså ikke.
Kontanthjælpsloftet trådte i kraft 1. oktober sidste år, og alene den første måned ramte det 43.500 børn.
Så siger ministeren heroppefra, at regeringen vil skaffe flere billige boliger, og det er de så gået i gang med at drøfte med alle mulige.
Altså, var det så ikke smartere at sige: Så starter vi med at skaffe de billige boliger, og bagefter kan man så diskutere ydelser?
Altså, det andet virker jo som en decideret kollektiv afstraffelse.
Hvis man anerkender, at der i de store byer i Danmark ikke er billige boliger nok, så kan man da vende rundt på rækkefølgen.
Det andet virker jo bare som sådan en figenbladspolitik.
Man ved jo godt, at man vil blive angrebet for det her, fordi forskellene mellem land og by er utrolig store, hvad angår billige boliger.
Så det her vil vi nok angribe for, når man gennemfører kontanthjælpsloftet.
Og det gør vi ved Gud i himlen også.
Og så kommer man med en eller anden snak om, at man sidder og snakker med alle mulige om et eller andet.
Hvis man mener det, så læg hænderne på kogepladen og vent med at indføre kontanthjælpsloftet for de større byer, indtil man har skaffet de billige boliger.
Så er der sådan et spørgsmål, som jeg havde lige på tungen, som jeg så fik trykket mig ind på på et tidspunkt, hvor det var imod alle forretningsordenens procedurer.
Nu stiller jeg det så under min ordførertale, og det er: Ministeren siger i sin tale, at det løser ikke sociale problemer med højere ydelser.
Okay, men løser det dem så med lavere ydelser?
Altså, hvis man nu ikke ønsker at fokusere på økonomi, kunne man jo vælge at sige, at man faktisk giver folk penge, så de kan overleve hver måned og få tingene til at hænge sammen.
Og så kunne man fokusere på de andre redskaber, som man mener er vigtigere.
Men jeg bliver nødt til at spørge: Betyder det, at man faktisk lægger op til, at ydelserne skal være endnu lavere, og hvad er det så for et balancepunkt, man mener er det rigtige i forhold til at få løst de sociale problemer, der er?
Vi anerkender fuldstændig, at der skal flere ting til.
Det er jo bl.a. derfor, vi stillede krav om alle de mange millioner, vi har sat af i forbindelse med satspuljen.
Men vi bliver nødt til at tale om økonomi.