Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Baggrunden for det lovforslag her, er, som flere allerede har nævnt, de tragiske hændelser på psykiatriske bosteder, hvor svært syge borgere har begået vold og overgreb på personale eller andre borgere.
Og vi har også oplevet det allerværste, man overhovedet kan opleve, nemlig at personale er blevet slået ihjel.
Uanset om vi taler om læger, plejepersonale, brugere eller pårørende, lyder det fra en bred kreds af organisationer, at den vold, vi ser, er den tragiske konsekvens af en nedprioritering af hele det psykiatriske område; for lidt personale på bostederne, for ringe uddannelse, for få sengepladser og for lidt personale i hospitalspsykiatrien, for dårlig forebyggelse og for lidt rehabiliterende arbejde.
Derfor er volden i høj grad et politisk ansvar.
Det er nemlig vores ansvar og kommunernes og regionernes ansvar at sikre ordentlige rammer for psykiatrien.
Derfor er det absolut vigtigste, vi kan gøre, at sikre en stabil og tilstrækkelig finansiering og også en tæt opfølgning på, at psykiatrien ikke er det område, som hele tiden ryger nederst i bunken, når det handler om at prioritere inden for sundhedsvæsenet.
I forhold til det aktuelle lovforslag, er vi betænkelige ved lovforslagets første del om, at man skal have mulighed for at tvangsflytte en borger fra et bosted til et andet.
Det er et vidtgående indgreb i den enkeltes selvbestemmelsesret, og formuleringen om, at chikanerende adfærd kan være en begrundelse, åbner også op for en vidtrækkende brug af bestemmelsen.
Omvendt anerkender jeg også, at der kan være tilfælde, hvor det er nødvendigt at flytte en borger mod borgerens vilje af hensyn til andre beboere.
Jeg synes, der lægges for lidt vægt på, hvor borgeren skal flyttes til.
Det er helt afgørende for mig at se, at der er udsigt til en bedre situation, så borgeren ikke bliver jaget rundt fra det ene bosted til det næste og det næste igen.
Så er der lovforslagets anden del om, at kommunen kan stille en betingelse til borgeren om, at man skal opgive sin plads på et botilbud for at få adgang til de her nye, særlige psykiatriske sengepladser, som vi skal diskutere lige om lidt.
Men den del af lovforslaget kan vi ikke støtte.
Jeg har aldrig hørt om situationer, hvor man kan stille et krav til en borger om at opgive sin bolig for at kunne blive indlagt på hospitalet.
Det gælder ikke for borgere, som bor på plejehjem, det gælder ikke for unge, der bor på et ungdomshjem, det gælder ikke for udviklingshæmmede, som bor på botilbud, og det gælder heller ikke for psykiatriske patienter, som indlægges på en almindelig psykiatrisk afdeling.
Jeg synes, det er helt, helt urimeligt, at man på den her måde kan blive mødt af et krav om, at man skal gøre sig selv hjemløs, hvis man vil have adgang til de her nye rehabiliterende særlige psykiatriske sengepladser.
I sammenhæng med målet om, at det netop skal være rehabiliterende, giver det heller ingen mening.
For som en del af det arbejde handler det jo også om, at man af og til kommer hjem og på den måde forsøger at få sin tilværelse til at fungere.
Jeg forstår heller ikke, hvordan man forestiller sig, at det skulle motivere en borger til at takke ja til at blive indlagt på det her særlige tilbud, hvis man på den her måde skal give afkald på sin bolig.
Så siger nogle ordførere her, at det jo kan være, at man ikke skal tilbage til det samme botilbud igen, og det er jo rigtigt.
Men det ville jo være meget enkelt at løse, nemlig med et krav om, at man så i forbindelse med indlæggelsen bliver sikret en bolig et andet sted.
Den mest ærlige udlægning hører vi fra Socialdemokraternes ordfører, nemlig at det handler om penge og ressourcer, og der må jeg bare sige, at jeg synes, det er helt urimeligt, at de allersvageste borgere, som vi har med at gøre her, på den måde selv skal være med til at finansiere de her nye, særlige psykiatriske sengepladser.
En ting er, at det gøres via satspuljen, som jo bekendt går fra deres egen indtægt.
Noget andet er, at de også skal gøre det ved at gøre sig selv hjemløse.
Jeg vil kraftigt opfordre Folketinget til at lytte til den opfordring, der samstemmende kommer fra ni organisationer på området, om at tage det krav ud af lovgivningen.
Jeg kan i hvert fald godt love, at vi vil stille ændringsforslag om den del.
Hvis det ikke bliver taget ud, kan vi ikke støtte lovforslaget.