Lotte Rod (RV), 2024-11-26:
Mennesker med handicap skal have den rigtige hjælp fra starten, og jeg er simpelt hen så ked af, at der er så mange familier, som oplever en lang kamp mod systemerne.
Det er både uretfærdigt og ikke i orden.
Alligevel er jeg imod det her forslag, og det er jeg, fordi jeg synes, det er uskønt, når vi fra Folketingets side på den måde kritiserer kommunerne.
Men lige inden jeg siger noget mere om kommunerne, har jeg egentlig lyst til at søge helt til roden af problemet, for jeg synes, vi skal stille os selv spørgsmålet: Tror vi grundlæggende, at mennesker er gode, eller tror vi grundlæggende, at mennesker er onde?
For det har betydning for, om vi tror, at mennesker som udgangspunkt forsøger at gøre det bedste, de kan, når de kan, eller om vi tror, at folk forsøger at snyde, hvis de kan.
Jeg tror på, at mennesker – medarbejdere, vores socialrådgivere og vores pædagoger, mine radikale kommunale byrødder derude – gør det bedste, som de har muligheden for.
Og derfor kunne jeg godt tænke mig, at vi interesserede os lidt mere for, hvorfor det så er, at der er så mange fejl.
Hvorfor er det, at der nogle steder bliver lavet en så dårlig handicappolitik?
Hvad er det egentlig, der står i vejen for at gøre det godt?
Lige nu oplever jeg, at selv de kommunalpolitikere, som har hjertet på rette sted, og som gerne vil gøre det bedste, er i en totalt umulig situation – selv i forhold til det, man er gået til valg på, og selv det, man prioriterer allerhøjest.
Mine folk, som gerne vil gøre noget for børnenes skole, starter jo budgetlægningen med, at man skal finde penge.
Derfor bryder jeg mig ikke om det her med, at vi herinde har sat kommunerne i en situation, som er ret urimelig, og så skælder vi dem ud over, at de ikke løser opgaven ordentligt.
Jeg ville hellere gøre noget andet.
Jeg synes jo, at det her hænger sammen med, at man faktisk har muligheden for at sætte tidligt ind og forebygge, og derfor bliver det for mig også lidt modstridende, at forslaget er fremsat af Liberal Alliance, som ikke vil prioritere de penge, det koster at sørge for, at vi har den tidlige indsats.
Altså, vi burde jo prioritere vores fælles midler til at have veluddannede pædagoger i vores daginstitutioner, at have skoler med lærere nok, at have fritidshjem, hvor langt flere børn har en chance for at være dem, de er, uden at de behøver at blive skubbet derud, hvor de har brug for specialiseret hjælp.
Selvfølgelig er der altid nogle, der skal have det, men lige nu er regningen jo også større ved, at vi ikke prioriterer at sætte tidligt ind og dermed hjælpe mennesker fra starten.
Derfor ville jeg ønske, at den her diskussion startede med, at vi prioriterede pengene til rent faktisk at sætte ind tidligt.
Jeg synes, det simpelt hen er så forkert, at vores handicappolitik er blevet et spørgsmål om jura og om rettigheder, og at man skal klage.
Og på en eller anden måde skal vi jo tage stilling til, om det er det, vi vil have mere af, eller om vi i virkeligheden vil det modsatte.
Jeg vil hellere have en tillidsreform.
Vi vil i Radikale Venstre hellere have en større faglighed, en større faglig dømmekraft og frihed til, at vores pædagoger og socialrådgivere kan træffe de rigtige beslutninger og gøre det rigtige fra starten.
Derfor synes jeg, at den rigtige diskussion og det, jeg ville ønske at vi brugte noget mere tid på, er, hvordan vi i virkeligheden kan ændre hele systemet og få mere faglighed og mindre af det, som er regler og klager og straf.
For jeg ville så gerne, at vi satte alle de socialrådgivere, som jo altså har uddannet sig til det, fordi de vil gøre en forskel for folk, fri til at gøre det, de brænder for.
Det synes jeg ville være det rigtige, og derfor kan vi ikke støtte det her forslag.
Jeg skal hilse fra Enhedslisten og sige, at de heller ikke kan støtte det.