Pernille Vermund (NB), 2021-05-27:
Alt for mange offentligt ansatte undlader at ytre sig af frygt for afskedigelse eller andre konsekvenser for deres ansættelse.
Det har konsekvenser.
Det betyder, at der er kritisable forhold i det offentlige, som vi ikke får kendskab til, og som derfor får lov til at fortsætte unødvendig længe.
Sagen i Aarhus er en af dem, og når man ser klippene derfra, kan man dog få den mistanke, at det er en kultur blandt nogle mennesker, som ikke kan se problemet i det, de foretager sig så, og så er vi jo lige vidt.
Men de offentligt ansattes frygt for at ytre sig betyder også, at der blandt mange er en frygt for at engagere sig i den politiske debat og dermed demokratiet.
Og det er jo alt andet lige en stor del af befolkningen, som er derude, som har hånden på kogepladen, og som ved, hvad der foregår.
Personligt har jeg oplevet mange medlemmer af Nye Borgerlige, som er offentligt ansatte – det er sagsbehandlere i kommunerne, det er skolelærere og skolelærerinder, det er ansatte i daginstitutioner, det er sygeplejersker, det er læger – som både fortæller, hvad de oplever, når det handler om håndteringen af indvandrere og udlændinge og de udfordringer, det skaber, men som også taler om, hvad det skaber af store komplikationer for deres mulighed for at løse deres opgave ordentligt, når man i stigende grad skal servicere mellemledere og politikere frem for at servicere borgerne.
Hvis ikke de her mennesker tør engagere sig i politik og deltage i den offentlige debat politisk, har det også betydning for, om man kan få flyttet folkestemningen i den rigtige retning på et oplyst grundlag.
Og så har det naturligvis betydning for den enkelte ansatte, den enkelte borgers deltagelse i demokratiet.
Så der er definitivt behov for, at vi får en kulturændring.
Men om ny lovgivning er løsningen, stiller vi os i Nye Borgerlige tvivlende over for.
I dag er det sådan, som det også er nævnt tidligere, at offentligt ansattes ytringsfrihed som privatpersoner allerede er beskyttet af lovgivningen, og som det også er blevet sagt tidligere, er der jo mulighed for, at vi præciserer den lovgivning, gør det tydeligere, at det faktisk er deres ret, for at komme det her til livs.
En anden løsning er, og den diskuterer vi jo også, whistleblowerordningen.
Den lovgivning har så nogle andre problemer, som gør, at det for Nye Borgerlige kan være svært at støtte den, men i forhold til det offentlige synes vi faktisk, at det er klogt at lave en whistleblowerordning, som gerne skulle være velfungerende.
Uanset hvad, har vi det sådan, at hvis en ny lovgivning skal til, er det vigtigt for os, at vi finder den rigtige balance – en balance, som ikke bare sikrer den ansattes ret til at ytre sig, men som også sikrer arbejdsgivers ret til at afskedige ansatte, at forflytte ansatte osv., uden at det hedder sig, at nu er det, fordi man har engageret sig i den politiske debat.
For det gør vi, det gør mange af os, og hvis man indfører det, som forslagsstillerne bl.a. fremfører, nemlig en omvendt bevisbyrde her, så vil man i langt højere grad som offentligt ansat kunne beskytte sig mod forflytning eller afskedigelse og i virkeligheden opføre sig urimeligt i sit arbejde ved at have den her beskyttelse.
Det skal jo ikke være sådan, at det offentlige skal leve med ansatte, som er uduelige og umulige til deres arbejde, og de er sagen i Aarhus jo også et eksempel på findes – mennesker, som skulle lave noget helt andet.
De skal jo ikke beskyttes i deres stillinger, ved at arbejdsgiveren skal fremlægge dokumentation for, at det ikke er, fordi de har ytret sig i den ene eller den anden retning.
Vi håber, at man i det videre arbejde kigger på de her balancer, og ser frem til at se det arbejde.
Men som beslutningsforslaget ligger her, kan vi desværre ikke støtte det.