Torsten Gejl (ALT), 2021-05-03:
Tak, formand.
I Alternativet foreslår vi, at man ved lov skal lave en principbeslutning om, at der senest i 2030 skal være en ensartet CO 2 -afgift på minimum 1.500 kr. pr. ton med tilbagebetaling af afgifterne til borgerne med det samme beløb til alle.
Det er simpelt hen afgørende, at vi alle sammen allerede nu har et sigtepunkt på en konkret CO 2 -afgift i 2030.
Det betyder, at det udvalg, som nu sidder og arbejder på ensartede CO 2 -afgifter, har et fast mål i 2030 at arbejde frem imod, og det betyder, at offentlige og private virksomheder kan få et overblik over de fremtidige udgifter til en CO 2 -skat.
Klimarådet foreslår 1.500 kr. pr. ton i 2030, Det Miljøøkonomiske Råd foreslår 1.250 kr. pr. ton i 2030, og regeringen nedsætter et udvalg.
Men hvad er det, vi ikke ved?
Altså, hvad er det, vi venter på?
Klimaloven taler for sig selv, Klimarådet har talt, Det Miljøøkonomiske Råd har talt, Greenpeace har talt, de grønne organisationer har talt, vi har brug for klimahandling nu, og de danske virksomheder har også ret til at vide, hvad de skal betale i klimaafgift i 2030.
Det duer ikke, at de først får de tal, 5-6 år før afgiften skal indføres.
Virksomhederne er jo nødt til at kende deres omkostninger, hvis de skal udvikle den grønne teknologi, som regeringen håber vil redde os i mål med 70-procentsreduktionerne i 2030.
Og med al respekt for de dygtige mennesker, der sidder i udvalget, så er vi i Alternativet bange for, at det er en syltekrukke, og det vil ikke være første gang på Christiansborg og med garanti heller ikke den sidste.
Men man kan ikke taste en politisk syltekrukke ind i et excelark og få en idé om, hvilke udgifter en virksomhed står med om næsten 10 år.
Men det kan man kun med et konkret måltal, og det er det, Alternativet foreslår i dag, og vi foreslår en model, hvor et eventuelt overskud betales tilbage til borgerne med lige meget til hver.
Det betyder, at dem, som bruger mest CO 2 , kommer til at betale mest, men da alle får lige meget tilbage, er det selvfølgelig dem, der bruger mindst CO 2 , der får den største fordel, og det er jo ofte dem, der har den laveste indkomst.
Regeringen begrunder nøleriet med, at der er en forskel på op til 10 mia. kr. i omkostninger om året mellem det, som Klimarådet siger, og det, som Det Miljøøkonomiske Råd siger.
Der er estimater fremme om, at coronaen kommer til at koste 400 mia. kr., og en udgift på 12 mia. kr. om året om 10 år skal da ikke forhindre os i at forhindre en klimakatastrofe, som risikerer at koste meget, meget mere end coronakrisen.
Når udvalget, der skal beregne den fremtidige CO 2 -afgift, først er færdigt efter et valg, så betyder det også, at dem, der ikke stemmer for det her beslutningsforslag, er enige i, at vi ikke skal i mål med en ensartet klimaskat før efter et valg, og så er alt jo ved det gamle.
Så er Klimarådet jo bare til pynt, og den handlepligt, vi har pålagt regeringen, synes jeg bliver stærkt udvandet.
En anden af de grunde, som regeringen bruger til at sige, at vi skal regne og regne, og at vi skal skynde os så langsomt, er det, der bliver kaldt lækage, og lækage betyder jo, at hvis vi ikke producerer de CO 2 -udledende produkter, gør andre det bare.
Men det var spændende at høre miljøøkonomerne fremlægge over for Klimaudvalget, at den lækage slet, slet ikke er en til en.
Som jeg har læst deres tal, ville en CO 2 -forurenende vare, hvis vi lod være med at producere den, ikke bare blive produceret i udlandet.
Kun 21 pct. af det ville blive produceret i udlandet.
Det vil sige, at fire femtedele af den produktion faktisk slet ikke ville være der.
Det syntes jeg var interessant, for jeg har godt nok hørt det der lækageargument mange steder, og det er jo ikke sikkert, at miljøøkonomerne regner totalt rigtigt, men det er da virkelig noget, der skal undersøges.
I Alternativet forstår vi ikke, hvorfor vi ikke kommer videre.
Det vigtigste er, at vi får et mål, så vi alle sammen ved, hvad vi skal regne med i 2030 – privatbefolkningen, det offentlige, virksomhederne og os politikere – og jeg synes, at de partier, som ikke stemmer for det her forslag, eller som i hvert fald bare hælder det ned ad brættet, ikke alene accepterer, at vi først får en løsning efter et valg, men jeg synes på en måde også, at de bliver en del af det klimanøl, som vækker harme og ærgrelse overalt i det danske samfund blandt folk, der har forstand på, hvad der skal til for at nå vores klimamål.