Josephine Fock (ALT), 2017-12-22:
Tak for ordet.
Jeg vil gerne indlede min tale med en bekymret kommentar.
Jeg taler ikke kun som politiker nu, men som bekymret borger og humanist.
Jeg må oprigtig talt sige, at jeg er chokeret over den måde, hvorpå vi gør mennesker på flugt fra krig og underkastelse til kastebolde i politiske forhandlinger.
Jeg anerkender fuldstændig, at flere partier er af den holdning, at udlændingespørgsmålet er den altoverskyggende udfordring for Danmark, men den debat, vi har været tilskuere til, har efter min mening nået et helt moralsk lavpunkt for, hvordan vi taler om og hvordan vi behandler vores medmennesker.
Jeg er ærlig talt
forstemt over, at man lader hetzen – ja, jeg vil tillade mig at bruge et så stærkt udtryk – mod mennesker i nød diktere så store dele af debatten om finansloven og skatteforhandlinger, også selv om alting tyder på, at strammerkataloget ikke bliver helt så omfattende, som man kunne frygte.
Naturligvis er jeg ked af det, fordi det virkelig har konsekvenser for mennesker, men jeg er også ked af det, fordi det i den grad afleder opmærksomheden fra de vigtige emner, som vi burde tale om, og som berører os alle på et helt eksistentielt plan: klimaet og behovet for en bæredygtig omstilling og den voksende ulighed.
Jeg har endnu ikke som folkevalgt oplevet en juletid på Borgen, som ikke handlede om at stramme kursen over for mennesker på flugt, og jeg håber inderligt, at vi næste år til finanslovsforhandlingerne griber muligheden for at lade andre værdipolitiske enkeltsager kapre debatten, nemlig debatten om klimaudfordringer og den øgede ulighed i Danmark.
Ja, så er det sagt.
Jeg vil naturligvis også gerne bruge min taletid på at diskutere selve finansloven, som handler om meget mere end udlændingestramninger, selv om man nogle gange godt kan komme i tvivl.
Hvis man sammenligner det forslag, som regeringen kommer med i august, med det forslag, som vi nu diskuterer i dag, ja, så er der i virkeligheden ikke ændret meget på de store linjer, og det skal der ikke herske tvivl om at vi fra Alternativets side godt kunne have tænkt os der var.
For selv om julestemningen så småt er begyndt at sprede sig, ja, så er der ikke blevet plads til de store julegaver, hverken til klimaet eller til de fattigste i samfundet i den seneste udgave af finansloven.
Det er stadig de mennesker, der i forvejen har mindst, der betaler prisen for, at de mennesker, der i forvejen har mest, får lidt mere: en skattelettelse, en billigere bil, en fri telefon – alt sammen noget, de formentlig har råd til i forvejen.
Samtidig fastholdes kontanthjælpsloftet, 225-timersreglen og integrationsydelsen desværre.
For det øger nemlig uligheden, og det svækker den sociale bæredygtighed i vores samfund, og det udhuler også empatien i vores samfund – næstekærligheden, om man vil.
Lige nu betyder det f.eks., at der i mange børnefamilier er blevet færre penge til juletræ, julemad og julegaver, og på længere sigt risikerer de lavere ydelser at presse de selv samme familier ud i fattigdom, ja, endda ud af deres hjem.
At regeringens reformer skaber fattigdom, fremgår tydeligt af statistikkerne.
Siden 2016 er antallet af fattige ifølge den borgerlige tænketank CEPOS steget med 2.600 personer.
Det svarer altså til 5 pct. flere end året før.
Jeg kan ikke lade være med at tænke, at det vidner om en stadig stigende mangel på medfølelse og næstekærlighed i vores samfund, at alt det her sker på et tidspunkt, hvor vi som land måske aldrig har været rigere, og hvor vi derfor har så rigelig råd til at tage ordentlig hånd om hinanden, hvis vi vil.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at netop det generelle fravær af næstekærlighed – både i selve finansloven og i processen om dens tilblivelse – er noget af det, der gør, at Alternativet stemmer nej til finansloven.
En anden årsag til, at vi gør det, er, at flere af forslagene direkte svækker den grønne omstilling, og her tænker jeg ikke mindst på udvidelsen af motorvejene, på hastighedsforøgelserne og på aftalen om at sænke registreringsafgiften på benzin- og dieselbiler.
At regeringen samtidig lægger op til at skrotte det grønne nationalregnskab, ja, det gør kun ondt værre, og man fristes næsten til at tro, at regeringen frygter at stå til regnskab for sin egen politik.
Det kan i hvert fald ikke være for miljøets skyld, og det er heller ikke, fordi man sparer en masse penge ved det, og så er det i øvrigt stik imod FN's bæredygtighedsmål om, at landene i højere grad skal måles på andre parametre end blot de økonomiske.
Så set med grønne, bæredygtige briller, må vi konstatere, at regeringens forslag er en temmelig skuffende et af slagsen, dels på grund af de allerede nævnte tiltag, dels og allermest fordi fraværet af seriøse investeringer er så iøjnefaldende.
Jeg ved godt, at finansministeren har peget på, at Danmark allerede gør rigtig meget for klimaet, og at finanslovsudspillet i øvrigt indeholder en mindre pulje til økologi og natur, og det er også rigtig godt, at vi har denne mindre pulje til økologi og natur, men vi må bare konstatere, at det på ingen måde er nok.
Det er det slet ikke, når man tænker på, at regeringen tidligere har afskaffet PSO-afgiften, givet skatterabatter til olieselskaberne, forlænget den fossile indvinding i Nordsøen og gennemført en landbrugspakke, som skader natur, miljø og klima.
Med tanke på, at klimaudfordringen udgør den suverænt største trussel mod verden, ja, så er det kort og godt en helt forkert udvikling, vi lige nu er vidner til.
Og desværre er det nok et meget godt billede på, at selv her i Folketinget har vi endnu ikke rigtig forstået, at vi i fremtiden er nødt til at forholde os langt mere ydmygt til naturen og alle de liv, vi deler Jorden med – i hvert fald, hvis vi gerne vil sikre, at der er en sund planet til vores børn og børnebørn.
Jeg ved godt, at der er nogle af mine kollegaer her i salen, der er uenige med mig i, at klimaet udgør den største trussel mod samfundet og planeten.
Her kunne jeg godt bruge en del tid på at nævne, at der er rigtig mange, der bekræfter den opfattelse, der bekræfter den analyse, at vi har en kæmpe trussel på klimaområdet.
For en ting er, at det er helt åbenlyst afgørende for planetens overlevelse, men en anden ting er, at det også fra et økonomisk perspektiv giver mening.
Flere og flere virksomheder efterspørger allerede i dag mere ambitiøse mål fra regeringens side.
Det gælder ikke mindst i forhold til omstillingen til vedvarende energi.
Og hvorfor gør de så det?
Ja, nogle gør det vel, fordi de gerne vil bidrage til at redde planeten, men andre gør det, fordi de ved, at det er i den grønne sektor, vi skal skabe fremtidens arbejdspladser; fordi de ved, at det er den grønne omstilling, vi skal leve af i fremtiden; fordi de ved, at der i følge EU kan skabes 20 millioner jobs i den grønne sektor frem mod 2030; og fordi de ved, at Danmark har rigtig gode muligheder for at tage en pæn andel af disse jobs, hvis vi stadig væk vil fastholde, at vi er førende inden for udviklingen af grøn energi, miljøteknologi og nye løsninger på de klimaudfordringer, som hele verden kommer til at efterspørge i fremtiden.
Det er ikke, fordi vi ikke har råd til at investere mere i den grønne omstilling, tværimod.
De fleste af os herinde, i hvert fald alle finansordførerne, har læst Økonomisk Redegørelse: Dansk økonomi er sund, beskæftigelsen stiger, og vores formuer har aldrig været større.
Men hvad nytter den rigdom, hvis den ikke bliver brugt fornuftigt, f.eks. til at skabe bedre og mere meningsfulde liv; til at fremtidssikre livet for vores børn og børnebørn; eller til at skabe bæredygtige arbejdspladser.
Det perspektiv, den fornuft, den næstekærlighed både over for fremtidige generationer, men også over for den del af den nuværende generation, der har mindst til dagen og vejen, mangler jeg i høj grad, når jeg kigger i den her finanslov.
Noget af det, der altid bliver tydeligt, når vi diskuterer finansloven, er, hvor forskellige vi partier er.
I dag er bestemt ingen undtagelse.
Man skal ikke lytte til debatten meget længe, før det bliver tydeligt, at vi er ni forskellige partier med vidt forskellige opfattelser af, hvad der er godt og skidt, både for planeten, samfundet og alle os, der er en del af det.
Heldigvis står det jo alle partier frit at lave deres eget alternative finanslovsudspil, og sådan et udspil har Alternativet i bedste tradition også lavet i år.
Det bærer titlen »En fremtid i balance«, fordi vi endnu en gang ønsker at understrege, at det godt kan lade sig gøre at lave en alternativ finanslov, der skaber en balance mellem den økonomiske, sociale og grønne bundlinje.
Med en omfordeling på 150 mia. kr. viser vi igen i år, at det faktisk godt kan lade sig gøre selv inden for den eksisterende økonomiske og politiske ramme at skrue en finanslov sammen, som både er visionær, realistisk og bæredygtig, og som oven i købet sikrer, at Danmark lever op til et internationalt ansvar.
Ud over at hæve udviklingsbistanden til 1 pct. af BNI og afsætte 10 mia. kr. til klimabistanden foreslår vi bl.a. at afsætte 39 mia. kr. til grøn omstilling, 24 mia. kr. til uddannelse og forskning og 11 mia. kr. til bedre daginstitutioner.
Der bliver også plads til en ny kemikalieskat, et markant løft af energiforskningen, og en ny national hjemløseindsats for at nævne nogle af tiltagene i forhold til sidste års finanslovsudkast.
Og så har vi selvfølgelig også sørget for, at tilbagerulningen af fattigdomsydelserne er finansieret krone for krone, netop for at vise, at der er rigelig råd til at styrke den sociale bæredygtighed i samfundet, hvis vi bare vil.
Og det vil vi rigtig gerne i Alternativet.
Det, vi så yderligere har gjort i år, er, at vi faktisk har vurderet vores eget forslag, både på den økonomiske, sociale, grønne og ligestillingsmæssige bundlinje.
Så det kan godt lade sig gøre at skrue en finanslov sammen, der sigter mod en fremtid i balance.