Morten Messerschmidt (DF), 2025-05-21:
Tak, formand.
Da jeg var yngre, blev jeg beskyldt for at være en gammel sjæl i en ung krop.
Det er vist ved at være forbi nu.
I dag er det nok snarere en gammel sjæl i en midaldrende krop – eller som et ungt familiemedlem forleden sagde en middel aldrende krop.
Det passer vist meget godt.
Men det er nu egentlig ikke så ringe et sted i livet at være.
For det er et sted, hvor man både kan se frem og tilbage, og som politiker tror jeg, det er vigtigt at kunne gøre begge dele.
Da jeg var dreng, brugte vi en telefon til at tale i, ikke skrive sms'er på, og det var så dejligt nærværende at kunne høre folks stemme.
Havde man brug for hjælp til indkøb, kunne man ringe ned til butikken, man var ikke henvist til en telefonsvarer eller en chatbot.
Kommunen havde rigtige mennesker ansat, som man kunne møde og tale sammen med i menneskesprog uden at have taget en akademisk uddannelse.
Og venner var nogle, der faktisk fandtes i virkeligheden, og vi klædte os gerne ud, når vi skulle til fest, også som indianere og eskimoer, for der var ingen, der blev krænket.
Vi spiste Raider og drak milkshake med masser af sukker, og det var fuldstændig utænkeligt, at nogen skulle blive fornærmet af en kagemand eller en negerbolle.
Man havde en far og en mor, ingen medmor, ingen medfar, og køn var noget, man enten var eller ikke var, og det var ikke noget, man kunne ændre på som barn.
Man blev døbt, man blev konfirmeret, vågnede søndag til kirkeklokker, og vi havde aldrig nogen sinde hørt om bønnekald.
Børn lyttede til de voksne, for det at være voksen havde autoritet, ikke på sådan den hårde måde, men som en tryghed.
Derfor opførte vi os ordentligt – altså for det meste i hvert fald.
Der var ingen unger, der limede sig fast til vejene eller brød ind i virksomheder for at demonstrere for Palæstina eller klimaet, og hvis nogen gjorde den slags, fik de i hvert fald ikke ros for deres engagement.
Det er gode minder.
Men behøver det egentlig at være fortid?
Følelsen af et trygt fællesskab, et nationalt sammenhold, hvor familie, venner og ja, fællesskaber endnu ikke var erstattet af hyperindividualitet og sociale medier.
De værdier, der for kort tid siden holdt vores samfund sammen, er ikke forsvundet som en naturlov, men fordi politikere har truffet forkerte beslutninger om vores folkeskole, i familiepolitikken, i udlændingepolitikken og mange andre steder.
Det kunne derfor være anderledes.
Og måske findes løsningerne på mistrivslen, den manglende dannelse, på ensomheden og på den dalende sammenhængskraft i vores samfund i den måde, vi faktisk gjorde tingene på for bare en lille generation siden.
For Danmark anno 2025 er gået i stykker, ødelagt af islam, utryghed, overvågenhed, åbne grænser, EU, bureaukrati, en overakademiseret offentlig sektor, wokeisme, klimatosseri og meget, meget andet.
Men den gode nyhed er, at vi stadig kan nå at reparere det, hvis vi sætter en ny og mere kompetent retning for Danmark, hvor man ikke bare blindt ansætter flere djøf'ere og så kalder det velfærd, hvor man tør stå på mål for de løfter, man giver vælgerne, og ikke skjuler sig bag det, der står med småt, og hvor man ikke putter med sine tanker om at fjerne fridage for så at gøre det som en tyv om natten, og ja, hvis vi tør at tage et opgør med de fejl, der er begået, uanset om vi så også nogle gange har del i fejlene.
Jeg tør godt indrømme Dansk Folkepartis fejl – det er egentlig også let nok, for de fleste af dem, der har begået dem, er ikke længere medlemmer af partiet.
Men lad mig bare lægge for.
Det var en fejl at affeje regeringsansvaret tilbage i 2015.
Jeg tror, vi kunne have gjort meget sammen på en bedre måde, og derfor vil jeg også gerne kvittere for, at vi i dag har et så unikt og godt samarbejde mellem os fire blå formænd – for ja, i blå blok er vi formænd, selv om tre ud af fire er kvinder.
Så kan det godt være, at tiden, hvor man kendte navnet på den lokale landbetjent eller postbuddet osv., er forbi; Danmark har jo ikke engang et postvæsen om føje tid.
I årtier kæmpede vi eksempelvis for, at vi skulle have værfterne tilbage, og se nu, nu kommer vi til igen at bygge skibe i Danmark.