runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Ja, og andre steder gør det det ikke, og det er jo det, der er problemet.
Det vil sige, at det, der har været den samlede konsekvens af fusionerne hen over de sidste to årtier, er, at store dele af Danmark i dag er uden uddannelsesinstitutioner, og det synes jeg simpelt hen ikke duer.
Det betyder også, at dem, der bestemmer over ens uddannelsesinstitutioner, er centraliseret væk fra ens by, selv hvis man skulle være så heldig, at der stadig er et åbent tilbud.
Anerkender jeg så, at der er andre dele, vi har vundet ved fusioner?
Sådan er det jo med alting – man vinder noget, og man taber noget.
Jeg synes, at der, hvor vi skal rykke os hen nu, er, at vi tager det begge fra begge verdener.
Nu har vi set, hvad det kan, når vi sætter det frit, og lad os så tage det, der var det gode, og lad os komme af med det, der ikke var så godt, Og noget af det, der ikke er så godt, er godt nok, at beslutningsmyndigheden over uddannelsesinstitutioner er flyttet ud, fordi man så fusionerede ind i alle mulige fælles ting, hvor nogle, der bor meget langt væk fra, hvor man selv bor, lige pludselig bestemmer, og det synes jeg ikke duer.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-15:
I det her sidste spørgsmål, som jeg har som medspørger, kunne jeg godt tænke mig, hvis ministeren kunne præcisere det lidt mere, for jeg ved ikke, om jeg har forstået det rigtigt.
Ministeren er imod fusioner, holder af campusdannelser, synes vi skal kigge på også grundtilskuddet.
Jeg er nødt til at sige, at nogle steder, måske især i yderområderne, giver det jo god mening også at lave fusioner for i det hele taget at sikre, at der fortsat er flere tilbud.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Min kommentar er den, at hvis vi vrider der, er det seks undervisere, der ryger et andet sted.
Så vi skal være med på, at når vi gerne vil det spadestik dybere, som Venstre satte i gang, og som jeg har valgt at fortsætte, er det simpelt hen for at undgå de her urimeligheder, både i Lemvig og et andet sted.
Hvis bare man vrider et sted, har det i den måde, som systemet er bygget op på, typisk en negativ effekt et andet sted.
Det vil sige, at jeg bider meget mærke i det, når Venstre f.eks. taler om grundtilskud, for så smiler jeg, for jeg tror, det er noget af det, vi skal drøfte med hinanden, og jeg tror, at en af mulighederne for at gå ind og gøre det her rigtig godt, er, at vi får kigget en vej, hvor vi får kombineret nogle af de tilskudsformer, vi har i den øvrige uddannelsessektor.
De andre gange, hvor man er gået ind og har justeret på taxametertilskuddene, har det været tilfældet, at det har affødt en uhensigtsmæssighed et andet sted, fordi man ligger og konkurrerer med hinanden.
Derfor tror jeg, vi bliver nødt til at gå lidt grundigere til værks, og derfor er jeg glad for, at Venstre satte det arbejde i gang som en del af den tidligere regering.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-15:
Hvis jeg skal grave et spadestik dybere, kunne jeg helt konkret godt tænke mig ministerens kommentar til, at f.eks. Lemvig Gymnasium har været nødsaget til faktisk at opsige seks af deres undervisere som konsekvens af den skævhed, fusionerede uddannelsesinstitutioner oplever i de her år.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Jeg synes, at systemet er urimeligt – ikke?
Jeg synes, at den måde, vi har indrettet vores taxametersystem på, gør det umuligt for os at gøre det, der er det rigtige og rimelige, og derfor kan jeg ikke se, at man inden for den nuværende ramme ville kunne ændre på det forhold, uden at man samtidig får nogen afledte effekt andre steder i landet, som ville være af negativ karakter.
Det er derfor, jeg er så enig i, at den tidligere regering satte det arbejde i gang, men jeg tror, at vi skal tage et spadestik dybere.
Og jeg vil i øvrigt sige, at jeg synes, at der er en stor del af den frihed, man har fået med det statslige selveje på ungdomsuddannelserne, som er supergodt, og så er der nogle ting, der ikke er godt.
Og det er jo rigtigt, at på alle mulige punkter kan vi være uenige om det med konkurrencen, men her tror jeg, at vi simpelt hen skal gå ind og få taget det bedste af begge verdener, og det håber jeg på vi kan gøre i de forhandlinger, der kommer.
Ellen Trane Nørby (V), 2020-01-15:
Jeg tror, at Socialdemokraterne og Venstre ser forskelligt på det, altså om det kan være godt eller ikke godt med konkurrence, for det kan i høj grad være godt på en lang række punkter og også i forhold til at højne kvaliteten.
Hvis man kigger på en række af de fire uddannelsesinstitutioner, som vi har peget på i den skriftlige begrundelse, vil man se, at det er områder, som i høj grad har været præget af et meget stærkt faldende børnetal.
Og for netop at bevare et stærkt uddannelsesudbud i de pågældende områder, har man så lavet campusdannelser, hvor man ikke bare siger, at nu kan de alle sammen gå på det almene gymnasium, for man har faktisk gjort en dyd ud af også at opretholde en merkantil gren, men det straffes man økonomisk for.
Det er jo sådan set derfor, vi spørger om rimeligheden i det, altså om ministeren synes, det er rimeligt – og det kan jeg forstå ministeren synes i den nuværende situation det er – men jeg håber også på, at ministeren vil give tilsagn om, at det er noget af det, vi skal have kigget på i forbindelse med en taxameterreform, så vi også sikrer mange facetter af vores uddannelsessystem og også i yderområderne.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Jamen to ting, ikke?
Men okay, nu forstår jeg det, altså den del, det ikke handler om, er den anden del af fusionstilskuddet, så den diskussion lader vi ligge.
Men to ting i forhold til det der: I den nuværende struktur er jeg ikke indstillet på det – givetvis, når vi kommer på den anden side af det, vi skal sidde og forhandle om, har vi forhåbentlig fundet en mere rimelig model.
Men jeg vil ikke være med til at lave incitamentstruktur til fusioner, fordi det har dræbt store dele af sådan udkanterne af Danmarks uddannelsesudbud.
Og det, der er udfordringen, når vi lader institutionerne ligge og konkurrere og selv bestemme deres kapacitet, er jo, at det så bliver umuligt at tage de hensyn, vi egentlig gerne ville tage.
Derfor bare sådan en opfordring.
Når vi går i gang med forhandlingerne, vil jeg mægtig gerne kigge på det, fingeren bliver sat på her.
Jeg tror bare, at det kræver, at vi så tør kigge på kapacitetsstyring, for i den situation vil det jo være helt anderledes at gå ind og sige: Jamen her kan vi se på institutionslandskabet, hvilket jo netop også var det, den tidligere regering satte i gang, og opleve, at der er det fornuftigt, at fire forskellige byer bliver ved med at have fire forskellige udbud, selv om de egentlig er fusioneret ind i en fællesstruktur, og der kan man så noget andet, end man kan andre steder, det kræver bare, at der ikke er en konkurrencesituation.
Ellen Trane Nørby (V), 2020-01-15:
Men tak for svaret.
Der ligger jo også en skriftlig begrundelse til spørgsmålet, hvori vi henviser til en artikel, der har været bragt i de Bergske blade, og som jo beskriver det særtilskud, som er givet til en række af udkantshandelsgymnasierne, på omkring 800.000 kr., små 900.000 kr., som er det her ekstra særtilskud.
Der er det jo sådan, at institutionerne i Ribe, i Nyborg, i Struer og i Lemvig ikke får det tilskud, fordi de er en del af de fusionerede institutioner, og det forstår jeg godt rektorerne på de pågældende institutioner synes er sådan lidt paradoksalt, for de løfter sådan set ikke hver især en storbyfunktion for visse af områderne, men de løfter netop en yderområdefunktion, som handler om at sikre et ordentligt uddannelsestilbud til de unge, og der mangler rimelighed.
Min gode kollega fru Anni Matthiesen spurgte også i den tidligere spørgerunde til grundtilskuddet, som jo også forsvinder efter en fusion, og hvor man kan stille sig selv det spørgsmål: Hvorfor skal en institution f.eks. i Struer eller Nyborg eller Ribe eller i Lemvig eller andre steder økonomisk straffes for, at man egentlig har valgt at opretholde ikke bare enkeltgrenede tilbud, men flergrenede tilbud, og nu i en campuskonstruktion?
Vi har derfor stillet det her spørgsmål, så vi kan få at høre, hvad ministeren og regeringen egentlig vil gøre for økonomisk at kompensere de institutioner, som jo grundlæggende lige nu har et negativt økonomisk incitament til egentlig at opretholde et mangestrenget uddannelsesudbud i nogle af vores yderområder.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Altså, her skal jeg være helt med på, hvilken del af det vi taler om, ikke?
Eller taler vi om de løbende taxametertilskud?
Jeg er faktisk lidt i tvivl om, hvad der menes med det her spørgsmål.
Så vil jeg gerne sige, at jeg ikke er specielt stor tilhænger af, at der er incitamenter til at fusionere.
Jeg er til gengæld utrolig stor tilhænger af stordriftsfordele
, så hvis der er det, synes jeg ikke, der er nogen selvstændig grund til, at man skal have bedre uddannelsesmuligheder i storbyerne end på landet.
Så hvis det er billigere, fordi det faktisk er billigere, at der er stordriftsfordele ved at være en stor institution i en stor by, så kan jeg ikke forstå, hvorfor skatteyderne skal gå og betale for, at der er en ekstra god kvalitet i en storby, mens der ikke er det i en landkommune.
Så egentlig har jeg lyst til at sige, at jeg synes, det er fint nok, hvis det er sådan, at der ikke er incitamentsstrukturer, der taler i retning af fusioner.
Men jeg er usikker på, om det var det, Venstre mente med spørgsmålet, så oprigtigt vil jeg bare spørge opklarende: Hvad er det præcis, der sigtes til?
For der er noget, der går den ene vej, og noget, der går den anden vej.
Ellen Trane Nørby (V), 2020-01-15:
Mener ministeren, at det er rimeligt, at fusionerede ungdomsuddannelsesinstitutioner økonomisk straffes for at være fusioneret, og hvad vil regeringen gøre for at kompensere institutionerne?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Altså, jeg vil sige det sådan, at nu har vi lige ændret fraværsbekendtgørelsen, og selv om jeg ikke kan konstatere, om der er lovligt fravær eller ej, så går det nok.
Det kommer an på, om der er behov for det, eller om det er et fritidstilbud, forstået på den måde, at det er et tilbud, der ikke er behov for, men som er noget, man har lyst til.
Det er det springende punkt for mig, og det er det i øvrigt også ifølge lovgivningen.
Ifølge lovgivningen er det sådan, at det tilbud, man har behov for, får man dækket 100 pct., og det tilbud, som er et fritidstilbud – f.eks. tilsvarende mine børns sfo, som jeg jo også betaler for – betaler man som forældre selv.
Men det er jo, fordi der ikke er et behov.
Det er jo et spørgsmål om, at man har lyst til, at ens børn går i sfo.
Så har vi fripladser, helt eller delvis, for den gruppe, for hvem det er lystbaseret.
Det synes jeg i øvrigt også er fint, så alle kan være med, hvis de har lyst.
Men dér, hvor der er et decideret behov behandlingsmæssigt eller uddannelsesmæssigt, skal kommunen betale for det, og det mener jeg er helt rimeligt, for ellers får vi lagt en ulighed i systemet.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2020-01-15:
Tak for det.
Vi fortsætter i samme rille.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Nej, men det er et fuldstændig andet spørgsmål, som i øvrigt hører under socialministerens ressort – et område, jeg har været ordfører på i 6 år.
Der er svaret da nej.
Der er da rigtig store vanskeligheder i rigtig mange kommuner med at visitere til de rigtige steder og i øvrigt også med at følge op på de klager, der så kommer efterfølgende.
Det er bare ikke det, spørgsmålet handler om.
Vi taler jo ikke om, hvorvidt det er rimeligt, at man bliver visiteret til et andet tilbud, for hvis det er sådan, at man af behandlingsmæssige årsager faktisk har behov for at have et heldagstilbud, så er det ifølge lovgivningen pligtigt for kommunen at levere 100 pct. af pengene til det.
Det har de faktisk pligt til ifølge lovgivningen, og hvis der er tilfælde, hvor det ikke er sådan, jamen så skal vi da bruge præcis de redskaber, vi har i redskabskassen, til at få kommunerne til at gøre det, de skal ifølge lovgivningen.
Ifølge lovgivningen er det sådan, at hvis man som barn af behandlingsmæssige årsager har behov for et tilbud i den del, der ligger i fritiden, så skal kommunen betale for det, og det skal kommunen leve op til.
Gør de det alle steder?
Jeg har aldrig oplevet på socialområdet, at det var sådan, at alle kommuner levede op til lovgivningen.
Men så må man indklage det de steder, hvor man kan anke.
Det er sådan, det foregår på det område, men det er noget fuldstændig andet end det, spørgeren har spurgt om her.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2020-01-15:
Når man står derude som forældre og i første omgang har fået tildelt et heldagstilbud og kommunen så vælger at lave det om, så er det sådan, at forældrene og børnene er efterladt med det, og så skal de igennem en længere klagesag.
Det betyder de facto, at det vil tage lang tid for forældrene og børnene, før de kan blive visiteret til et eventuelt specialtilbud.
Mener ministeren virkelig, at de her børn og deres forældre har en ordentlig retssikkerhed, når vi snakker om muligheden for et fagligt kontinuerligt tilbud?
Jo, men anerkender ministeren ikke, at der er en ulighed?
Det er således, man begynder at lave ordninger rundtomkring, og sådan er tilfældet jo ikke, for børn med normal udvikling vil stoppe med at have det behov efter 3. klasse, og det er her, hvor almindelige familier – hvis vi kan sige det sådan – stopper med at have den ekstra udgift.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Man kan sige, at i forhold til diskussionen om, hvorvidt man i en konkret kommune skal have et heldagstilbud eller ej, er det ikke noget, jeg som minister skal bestemme, og jeg vil slet ikke stille mig til dommer over det heller, fordi jeg ikke kan stå og kommentere på et eller andet konkret udspil.
Man kan sige, at der ifølge lovgivningen ikke er noget problem.
Det behøver ikke at betyde, at en kommune har gjort det på den bedste måde.
Kommunerne gør det på utrolig mange forskellige måder, og det er jo så en kamp, man må tage i en kommune, altså om man skal gøre det på den ene eller den anden måde.
Den lovgivning, der er, synes jeg man kan sige er rimelig.
Og det vil sige, i forhold til det lovgivningsmæssige kan man vælge at lave en heldagsskole.
Hvis man gør det, betyder det jo, at der hen over hele dagen foregår undervisning, og så er det min bedste overbevisning, at det så selvfølgelig skal være gratis, fordi uddannelse er gratis i Danmark – så det skal være gratis.
Men hvis man vælger at indrette sig med noget, hvor der ikke er undervisning hele dagen – altså hvor der er et fritidstilbud sent om eftermiddagen, ligesom der er for alle andre børn – så undervisningen er i dagtimerne, så gælder der samme regler, som der gør for alle andre børn, nemlig at forældrene må betale for den del, der ikke er undervisning, altså fritidstilbuddet, medmindre man har en meget dårlig økonomi, for så er der delvise eller hele fripladser.
Det synes jeg faktisk er rimeligt.
I forhold til om det så er det rigtige i den konkrete kommune og det konkrete sted, vil jeg sige, at der er gode argumenter for heldagsundervisning, og der er gode argumenter for at gøre det på den anden måde; den ene skole mener, at børnene har bedst af at være sammen med lærere hele dagen, og den anden skole mener, at man har rigtig godt af at skifte setting, altså sådan at det er nogle andre kammerater, man er sammen med i fritidstilbuddet.
Det synes jeg er rigtig godt man kan vurdere lokalt, og at det ikke er noget, vi sidder og dikterer herinde fra Slotsholmen.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2020-01-15:
Tak for svaret.
Altså, nu er det jo desværre sådan, at det ikke er det, der er oplevelsen ude i kommunerne.
Man kan sige: Det er rigtigt, at det er godt, vi har selvstyre; det er godt, at kommunerne selv kan gå ind og rette til og fra, i forhold til hvad der er behov for, både ved normale tilbud og ved specialtilbud og måske også ved nogle forebyggende tilbud, der ligger derimellem.
Men vi har som et eksempel en sag, som jeg ved ministeren selvfølgelig ikke kan kommentere på, hvor en lang række børn med specielle behov for undervisning og fritid i virkeligheden er blevet frarøvet den mulighed for at have det inden for normal skolegang af heldagsskole, og hvis forældre nu er blevet påtvunget at skulle betale for sfo fra 0. til 10. klasse –
det er ikke en almindelig praksis i forhold til forældre til børn, der har normale behov.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Altså, nu er jeg jo ikke byrådsmedlem, og derfor er det ikke mig, der skal tage stilling til, om det er den rigtige måde gøre det på i en konkret kommune eller ej, for det her er et spørgsmål, der ligger ude hos byrådene.
Når det er sagt, vil jeg sige, at den lovgivning, der er på området, er, at hvis man f.eks. har et barn i en sfo, er det muligt for kommunerne at tage deltagerbetaling for det, altså at man betaler for, at ens barn går i sfo.
Så er der nogle delvise fripladser og nogle hele fripladser – det er ligesom det, lovgivningen siger.
Og jeg synes sådan set, det skal gælde både børn, der går i sfo, og den gruppe af børn, vi taler om her, nemlig at det, der er fritidstilbud, må man gerne tage forældrebetaling for, men det, der er en del af undervisningen, eller det, der er en del af behandlingen, er det ifølge lovgivningen ikke tilladt at tage forældrebetaling for, og der synes jeg egentlig at lovgivningen rammer det meget godt.
Det duer ikke.
Men alle andre forældre betaler også for fritidstilbud og fritidsaktiviteter, og at børnene går i sfo, og det har vi jo tradition for, og sådan er lovgivningen.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2020-01-15:
Jeg vil da sige mange tusind tak for forståelsen, og jeg vil også undskylde mange gange for at have trukket sagen lidt ud.
Det er i hvert fald nogle spørgsmål, jeg personligt selv har har set frem til at dykke lidt dybere ned i.
Det er en sag, der ligger mig meget nær.
I forhold til spørgsmål 5, så spørger jeg: Mener ministeren, at det er rimeligt, at forældre til børn i specialtilbud bliver dårligere stillet, når en kommune vælger at omdanne heldagsskoler til specialundervisningstilbud med tilhørende skolefritidsordninger, fordi forældrene kan ende med at skulle betale for de specialfritidstilbud helt fra 0. til 10. klasse?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Nej, det anerkender jeg faktisk ikke.
Det kunne jo faktisk også være, at de pågældende familier havde mere lyst til, at deres barn gik til fodbold, altså alt efter, hvad det er for en type af udfordringer, barnet har, og hvad det er for et specialtilbud, det handler om; det kunne jo være, det var nogle andre fritidsinteresser.
Det, der er det springende punkt for mig, er, om det er obligatorisk.
Altså hvis det er en del af den obligatoriske undervisning, ville jeg synes, det var dybt urimeligt, hvis man skulle betale for det – helt urimeligt.
Det er der bare heller ikke tale om.
Det vil sige, at det, vi taler om, er: Skal samfundet, staten, betale, altså dække den fulde omkostning, der er forbundet med en sfo med specialtilbud?
Indtil videre har det været sådan, at man kan få fripladser, hvis man har dårlig økonomi, men ellers betaler alle forældre i Danmark jo for, at deres børn går i sfo, fordi det er et fritidstilbud og ikke er en del af den obligatoriske undervisning.
Og der er andre ting, jeg godt kunne tænke mig at give flere penge til eller fjerne deltagerbetaling på, inden jeg gik i gang med at give forældre til børn på sfo'er pengene tilbage, vil jeg gerne sige.
Altså, hvis Venstre er indstillet på at lave en aftale inden sommerferien, er det tæt på, at jeg bare har lyst til at sige: Top.
Altså, i forhold til at indkalde til forhandlinger vil jeg sige, at det nok skal komme til at gå hurtigt.
Jeg tror, at vi her taler om noget, som ikke er så simpelt.
Altså, hvis de politiske forhandlinger kan gå så hurtigt, tror jeg, at man som minister altid er helt lykkelig – men mon dog?
Det her er virkelig kompliceret, og det roder ind i hver eneste landsby i Danmark; der er ikke ét sted i Danmark, hvor man ikke bliver påvirket af det, vi kommer til at træffe beslutning om her.
Derfor vil det egentlig være min vurdering, at vi kan komme i gang hurtigt, og så er det altid som minister med håb om, at man også kan blive færdige så hurtigt som muligt, men min erfaring siger mig, at det nok tager lidt længere tid end som så med sådan noget som det her.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-15:
Jeg må sige, at jeg er bange for, at det her måske bliver lige så rigidt.
For jeg kan allerede forestille mig al den kontrol, der så skal føres bagefter, for at have styr på, om de så holder loftet på f.eks. de 3.000 kr.
Det er derfor, jeg er nervøs for det her.
Jeg er nervøs for, at vi begynder at blande os i noget, vi egentlig skulle holde fingrene fra.
Jeg har et helt konkret spørgsmål, og det ved jeg at der er nogle der sidder derude og venter på et svar på.
Kommer det her også til at gælde landbrugsuddannelserne og eud?
Jeg ved, at mange landbrugsskoler især har lagt deres kurser og studier an på, at man også har muligheden for f.eks. at komme til at se landbrug i USA eller andre lande.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
For danske gymnasier er det her jo et konkurrenceparameter.
De synes, jeg har sat det for lavt, men de vil gerne have et loft.
For de er fuldstændig klar over, at de, fordi det er et konkurrenceparameter, kommer til at hæve og hæve det for at gøre det mere og mere spændende, så flere og flere elever kommer over på deres skole og de så får taxameteret.
Så de har jo simpelt hen udtrykt et ønske om, at der kommer et loft.
Så det er bare for at sige, at når folk selv kommer og siger, at det ville være bedre for dem, hvis vi lavede nogle regler centralt, tænk, så er jeg faktisk åben over for det.
Der, hvor jeg jo så også er åben, er, når de kommer og taler om de der rigide fraværsregler, den tidligere regering lavede.
Synes I egentlig selv, det fungerer særlig godt?
Så jeg synes, man skal være åben over for de input, der kommer, og jeg håber, at Venstre kommer og forhandler det her med åbent sind.
Ellen Trane Nørby (V), 2020-01-15:
Venstre møder altid op til de forhandlinger, vi bliver indkaldt til.
Hvis man kigger på de rundspørger, der er lavet for gymnasieorganisationerne og for erhvervsskoleorganisationerne – det går jeg ud fra at ministeren også har fået meldinger på – så er der en lang række institutioner, der allerede i dag har et loft.
Jeg mener, at de indberetninger, vi har fået, viser, at gennemsnittet derude er omkring 4.000 kr.
For der er en bevidsthed omkring den her problemstilling, og den bevidsthed deler vi.
For vi tror sådan set godt på, at man også derude lokalt kan finde nogle løsninger, som vi allerede nu kan se er i fuld flor, hvor man nogle steder så netop siger, at der er et højniveauhold, som er et helt særligt højniveauhold, og hvor vi selvfølgelig skal sørge for, at alle elever på det højniveauhold kommer med.
Sådan nogle løsninger vil ikke være mulige fremover med ministerens forslag, og det er ærgerligt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Jeg får næsten lyst til at stille sådan et modspørgsmål.
, hvis det nu er, at de skal på en Kinarejse – og den koster 50.000 kr. – synes Venstre så slet ikke, at det er problematisk, at vi som samfund ikke har taget stilling til, hvad det har af konsekvenser for, hvem der kan læse hvad?
Altså, det er I da velkomne til at bringe ind til bordet.
Så hvis det, Venstre kommer med, er, at Venstre synes, at vi skal tilvejebringe en økonomi til, at man f.eks. skal kunne tage til Kina, og de har en forestilling om, hvorfra pengene skal tages, er det interessant, og lad os snakke om det.
Eller er det sådan, at Venstre slet ikke har en grænse, så man kan sætte det på et hvilket som helst beløb, så det, hvad angår de ting, som vi betaler skattekroner til i uddannelsessystemet, er sådan, at det pågældende uddannelsessted kan vælge hvad som helst, hvilket så sorterer en meget stor del af befolkningen fra i forhold til noget, de selv er med til at betale til via skatten?
Jeg synes, det er nogle meget svære dilemmaer.
Det er da ikke straight forward, at det så bliver for nogle, selv om vi alle sammen går og betaler skat ind til vores uddannelsessystem