Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
Jeg skal have min første ordførertale på klimaområdet, og det vil jeg gerne fejre ved at læse et rigtig godt citat op fra klimaministeren, som jeg har båret med mig siden august, hvor han sagde det: Jeg tror, vi skal gøre alt, hvad der overhovedet står i vores magt.
Det har vi en forpligtigelse til i forhold til at give en jord og en verden videre til vores børn og børnebørn, som er i en forsvarlig stand.
Det er vi simpelt hen forpligtet til at gøre alt hvad vi overhovedet kan for.
Det er så rigtigt, og alligevel stemmer regeringen ikke for det her borgerforslag – som jeg i hvert fald har forstået det.
Jeg synes, det er et rigtig vigtigt borgerforslag af de mange, der har været her.
Det har fået massiv opbakning.
På virkelig kort tid er der 65.000 mennesker, der har skrevet under.
Det er 11 grønne organisationer med hver deres tilgang, som er gået sammen om det her.
Det er altså ikke en enkelt organisation, som arbejder med området, men stort set alle dem, som vi har i Danmark.
Tilsammen repræsenterer de mange, mange hundrede tusind medlemmer, og de kommer sammen med krav fra strejkende skoleelever og alle de mennesker, som står ude foran Christiansborg hver eneste torsdag formiddag, som jeg ved at ministeren og de andre også er stødt på.
Der er en god grund til, at der er så meget snak om det, og at der er så mange mennesker, som prøver på at presse os herinde til at gøre noget.
Klimaforandringerne kræver meget mere end flotte taler.
Det kræver meget mere end langsigtede mål.
Det kræver, at vi begynder at blive mere konkrete her og nu, og at vi får sat gang i diskussionen om, hvad det er for nogle virkemidler, vi så skal tage fat på i de næste 2, 3, 4, 5 år.
Derfor synes jeg personligt, at en vigtig del af det her borgerforslag er, at vi begynder kontinuerligt at følge op og sørge for, at vi ikke bare kommer i mål i 2050, men at vi også kommer den rigtige vej derhen.
Samtidig er det vigtigt for os at få sagt, at når vi går igennem en grøn omstilling, skal det ske med social balance i behold.
Der er rigtig mange mennesker, som sidder uden for Christiansborg og kigger på de debatter, der er om klimaet, som har fået en højere pensionsalder efter den økonomiske krise; hvis velfærd er dårligere; som ser besparelser på deres børns uddannelser og tænker, om de nu skal have regningen en gang til.
Den regning skal fordeles meget mere fair.
En af dem er, at det er en af de eneste måder, vi kan sørge for at få omstillet Folketingets regnemaskine til at fungere klimavenligt på så at sige.
Når et lovforslag fremsættes i Folketinget, beregner vi det altid med dets økonomiske konsekvenser.
Hvis vi bruger penge på noget, finder vi dem et andet sted, og vi skal have den samme ansvarlige tilgang til klimaet.
Selv om vi ved, at vi har en mængde udslip at gøre godt med, beregner vi ikke, hvor meget vi øger det, når vi vedtager et lovforslag, og vi finder ikke reduceringer et andet sted.
Det skal vi begynde at gøre.
Jeg synes, det har været en spændende dag at diskutere det her lovforslag, også fordi der er kommet så mange gode forklaringer fra regeringen i løbet af dagen på, hvad det er, der lige præcis er galt.
For det første sagde klimaministeren, at vi allerede var godt på vej.
Det er heller ikke rigtigt.
Vi har ikke nationale forpligtende reduktionsmål.
Så sagde ministeren, at det slet ikke er sædvanligt at gøre sådan noget i det danske Folketing.
Selvfølgelig kan vi også gøre det, når det kommer til klima.
Og så den sidste – og det er den argumentation, der holder ved nu – er, at man i virkeligheden har tænkt sig at gøre alt det, der står i det her beslutningsforslag.
Det har ministeren ikke gjort endnu, og det er altså en lille smule pinligt, når man samtidig er minister for en regering, som har nedsat en Transportkommission, som skal tænke over tingene, og som vil forske sig frem til løsninger i forhold til landbruget – en minister, som gang på gang har brug for mere betænkningstid, selv om han er ih og åh så grøn.