runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Andreas Steenberg (RV), 2018-11-13:
Ligesom ved det forslag, vi havde før det her, hvilket godt nok er ved at være noget tid siden, kan jeg meddele, at fru Lotte Rod er vores ordfører på sagen, men at hun er optaget andetsteds i huset med et af sine andre ordførerskaber, hvor der også foregår ting.
Jeg sad og lyttede meget opmærksomt til justitsministerens tale, som jeg syntes tjente både justitsministeren, men også folkestyret meget stor ære.
For det var en justitsminister, der på vegne af regeringen indrømmede, at justitsministeren var i tvivl og havde overvejelser og også havde flyttet sig og godt kunne se nogle ting i det her beslutningsforslag, selv om regeringen så ikke er klar til at indføre den her nye definition af voldtægt endnu.
Vi er klar til at lave det om nu.
Derfor stemmer vi for beslutningsforslaget.
Vi har også tidligere foreslået det samme, så det kommer nok ikke som nogen stor overraskelse.
Men jeg synes, det var interessant at høre både regeringen, men også Dansk Folkepartis ordfører være åben over for at begynde at kigge på det her, og det håber vi det kommer frem til.
Vi synes, det er ret åbenlyst, at der kan være voldtægter, hvor personen, der bliver udsat for voldtægt, ikke har kunnet være i stand til at sige nej eller gå til modværge, f.eks. fordi personen er blevet lokket til at indtage narkotika eller er blevet meget fuld.
Eller der kan være andre årsager, som gør, at personen ikke er i stand til at gå til modværge, men hvor det jo så stadig er voldtægt, fordi personen ikke har villet og måske også er blevet lokket til at indtage noget narkotika f.eks. Derfor synes vi, det er vigtigt, at man får lavet den her ændring af, hvornår noget er voldtægt, til at der altså skal have været et samtykke til sex, inden det går i gang.
Så vi er stadig klar til at støtte op om det her beslutningsforslag og håber også, at det arbejde, jeg kan forstå regeringen er i gang med i Justitsministeriet, kan lede frem til, at man får kigget på det her.
Britt Bager (V), 2018-11-13:
Tak for det.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ordføreren om noget.
Nu starter ordføreren med at sige, at et manglende nej ikke skal betyde, at der så er sagt ja, eller at man bare selv må tage for sig af retterne, så at sige.
Kunne SF så gå med på Venstres vej og sige, at et manglende nej ikke er det samme som et ja, så vi stedet for at der skal siges aktivt nej og at gå ind og lægge vægt på en aktiv handling, bedømmer, at det manglende nej, altså den passive handling, ikke betyder ja?
Jeg er godt klar over, at det bliver ret kringlet, men der er faktisk meget, meget stor forskel på, om man ikke får sagt nej, eller om man positivt skal sige ja, især når vi skal til at definere det i loven.
Karsten Hønge (SF), 2018-11-13:
Det er jo klart, at der er mange måder positivt at sige ja på.
Som jeg opfatter forslaget fra Enhedslisten, er den grundlæggende tanke, at vi vender situationen til at tage udgangspunkt i, at der skal være et samtykke.
Det betyder, at man går til sagen på en anden måde, end man gør i dag, hvor man siger, at det er kvinden, der skal udspørges, at det er kvinden, der skal forklare, at det er kvinden, der skal stå til regnskab for, hvad det var, der skete.
Der tror jeg, det er godt, at man styrker kvindens position, ved at man tager udgangspunkt i måske at spørge manden ud om, hvad det var, der skete.
Var der nogle særlige årsager?
Var der nogen særlig grund til, at du kunne tro, at der i forhold til den her handling var accept?
Derfor mener jeg, at udgangspunktet for forslaget er, at hvis man ikke siger ja, er det et nej, og så er det voldtægt.
Britt Bager (V), 2018-11-13:
Men når ordføreren svarer sådan, betyder det så, at hvis kvinden ikke aktivt har sagt ja og manden ikke kan bevise, at kvinden har sagt ja, så er han voldtægtsmand?
Er det det, det så betyder?
Karsten Hønge (SF), 2018-11-13:
Jamen hun sagde ikke nej, og til det er der bare at sige: Det er heller ikke det, det drejer sig om.
For uden et klart signal om, at sex er ønsket af begge parter, ja, så er det voldtægt.
Hvis man ikke er enige om sex, så har vi nemlig en præcis betegnelse, og det er igen voldtægt.
Og voldtægt er en hæslig forbrydelse, som ofte forfølger kvinderne i mange år efter forbrydelsen.
Alt for mange voldtægter bliver aldrig anmeldt.
Til gengæld hører vi om, at alt for få af de sager, der bliver anmeldt, faktisk også fører til en sigtelse.
Bl.a. betyder det noget, hvilket køn og indstilling den betjent har, som modtager anmeldelsen.
I sager om voldtægt skal sagerne simpelt hen starte et andet sted, nemlig ved at sætte sig i kvindens, i offerets, sted, og der kan være mange grunde til, at en kvinde under et angreb bliver paralyseret, fryser i angst eller lammelser, at hun ikke er i stand til at tale eller råbe op.
Men manglende modstand er ikke et ja, og uden samtykke er vi tilbage ved navnet på det, der sker, nemlig voldtægt.
Vi skal styrke ofrenes, kvindernes, position uden samtidig at undergrave mændenes retsstilling.
Det kan lade sig gøre.
SF støtter forslaget.
Pernille Skipper (EL), 2018-11-13:
Ja, det kan godt lyde rigtig hårdt, men jeg vil skynde mig at give hr. Jan E. Jørgensen ret, for det er det, der er kendetegnende ved et retssamfund, nemlig at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Det, vi taler om, er ikke bevisbyrden; det, vi taler om, er, hvad det er, der skal være strafbart.
Hvad er det for en handling, der er strafbar?
Hr. Jan E. Jørgensen vælger det eksempel med den grædende pige – det er måske det mest groteske af dem – men der er også det med den sovende pige.
Hvis du har sex med en person, der sover, eller som bare er så bange, at hun ikke tør sige fra, så er det ikke voldtægt i dag.
Det burde det jo være.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2018-11-13:
Jeg må sige, at jeg tillader mig at være fuldstændig uenig med justitsministeren i justitsministerens konklusion.
Det er sådan, at sommerhusreglen jo bygger på 1959-loven om erhvervelse af ejendom.
I loven om erhvervelse af ejendom fremgår ikke de undtagelser, som justitsministeren refererer til.
Der fremgår tværtimod alene, at det, der er hensigten med muligheden for at dispensere, er at dispensere i forhold til spørgsmål om opnåelse af de 5 års bopælskrav.
Altså, hvis man er lige ved at nå dertil, hvor man har de 5 år, så kan der dispenseres.
Det kan man også se, hvis man læser forarbejderne til 1959-loven.
Jeg ved ikke, om ministeren har gjort sig den ulejlighed at gøre det.
Men jeg vil godt spørge ministeren, om ministeren har gjort det.
Og så vil jeg gerne spørge, om ministeren synes, at det er uproblematisk, ligegyldigt hvor mange sommerhuse der kommer i udlændinges hænder.
Og hvordan agter justitsministeren i givet fald at imødegå, at det sker?
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-13:
Jeg har ikke læst det benævnte fra, var det 1959?
Det tror jeg der blev sagt.
Det skal jeg være ærlig at sige.
Vi kan vel skære meget fra, og så handler det her, hvis vi holder os inden for sommerhusprotokollen, i bund og grund også om, hvad den politiske holdning er til, om udlændinge skal have lov til at købe sommerhus i Danmark eller ej.
Der synes jeg selvfølgelig, der er en kant.
Men der er vi jo bare slet ikke.
Der er givet flere tilladelser; der er også givet flere afslag, fordi der kan komme flere ansøgninger.
Det er jo ikke bare noget, man lige får.
Hvis man kigger på det antal af sommerhuse, der er i Kongeriget Danmark, og ser, hvad der er på udenlandske hænder, og hvilke tilladelser der er, må man spørge, hvad det er for et problem, vi er ved at løse.
Det er jeg lidt i tvivl om.
For det er jo ikke bare sådan uden tilknytning til Danmark overhovedet.
Det er jo ikke sådan, at der kommer 50.000 fra Saudi-Arabien og køber sommerhuse her i Danmark.
Det er jo nordmænd, svenskere, tyskere med tilknytning på en eller anden måde til Danmark, der primært køber.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2018-11-13:
Justitsministeren formår sådan set alligevel at ramme hovedet på sømmet i det, justitsministeren siger.
For justitsministeren siger, at vi ikke kan stramme reglerne i forhold til det, der er gældende.
For hvis man skal følge justitsministerens tanke, vil det betyde, at EU-Domstolen vil lægge til grund, at man rent faktisk har valgt at have en lempeligere tilgang til det.
Så er ministeren slet ikke bekymret over, at det, justitsministeren har sat i værk, reelt betyder, at den danske sommerhusregel vil blive svækket kontinuerligt på grund af den måde, Justitsministeriet håndterer de her dispensationsanmodninger på?
Søren Søndergaard (EL), 2018-11-13:
I det beslutningsforslag, vi behandler her i dag, fremgår det, at antallet af tilladelser er steget fra 54 i 2007 til 308 i 2017.
Jeg vil også godt bede ministeren om at forklare grundlaget for den stigning i tallet.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-13:
Jeg kan bekræfte tallet, som jeg lige hørte det.
Det er rigtigt.
I 2017 blev der givet 308 tilladelser.
Det dækker jo over, at der er flere ansøgninger.
Man kunne også vende den om og sige, at der er flere afslag.
Så det er jo det.
Om man kan aflæse nogle tendenser i det, kan der blive lejlighed til at se på under udvalgsbehandlingen.
Hvad har tendensen været?
Er der nogen særlige hop?
Men ellers er det jo et udtryk for, at der er 308, der opfylder betingelserne – 156 nordmænd, 88 tyskere, 21 danske statsborgere og 19 svenske statsborgere.
Søren Søndergaard (EL), 2018-11-13:
Jeg forstår måske ikke helt, hvad ministeren mener med inden for reglerne, for der er nogle fuldstændig klare regler, når det gælder at få det uden dispensationsansøgning.
Så er der så nogle regler, der gør, at der kræves dispensationsansøgning.
Men de regler, der er for at få en dispensation, er ikke helt så klare, for det er jo en vurdering.
Så hvad mener ministeren egentlig med at overholde reglerne?
Når det så er sagt, ligger der vel i ministerens svar, at der er sket en stigning, og at vi kan forvente, at den stigning vil fortsætte – altså logisk set.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-13:
Jamen jeg er simpelt hen ikke enig.
Vi lemper overhovedet ikke reglerne.
Reglerne er, som de er.
Hvis man har boet her i 5 år, kan man købe.
Hvis man ikke har det, skal man indsende en ansøgning og vise en særlig tilknytning.
Jeg kender et eksempel med en tysk statsborger, der har holdt 50 ferier i Danmark med en varighed på 1-3 uger fordelt over en periode på 28 år.
Herudover har ansøgeren svigerfamilie i Danmark og kan forstå og tale dansk.
Det er jo et eksempel på, at man så kan få en tilladelse.
Der er flere, der søger, men vi har ikke lempet reglerne.
Det er jeg simpelt hen ikke enig i.
Pernille Skipper (EL), 2018-11-13:
For det første vil jeg sige tak til Alternativet for at være kommet med.
Nu har vi endelig en samlet opposition omkring det her, og det betyder rigtig meget.
Det var en lille sejr i en længere kamp, så dejligt, at I er der.
Vil det her betyde en kulturændring i politiet – for jeg ser det som et kulturproblem i politiet?
Det kan det være med til.
Hvis man skal give lidt kredit til den siddende regering, er der jo faktisk også sket en del på det her område, for så vidt angår efteruddannelse af betjente, og hvordan man tager imod ofre.
Jeg ved, vi ikke er i hus, men der sker noget.
Og ja, selvfølgelig ville det også betyde noget for den måde, som politiet ser på voldtægtsofre og tager imod voldtægtsofre på, hvis vi indrettede bestemmelsen anderledes.
Britt Bager (V), 2018-11-13:
Det er egentlig et opfølgende spørgsmål på det, som fru Pernille Skipper stillede mig, da jeg var på talerstolen.
For der stillede fru Pernille Skipper et spørgsmål, da jeg talte om, at et manglende nej aldrig måtte betyde ja, hvor hun sagde: Jamen det er jo det samme som samtykke.
Og hvis det er det samme som samtykke, altså hvis fru Pernille Skipper mener, det er det samme som samtykke, så er mit spørgsmål: Bakker fru Pernille Skipper så ikke bare op om den model, Venstre har lagt på bordet, nemlig at et manglende nej ikke er det samme som et ja?
Pernille Skipper (EL), 2018-11-13:
Jeg beklager det fuldstændig, men det er simpelt hen ikke en model.
Altså, det er ikke en model.
Det kan du ikke skrive ind i lovgivningen, så det giver ærlig talt ikke nogen mening.
Det stykke eksisterer selvfølgelig, og det skal det også, det er jeg helt enig i.
Det kunne godt blive anvendt mere i nogle sager, og det vil jeg også meget gerne være med til at kigge på.
Men hvis jeg forstår fru Britt Bager rigtigt, siger fru Britt Bager jo, at der skal være et ja, og at vi aldrig må fortolke et manglende nej som et ja.
Men skal der også være et nej, eller skal der være et ja?
Der er simpelt hen ikke noget forslag her, jeg beklager.
Britt Bager (V), 2018-11-13:
[Lydudfald]
... at fru Pernille Skipper bakker op om vores forslag.
Med det her forslag vil du i hvert fald få dømt gerningsmanden til den pige, der ligger og græder.
Hun får ikke sagt nej, men det er klart og tydeligt, at hun mener nej ved at græde.
Det er klart og tydeligt.
Den gerningsmand vil da have en anden retsstilling og vil skulle dømmes efter noget andet end i dag.
Det må stå klart.
Fru Pernille Skipper brugte selv de samme ord, nemlig at når vi vil gå med til, at et manglende nej ikke er det samme som et ja, så er det et skridt på den rigtige vej, og hvis fru Pernille Skipper mener det, synes jeg da bare, hun skal bakke op om Venstres forslag.
Pernille Skipper (EL), 2018-11-13:
Jamen jeg kan simpelt hen ikke bakke op om noget, jeg ikke forstår.
Altså, det kan jeg ikke, jeg forstår det ikke.
Man kan i situationen sige ja – indirekte, usagt, med berøring, med ord og med så meget.
Man kan sige nej – indirekte, usagt, med ord eller ved at skubbe væk.
Eller man kan tie stille.
Og et samtykkebaseret forslag, som vi siger der bør være, indebærer, at det at tie stille er det samme som nej. Der skal være et ja.
Og hvis det er det, fru Britt Bager mener er Venstres model, så minder den godt nok meget om den, vi sidder og behandler i et beslutningsforslag her.
Peter Kofod (DF), 2018-11-13:
Tak for det.
Jeg tror, vi nok alle her i salen er enige om, at der er problemer på det her område, som vi også skal have løst, og jeg synes, det har været en positiv debat.
Men jeg har lyst til at stille ordføreren et spørgsmål til talen, for ordføreren nævnte et par konkrete eksempler på domme.
Og noget af det, jeg i hvert fald har lagt mærke til, når jeg har siddet og gennemlæst et par af de her sådan meget omtalte sager og dommene i dem, har været et af de tilfælde – og jeg er ret sikker på, at det er en af de sager, der blev nævnt af ordføreren – hvor dommerne i en sag faktisk er enige om at dømme de personer, der omtales, mens domsmændene mener noget andet.
Og i den sag kan man diskutere om ikke reglerne sådan set virker, forstået på den måde, at de juridiske dommere vurderer, at her skal der slås ned, og så er der en splittelse.
Så man kan jo diskutere, om samtykkelovgivningen havde virket lige i de tilfælde.
Men jeg vil spørge ordføreren: Har Enhedslisten sådan kigget et større antal domme igennem og overvejet, i hvor mange konkrete sager det kunne have givet anledning til, at der var faldet flere domme, hvis man havde ændret lovgivningen til en samtykkedefinition?
Pernille Skipper (EL), 2018-11-13:
Jeg giver hr. Peter Kofod fuldstændig ret.
Som jeg også sagde i min tale – og nu håber jeg, at jeg faktisk fik det sagt, for det stod på min papir –
bliver mange af de her meget voldsomme sager ændret senere.
Altså, de bliver anket, og så gør landsretten dommen om.
Og mit gæt vil være, at i den her konkrete sag, vi taler om, vil dommen også blive ændret, fordi den er så grotesk, som den er.
Min pointe med at nævne dem var faktisk ikke, at det ikke kun er for at sikre dom i de sager, for også i de sager kigger man stadig væk på, om kvinden har opfyldt sit ansvar for at sige fra.
Og kun hvis man beviser, at hun ikke kunne sige fra, slipper hun for at have ansvaret på sine skuldre.
Min pointe er netop, at det lige så meget er et spørgsmål om kultur, hvad der er ordentlig og rigtig opførsel, og hvilket signal vi sender med den lovgivning, vi har.
Peter Kofod (DF), 2018-11-13:
Tak for det, og tak for svaret.
Grunden til, at jeg stiller spørgsmålet, er, at jeg ofte synes, den her løsning bliver bragt ind i debatten, når vi ser en dom, som faktisk pikerer de fleste af os, og hvor vi tænker: Det er søreme heller ikke et system, der virker, når man kan komme frem til det her.
Så kan man læse dommen nogen tid efter, og så kan man tænke: Det var da også utroligt, at man kunne nå frem til det.
Og det, jeg synes er interessant at få belyst, er jo, hvilke håndtag man kan dreje på i det her system for at sørge for, at det kommer til at se noget anderledes ud, og at flere bliver dømt.
Jeg prøver bare at sjusse mig frem til, hvilken model vi så kan vælge, der bedst opfylder det formål.
Det er bare en kommentar.
Jeg har sådan set ikke noget spørgsmål, men hvis jeg skulle stille et spørgsmål, var det bare lige at gentage det, jeg stillede sidst, altså om Enhedslisten har en eller anden form for dokumentation.
For jeg synes jo, at noget af det, der kunne være interessant, var at få belyst, hvordan de her modeller ville virke, hvis man lagde dem ned over et større antal domme – også nogle, der havde ført til frifindelse – for at se, hvor snittet var lagt.
Pernille Skipper (EL), 2018-11-13:
Nej, vi har ikke siddet og gennemgået et større antal domme minutiøst.
Jeg ville simpelt hen ønske, at vi havde tiden og ressourcerne til det, men det har vi ikke.
Men der findes jo forskellige undersøgelser også fra Københavns Universitet, som undersøger både voldsofre og falske anmeldelser.
Der er mange undersøgelser af det her.
Jeg tror dog, det ville have to konsekvenser.
For det første ville det føre til flere anmeldelser, håber jeg, hvis vi også fik gjort noget ved systemet, som hr. Peter Kofod også talte om i sin ordførertale.
Flere anmeldelser er en forudsætning for, at vi kan få flere domfældelser,
tror jeg.
For det andet ville der også være nogle af de sager, tror jeg, hvor der er frikendelse i dag, hvor man ville se en domfældelse, og det er jo også, fordi de groteske og de meget komplekse sager ikke er de eneste.
Der er en stor mellemgruppe, og jeg viser gerne hr. Peter Kofod nogle flere eksempler på domme, som jeg er sikker på ville have ført til domfældelse med den her lovgivning.
Men det kan ikke redde alle, det er fuldstændig klart.
Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-11-13:
Tak for det, og tak til ordføreren for talen.
Og tak for at fremsætte forslaget, som vi bakker meget op.
Det er jo et vanskeligt område, og der er brug for, at der sker noget.
Jeg vil spørge ordføreren ud fra et eksempel med en ph.d. for et par år siden i Østjyllands politikreds om anmeldelser af voldtægt, hvor det blev afdækket, at når kvindelige betjente tog imod anmeldelsen, gik 76 pct. af dem til domstolene, hvorimod under halvdelen, faktisk kun 40 pct., gik til domstolene, hvis det var en mand, der modtog anmeldelsen.
Og der er mit spørgsmål: Tror ordføreren også, at en samtykkelovgivning vil kunne påvirke normerne og adfærden hos myndighederne?
René Gade (ALT), 2018-11-13:
Nej, jeg prøvede at imødekomme kritikken af mit muligvis pludrede ordvalg.
Hvis det ikke er tilfældet, og det er jeg ærlig talt ikke bevidst om på det område, så har det selvfølgelig ikke den store betydning.
Men vores observatørrolle må alt andet lige, det har jeg i hvert fald oplevet i andre bestyrelser her i Folketinget, være anderledes end en fuldbyrdet rolle, og vi kunne godt tænke os en fuldbyrdet rolle.
Men en folkeafstemning på det mandat?
Jeg gravede selv længe for at finde argumentet frem, da jeg kiggede det igennem, men nej, det bliver nok ikke en folkeafstemning på det mandat eller med det behov.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2018-11-13:
Jeg synes, at hr. René Gade udtrykker sig en lille smule uklart, så det er ikke for at få hr. René Gade i fedtefadet, det er bare for at forstå, hvad det er, Alternativet vil, når jeg stiller det her spørgsmål.
Hvor vigtigt er det for Alternativet at opnå stemmeret i en bestyrelse, hvor man aldrig stemmer?
Kunne det f.eks. udløse et krav fra Alternativet om en ny folkeafstemning?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-11-13:
Nu må jeg bare lige sige noget.
Det forhold, at jeg så ikke møder op i samråd og svarer på nogle spørgsmål, der ligger i Erhvervsministeriets ressort, er jo ikke udtryk for, at det ikke interesserer mig.
Jeg har også selv prøvet at være oppositionspolitiker, heldigvis ikke så længe, men alligevel, så jeg ved godt, at der altid er det der med, at statsministeren må sætte sig for bordenden og sådan noget.
Jeg må bare sige, at hvis vi opdyrker et system, hvor statsministeren altid skulle sidde for bordenden, hver gang vi havde et alvorligt samfundsanliggende, så ville den bordende blive slidt blank.
Jeg føler mig helt veltilpas med, at det her ansvar ligger i Erhvervsministeriet, og jeg synes, at erhvervsministeren løfter sit arbejde flot og godt og har handlet og har også rakt ud efter forligskredsen og er i løbende dialog med dem og vil gerne fortsætte, men som sagt skal der være et grundlag.
Betyder det så, at det skulle være på plads med den finanslovsaftale, der har deadline, måtte jeg forstå, om 17 dage og et eller andet antal timer?
Ikke nødvendigvis.
Men jeg kan så berolige spørgeren med, at vi ikke har for vane at lave finanslovsaftaler, hvor vi så har brugt den sidste femøre, der kan fremdrives, og så har regeringen altså ingen bevægelsesfrihed, indtil vi rammer december næste år og skal lave en ny finanslovsaftale.
Det er muligt, at man har kørt med sådan et system under en regering, hvor fru Pia Olsen Dyhr har været medlem, det ved jeg ikke, men sådan vil vi ikke gøre det.
Så selv om vi ikke får konklusionen på de her forhandlinger, inden finanslovsaftalen kommer i hus, er det altså ikke et udtryk for, at man skal gå og vente et år, før man kan drive dem i mål.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2018-11-13:
Jeg har ikke noget behov for at udstille, hvad regeringen har gjort, jeg har behov for, at vi kigger fremad, og når statsministeren siger, at han ikke kan komme i det ene, det andet og det tredje samråd, for så bliver bordenden for slidt, så taler vi ikke om et hvilket som helst samråd.
Vi taler om samråd om Danske Bank og den største hvidvaskskandale ever, og hvor hele verden kigger på Danmark.
Jeg synes ikke kun, det er et problem for Danske Bank, jeg synes, det er et problem for hele Danmark, at Danske Bank har opført sig sådan, og når amerikanerne decideret truer Danmark med, at vi for fremtiden ikke må handle i dollars, er det ganske alvorligt.
Det er derfor, jeg mener, at statsministeren skal på banen.
Og der kunne det jo være rart at høre – det kan godt være, at statsministeren ikke vil rulle pakken ud – om statsministeren vil lave et mere håndfast tilsyn.
Vil statsministeren være med til at tage nogle af de europæiske regler, som der lægges op til i Bankunionen?
Jeg ønsker jo, vi skal være medlem, SF ønsker, vi skal være medlem af Bankunionen, men det bliver lidt svært at få alle partier med herinde lige foreløbig, men vil statsministeren være med til at rulle nogen af de elementer ud, der ligger i forhold til at holde øje med bankerne, så vi får en mere håndfast styring med danske banker?