runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Stinus Lindgreen (RV), 2022-06-03:
Tak for det, og tak for en rigtig god tale til hr. Peder Hvelplund.
Jeg tror, ordføreren har helt ret i, at der ikke er én ting, der løser de problemer, vi står i her, men at der er mange ting, som samlet kan give den effekt, det har, og jeg er også enig med ordføreren i – hvis jeg hørte ordføreren korrekt – at målet sådan set ikke er, at vi skal have alle til at sige ja, men at vi skal have folk til at tage stilling, og et ja og et nej er begge to helt legitime svar, ligesom det er helt legitimt ikke at vide, hvor man stiller sig endnu.
Jeg er fuldstændig enig med ordføreren, og når man kigger til andre landes erfaringer, tyder det på, at modellen som her med et aktivt fravalg kombineret med at bede folk om at tage stilling kombineret med debatten, som vi får bare på baggrund af, at vi står her i dag, er med til, at flere folk tager stilling.
Peder Hvelplund (EL), 2022-06-03:
Ja, det er jeg fuldstændig enig i.
Det afgørende er jo netop, at vi får diskussionen ikke bare her i salen, men også bredt i samfundet, at der er avisartikler, der illustrerer problemstillingen, der illustrerer dilemmaerne, fordi det får flere til at tage stilling, og jeg er fuldstændig enig i det med, at vi bliver nødt til at se bredt på det.
Der findes ikke bare et quickfix, der løser den her problemstilling, men det handler både om – og det var også det, jeg prøvede at understrege – hvad det er for nogle modeller, vi bruger, hvad det er for nogle initiativer, vi bruger, og det handler også om, hvad det er for en generel debat, vi har i samfundet.
Og der er det klart, at vi, hver gang vi diskuterer det, netop kan se en effekt, og det er også derfor, jeg synes, det er rigtig fornuftigt, at vi nu får set på spørgsmålet omkring en obligatorisk stillingtagen.
Vi får en ny vurdering fra Det Etiske Råd, og så kan vi forhåbentlig lave en samlet model med baggrund i det.
Per Larsen (KF), 2022-06-03:
Tak for det, formand, og tak til forslagsstillerne for at bringe det her forslag herind i Folketingssalen.
Det har under alle omstændigheder, som andre også har været inde på, en stor værdi, for jo mere debat, jo flere donorer.
For det, det handler om, er jo, at vi skal have så mange til at tage stilling som overhovedet muligt.
Vi har jo for ganske nylig fået vedtaget et beslutningsforslag her i Folketingssalen, som andre jo også har refereret til, der går ud på, at man jævnligt skal blive påmindet om, at man skal tage stilling, når man er i forbindelse med det offentlige, og det er jo bl.a., når man fylder 18 år og det offentlige sender et eksemplar af grundloven til de unge mennesker, og det kan være, når man nu erhverver sig et kørekort, et sygesikringsbevis, fornyer sit pas eller på anden måde, at man så lige bliver mindet om, at man altså skal tage stilling ved at sige: Jeg vil gerne være organdonor, jeg vil ikke være organdonor, eller jeg ved det ikke.
Det synes vi i Det Konservative Folkeparti er en rigtig god model, som vi jo faktisk har kæmpet for i rigtig lang tid, og nu er det så endelig lykkedes, og det er vi glade for.
For det vil helt sikkert give væsentlig flere organdonorer end det, vi har set hidtil, hvor det er gået lidt trægt.
Men vi er rimelig optimistiske, i forhold til at den model kommer til at give væsentlig flere.
Vi så det jo i forhold til appen, der blev lanceret, hvor man lige spørger, og så giver det altså nogle flere.
Så det, at folk bliver opmærksomme på, at de lige skal tage stilling, giver altså nogle flere donorer.
Det er jo hjerteskærende at stå i en situation, og det er jo forfærdeligt – og det var faktisk fru Kirsten Normann Andersen, der sagde det så flot – hvis man skal sige farvel til et barn og man mister et barn, men endnu værre er det jo, hvis det var sådan, at der havde været en mulighed for, at man kunne have reddet det barn, og at den er blevet forpasset af den ene eller den anden årsag.
Det er jo ganske forfærdeligt, så vi skal have så mange til at melde enten fra eller til som muligt, og vi ved jo – det viser alle undersøgelser – at der er rigtig mange, der gerne vil melde sig til, men at de bare ikke har fået det gjort, og det skal vi hjælpe dem med, og det gør beslutningsforslaget B 65.
Så er der sat en proces i gang, som andre har sagt, i forhold til at Sundhedsudvalget i går havde en drøftelse med Det Etiske Råd, og nu beder vi dem jo så om at komme med en udtalelse.
Så der er en proces i gang, som vi også glæder os til at tage del i debatten omkring.
Jens Henrik Thulesen Dahl (DF), 2022-06-03:
Jamen der er ingen tvivl om, at hvis det her forslag viser sig at kunne hjælpe brugerne, hjælpe de borgere, der har udfordringen, så skal vi gøre det.
Det handler ikke om, om vi sparer fængselspladser eller ej i den sammenhæng.
Mette Thiesen (NB), 2022-06-03:
Tak til SF for at fremsætte det her beslutningsforslag.
Vi har jo drøftet den her konkrete problematik førhen i forhold til det her med at få et id-kort for at sikre imod lige præcis den her problematik.
Og jeg er faktisk rimelig glad for, at der sådan ret bredt i salen virker til at være en opbakning til, at man faktisk i hvert fald kan komme i nærheden af forhåbentlig at få løst den her problematik.
Som jeg nævnte tidligere i nogle af mine spørgsmål til de andre ordførere, så er der jo nogle mennesker, som er meget på kanten af samfundet, eksempelvis den gadeprostituerede, som er så afhængig af stof, at vedkommende må have 10-20 kunder om dagen.
Og det kan være utrolig svært at forstå, at det overhovedet kan lade sig gøre.
Men hvis vedkommende så også ovenikøbet bliver straffet og får frataget sit stof undervejs, så er det endnu flere kunder, som vedkommende skal ud og have for at kunne betale for de stoffer, vedkommende skal bruge.
Det er bare sådan i dag – og det kan godt være, det fungerer nogle steder, eksempelvis i København, hvor man kan sige, at dér er der nogle af de her gadebetjente, der kender de lokale misbrugere, og det er så én ting – at der er rigtig mange andre steder i landet, hvor det her også er en rigtig stor udfordring.
Nu er der mange, der også har nævnt det her med de unge, og så kan man sige: Hvis ens 15-årige bliver taget med kokain på sig, vil man så helst som forælder have en bøde 4 måneder senere, eller vil man inden for 24 timer have en henvendelse i forhold til at kunne sætte ind med det samme?
Så der er en hel masse problematikker her, som jeg synes man skal adressere.
Det, der egentlig er vigtigst for mig, er, at man ikke som stat koster meget, meget udsatte mennesker rundt og jagter dem, for det er tydeligvis nogle mennesker, som er i et meget, meget stærkt misbrug, som har brug for hjælp, og som ikke har brug for at blive ved med at få en bødestraf, som de nok højst sandsynligt aldrig nogen sinde kommer til at kunne betale.
Så det er jo et spørgsmål om, hvordan vi bruger ressourcerne bedst muligt, og jeg synes sådan set, at det er ganske almindelig sund fornuft.
Jeg håber, vi kan lande en beretning, så vi kan få flest mulige med og der kan blive sat lidt skub i det her, så vi forhåbentlig kan få løst den her problematik.
Det vil vi i hvert fald meget gerne være med til i Nye Borgerlige.
Så tak til SF for at fremsætte forslaget, og vi glæder os til udvalgsbehandlingen.
Magnus Heunicke (S), 2022-06-03:
Tak for det.
I 2021 var der 11 patienter i Danmark, der døde, mens de stod på en venteliste, en venteliste til at få et organ.
Året før, i 2020, var det tal 18, i 2019 var det tal 17, i 2018 var det tal 40.
Når man spørger danskerne, om de er tilhængere af organdonation, er der en kæmpestor opbakning til organdonation.
Alligevel er det sådan – vi har jo en ordning, og vi opfordrer alt, hvad vi kan, til at melde sig til som organdonor – at kun 1,3 millioner mennesker er tilmeldt registeret.
Af dem har 813.000 givet fuld tilladelse.
184.000 danskere har givet begrænset tilladelse til at bruge organer.
34.000 har givet begrænset tilladelse plus tilladelse til forskning.
Og så er der 73.000, der har registreret sig med et forbud mod at bruge deres organer, men de har taget stilling.
Og 22.000 har sagt, at de ved ikke, men har altså også markeret det, og dermed er det så op til de efterladte, hvis man står i en situation, hvor man dør og ens organer kan bruges til at redde liv.
Så tak til de 1,3 millioner mennesker, som har registreret sig.
Tak til dem alle sammen, både dem, der har meldt sig til med fuld tilladelse og med begrænset tilladelse, men også til dem, der har sagt: Mine organer skal ikke bruges.
Også tak til dem for at træffe beslutningen, for det er meget, meget hårde, vanskelige samtaler, der foregår mellem pårørende og læger, når man står i en sådan situation, som jo er næsten umulig at forberede sig på, men trods alt har man forberedt sig så godt som muligt ved at registrere sig her.
Men når jeg sagde kun 1,3 millioner, så er det jo, fordi vi er et land med mange flere, og det går ikke, at der er så mange, der lurepasser her og synes, at det måske er et lidt ubekvemt spørgsmål at svare på.
Vi skal have det tal væsentlig højere op.
Og der har i den her uge været en række artikler i forskellige medier, hvor en del af de her historier er blevet udfoldet.
Hver eneste af dem berører mig dybt.
Jeg ved, at det berører alle partiernes sundhedsordførere dybt.
Det er jo konkret Mads Sebbelovs kæmpestore arbejde og den store folkelige opbakning, som gør, at vi har fokus på det her emne i dag og i det her forår.
Og jeg skal selv mødes med Mads Sebbelov for at drøfte hans historie og hans arbejde.
Men det er også vigtigt, at vi i Folketingets partier på tirsdag skal mødes med eksperter, og de eksperter, vi indkalder, er altså dem, der står for samtalerne, nemlig de meget, meget svære og som sagt hårde samtaler med pårørende, for at finde ud af, hvad der skal ske.
Hvordan kan vi sammen gøre noget, hvor vi får flere organdonorer – det skal vi have – og samtidig ikke risikerer at gøre deres arbejde vanskeligere eller sværere?
Det må være det, vores opgave går ud på.
Man må sige, at der arbejdes så hårdt, og at det er et imponerende arbejde, vi gør i Danmark, og som vores sundhedspersoner gør.
Og hver eneste gang det lykkes at redde et liv, er det flot arbejde, og det kan man kun rose.
Men vi må også se på reglerne, vi må se på lovgivningen, og vi må se på, hvad vi kan vi gøre for at få flere mennesker til at tage stilling.
Stinus Lindgreen (RV), 2022-06-03:
Tak for det.
Mange tak til ministeren for en, synes jeg, rigtig god tale, der belyser alle de kompleksiteter, der er i det her spørgsmål.
Og også tak for, at ministeren er åben over for at tage forskellige redskaber i brug.
Det er jeg personligt utrolig glad for at høre.
Det, jeg egentlig ville have spurgt om – ministeren kom lidt ind på det senere i sin tale, efter at jeg havde trykket mig ind – er netop vedrørende de udenlandske erfaringer.
Der er jo rigtig mange lande, der har indført en model, der minder om den, vi har her, i større eller mindre grad og for enten kortere eller længere tid siden.
Så er der jo en række erfaringer derude.
Og en af de ting, ministeren også er inde på i sin tale, er den svære samtale, der er mellem læger, sundhedsfaglige og de efterladte.
Den samtale vil altid være svær, uanset hvilken model vi har.
Men nogle af de erfaringer, der er kommet fra udlandet, er, at det faktisk bliver nemmere, hvis man indfører en model med aktivt fravalg.
Det er de erfaringer, der er fra bl.a. England, kan jeg forstå på den høring, vi havde for ikke så længe siden.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre, hvilke udenlandske eksperter og erfaringer ministeren har tænkt sig at tage med i det møde, vi skal have i næste uge.
Magnus Heunicke (S), 2022-06-03:
Jamen det er præcis de erfaringer, som vi må høste.
Jeg er bekendt med, at der har været den her høring.
Jeg var ikke selv med til den, men jeg er bekendt med den høring, og jeg synes, at det er klogt at spørge netop de lande, som har indført det her, altså hvad det betyder for samtalen.
For den samtale er en meget, meget hård og svær samtale.
Idéen er, at vi simpelt hen inviterer de sundhedsprofessionelle – det er jo læger og andre – som står for de samtaler med de pårørende i de her svære situationer.
Som pårørende har man selvfølgelig et ønske, nemlig at følge den vilje, som man formoder var hos den person, som man er nær pårørende til.
Men hvad nu, hvis man ikke har nogen idé om, hvad den vilje var, og hvis vedkommende ikke er registreret i et register?
Nu nævnte jeg registertallene.
Der er også mange, der på anden vis har meldt det, f.eks. ved at nævne det til de pårørende, nemlig at du skal vide, at hvis noget sker med mig, så vil jeg godt have, at det og det sker med mine organer.
Det er jo lige så juridisk bindende.
Nogle har også et donorkort.
Så der er flere forskellige muligheder, skal man lige vide.
To ud af tre har meldt sig på den måde.
Men vi skal hjælpe til at få det bedst mulige rum omkring den samtale.
Stinus Lindgreen (RV), 2022-06-03:
Tak for det, og tak for svaret.
Et andet aspekt, som vi også var inde på i debatten, vi havde for et par uger siden, omkring også organdonation, hvilket ministeren også var inde på, var Det Etiske Råd og deres rapport, der kom for 4-5 år siden.
Jeg vil bare høre, om ministeren kan bekræfte, at vi kan forvente at få en ny redegørelse fra Det Etiske Råd omkring den model, der ligger fremme her i dag, så vi har noget at forholde os til.
Peder Hvelplund (EL), 2022-06-03:
Tak for det, og tak til ministeren for en god og reflekteret tale,
synes jeg.
Jeg er jo fuldstændig enig med ministeren i, at det, der er afgørende her, er netop, at vi får så mange som muligt til at tage stilling, fordi det også gør det lettere.
Når man skal have samtalen efterfølgende med de pårørende, er det alt andet lige lettere at tage en samtale med udgangspunkt i, at den berørte selv har taget stilling, og at det ikke er noget, andre har gjort, uanset om det er et formodet samtykke eller et informeret samtykke.
Men jeg hørte også ministeren sige, at ministeren faktisk ikke var afvisende over for nogen løsningsmodeller i forhold til det her, og jeg skal bare høre, om det skal forstås sådan, at hvis vi nu får den obligatoriske tilkendegivelse, som vi forventer, og det viser sig ikke at have den tilstrækkelige effekt, så vil ministeren også være villig til at se på andre løsningsmetoder, f.eks. et formodet samtykke.
Magnus Heunicke (S), 2022-06-03:
Jamen som jeg forstår det, har Sundhedsudvalget lavet en tidsplan, som går på, at der er tid nu til at gå ind i det faglige arbejde med de her sundhedseksperter og se på, hvad vi kan lave for en juridisk, holdbar model, og det arbejde synes jeg vi skal fokusere på.
Det er der tid til at gøre, inden der ville skulle stemmes.
Som jeg forstår det, vil der skulle stemmes til næste samling, altså til efterårssamlingen, så til den tid vil vi kunne se, om vi har fået lavet et robust system, som er et andet, eller om vi har noget, der læner sig mere op ad det her.
Så hvis vi stemte om det konkrete forslag i morgen, ville jeg ikke stemme for det, fordi vi er i gang med det faglige arbejde.
Men jeg er fuldstændig enig i intentionen.
Vi skal have flere organdonorer; det synes jeg er vigtigt.
Lars Boje Mathiesen (NB), 2022-06-03:
Bare så det lige er helt klart vil jeg spørge, om jeg skal forstå det på den måde, at enten har regeringen ikke taget stilling endnu til det konkrete borgerforslag, eller at man ikke vil stemme for det, som det ligger.
Altså, det er jo et borgerforslag, og vi skal stemme om det, så det er bare i forhold til det konkrete.
Når vi skal trykke på knappen, skal vi jo enten trykke rød, gul eller grøn, så jeg spørger ind til, om regeringen har taget stilling til, hvad den kommer til at trykke.
Magnus Heunicke (S), 2022-06-03:
Jeg synes, det er for tidligt at sige, at man stemmer ja til det her, for vi er jo nødt til at lytte til sagkundskaben, og derfor passer det meget godt timingsmæssigt, at vi på tirsdag har møde netop med ordførerne og med sagkundskaben og med nogle andre modeller i spil også, som vi stemte om for et par uger siden, nemlig det her med, at man får en eller anden form for juridisk model for, at man obligatorisk skal tage stilling på nogle tidspunkter i livet.
Hvordan vi skal gøre det, udestår jo, men det er noget af det, vi skal drøfte hvordan kan lade sig gøre juridisk og praktisk.
Så der er forskellige modeller i spil, og når jeg sagde, at der ikke er nogen modeller ud over de sådan grundlæggende hegnspæle, jeg nævnte her, som er fremmede for mig, er der ikke det.
Nu er det her bragt op, og jeg ser det som borgerforslagenes fornemste opgave at bringe ting op, og det her er virkelig bragt på dagsordenen.
Nu skal vi så også levere på det, men i forhold til hvilken model vi ender med, er jeg nødt til at forbeholde mig retten til at lytte til de eksperter og den sagkundskab, som står for de der samtaler med de pårørende.
Camilla Fabricius (S), 2022-06-03:
Tak, fru formand.
Først og fremmest vil jeg gerne hilse fra vores sundhedsordfører, som jeg har taget over for i dag.
Det var en anderledes tale, jeg fik i hånden i første omgang.
I politik kan tingene jo forandre sig på kort tid, så man ender med at få taget en virkelig klog beslutning som den, Sundhedsudvalget tog i går, nemlig om at give mere tid, så man kan få gode, fornuftige output, input, refleksioner og diskussioner omkring organdonation.
Jeg vil bare lige sige, at det, der jo er interessant ved forslaget her, er, at man prøver at vende organdonation på hovedet, sådan at man aktivt skal melde sig fra i stedet for aktivt at melde sig til, og hele den diskussion af, hvordan det er, vi opnår flere organdonationer, er interessant.
Det, at borgerforslaget i virkeligheden giver os en mulighed for at diskutere organdonation, er rigtig væsentligt.
Der har faktisk også været ret mange kampagner for at få folk til at tage stilling, men det har ikke virket efter hensigten.
Som ministeren også nævnte, og som en god kollega i salen også ved, er der rigtig mange, der står på venteliste.
Nogle kan risikere at dø, mens de står på venteliste – der er nogle, som oplever at stå så lang tid på venteliste, at deres krop faktisk ikke længere kan klare det, til trods for at de havde gode chancer til at starte med.
Det tror jeg faktisk også er ret vigtigt at få med ind i hele drøftelsen, altså det, der handler om den tid, der går, indtil der bliver et organ, hvad skal man sige, ledigt.
Så tror jeg også, det er vigtigt, at vi får taget en diskussionen om det at være pårørende; det gælder både de pårørende, som mister en, og som skal give lov til, at organerne kan gives videre, men jo også alle dem, som er pårørende til en, som står og venter.
Derfor bakker vi i Socialdemokratiet også op om den proces, som Sundhedsudvalget har aftalt.
Vi glæder os meget til at diskutere det yderligere, og vi er i øvrigt glade for, at ministeren gjorde opmærksom på, at det her også handler om muligheden for forskningen, altså det handler jo om organdonation, men der er også det her med, at vi får lejlighed til at diskutere, hvad man gør, for at man kan blive klogere på forskningsdelen.
Det var det.
Lars Boje Mathiesen (NB), 2022-06-03:
Jeg er faktisk glad for den sidste præcisering, som ministeren kom med, om, at der ikke var nogen løsninger, som man ikke ville kigge på.
Det her konkrete borgerforslag går jo på, at man som automatik er tilmeldt, men at man så aktivt skal fravælge det.
Hvordan har regeringen tænkt sig at stemme til det her konkrete borgerforslag?
Magnus Heunicke (S), 2022-06-03:
Det er jo lige præcis sådan nogle elementer, som vi må forsøge at indhente viden omkring, både fra udlandet og fra Danmark.
Jeg har måske lige behov for at præcisere, at da jeg sagde, at der var ingen modeller, der var fremmede for mig, så er det modeller, der skal sikre, at vi får flest mulige organer, men der er stadig væk én model, der er vigtig, tror jeg, at stå fast på.
Selv om jeg er stor, stor tilhænger af organdonation og opfordrer alle til at registrere sig, respekterer jeg også, hvis man siger nej, og det vil sige, at uanset hvilken model vi ender på lovgivningsmæssigt og praktisk, så bør det selvfølgelig – det mener jeg er en selvfølge – stadig være muligt at kunne sige af forskellige personlige årsager, at man ikke vil have, at ens organer skal bruges.
Det bør stadig væk være en mulighed.
Jeg anbefaler, at man siger ja, for det har jeg selv gjort, men det bør stadig væk være en mulighed, og det er den enkeltes personlige valg, vi her har med at gøre, som er helt central.
Peder Hvelplund (EL), 2022-06-03:
Det er jeg sådan set glad for at høre, for der er jo nogle overvejelser, som det er rigtig fornuftigt at Det Etiske Råd får kigget på, men vi er fuldstændig enige om, hvad målet er: at vi skal sikre, at der bliver flere organer tilgængelige til organdonation, men det er klart, at der også kan være nogle usikkerheder.
Det, jeg godt lige vil høre ministerens overvejelser omkring, er, om der kan være en risiko, hvis man laver et formodet samtykke, for, at der er nogen, som nærmest i trods siger, at det her ønsker man ikke at andre skal blande sig i; det er noget, man selv vil tage stilling til, og derfor framelder organdonation.
Er det noget, der har været nogle overvejelser omkring?
Magnus Heunicke (S), 2022-06-03:
Jeg vil bare sige ja.
Vi kan ikke blive ved med at se på den problemstilling, der er med, at vi har patienter – i øjeblikket har vi 389 patienter på en aktiv venteliste – som står i en situation med alvorlig sygdom og venter.
Og vi kan se hvert år, at der altså er nogle af dem, som afgår ved døden, fordi de ikke har fået det.
Vi ved, at der stadig væk er mange – for det kan vi se på tallene – som egentlig godt ville have meldt sig til, men ikke får gjort det af den ene eller anden årsag, men som faktisk er tilhængere af organdonation, men vi får ikke brugt deres organer, selv om vi egentlig godt ville have gjort det, på grund af det nuværende setup af regler og lovgivning.
Så alt, hvad vi kan gøre for at sikre, at vi får gjort det, er jeg tilhænger af.
Men det er meget vigtigt, at vi også lytter til sagkundskaben – dem, der har de her samtaler – men der er ikke noget, jeg vil afvise på nuværende tidspunkt.
Per Larsen (KF), 2022-06-03:
Jamen jeg synes jo som udgangspunkt, at vi skal gøre alt, hvad vi kan, men når jeg så har sagt det, er der altså også en grænse, og det er det der med, at man pr. automatik er organdonor.
Det synes jeg som udgangspunkt er et dilemmafyldt farvand at sejle ud i, for det kan altså give nogle problemstillinger, som er uhensigtsmæssige.
Det er også derfor, vi holder så hårdt på, at man simpelt hen skal tage valget, at den enkelte skal tage valget.
Det skal man selv gøre, det skal ens pårørende også gøre, og det skal vi alle sammen gøre: tage valget.
Vil vi, eller vil vi ikke, eller vil vi helst være fri for at tage beslutningen selv og overlade det til dem, der så vil komme til at tage beslutningen?
Kirsten Normann Andersen (SF), 2022-06-03:
Ordføreren hørte mig sige, at vi er indstillet på at prøve at finde løsninger på et rigtigt problem, men det nytter jo ikke noget, at jeg står her på talerstolen og siger »skal«, hvis det er sådan, vi ikke kan , og derfor bliver forslagsstilleren også nødt til at forholde sig til, at ressourcerne skal være der, hvis det er sådan, at det her projekt skal lykkes.
Der tror jeg bare ikke, at det hjælper, at vi ligesom siger, at vi privatiserer bare noget mere, for det får man ikke flere ressourcer af.
Stinus Lindgreen (RV), 2022-06-03:
Tak for det, og det er jeg helt enig i.
Det er en svær diskussion, og det er svært for de efterladte.
Og jeg er helt enig med ordføreren i, at selvfølgelig skal det altid være personen selv, der bestemmer, og jeg tror, at det er vigtigt, at vi, når vi har den her debat, sørger for at formidle det ud til befolkningen.
Det handler ikke om, at vi skal bestemme over borgernes kroppe.
Det er i sidste ende altid borgerens selvbestemmelse og de efterladte, der vurderer, hvad der skal ske.
Så jeg vil blot høre, om ordføreren ikke er enig i, at selv hvis det ender med en model som den her med aktivt fravalg, er det altid en selv, der bestemmer, om det skal være et ja eller nej.