Søren Søndergaard (EL), 2024-05-17:
Vi kan sgu ikke umiddelbart støtte det her forslag.
Vi synes, at indfaldsvinklen er lidt mærkelig: Vi skal nedlægge veto; måske skal vi nedlægge veto.
Nej, hvis regeringen går ind for noget, skal de ikke pålægges at nedlægge veto.
Så skal de pålægges at arbejde for det, og så skal de fremlægge det for Folketinget.
Og hvis det er noget, der kræver en grundlovsafstemning, skal vi have en grundlovsafstemning.
Vi synes, at indfaldsvinklen simpelt hen er forkert, og vi synes, at det er et forsøg på at foruddiskontere det, vi tidligere har været fuldstændige enige om at der skulle laves, nemlig en undersøgelse af, hvorvidt alle de retsakter og forskellige ting, der vedtages, faktisk er i overensstemmelse med den magt eller de beføjelser, som Danmark har givet til EU.
Vi er meget villige til at diskutere det videre i udvalget, men som det ligger her, kan vi ikke støtte det.
Jeg vil godt lige komme med et par bemærkninger til noget, der er blevet sagt.
Når udenrigsministeren insisterer så meget på, at der ikke er behov for traktatændringer, så er risikoen jo også, at så finder man alle mulige måder at overføre magt og lave nye magtbeføjelser på, der ikke er begrundet reelt i de eksisterende traktater.
Det synes jeg bare at der er så mange eksempler på.
Enhver vidste, at det var politisk forfølgelse, men det kunne man ikke sige, så i stedet for fandt man ud af, at det var et eller andet med, at det var imod reglerne om, at man skulle arbejde længere, og at det var noget, man havde aftalt.
Man fandt på et eller andet.
Der fandt man også på noget, hvor man gik ud over traktaterne.
Så jeg synes, at det der med at insistere så meget på, at der ikke må laves traktatændringer, nogle gange kan føre til, at der kommer noget, der er et juridisk miskmask.
Det, der jo er lidt svært at forstå, Kim Valentin, er, at du sagde, at Lissabontraktaten indeholdt en social dimension, og at der kan man hente alt muligt ud fra.
Jamen altså, hvad var det, der var udgangspunktet?
Udgangspunktet var, at der blev fremlagt en forfatningstraktat i 2004-2005.
Den forfatningstraktat skulle til folkeafstemning i Danmark; det lovede Anders Fogh Rasmussen.
Hvad skete der så?
Så skete der det, at den også var til folkeafstemning i Frankrig og blev forkastet med et brag.
Den var til folkeafstemning i Holland og blev forkastet med et endnu større brag.
Så lavede man i stedet for en reformtraktat, og der var betingelserne fra juristerne for, at man ikke skulle have en folkeafstemning igen, for det ville man helst undgå, at der var nogle bestemte ting, der skulle tages ud.
Så tog man de ti punkter ud.
Det var ti punkter; det var noget med rumfart og forskellige ting.
Så havde man så en Lissabontraktat, der altså ikke skulle laves en afstemning om, som befolkningen ikke fik nogen indflydelse på, og som ikke blev stemt igennem med fem sjettedeles flertal herinde.
Undskyld, men der er et eller andet, der ikke holder.
Der er et eller andet, der ikke hænger sammen, og det er jo derfor, at vi har været enige i den idé om at prøve at få det her undersøgt.
Det er vi kede af at Venstre ikke var med til at støtte, for vi synes, at det kunne være godt for os alle sammen at få mere klarhed over det.
Det kunne også vise sig, at vi eventuelt tager fejl, og det er så også derfor – for at komme tilbage til det her forslag – at jeg ikke er så begejstret for forslaget; det er, fordi det ligesom foruddiskonterer konklusionen og allerede nu bestemmer, hvad man skal gøre.