Christian Poll (ALT), 2018-11-16:
Da jeg med kort varsel blev inviteret til orienteringsmøde hos ministeren den 31. august i år, var det med stor bekymring, jeg mødte op.
Vi blev på mødet orienteret om et studie gennemført af en international forskningsgruppe, som var blevet præsenteret i foreløbig form på en konference.
Studiet indikerer en sammenhæng imellem børnelæukemi og den gravides bopælsafstand til marker med afgrøder, der sandsynligvis har været sprøjtet med en række kendte sprøjtegifte.
Studiet var endnu hverken publiceret eller reviewet, altså det vil sige tjekket af andre forskere, og der er kun statistisk indikation af en sammenhæng, som kan skyldes andre faktorer end de sprøjtegifte, der er nævnt i studiet.
Der er kommet svar på mine spørgsmål, og i går fik Miljø- og Fødevareudvalget så en foreløbig orientering om arbejdet med at følge op på den her alvorlige sag.
Alle kan læse det bilag som nr. 149 på Folketingets hjemmeside.
Jeg har i mange år været dybt bekymret for det, jeg kalder det store kemiforsøg, det, at vi bruger mere end 200.000 kemikalier i verden, men at vi for langt de flestes vedkommende ved meget lidt om dem.
Vi har et komplekst godkendelsessystem i EU, som Danmark dermed også er en del af, og der har vi en række procedurer, som er alt for omfattende og langsommelige, og som beskytter kemiproducenterne langt bedre, end det beskytter natur og borgere.
Vi har for langt de fleste kemikalier en slags omvendt bevisbyrde, altså at stofferne må benyttes, medmindre det er videnskabeligt bevist, at de er farlige.
Men med den udbredte mangel på viden om stoffernes spredning og nedbrydning og effekter, der er, er der tale om et bekymrende forsøg, hvor stoffer tages i brug og først mange år senere, når der er sket stor skade, kan blive forbudt, når man opdager, at de er mere farlige, end man først troede.
For nogle få anvendelser af stoffer har vi valgt den tilsyneladende rigtige tilgang, nemlig at stofferne først må benyttes, når der er foretaget grundige undersøgelser og disse frikender stoffer for effekter på f.eks. dyr og mennesker.
Sprøjtegifte er faktisk et af disse områder, og man skulle derfor tro, at der er helt styr på, hvilke sprøjtegifte der må benyttes, og at det sker helt uden risiko for natur og mennesker.
Desværre er det ikke tilfældet.
Vi ser gang på gang, at stoffer, vi troede var ufarlige, forbydes, efter at der er lavet nye undersøgelser.
Derfor ser vi i Alternativet gerne en fuldstændig omlægning til økologisk produktion, hvor man ikke benytter sprøjtegifte, og derfor tilslutter vi os også Enhedslistens beslutningsforslag om at straksforbyde brugen af de stoffer, som forskernes undersøgelser peger på farligheden af.
Vi er ikke trygge ved godkendelsessystemet for sprøjtegifte, og vi er bekymrede for, at man måske har givet tilladelse til en lang række af stoffer, som i dag spredes hvert eneste år i det åbne land, men som aldrig skulle være sluppet løs på denne måde.
Det er også tydeligt i et notaterne til det omtalte bilag 149, hvor komplekst et kludetæppe af sprøjtegifte landbruget har fået vævet sig ind i.
De tre sprøjtegifte er i øvrigt i forvejen under opmærksomhed og måske på vej til at blive faset ud i EU-systemet, men det kan jo tage mange år, før det sker.
Al den komplekse balancegang på kanten af diverse alvorlige problemstillinger kan vi komme ud over ved at vælge en økologisk produktion.
Så hvis der bare er en minimal risiko for, at forskerholdet har ret, skal vi lade forsigtighedsprincippet komme til sin ret og gribe ind.
Og jeg skulle hilse fra SF og sige, at de også støtter.