Jakob Sølvhøj (EL), 2019-02-26:
Jeg vil godt starte med at sige tak til Dansk Folkeparti for et godt beslutningsforslag.
Vi kan fra Socialministeriets seneste opgørelse konstatere, at Ankestyrelsen omgjorde mere end en tredjedel af alle klagesager på det sociale område, og at, som jeg allerede har nævnt i et spørgsmål for et øjeblik siden, man kan konstatere, at der var fejl i 52 pct. af de behandlede sager på børne- og handicapområdet.
Den fejlagtige sagsbehandling kan jo have særdeles alvorlige konsekvenser for de borgere, der i en kortere eller længere periode ikke får den støtte, de har krav på.
Ikke mindst i det lys synes jeg jo, at det er grotesk – og det er jo hele kernen i forslaget her – at kommunerne kan opnå besparelser ved at gennemføre en mangelfuld og en fejlagtig sagsbehandling.
Det vil måske være lige at skærpe den her at sige, at der er kommuner, der bevidst laver fejl i sagsbehandlingen.
Ministeren var inde på det i sin tale, og hun mente ikke, at der var tale om det.
Kommunerne løber nemlig ingen som helst økonomisk risiko i forbindelse med at afprøve sager, hvor de er i tvivl, eller hvor tvivlen nok er vippet, sådan at de aner, at det i virkeligheden er en fejlafgørelse.
Jeg er simpelt hen ikke i tvivl om – også med de formuleringer, der er i serviceloven, hvor man jo også vægter økonomien som en del af sagsbehandlingen – at der også er økonomiske drivkræfter, der er bestemmende for, at der er så mange fejl.
Forslaget, som vi behandler her i dag, har derfor et dobbeltformål.
For det første, og det er jo det væsentligste, åbner det for, at borgere, der ikke har modtaget den hjælp, de har krav på, vil blive kompenseret.
Det er jo yderst rimeligt.
Men jeg tror også, at det vil have den afledte betydning, at det vil lægge et pres på kommunerne til at ændre deres sagsbehandling, når det ikke længere bliver omkostningsfrit med en fejlbehæftet sagsbehandling.
Det sidste er vanvittig vigtigt, fordi problemet efter min opfattelse også er større end det, vi kan se i de tal, der viser sig på danmarkskortet.
Vi ved, at der er rigtig mange borgere, som hverken har kræfterne eller indsigten til at rejse en klagesag, og i skyggen af de tal, der ligger fra Ankestyrelsen, gemmer der sig efter min opfattelse et stort antal fejlbehandlede sager, der aldrig nogen sinde kommer til offentlighedens kendskab.
Også derfor vil det kunne få en stor betydning, hvis forslaget vedtages.
Jeg vil sige – med de overvejelser, der har været her fra talerstolen allerede – at kunne vi få et kompensationsniveau, hvor det ligefrem kom til at koste kommunerne penge, hvis deres sagsbehandling i sociale sager ikke levede op til lovens krav,
ja, så tror jeg, at vi for alvor kunne flytte noget.
Det skulle nok få mange kommuner til at overveje både at ansætte flere sagsbehandlere og til at sikre, at de sagsbehandlere, som kommunerne har, har de absolut bedste kompetencer.
Jeg håber, at der – i modsætning til da vi behandlede et om ikke identisk, så i hvert fald lignende forslag for 3 år siden – vil være et politisk flertal for beslutningsforslaget.
Jeg kan høre på de talere, der har været allerede, at det forekommer tungt.
Jeg må sige, at jeg faktisk ikke kan forstå det.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at man ikke kan se det indlysende i, at når borgerne ikke får de ydelser, som de har krav på efter lovgivningen, for det er jo det, der er tale om, så kompenseres de for det.
Jeg vil også sige, at jeg synes, det er et fint initiativ, som socialministeren har taget med danmarkskortet.
Det skal ikke være usagt her.
Der skete jo faktisk fra den første til den anden offentliggørelse af danmarkskortet en stigning.
På børne- og handicapområdet skete der faktisk en stigning fra 46 pct. til 52 pct. Så det er jo ret åbenlyst, at kortet i sig selv altså ikke har haft nogen effekt.
Til gengæld tror jeg, at det forslag, som Dansk Folkeparti har fremsat, vil få en effekt.
Vi synes i Enhedslisten, at det er et godt forslag, og vi vil støtte det.