Simon Kollerup (S), 2022-02-22:
Tak for det, formand.
Om lige præcis 14 dage er det den 8. marts.
Det er kvindernes internationale kampdag, og i over 100 år har den dag markeret kvindekampen.
I virkeligheden er det jo et trist vidnesbyrd om, at der er ligestillingsproblemer i vores samfund, og at der har været det igennem virkelig mange år.
Mange af problemerne står vi stadig væk med i dag, men nogle af dem har vi altså også løsningerne til at gøre noget ved.
For mere end 100 år siden havde kvinder ikke engang stemmeret i Danmark, men så lavede man loven om, og i dag har Danmark en kvindelig statsminister for anden gang, og i dag kan vi igen løse nogle af ligestillingsproblemerne i vores samfund med lovgivning.
Vi kan åbne bestyrelseslokalerne og ledelsesgangene i de største danske virksomheder, åbne dem mere op for flere kvinder end i dag.
Hvordan det konkret skal ske, skal jeg nok komme lidt nærmere ind på, når jeg kommer ind på lovforslaget, som vi behandler her.
Først vil jeg gerne sætte et par ord på, hvorfor jeg mener, det er et problem, at ligestillingen halter bagefter i toppen af dansk erhvervsliv, og hvorfor det er et stort problem.
Det er et problem, fordi det koster på bundlinjen.
Undersøgelser viser meget tydeligt, at når man har en bedre kønsdiversitet, er det godt for virksomhedernes bundlinje.
Med andre ord er vi altså et fattigere land, end vi egentlig burde være, fordi vi halter bagefter med ligestillingen.
Eller sagt på en anden måde: Danmark kan blive rigere, hvis vi gør noget her.
Så er det også et problem, fordi Danmark skal være et land, hvor der er lige muligheder, hvor det ikke er, om du er mand eller kvinde, rig eller fattig eller kommer fra byen eller bor på landet, som afgør dine muligheder her i livet.
Ligestillingskampen handler om lige muligheder for alle, og det er i hvert fald for mig en kerneværdi, både som menneske, men også i mit politiske virke.
Hvis vi ser på fakta, taler tallene desværre deres tydelige og nedslående sprog.
Det går alt for langsomt med ligestillingen i Danmark.
På 5 år er andelen af kvinder i bestyrelser steget med knap 4 procentpoint – knap 4 procentpoint på 5 år!
Og det er på et lavt niveau, skulle jeg hilse og sige.
Hvis det tempo fortsætter, hvis vi stemmer nej til lovforslaget her, hvis vi ikke gør noget som helst politisk, skal vi hen på den anden side af 2040, før der vil være omtrent 40 pct. kvinder i de danske bestyrelser.
Og så har jeg ikke engang talt de niveauer med, som ligger under bestyrelserne, nemlig direktionsgangene og de andre ledelsesniveauer.
Det går simpelt hen for langsomt, og vi er allerede i dag bagud.
Hvis vi ser på det i forhold til vores skandinaviske nabolande, har de flere kvinder i erhvervslivets ledelse, og det ser ikke ud til, at vi nærmer os dem inden for den nærmeste fremtid.
Det går da fremad herhjemme.
Jo, jo, det gør det, men i et sørgeligt slæbegear, i et langsomt tempo, som ikke matcher de ambitioner, vi har, og som jeg mener vi bør have.
Så, gode kolleger, vi skal have tempoet op, og ny lovgivning har før vist sig at være et virkemiddel.
Ny lovgivning er også i den her sammenhæng et virkemiddel.
Vi kan med det lovforslag, vi behandler i dag, sætte kursen og skrue op for tempoet, og den lovgivning har vi til behandling lige nu.
Målet er for mig, at vi sammen med dansk erhvervsliv sætter ambitiøse måltal – måltal, der fuldt ud respekterer brancheforskelle og forskellige udgangspunkter for virksomhederne i kongeriget, og som giver og lader virksomhederne bevare ledelsesretten og handlerummet til at nå deres egne mål og måltal på deres måde.
Det ligger der i det lovforslag, vi behandler nu.
Vi skal sætte måltal, der skal overholdes, når man når dem, indtil vi opnår en ligelig fordeling af mænd og kvinder i toppen af dansk erhvervsliv; måltal, som gælder flere ledelsesniveauer end alene bestyrelsen, som rækker ud i virksomheden, og som har fokus på hele fødekæden og dermed de ansatte i selve virksomheden.
Måltal er noget andet.
Men får vi så ikke dårligere bestyrelser, hvis vi indfører måltal?
Det er et af de argumenter, jeg har hørt i debatten, både i dag og også i medierne.
Selvfølgelig gør vi ikke det.