Aaja Chemnitz Larsen (IA), 2021-09-09:
Tak for ordet.
For nylig besøgte jeg sammen med Folketingets Grønlandsudvalg og Det Udenrigspolitiske Nævn vores hovedstad Nuuk i Grønland.
Det er iøjnefaldende for alle at se, hvor meget gang der er i det grønlandske samfund, ikke kun i Nuuk, men sådan set også i flere byer rundtomkring i landet.
I hovedstaden spottede vi byggepladser og kraner, uanset hvor vi befandt os henne.
En kollega herfra kommenterede, og jeg citerer: Hvor må det være dejligt at være folkevalgt og se sit land i en sådan vækst.
Citat slut.
Forandringen og væksten er overvældende og til at tage og føle på, men bag kranerne og den tydelige vækst, som der er i det grønlandske samfund, gemmer sig også en bagside, som ikke må forties eller forglemmes, og en af de bagsider er de mange selvmord, vi har i Grønland.
I Grønland har vi verdens højeste selvmordsrate, vi har gennemsnitligt omkring 80 selvmord per 100.000 indbyggere – det, der svarer til omkring 40-50 selvmord hvert eneste år.
Det er en barsk virkelighed, som vi må forholde os til hjemme i Grønland, men som jeg sådan set også mener er vigtig at fremhæve her.
Det er nemlig en mistet bror, en tabt datter, en bedste ven – væk fra den ene dag til den anden.
Og næsten alle i Grønland har haft selvmord tæt inde på livet; det har jeg også.
Frem til 1960 var der meget få registrerede selvmord i Grønland, og senere er antallet af selvmord steget eksplosivt.
Den udvikling, som andre lande har haft flere generationer til at vænne sig til, har man i Grønland klaret på få årtier.
Før lå tallet på omkring 700-800 trusler om året, i dag modtager politiet omkring 1.200 selvmordstrusler årligt.
Man skal huske på, at det er en befolkning med 56.000 mennesker, så det er nogle meget voldsomme tal.
Derfor vil vi i de kommende år også fra Inuit Ataqatigiits side have fokus på mental sundhed for unge i Grønland.
Vi ønsker, at der også bliver afsat nogle midler til at understøtte de mange gode tiltag, som der sådan set er, til at forebygge selvmord hjemme i Grønland, men vi mener sådan set også, at når politiet er så hårdt ramt af de her mange selvmord, som naturligvis indbefatter politiet i Grønland og dermed også er vores ansvar, er det noget, som vi også er nødt til at være opmærksomme på.
I 2019 afsatte et flertal af Folketingets partier 80 mio. kr. til bekæmpelse af seksuelle overgreb på børn i Grønland.
Naalakkersuisut afsatte 20 mio. kr. til samme formål, indsatserne er i gang, og de kører frem til 2024, hvor de vil blive evalueret.
Inuit Ataqatigiit i Folketinget har længe arbejdet for, at der fokuseres på en tidlig og forebyggende indsats.
Vi er nødt til at gøre alt for at hindre overgrebene, samtidig med at vi sikrer behandling til dem, der har været udsat for overgrebene.
Længe har vi ønsket, at der skal etableres børnehuse rundtomkring i Grønland i de fem grønlandske kommuner, og det mener vi der er god grund til at prioritere.
Vi er ikke de eneste om denne anbefaling.
Bedre Børneliv – en af de foreninger, vi har – har også anbefalet det, og for nylig holdt Grønlandsudvalget møde med justitsministeren og politimesteren i Grønland, hvor politimesteren også anbefalede, at der skal etableres børnehuse i Grønland.
Et børnehus i Grønland kan med fordel tage udgangspunkt i den islandske model med et en-dørs-princip.
Det betyder, at barnet og familien kun skal henvende sig ét sted, hvor fagfolk både fra politiet og retterne, et dansk ansvarsområde i Grønland, sundhedsmyndighederne og socialforvaltningen, som er grønlandske myndigheder, kan stå sammen og hjælpe de her børn og familierne.
Helt konkret ser vi, at der er rigtig mange sager, der bliver afvist på grund af manglende beviser i sager om seksuelle overgreb, og vi mener, at børnehusene kan være med til at styrke indsamlingen af beviserne i de her sager.