Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2021-12-10:
Tak for det.
Det her er jo både en tak til Venstre for at have fremsat beslutningsforslaget, men måske faktisk en særlig tak til fru Ellen Trane Nørby selv, personligt.
Alle de år, jeg har siddet i Folketinget, har det her været et af de emner, som fru Ellen Trane Nørby har holdt fast i at gå op i at arbejde for, at der sker forandringer på, og det synes jeg man bør kippe med flaget for.
Det her beslutningsforslag handler om mobning, som efter min mening er et helt ufattelig væsentligt emne at beskæftige sig med, og jo faktisk også et af de emner, hvor det flytter noget, når vi flytter på det politisk.
Altså, går man tilbage hen over tiden, kan vi jo simpelt hen se et drastisk fald i mobningen hen over årene helt simultant med der, hvor man både politisk og ude på skolerne begynder at rykke på mobbedagsordenen.
Det vil sige, at debatten ikke kun er vigtig, fordi mobning er noget, der er invaliderende for mennesker at blive udsat for.
Det er ikke kun derfor, det er vigtigt som debat; det er vigtigt, fordi det faktisk kan lykkes os at gøre noget ved det.
Det vil sige, at det ikke bare bliver en debat for debattens skyld, men noget, hvor vi faktisk kan bidrage til, at mennesker undgår at have en barndom, hvor mobning er en del af hverdagen.
Ydermere kan man sige, at mobning jo i de her år har flyttet sig fra at være noget – og det var sådan set slemt nok – der foregik i skolen og på vej hjem fra skole, til at det i dag også er noget, der er trængt helt ind i børneværelserne.
Det er det selvfølgelig, fordi børn og unge i dag har digitale gadgets.
Det vil sige, at de sidder med deres telefoner og iPads og har kontakt med hinanden over de sociale medier, og derfor kan man end ikke få fred for mobningen, når man er derhjemme.
Så det er enormt vigtigt, at vi gør noget ved mobningen.
Det, der foreslås her, er, at klageinstansen gøres permanent, og at aktionsplanen mod mobning opdateres i samarbejde med interesseorganisationer, og så at skoleejerne pålægges et erstatningsansvar.
Jeg vil gerne starte med at sige, at der er rigtig meget af det her, vi kan blive enige med hinanden om.
Der er også noget af det, vi ikke kan.
Men jeg tror, at vi kan komme rigtig langt i fællesskab.
Og bare sådan, at alle, der lytter med, ved det, så er det sådan, at Den Nationale Klageinstans mod Mobning er underlagt det, man kalder en solnedgangsklausul, og det vil sige, at den udløber automatisk.
Og der har vi fra regeringens side ønsket, at den solnedgangsklausul blev forlænget med 1 år.
Jeg vil sige, at lige på det punkt kunne man godt have overvejet bare at permanentgøre det i et ryk, men for mig er det enormt vigtigt, at vi inddrager parterne, og at vi lader være med at konkludere på forhånd.
Det kunne jo faktisk også tænkes, at der var nogle ønsker til en anden indretning af den, eller hvad ved jeg, der kommer op undervejs i den form for inddragelse, og derfor har vi fra regeringens side valgt at forlænge det med 1 år, sådan at vi har mulighed for at permanentgøre det næste år.
Ja, så kan det være, at der sker nogle forandringer af indholdet, og hvad ved jeg, men det er egentlig med henblik på at skulle permanentgøre det næste år.
Det er jo, fordi vi har fået etableret et rigtig godt samarbejde i det, der hedder Sammen om skolen, og også har en interesse i at involvere diverse børneorganisationer og andre end dem, der normalt er med i Sammen om skolen, for at få det input, der skal til, så vi får lavet en solid løsning.
Holdningerne der er meget forskellige, og det primære, jeg går efter at få input til, er ikke, hvorvidt den skal permanentgøres eller ej, men hvorvidt indholdet er ramt rigtigt eller ej.
Den inddragelsesproces mener jeg er afgørende, og den skal vi ikke konkludere på på forhånd.
Så har der været fremført kritik af de samlede antimobbebestemmelser, og det mener jeg jo så også er en af de ting, hvor vi skal lade være med at konkludere på forhånd.
Jeg mener, at vi både skal drøfte kritikken, men også drøfte de mulige ændringer med både parter og børneorganisationer, sådan at vi kommer i mål med et rigtig godt regelsæt.
Og når jeg lægger så meget vægt på det her, er det, fordi det er min oplevelse, at vi kan lave meget med lovgivning, og når vi laver det med lovgivning uden parternes inddragelse, jamen så er det måske 40, 50, 60 pct., der faktisk gør det, der bliver lovgivet omkring.
Det er min klare opfattelse, at det at gå den vej, hvor man skaber involvering og ejerskab, betyder, at effekterne af det, vi træffer beslutninger om, i sidste ende bliver langt, langt større.
Så har jeg selv – og det er jo så oven på høringen af redegørelsen – foreslået, at elevperspektivet skal stå langt stærkere i vores forståelse af mobning, og det er også noget af det, vi skal vende med parterne, i øvrigt også noget af det, som elevorganisationerne har peget på.
Processen omkring det her er i fuld gang.
Revisionen af antimobbebestemmelserne blev drøftet i Sammen om skolen i mandags, og de øvrige interessenter er inviteret til fælles møde i januar, og derefter vender vi tilbage i Sammen om skolen, når vi har haft den brede kreds af organisationer inde.