runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Johansson (KF), 2016-11-11:
Tak for det.
Jeg vil ligesom mange af de forrige ordførere indledningsvis takke forslagsstillerne for at have fremsat forslaget om gratis psykologhjælp til voldsramte på landets krisecentre.
Det Konservative Folkeparti deler sådan set intentionerne i beslutningsforslaget, nemlig at det skal være muligt for voldsramte, der søger tilflugt på landets krisecentre, at modtage den nødvendige hjælp.
Det er vigtigt at sikre, at den voldsramte får bearbejdet voldsoplevelsen og får hjælp til at komme videre til en hverdag uden vold.
Desuden er der netop indgået en aftale, som vi har hørt om otte gange tidligere i dag, og den har været rost otte gange tidligere, så jeg ved ikke, om jeg måske skulle springe den del over, men bare sige, at det selvfølgelig også er noget, vi har været med i, og at det er noget, vi er stolte af at være en del af.
Det betyder nødvendigvis ikke, at vi ikke kan gøre mere for voldsramte familier på krisecentre, men det betyder, at vi allerede har sat et stort stykke arbejde i gang, som bl.a. skal styrke forebyggelsen og efterværn for voldsramte.
Hvis det så senere skulle vise sig, at der er behov for yderligere initiativer, som på en effektiv måde kan hjælpe voldsramte, er vi også klar til at bakke op om det.
Men vi kan ikke lige nu støtte B 1 trods de velmente intentioner.
I stedet for opfordrer jeg til, at vi løbende evaluerer de indsatser, som der allerede er sat i gang, så vi kan sikre, at der bliver skabt den bedst mulige hjælp til de voldsramte.
Trine Torp (SF), 2016-11-11:
Det er vigtigt for SF at løfte indsatsen over for voldsudsatte.
Det var det under satspuljeforhandlingerne, og det vil det fortsat være.
Der er brug for hjælp til den her gruppe.
Det er en meget vigtig politisk prioritering, at vi forsøger at forbedre og understøtte indsatsen, både når det handler om den akutte hjælp, f.eks. på krisecentre, og når det handler om at hjælpe den voldsudsatte til at indrette et liv, hvor vold er fraværende.
Derfor er vi også enige med forslagsstillerne i det overordnede formål med det fremsatte beslutningsforslag, nemlig at hjælpe voldsudsatte, så de kan få et trygt liv uden vold.
Det er rigtigt, at psykologsamtaler til kvinder og mænd på krisecentre kan være et af de mange vigtige bidrag til at styrke voldsofrenes bearbejdelse og rehabilitering, og derfor kan jeg og SF også støtte op om beslutningsforslaget om, at der skal forankres et tilbud bestående af psykologsamtaler på krisecentrene til gavn for de voldsudsatte.
Men jeg synes samtidig, det er vigtigt at fremhæve, at vi så sent som i sidste uge har forhandlet det her område, som det også er blevet nævnt flere gange.
I de netop overståede satspuljeforhandlinger landede vi en aftale, som prioriterer rigtig mange gode elementer.
Sammen med bl.a. forslagsstillerne har vi netop foretaget nogle vigtige skridt, så personer, der udsættes for vold i nære relationer, kan få mere hjælp og mere rådgivning.
I satspuljeaftalen har vi jo afsat midler til forbedring af indsatsen både for voldsramte og deres eventuelle børn, som søger ambulant behandling, og for dem, som kommer på krisecenter.
Der skal oprettes og etableres en national enhed mod vold i nære relationer.
Den skal også sikre, at de voldsudsatte kan få juridisk rådgivning i form af både enkelthenvendelser og længere rådgivningsforløb, og det er meget vigtigt.
Samtidig vil satspuljeaftalen sikre en øget koordination på området og en større samling af viden og erfaring til gavn for det fremtidige arbejde på voldsområdet, for jeg tænker faktisk, at det er et område, der trænger til endnu mere udvikling og endnu mere samlet viden på området.
Endelig, men nok så vigtigt, bliver efterværnsindsatsen styrket.
Det skal netop være med til at hjælpe den voldsudsatte med at bearbejde voldsoplevelsen og få skabt et fundament for at kunne komme videre med et liv uden vold – bl.a. gennem sociale netværksgrupper, som skal have deltagelse af en psykolog.
Når jeg nævner det her, er det, fordi vores opbakning til Socialdemokratiets beslutningsforslag i dag på ingen måde diskrediterer den store indsats, vi netop har prioriteret i satspuljen.
Vi er i SF meget tilfredse med de elementer, som er omfattet af satspuljen, og som jeg netop har gennemgået.
Men vi er også klar til at se på, hvordan vi kan gøre det endnu bedre i fremtiden.
Så derfor kan vi støtte op om beslutningsforslaget.
Marianne Jelved (RV), 2016-11-11:
Ja, det venter til næste år, hvis vi skal have flere ting med.
For satspuljen er jo brugt på nogle af de temaer, som fru Pernille Skipper nævner.
Så det venter.
Pernille Skipper (EL), 2016-11-11:
Jeg forstår godt det, fru Marianne Jelved siger.
Det var bare ikke rigtig et svar på mit spørgsmål, for i satspuljeaftalen er vold i nære relationer behandlet.
Marianne Jelved (RV), 2016-11-11:
Det kommer helt an på situationen, og hvad det er for en del af det socialpolitiske område.
For det kan selvfølgelig være, at der opstår en eller en situation, som gør, at kredsen af forligspartier siger: Så må vi da prøve, om vi kan finde en anden løsning nu.
Det kan jeg da ikke afvise.
Men med det, jeg siger nu, nemlig at vi lige har afsluttet en forhandling om det emne, som B 1 behandler, så synes jeg, det er en i hvert fald meget, meget ny stil, at det så bliver taget op i Folketinget og der skal laves en særskilt aftale om det.
Det kom simpelt hen ikke med i den aftale, som blev indgået mellem otte partier.
Og det er sjældent, at et parti kommer igennem med al sin egen politik på en gang i sådan en sammenhæng.
Vi er gode til at forhandle og fordele løsninger, om jeg så må sige, og tage hensyn til de ønsker, der er fremsat.
Og vi har faktisk været igennem, hvordan vi forbedrer mulighederne for kvinder og mænd, der oplever vold i nære relationer, hvordan vi hjælper børnene, og hvem der har ansvaret for hvad.
Derfor er det også vigtigt for mig at understrege, at kommunerne har et ansvar – undskyld, formand!
Pernille Skipper (EL), 2016-11-11:
Jeg vil sådan set bare gerne spørge fru Marianne Jelved, hvor lang tid den klausul gælder.
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål er: Er det alt, hvad der er berørt i satspuljeaftalen inden for det sociale område, som den klausul så gælder for?
Jeg spørger, fordi jeg jo ikke har siddet med til forhandlingerne, så jeg ved søreme ikke, om det er hele det sociale område, der nu er lukket ned for, og i hvor lang tid.
Der er også kun et år til den næste satspuljeaftale, så hvis den gælder i et år, kommer vi jo nok ikke meget videre med det end med det, man gør i satspuljeaftalen.
Er det sådan, det skal forstås?
Marianne Jelved (RV), 2016-11-11:
Tak for de kloge bemærkninger, hr. formand.
Ja, det er alt sammen fuldstændig korrekt – det, formanden for Ligestillingsudvalget i Danmark siger.
Jeg respekterer, at Socialdemokratiet har haft det med sig til satspuljeforhandlingerne.
Det er fuldstændig logisk og klart.
Men jeg må så også bare konstatere, at det altså ikke kom med i satspuljeaftalen i den form, det har i B 1.
Det er bare den konstatering, jeg kommer med her fra talerstolen.
Pernille Skipper (EL), 2016-11-11:
Jeg er sådan set glad for, at Socialdemokratiet bakker op om intentionen i forslaget.
Jeg er fuldstændig enig i, at det, som der er aftalt i satspuljen til efterværn, er rigtig, rigtig godt, og vi hører det jo sådan set også rost af bl.a. Dannerhuset, som har kørt kampagner og underskriftsindsamlinger for netop at få sådan et efterværn.
Det, de så skrev til alle ligestillings- og socialordførerne i går – og jeg er ret sikker på, at hr. Rasmus Horn Langhoff har læst den e-mail – er, at de rigtig, rigtig gerne vil have, at det efterværn bliver en permanent rettighed, man har som voldsramt, især kvinde, altså at man ved, at man kan læne sig op ad det, og at man ikke skal være afhængig af, at det skal køres igennem og gentages år efter år i en satspuljeaftale, for at man er sikker på, at det er der.
Skal jeg forstå de ellers rosende ord sådan, at Socialdemokratiet – hvis det viser sig at virke; igen, skal jeg hilse og sige – vil overveje at gøre et efterværn til en rettighed i serviceloven?
Rasmus Horn Langhoff (S), 2016-11-11:
Tak for det.
Og det er jo ikke noget nyt, altså et forslag, der lige er blevet fremsat oven på satspuljeaftalen.
Det er jo et, der er blevet fremsat for længe siden, og noget, som Enhedslisten har snakket om i et godt stykke tid og har forsøgt at finde beregninger på, og så er satspuljeaftalen kommet her for 1 uge siden.
Men det er så sådan, vi arbejder.
Det er jo noget, der har været i gang længe, ligesom det gælder det tidligere beslutningsforslag.
Det, der er intentionen med det her beslutningsforslag, er jo, at det i forhold til den indsats, der bliver lavet, ikke bare handler om at styrke den voldsramtes muligheder for at bryde med volden, men også for at fortsætte med at være væk fra volden, altså så man ikke, efter at man har brudt med volden, og efter at man har fået behandling, vender tilbage til det samme voldelige forhold eller et andet voldeligt forhold.
Det er den her efterværnsindsats, som omtales.
Det er jo et meget, meget vigtigt fokus at have.
Det var også derfor, at jeg blev begejstret over satspuljeaftalen.
Der var mange ting, jeg blev begejstret for.
Jeg ville selvfølgelig gerne have haft, at det med psykologhjælp på krisecentre også havde været med i satspuljeaftalen, men når det nu ikke var der, var der heldigvis mange andre ting at blive begejstret for i satspuljeaftalen.
En af de ting, jeg er begejstret for, er det afsnit – og nu læser jeg op fra teksterne her – om efterværnsaktiviteter for voldsudsatte mænd og kvinder samt børn i den sociale netværksgruppe.
Altså, den her enhed får til opgave at etablere efterværnsindsatser i form af sociale netværksgrupper for voldsudsatte samt deres børn.
De skal altså hjælpe voldsudsatte med at bearbejde voldsoplevelsen og få skabt et bedre fundament for at komme videre med et liv uden vold.
Og i de her netværksgrupper skal der også deltage en psykolog.
I mine ører lyder det til at kunne det samme i forhold til de problemstillinger, som bliver rejst i Enhedslistens beslutningsforslag, eller at kunne løse nogle af de samme problemer.
Så jeg mener sådan set, at vi nu lige skal se det an og følge det til dørs, og så kan det være, at det rent faktisk vil virke, hvilket jo er intentionen.
Og så må man selvfølgelig som med alt andet, vi laver, løbende følge op på, om tingene virker, som de skal.
Så det gør altså, at Socialdemokratiet ikke nu og her kan give opbakning til B 6. En anden ting er jo det element, som jeg selv spurgte til, og som Enhedslistens ordfører også har spurgt til nogle gange efterhånden, nemlig at vi er nødt til at have en beregning af det her.
Det må vi jo så få via udvalgsarbejdet eller ved, at ordføreren for Enhedslisten, altså forslagsstilleren selv, ligesom får gravet ind i det.
Vi er nødt til at vide, hvad tingene koster, mener jeg.
Vi kan jo ikke sidde og beslutte ting her uden at vide, hvad prisen er; det mener jeg ikke vil være ansvarligt.
Så det skal vi selvfølgelig også lige have en beregning af.
Men grundlæggende synes jeg egentlig, jo mere jeg dykker ned i den her satspuljeaftale, at den dækker nogle af de intentioner, som er i det her udmærkede forslag.
Karen Ellemann (V), 2016-11-11:
Så må man også være meget specifik på, hvad det er.
Det, jeg egentlig synes er lidt trist og lidt mangelfuldt i den her debat, vi har i dag, både med det her beslutningsforslag og også det tidligere, vi havde, er i virkeligheden det her meget snævre fokus på, hvad der sker på et kvindekrisecenter, når man ser på, hvor mange mennesker der er voldsudsatte.
Jeg mener, at vi har taget et rigtig, rigtig godt initiativ med vores satspuljeaftale, hvor vi i det hele taget taler langt mere forebyggende, og hvor vi også er fokuseret på lige præcis vejen ud fra de voldsrelaterede partnerskaber, man måtte have.
Pernille Skipper (EL), 2016-11-11:
Jeg snupper lige 30 sekunder mere, hvis jeg må.
Det, jeg hører ministeren sige, er, at det er afgørende, hvad man bruger af penge på det.
Selvfølgelig skal alting finansieres.
Det er også derfor, det er lidt mystisk, at vi ikke kan få svar på, hvad regeringen estimerer det vil koste.
Vi sender et skriftligt spørgsmål en gang til, og så er jeg sikker på, at vi får et svar med et estimat den her gang.
Vil ministeren ikke godt forholde sig til, at krisecentrene beder om et efterværn, der ikke bare er koordinerende, men også med psykosocial støtte, ret til psykologhjælp inde i efterværnet – og at det bliver indskrevet som en rettighed?
Så vil det netop være sådan, at alle de kvinder, der har behov for det, får ret til det, og ikke kun dem, der lige er råd til i den her omgang.
Karen Ellemann (V), 2016-11-11:
Jeg er jo helt bekendt med, hvad Enhedslistens ønske er omkring rettigheder – ret til det ene, ret til det andet, ret til det tredje.
Og hver gang man siger, at ret til dit og dat, jamen så skal man beregningsteknisk jo tage udgangspunkt i, at så er det alle, der skal omfattes af det, og dermed bliver initiativer dyrere.
I det forrige, vi diskuterede, om retten til psykologhjælp på krisecentre, er påstanden, at det nok koster 4 mio. kr.
Nej, det gør det ikke, når man laver det til en rettighed.
Så er det et større beløb, det er et højere beløb.
Det er derfor, jeg synes, det er vigtigt at have med i den her diskussion, hvad det egentlig er, der bliver brugt af penge på de her initiativer bredt set, og hvad det egentlig er, der er pligt til i lovgivningen lige præcis med hensyn til koordineringen, som for mig at se er en meget, meget afgørende indsats og en meget, meget afgørende forpligtelse i forhold til kommunens kerneopgave med at hjælpe mennesker, som slås med forskellige sociale problemstillinger.
Det har jeg ikke på stående fod et estimat på.
Så i hele diskussionen om så at betragte ret til efterværn som en del af krisecenterindsatsen er vi i den situation i Danmark, at taksten, altså det, som det offentlige betaler for opholdet på krisecentrene – for en kvinde har jo også en egenbetaling, omkring 3.000 kr. i udgangspunktet, hvis man har mulighed for selv at betale til opholdet – ligger på imellem 30.000 og 60.000 kr. om måneden, når en kvinde har ophold på et krisecenter, og det er jo en finansiering, der deles mellem kommuner og stat, så staten finansierer 50 pct. af opholdet.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2016-11-11:
Det fremgår ikke af beslutningsforslaget, hvad det koster.
Det er jo vigtigt at få at vide, for selv om man beslutter det, skal der jo falde nogle penge.
Jeg kan se, at Enhedslisten selv har forsøgt at bede ministeren komme med en vurdering af, hvad det koster.
Det spurgte Enhedslisten om den 28. april i år, så ministeren har jo i hvert fald haft lidt over 7 måneder til at regne på, hvad Enhedslistens forslag vil koste.
Hvis nu vi vedtager det her i dag, skal det jo betales.
Hvad er ministerens og ministeriets vurdering af, hvad det vil koste, hvis vi siger ja til det her forslag?
Det skal vi jo gerne vide.
Karen Ellemann (V), 2016-11-11:
Nej, det er det ikke alene.
Det tror jeg i høj grad på er det vigtigste element i forhold til livet efter opholdet på et krisecenter.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2016-11-11:
Jeg sidder med satspuljeaftalen her, og under det punkt, der hedder nationale enhed mod vold i nære relationer, står der, at der er støtte til efterværnsaktiviteter til voldsudsatte mænd og kvinder samt børn i form af sociale netværksgrupper med deltagelse af psykolog.
Er det ministerens vurdering, at det sådan set indkapsler det, der også er i B 6?
Altså, er det ministerens vurdering, at det løser det problem, som B 6 vil løse?
Pernille Skipper (EL), 2016-11-11:
Nu svarede ministeren godt nok lige til sidst på, hvad det koster at have et ophold på et krisecenter, og ikke på, hvad det koster at være i efterværn, altså at indføre sådan en ret til efterværn.
Men jeg kan nærmest forstå, at hvis vi stiller spørgsmålet en gang til, vil ministeriet lave beregningerne for os.
Så det vil vi sende skriftligt over med hensyn til forslaget her.
Ministeren siger, at regeringen ikke kan støtte forslaget med henvisning til den koordinerende rådgivning, der er hos kommunerne.
Der må man bare sige, at der jo i det ikke ligger en psykologisk hjælp.
Altså, det er ikke et efterværn, som indebærer en psykologhjælp.
Det er heller ikke forankret i de krisecentre, som kvinderne flytter ud af.
Det vil jeg gerne have ministeren til at kommentere, i øvrigt også kommentere det, at bl.a. Dannerhuset selvfølgelig har rost initiativet i satspuljen, som netop indebærer en støtte til efterværnsgrupper med tilstedeværelse af psykolog, men samtidig også kritiserer, at det ikke er det, man gør til en ret, sådan at det er permanent.
Det er det, der er det helt, helt afgørende med det her forslag, nemlig om det bliver en permanent rettighed, som kvinder i al fremtid kan læne sig op ad i serviceloven, eller om vi skal blive ved med løst fra satspuljen til satspulje at få det indført?
Rasmus Horn Langhoff (S), 2016-11-11:
Ministeren siger, at ministeren er overrasket.
Så vil jeg så sige, at jeg er overrasket over, at ministeren er overrasket.
Det her har sådan set været noget, som ministeren har været i en lang række samråd om, som jeg selv har indkaldt til for at sætte fokus på det her.
Så det kan ikke overraske ministeren, at det er Socialdemokratiets ønske at genindføre den gratis og akutte psykologhjælp på krisecentrene.
Det kan umuligt overraske socialministeren.
Så har vi indgået en satspuljeaftale med en række vigtige tiltag på krisecentrene, som er gode, og som styrker kvinders – det er jo først og fremmest kvinder, der benytter sig af krisecentrene – mulighed for at bryde med volden.
Det er en lang række gode tiltag, som mine kolleger fra Socialdemokratiet jo også har været ude og rose.
Jeg vil også selv kvittere for dem.
Det er nogle gode ting, vi har lavet sammen.
Men det ændrer jo ikke på, at man godt kan supplere med endnu flere gode ting, og det er jo det, vi forsøger på med det her beslutningsforslag.
Så jeg vil bare spørge til sidst: Gør det indtryk på ministeren, at Socialstyrelsen altså siger, at der er nogle rigtig gode resultater, ved at man indfører gratis og akut psykologhjælp både i forhold til kvindernes mulighed for at bryde med volden, men også i forhold til at sikre dem overskud til at være der for deres børn?
Ida Auken (RV), 2016-11-11:
Den her del, altså L 44, er jo den anden halvdel, kan man sige,
Jeg vil sige, at vi har været igennem en proces, hvor man har talt om planlægning, som om det er sådan en kommunistisk planøkonomi, der ligesom handler om at styre alting og stoppe alting, og at der ikke er nogen ting, man må.
Det har vi, fordi vi er et relativt lille land, og fordi vi gerne vil have, at der sker nogle aktiviteter nogle steder.
Vi vil gerne have, at der er natur, hvor der skal være natur, vi vil gerne have, at der er byer, hvor der er byer, og landsbyer, hvor der er landsbyer, og åbent land rundtomkring.
Vi vil gerne have, at det bliver planlagt sådan, at der, hvis man lægger noget industri, en produktion, en svinefarm eller noget andet, et sted, så bliver taget hensyn til naboerne, både i forhold til lugt, støj og andre ting.
Vi vil gerne have, at der er en sammenhæng med infrastrukturen, så man ikke lige pludselig lægger en virksomhed i et område, hvor en kommune ikke kan levere ordentlige veje, og hvor de store maskiner, der skal køre der, måske ødelægger de veje, som resten af borgerne i samfundet bruger.
Så i et land af den størrelse som vores, og hvor vi gerne vil mange ting, er det i hele taget rigtig klogt at tænke planlægning og at tænke tingene sammen. Så derfor er vi også meget, meget glade for, hvordan det er i forhold til de vilde fantasier, Venstre startede ud med for halvandet års tid siden, og som jeg kan høre at Liberal Alliance stadig virkelig går rundt og drømmer om, altså at vi ligesom bare fjerner planlægningen.
For så bliver det hele nok så dejligt og så skønt, og så kan man ikke rigtig vide, om der kommer en svinefarm i ens baghave, og man kan ikke rigtig gøre noget, men det er jo bare ærgerligt, for det er jo bare vækst og udvikling.
Man kan ikke rigtig gøre noget, hvis der kommer en smedevirksomhed ved siden af eller noget andet, der gør, at der er masser af hammerslag og andre ting, det er bare ærgerligt, for så har Liberal Alliance og Venstre fået opfyldt deres vilde drøm om, at markedet jo nok klarer alting selv.
Der er vi altså ikke i Radikale Venstre.
Der synes vi det er klogt at tænke tingene sammen med en fornuft, der ikke gør det for bureaukratisk, men hvor vi heller ikke er naive, i forhold til at der, hvis man vil have natur, hvis man vil have åbent land, hvis man vil have et hensyn til naboerne, så skal lovgives om det.
Derfor sidder vi med et lovforslag i dag, som vi ikke kan støtte.
Det er både på grund af nogle af de ting, som Alternativet oplistede, altså sådan helt fagligt nede i substansen med, at der simpelt hen er for mange områder, de sagkyndige skal dække, og at der er en markant gebyrstigning fra 500 kr. til 1.800 kr., hvis man er en organisation, og til 900 kr., hvis man er en almindelig borger, og jeg kan også godt være i tvivl, om det lever op til Århuskonventionen.
Og igen er vi kede af, at man har skilt plandelen ud fra natur- og miljødelen, for det er en helhed, de her ting skal ses i.
Så Radikale Venstre kan ikke støtte lovforslaget.
Carsten Bach (LA), 2016-11-11:
Jeg vil først og fremmest gerne rose regeringen for det her konkrete initiativ og forslag om oprettelse af ét samlet klagenævn for miljø og fødevarer, som vi jo så førstebehandler i dag.
Liberal Alliance mener, at sammenlægningen til ét nævn for klagesager vedrørende hele Miljø- og Fødevareministeriets område er et rigtigt skridt at tage sammen med en sammenlægning af de forskellige klageinstanser i én samlet driftsenhed, Nævnenes Hus, som så godt nok er under Erhvervs- og Vækstministeriet, men hvor processen for klagesager kan rationaliseres og effektiviseres.
I Liberal Alliance forventer vi også at opleve en betydelig synergieffekt ved den her nye organisering, og at det kan sikres, at der sker den helt rette koordinering, når samme klagesag skal behandles ved flere nævn.
Når det så er sagt, vil jeg gerne benytte lejligheden til her at gentage mig selv fra tidligere på ugen, hvor vi behandlede søsterforslaget, om jeg så må sige, L 42, som omhandler oprettelsen af et selvstændigt nævn, Planklagenævnet, under Erhvervs- og Vækstministeriet.
Og da det så var erhvervs- og vækstministeren og ikke miljø- og fødevareministeren, der var til stede dér, vil jeg godt have lov til at komme med lidt om baggrunden for det her lovforslag, L 44, som jo ligesom L 42 er en del af aftalekomplekset, som hedder Danmark i bedre balance – et aftalekompleks, som Liberal Alliance ikke er en del af.
Og hvorfor så ikke det?
Det er jo, fordi regeringen lige så godt kunne have valgt at kalde pakken for Danmark i mindre ubalance.
Som aftaleoverskriften netop også antyder, skabes der godt nok lidt bedre balance, men dermed også sagt, at der stadig væk er ubalance.
Den samlede aftale er alt for uambitiøs i forhold til min og Liberal Alliances smag; der er alt for lidt fremskridt, alt for meget socialdemokratisk status quo og hagen sig fast i Staunings 1920'er- og 1930'er-lovgivning.
Og måske, hvem ved, er det en forsmag på et tidligere meget omtalt og muligt kommende samarbejde mellem de nuværende tre største partier i Folketinget, resulterende i status quo – udvikling med museskridt og vækst i Danmark på samme niveau, som vi har set de sidste 10 år.
Liberal Alliance og jeg selv personligt havde bl.a. meget gerne set en langt højere grad af omfordeling af beslutningskompetencen for udviklingen af vores landområder og ikke, som det er i dag, og som det også med aftalen om mindre ubalance vedbliver at være, nemlig den, at udviklingen af store dele af vores landområder holdes i et jerngreb af forældet socialdemokratisk statslig regulering.