Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-01-11:
Tak for ordet.
Vi kommer ikke til at stemme for det her forslag – af den simple grund, at regeringen har noget på vej.
Regeringen har ovenikøbet bedt Straffelovrådet om at kigge ind i en strafreform, og jeg synes faktisk, at det nok er den bedste måde at gøre det på.
Et godt eksempel på det var, da man engang skærpede straffen for hjemmerøverier.
Det var nok helt på sin plads, at vi gjorde noget, for der var rigtig mange hjemmerøverier på det tidspunkt, men problemet var, at straffen blev hævet på en måde, så det nærmest blev sidestillet med uagtsomt manddrab, hvis jeg husker korrekt, og det afspejler nok ikke helt sammenhængen i hele systemet af straffe.
Så derfor er det bedste nok, at vi får et bud fra Straffelovrådet, og det ser vi selvfølgelig frem til.
Vi har store udfordringer med at rekruttere fængselsbetjente.
Der er nogle små tegn på, at det begynder at gå den rigtige vej, men der er stadig væk rigtig mange fængselsbetjente, som tager massivt meget overarbejde.
Vi har pladser på vej, og jeg gruer lidt for, hvordan vi kan bemande flere pladser.
Så vil jeg sige, at hvis vi skal gøre os nogen forhåbninger om at stoppe gentagelseskriminalitet, skal der altså også være en ordentlig resocialisering.
Det er ikke så mange år siden – det er i hvert fald under 2 år siden – at jeg besøgte fængslet i Nørre Snede, og der opdagede jeg, at på trods af at vi har talt utrolig meget om seksuelle overgreb her i Folketinget, så havde man først lige for nylig fået et tilbud målrettet sexdømte, og der er rigtig mange af dem, der sidder i Nørre Snede Fængsel.
Det betyder jo, at vi reelt set har lukket de her mennesker ud uden nogen sinde at have tilbudt dem nogen form for behandling eller hjælp til at stoppe den slags forbrydelser, og det synes jeg er ret skræmmende.
Så vil jeg sige, at jeg også synes, at der er behov for at kigge på meget mere end straf.
Som jeg nævnte tidligere over for justitsministeren, synes jeg ikke, at det er en ordentlig behandling af ofre, at de dels skal vente meget længe på at få sat et punktum for deres oplevelse, fordi sagsbehandlingstiderne er meget lange og ikke ser ud til at falde nævneværdigt i den kommende tid, og at de dels selv betaler for psykologhjælp, når de bliver ramt.
Der er simpelt hen en egenbetaling på 40 pct., og jeg synes egentlig ikke, det er fair, at man, når man har været udsat for sådan en krænkelse, skal stå og vurdere, om man har råd til at betale for at få orden i helbredet efterfølgende.
Og specielt på voldtægtsområdet er det, som jeg også nævnte, rigtig mange unge kvinder, som også er studerende, der er i risikozonen for at fravælge at få den hjælp, som de rent faktisk har brug for efterfølgende.
Der er også hele sagen – det er selvfølgelig en meget speciel sag – med moren, som mister sin datter i en terrorhandling i Marokko, men som efterfølgende har måttet flytte fire gange for at undgå at blive chikaneret af mennesker, som mener noget om den her begivenhed.
Det er faktisk ikke rimeligt, at man som offer selv skal stå med de udfordringer.
Så jeg synes, at der er så meget mere, vi kan gøre for at få det her system omkring ofre til at blive oplevet meget mere sammenhængende.
Det vil jeg foreslå at vi også kaster nogle kræfter ind i, og det hørte jeg også at justitsministeren var åben over for.
Så det glæder jeg mig selvfølgelig også over, og jeg håber, at vi kan få en lidt mere sammenhængende drøftelse af det på et tidspunkt.
Det virker lidt som dobbeltkonfekt, al den stund at regeringen har sat gang i noget.