Søren Søndergaard (EL), 2025-06-04:
Natten til den 7. april 1990 ændrede tilværelsen sig for titusinder af mennesker.
Børn mistede deres forældre, forældre mistede deres børn, søskende mistede søskende, og overlevende fra skibet var mærkede, nogle for altid, fordi de ikke kunne slippe lyden af skrigene fra døende børn.
I Norge og i Nordjylland, men også mange andre steder, sad familier tilbage og ventede på pårørende, som aldrig kom.
For den enkelte er sorgen og smerten ikke anderledes end for så mange andre, som rammes af tragiske ulykker eller forbrydelser.
Branden på »Scandinavian Star« var en forbrydelse.
Det var en påsat brand, en mordbrand, som kostede 159 mennesker livet.
Gerningsmanden eller gerningsmændene bærer det fulde ansvar, også selv om de ikke er fundet endnu.
Men det er en anden historie.
Det, vi behandler her i dag, er, hvordan det kunne gå så galt.
Hvordan kan det være, at et skib, som tydeligt var fejlbehæftet og bemandet med en besætning, som end ikke havde gennemført en simpel brandøvelse, overhovedet fik lov til at sejle mellem Danmark og Norge fuldt lastet med menneskeliv?
Hvorfor var der ikke nogen, der stoppede skibet, indtil de mest elementære fejl og mangler var blevet udbedret?
Det spørgsmål blev rejst, allerede da natten var blevet til dag, af overlevende, der blev bragt i land, og som undrede sig over forholdene om bord, og i TV Avisen samme aften af en repræsentant for sømændene.
Svaret fra de ansvarlige myndigheder, Søfartsstyrelsen, var, at de ikke vidste, at skibet blev indsat, og at de i øvrigt slet ikke havde pligt til at kontrollere skibet før første afrejse.
Søfartsstyrelsens udlægning blev den officielle udlægning, den officielle version, til stor fortvivlelse for grupper af pårørende, som selvfølgelig var fuldt bevidste om brandstifternes afgørende ansvar, men som også var bevidste om, at hvis »Scandinavian Star« var blevet synet for fejl og mangler og var blevet forbedret før afgang med passagerer, ville katastrofens omfang ikke have været det samme.
Branden ville måske stadig være blevet påsat, men flere af deres kære ville have overlevet.
Af præcis samme grund har kravet lydt om gennemførelse af uvildige undersøgelser for at afklare dette spørgsmål, også her i Folketinget, hvor der har været hundredvis af spørgsmål, samråd og forespørgsler her i salen.
I 25 år var den officielle holdning baseret på Søfartsstyrelsens udlægning af teksten.
Men her må det så være på sin plads at give ros til tre ministre, der ikke bare købte den officielle forklaring.
Først tak til daværende erhvervsminister Troels Lund Poulsen, som i 2016 igangsatte en undersøgelse af, om det nu også var rigtigt, at ingen i Søfartsstyrelsen kendte til planerne om at indsætte »Scandinavian Star« på ruten mellem Frederikshavn og Oslo.
Det var en undersøgelse, som viste, at der faktisk var flere, der kendte til sagen.
Dernæst tak til daværende erhvervsminister Simon Kollerup, som valgte at igangsætte en uafhængig juridisk undersøgelse af, om det nu også kunne være rigtigt, at de dagældende regler og den dagældende praksis ikke gav anledning til kontrol af skibet før afgang.
Det var en undersøgelse, som i september 2022 konkluderede, at der skulle have været foretaget en havnestatskontrol af »Scandinavian Star« inden første afgang med passagerer.
Endelig tak til daværende justitsminister Nick Hækkerup, som indbød til forhandlinger om undersøgelse af hele sagen, hvilket førte til, at et samlet Folketing udpegede den såkaldte taskforce – en taskforce, som i sin rapport fra den 13. september 2024 konkluderede, at hvis den krævede havnestatskontrol var blevet gennemført, ville det mest sandsynlige udfald have været, at katastrofens omfang var blevet reduceret, og at passagererne havde haft bedre overlevelseschancer.
På baggrund af de undersøgelser og de konklusioner, som undersøgelserne har fremlagt, har både regeringen og vi i Folketinget, som har bestilt undersøgelserne, fået klar besked.
Det var en fejl, at »Scandinavian Star« ikke blev kontrolleret før afgang, og den fejl har haft katastrofale konsekvenser.
Jeg skal selvfølgelig ikke tale på vegne af alle forespørgerne, men jeg synes selv, at der ligger et grundlag for, at vi kan handle på den undersøgelse, som vi selv har bestilt, og hvor vi selv, især ministerierne, har udpeget dem, der skulle stå for de her undersøgelser.
Til gengæld synes jeg, at det vil være meget uheldigt, hvis udgangspunktet er, at vi udskyder det til en retssag om et erstatningsansvar, som nogle ofre anlægger, og som i virkeligheden grundlæggende set ikke handler om Søfartsstyrelsens rolle.
Der kan være mange grunde til, at den retssag bliver afvist; det kan vi allerede se på Kammeradvokatens indlæg i retssagen.
Det kan være noget med, om der er tilstrækkeligt bevis for de pågældendes retslige interesse, eller det kan være spørgsmålet om, hvorvidt sagen er forældet.
Men det korte af det lange er, at vi som Folketing har grundlaget for at tage stilling, og det synes vi at vi skal gøre.