runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Geertsen (V), 2020-01-24:
Men jeg tror i virkeligheden, jeg ville gøre et voldsomt overgreb på det, jeg lige har stået og sagt her, hvis jeg begyndte at stå heroppe fra talerstolen og vurdere enkeltpræparater, dels i forhold til hinanden, dels i forhold til hvilken gang igennem Medicinrådets arbejde, de har haft.
Altså, det er jo i sagens natur det, der ligger i Medicinrådets arbejde.
Jeg har ved at se på det lidt nærmere kunnet konstatere, at vi har lavet om på metodevalget – altså, på de store medicinområder, på de store terapiområder kører vi med QALY, altså med statistik, og i forbindelse med de sjældne sygdomme og mindre terapiområder kommer vi til at køre med en mere kvalitativ betragtning over de enkelte præparater.
Det er jo noget, vi kommer til at følge tæt, og i øvrigt bliver der i øjeblikket i regi af Medicinrådet udarbejdet en decideret metodehåndbog – den kommer til diskussion i Danske Regioners bestyrelse, og jeg vil næsten tro, at den også kommer til diskussion her i Folketinget i et eller andet omfang – som jo i høj grad kommer til at sigte på de sjældne sygdomme.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
For år tilbage, da man stoppede med at indføre ny medicin, gik vi i stå i Danmark og kunne ikke helbrede lige så hurtigt som mange andre steder.
Der sakkede vi bagud.
Jeg synes godt, at man kan lave de her meget strenge aftaler med medicinalvirksomheder – det kan andre lande, og det ville vi også kunne.
Jeg synes, at det er forkert at sige, at vi, fordi vi har set nogle dårlige konsekvenser, ikke vil prøve at arbejde på at opnå noget.
Det viser sig jo gang på gang, at vi har haft ministre, der har kunnet lave aftaler både ved at presse prisen og ved at få lavet nogle aftaler.
Og jeg har set nogle af de aftaler, som er blevet lavet, men som ikke er offentlige.
Men man forhandler jo virkelig om de her ting, og det gør også, at andre lande har sagt ja til produkterne.
Birgitte Vind (S), 2020-01-24:
Jamen jeg er simpelt hen så nervøs for, at vi er ved at udhule hele fundamentet.
Det her handler jo altså også om, at vi skal kunne finansiere det ordentligt, men det kan være, Liselott Blixt på et andet tidspunkt kan redegøre for, hvordan det skal finansieres.
Altså, det handler jo om, at vi har nogle eksperter siddende i Medicinrådet lige nu, som gør et godt og grundigt stykke arbejde, og som er inde i sagerne.
Og de har jo en enorm fagkundskab med sig.
Jeg ved ikke, hvad Liselott Blixt forestiller sig – at vi skal lave et ekstra råd?
Altså, det giver jo ingen mening.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Jeg har gjort meget klart, at det er inde i Lægemiddelstyrelsen, vi har rigtig mange kompetencer i forhold til at give noget medicin, og det er dér, vi også kan sikre, at der bliver nogle midler.
Der skal selvfølgelig midler fra det, regionen sidder med nu, til sjældne diagnoser, og så skal der selvfølgelig også være den fond, som min kollega nævnte.
Så økonomien vil også være der.
Men det drejer sig om, at der er nogle andre, der tager nogle bestemmelser på nogle andre grundvilkår, fordi det er ny, innovativ medicin.
Synes ordføreren ikke, det er underligt, at næsten alle andre lande end lige præcis Danmark har bevilget Spinraza til deres grupper af syge mennesker med den sygdom, som har gavn af den, hvor Danmark kun har få, der kan få gavn af medicinen?
Og synes ordføreren ikke, det er en skam, at vi faktisk ser mennesker, der nu vil flytte fra Danmark for at kunne få medicinen i et andet land?
Martin Geertsen (V), 2020-01-24:
Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvilket alternativt system fru Liselott Blixt egentlig forestiller sig.
For fru Liselott Blixt nævner jo selv, at vi er for dårlige til at forhandle.
Og Medicinrådet er jo i sagens natur en instans, som er sat ind i det her system, fordi det skal udgøre sådan en eller anden del af det, at vi forhandler med medicinalindustrien.
Hvad er det for et system, som fru Liselott Blixt forestiller sig?
Jeg kan huske tilbage før RADS og KRIS og den slags.
Dengang skulle man have et produkt, en patientforening, en hamrende god lobbyist og så et par sundhedspolitikere herindefra, og så kørte man ellers derudad og pushede lægemidler ind på det danske marked.
Er det sådan et system, som fru Liselott Blixt ønsker sig tilbage til?
Eller hvad tænker fru Liselott Blixt om det?
Peder Hvelplund (EL), 2020-01-24:
Tak for det, og tak til ministeren for svaret på forespørgslen.
Ministeren var selv inde på medicinalindustriens rolle i forhold til prissætning.
Der er jo ikke nogen tvivl om, at det er et væsentligt element i den her diskussion, netop det med, at medicinalindustrien i dag prissætter så utrolig højt, fordi vi også giver dem muligheden for det.
Der er det jo ikke nogen hemmelighed, at den danske regering hidtil har spillet en temmelig fodslæbende rolle i forhold til at sikre mere gennemsigtighed og åbenhed i den måde, medicinalindustrien prissætter på.
Derfor vil jeg godt høre, om ministeren er villig til, at vi går ind, også med baggrund i den her diskussion, og prøver at se på, om vi kan sikre mere åbenhed, både i forhold til de forskningsresultater, der ligger bag prissætningen, men at vi også får gjort op med non disclosure agreements, altså hvor vi ikke kan se, hvilke priser andre lande forhandler, og det bliver dermed til hinder for åbenhed om prissætning.
Magnus Heunicke (S), 2020-01-24:
Ja, det kunne man sagtens forestille sig.
Det, jeg har lagt op til, også i min tale, er, at Folketinget nu har fået, og det var på min foranledning, både en skriftlig og en mundtlig gennemgang af evalueringen af Medicinrådets arbejde.
Evalueringen dér har jo ikke fundet noget grundlag for på nuværende tidspunkt at ændre i den måde, man håndterer medicin til sjældne sygdomme på, men de har sat en evaluering af det element, en vurdering af det element, i gang – og den vil jeg anbefale at vi afventer – som man efter 2 års løbetid vil vurdere igen, og det er den vurdering, som jeg vil orientere Folketinget om.
Og som sagt er det, vi kan konkludere lige nu og her på stående fod, at siden man ændrede sin håndtering, har man altså en 100-procentsgodkendelse af de typer medicin, som der har været ansøgt om at få godkendt igennem Medicinrådet.
Martin Geertsen (V), 2020-01-24:
Det kunne jeg aldrig finde på at argumentere imod formanden i forhold til.
Det var bare et spørgsmål om, hvorvidt man overhovedet måtte stille spørgsmål til ministeren i den her runde.
Men det må man altså godt.
Jeg kan forstå, at der er et forslag til vedtagelse undervejs, som regeringen og dens støttepartier har udarbejdet, og i det står der noget om, at ministeren gerne vil holde Sundheds- og Ældreudvalget orienteret om udviklingen i Medicinrådets arbejde.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om ministeren kunne være en lille smule mere præcis omkring det.
Kunne man f.eks. forestille sig, at ministeren gav en kvartalsvis skriftlig redegørelse til Folketingets Sundheds- og Ældreudvalg om udviklingen i Medicinrådets arbejde?
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Tak for det.
Vi har i mange år talt om prioritering af medicin i sundhedsvæsenet.
Hvem husker ikke partiformændene ved forrige valg, som alle svor på, at man ikke skulle sætte pris på, hvor meget et menneske er værd, eller hvad medicinen måtte koste?
Dengang var det både Lars Løkke Rasmussen og Helle Thorning-Schmidt, der direkte sagde, at der ikke skulle prioriteres inden for medicin.
Men da valget var vel overstået, var det jo nemt at få regionerne til at danne et medicinråd, hvor vi så i Sundhedsudvalget sammen med ministeren lavede syv principper for at forhindre, at der blev prioriteret hårdt.
Det var netop om, hvordan man skulle måle på de medicinske behandlinger, der kom.
Så skulle alting være klart, for det var jo hovedsagelig ny og dyr kræftmedicin, der skulle måles op mod.
Det var den diskussion, vi havde.
I Dansk Folkeparti gjorde vi meget ud af, at alle grupper, også de små og sjældne, skulle sikres en prioritering.
Derfor hedder det syvende princip: »Der skal sikres lige adgang for både store og små patientgrupper og tages højde for patienters individuelle behov.
Det skal være muligt ud fra en konkret lægefaglig vurdering at behandle med lægemidler, som er afvist til standardbehandling.
Det gælder eksempelvis i forhold til at kunne yde behandling af høj kvalitet til patienter med sjældne sygdomme eller i forhold til at kunne behandle for at undgå funktionsnedsættelse.«
Nu kan vi jo, efter at forskellige sager er dukket op, se, at man overhovedet ikke overholder det syvende princip.
Det er grotesk, og det er at holde de danske borgere for nar samt en ulykke for de mennesker med en sjælden diagnose samt de pårørende, som i øjeblikket ikke aner, hvor de skal vende sig hen.
Derfor foreslår vi i Dansk Folkeparti, at man enten ændrer Medicinrådets måde at måle ny medicin til sjældne diagnoser på eller helt tager det ud af Medicinrådets hænder og lægger det i Lægemiddelstyrelsen.
Det er det, som F 27 kommer til at handle om.
Mange tak.
Jeg synes, ministeren blander tingene sammen.
Ministeren bliver ved med at sige, at det skal ligge i Medicinrådet, fordi man så kan sammenligne det med den behandling, der findes.
Det er jo ikke det, det drejer sig om.
Det her drejer sig om ny medicin, hvor der ikke findes anden behandling, så der er ikke noget at sammenligne med.
Kan ministeren ikke se, at der er meget stor forskel på, om en diagnose i forvejen har en behandling eller det er en fuldstændig ny behandling, som vi ser i nogle af de tilfælde, der har fået nej, og hvor der heller ikke rigtig foreligger nogen evidens, fordi det er en sjælden diagnose?
Magnus Heunicke (S), 2020-01-24:
Tak for spørgsmålet.
Der er ingen tvivl om, at åbenhed er helt afgørende her, men igen er det vigtigt, at den åbenhed, der er og jo også skal være, ikke taler imod, at vi i Danmark har et system, hvor vi faktisk er lykkedes med at få rabatter, også klækkelige rabatter, dvs. få mere hånd i hanke og mere kontrol med de galoperende medicinudgifter, som i hvert fald alle lande i den vestlige verden i øjeblikket kæmper med.
Derfor kræver det meget omtanke at gå videre med en sådan model, for jeg ville være nervøs for det.
Det kan godt være, at det på globalt plan kunne give nogle gevinster, men hvis det i Danmark på nationalt plan har nogle negative følgevirkninger, vil jeg ikke være parat til det.
Vores sundhedsvæsen er i forvejen presset økonomisk, og det er helt afgørende, at vi ikke slipper grebet i forhold til medicinalindustriens prissætning.
Stinus Lindgreen (RV), 2020-01-24:
Mange tak for det, og tak til ministeren for svaret.
Jeg er fuldstændig enig, og jeg ser ikke nogen faglige argumenter for at trække den her vurdering ud af Medicinrådet, for der skal jo ske en vurdering af effekt over for prissætning.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren om noget.
Ministeren nævnte, som jeg husker det, at ud af de 18 lægemidler mod sjældne sygdomme, der har været vurderet i Medicinrådet, havde de 9 fået delvis eller fuld godkendelse i Danmark.
Mit spørgsmål går på følgende: Hvad med de resterende 9, hvis man havde vurderet dem efter de kriterier, man har indført fra den 1. januar 2019?
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Det er jo en gidseltagning.
Det er jo en gidseltagning af de mennesker, der har en sygdom, når vi siger, at det ikke gør noget, at deres liv går til spilde, for vi vil ikke give den pris, det koster.
Peder Hvelplund (EL), 2020-01-24:
Den undskyldning er selvfølgelig fuldt ud accepteret.
Men det er jo bare sådan i en forhandlingssituation, at den mulighed, vi har for at forhandle som offentlig myndighed eller som sundhedsvæsen, også er at sige, at den pris vil vi ikke acceptere.
Det er jo forudsætningen i en forhandling.
Det, vi har at true med i en forhandling, er at sige, at den pris er vi ikke villige til at acceptere; den vil vi ikke betale.
Og der ville det jo styrke vores position, hvis det var sådan, at vi kunne se baggrunden for, at f.eks. Novartis prissætter så højt, som de gør.
For så ville vi kunne sige, at det her er en ublu prissætning.
Derfor kræver en forhandling med medicinalindustrien jo, at man også har det redskab at sige, at prisen er for høj.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Jeg er helt enig i, at der også er skurke i lægemiddelindustrien, som sætter deres priser alt for højt, men det gør jo også, at vi skal være bedre til at forhandle.
Det er, som om vi bare lukker af, når vi siger nej til medicin, og så gør vi ikke andet.
Der synes jeg jo godt, at vi kunne gøre os nogle anstrengelser.
Man kunne lave aftaler med dem, og vi ved, at vi har no cure, no pay, eller der kunne være andre måder at afgøre det på.
Det synes jeg er en skam, for du giver ikke noget håb til de mennesker, der får et afslag fra starten.
Der kunne man godt sætte ind på andre måder.
Jeg undskylder, at Enhedslisten var de eneste, jeg havde glemt at sende forslaget til vedtagelse til.
Peder Hvelplund (EL), 2020-01-24:
Nu vil jeg bare lige sige, at nu nævnte ordføreren, at ingen havde svaret.
Vi har ikke fået noget forslag til vedtagelse, så derfor har vi selvfølgelig heller ikke svaret på det.
Nu nævnte ordføreren selv Luxturna f.eks., som jo er et præparat, som er dyrt, og hvor der i hvert fald er en formodet effekt.
Det er selvfølgelig også et af problemerne med de sjældne diagnoser, at det er svært at skaffe tilstrækkelig evidensgrundlag for, hvor godt det virker.
Men i forhold til Luxturna ved vi, at Novartis, som producerer det, selv hvis de halverede prisen, stadig væk ville have en stor fortjeneste på det.
Vil fru Liselott Blixt ikke anerkende, at der også er en problemstilling i forhold til medicinalindustriens prissætning, for hvis de satte prisen til at være dobbelt så dyr, som den kunne være, og stadig væk havde en fortjeneste, ville der i princippet være to, der så ville kunne få medicin, eller de patienter, der har brug for den, ville måske kunne få behandlet begge øjne i stedet for kun det ene?
Så anerkender ordføreren ikke, at der er et problem i forhold til medicinalindustriens prissætning?
Stinus Lindgreen (RV), 2020-01-24:
Mange tak for det.
Og tak til ordføreren for at rejse sagen.
Jeg synes, det er en utrolig vigtig problemstilling at debattere.
Jeg har lige et spørgsmål omkring det syvende princip.
Fru Liselott Blixt nævner jo ganske rigtigt, at der har været kritik fra bl.a. Lægevidenskabelige Selskaber og Danske Patienter af, at det ikke bliver anvendt hyppigt nok, i forhold til hvad der var intentionen.
Men ordføreren siger også, at de nye metoder ikke vil påvirke det.
Men hvis de nye metoder betyder, at flere lægemidler vil blive godkendt af Medicinrådet, vil det jo ikke være lige så nødvendigt at bruge det syvende princip lige så ofte ude i afdelingerne.
Er det ikke korrekt?
Magnus Heunicke (S), 2020-01-24:
Vi er inde og tale om tekniske vurderinger, netop lægefaglige vurderinger.
Men det, vi har fået oplyst, og det, jeg kan oplyse Folketinget om, er, at sidst på året vil Medicinrådet udarbejde et grundigt notat til Danske Regioner omkring effekten af den nye tilgang til medicin til sjældne sygdomme.
Det er sådan, at virksomheder, der mener, at der er behov for en ny vurdering – det kan jo være nogle af dem, der har fået nej hidtil; det kan være, at der foreligger nye data eller en ny pris eller andet – har mulighed for at indsende en ansøgning på ny til Medicinrådet, og den vil så blive vurderet efter de nye kriterier.
Og det vil jo være det allerbedste svar på ordførerens spørgsmål, for så vil vi jo kunne se, om det har haft en reel effekt, i forhold til hvordan det blev vurderet med den tidligere metode.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Det er jo klart, at hvis der er flere produkter, der bliver godkendt, vil der ikke være de samme udfordringer – det siger sig selv.
Jeg ved så ikke, om man har prøvet at gå de gamle produkter igennem med den nye metode, men det ved spørgeren måske noget om.
Jeg synes bare, det er underligt, at verden omkring os bruger de her medicinpræparater, og at vi efterhånden er det eneste land, som ikke bruger f.eks. Spinraza.
Mange tak for et fint svar.
Kunne ordføreren forestille sig et råd i rådet, hvor man ligesom har sjældne sygdomme i en gruppe for sig, ligesom man i hvert fald nu har prøvet at lave en anden udformning af måleinstrumenter, men hvor man også kigger på økonomien?
For noget af det, vi hører ude på sygehusafdelingerne, er, at man, når man skal have dyr medicin, så skal vælge mellem to sygeplejersker eller medicinen, og det er også en af grundene til, at vi vil trække det ud.
For det er jo mange gange også det, man tænker på i regionerne, altså at der, når man får dyr medicin, så er noget andet, man ikke har råd til.
Så vores opfordring var netop også at få lavet noget selvstændig økonomi, som man lagde ud til sjældne sygdomme.
Stinus Lindgreen (RV), 2020-01-24:
Man kan jo forestille sig meget og uden at have et helt konkret forslag er det svært at sige definitivt ja eller nej til det.
Jeg vil blot sige, at det at trække vurderingen et andet sted hen ikke løser problemet, i forhold til hvordan vi skal vurdere det, og jeg mener, at vi kan komme lige så langt inden for Medicinrådets rammer ved at ændre på, hvad det er, vi stiller af krav til vurderingen.
Som jeg nævnte, er der jo anerkendte, velkendte måder at måle medicin på, hvor der ikke er et andet præparat at måle det op imod, hvor man ser på, hvad der ville ske, hvis man ikke gjorde noget.
Nu skal vi her ikke gå ned i detaljer, men der er en måde at gøre det på, hvor man ikke nødvendigvis kan lave et stort velkontrolleret randomiseret studie, som vi kender det fra andre sygdomsområder, og hvor man ikke nødvendigvis måler et præparat op mod et gammelt.
Så metoderne er der, og jeg ser ingen grund til at mene, at de metoder ikke kan føres ind i Medicinrådet af de eksperter, vi har siddende der.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Så de svageste har også et talerør.
Det har de i mig.
Så det skal ikke komme an på det.
Henrik Dahl (LA), 2020-01-24:
Jeg ser det mere som udtryk for den stærkes ret, at nogle har mulighed for at kæmpe for et medicinsk præparat lige præcis herinde i Folketingssalen, fordi de har en fortaler.
Hvad med alle dem, der ikke har en mf'er, der vil kæmpe for deres præparat?
De bliver ikke stillet særlig godt i den her situation.
Og der synes jeg altså, at vi skal have nogle saglige og faglige måder at prioritere på.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Mange tak.
Jeg vil kun takke for debatten.
Jeg er glad for, at der er nogle, der synes, at det har været en vigtig debat.
Jeg er da trist over, at der er nogle, der føler, at det er spild af tid at tale om nogle borgere, som falder mellem to stole.
At jeg nævner to forskellige medicinprodukter er, fordi det er dem, der er eksempler på, hvad vi også vil kunne se i fremtiden.
Det er også nogle af de eksempler, der gør, at jeg kæmper for de her mennesker.
Jeg bruger mere end halvanden time på en dag på at kæmpe for de her mennesker.
Jeg har brugt 12 år for at kæmpe for de mennesker, som mange andre bare synes er ligegyldige, og som man ikke ønsker at hjælpe.
Derfor synes jeg da også, at det er en skam, at man som minister ikke siger: Hvad kan jeg gøre?
I stedet for lægger man bolden ovre hos regionerne, ovre hos Medicinområdet.
Det fritager ikke ministeren for ansvar.
Jeg vil blive ved med at holde ministeren op på det, og det er jo ikke sidste gang, vi kommer til at diskutere det her.
Tak for debatten.
Den har været spændende, uanset hvad man synes.
Borgerne ved lidt mere om, hvordan man vil prioritere herindefra, og så kan de jo tage bestik af det.
Men tak for debatten.
Magnus Heunicke (S), 2020-01-24:
Jeg er i hvert fald enig i det, der blev til spørgsmålet, nemlig at medicin skal prioriteres og vurderes på steder, hvor vi har vores lægefaglighed, og hvor man jo samler og belyser effekter og bivirkninger ud fra lægefagligheden, og det er jo præcis det, Medicinrådet gør.
Jeg synes måske, at karakteristikken af debatten er lige vel forsimplet, for der er nogle meget relevante og meget interessante principper i spil her, og dem synes jeg der har været en god debat om.
Og det klæder Folketinget også at tage fat på de store principper, der ligger bag så vigtigt et element som prioritering og vurdering af medicin.
Henrik Dahl (LA), 2020-01-24:
Tak for det.
Tilsyneladende har vi haft en debat på over halvanden time, der i virkeligheden drejer sig om et enkelt konkret medicinsk præparat.
Det vil altså sige, at vi har brugt halvanden time på lobbyvirksomhed for et konkret medicinsk præparat.
Har ministeren den samme holdning som mig, nemlig at det er en dårligere metode til at prioritere medicin end den metode, vi har i dag?
Martin Geertsen (V), 2020-01-24:
Vi er sådan set i store træk enige i regeringens håndtering af det her spørgsmål.
Jeg vil godt vende lidt tilbage til det formalistiske omkring den måde, man har håndteret den her debat på fra regeringens side.
Jeg skal bare høre ministeren, om det vil være regeringens arbejdsmetode fremadrettet udelukkende at basere sine forslag til vedtagelse i forbindelse med forespørgselsdebatter på sit eget parlamentariske grundlag.
Kasper Sand Kjær (S), 2020-01-24:
Tak for ordet.
Jeg tror, at jeg taler på vegne af rigtig mange både kommende, nuværende og tidligere studerende, når jeg siger, at i dag er en rigtig stor dag.
Den har været længe ventet, for i dag førstebehandler vi lovforslaget om at afskaffe uddannelsesloftet.
Lovforslaget er en udløber af finanslovsaftalen for 2020, og med det lovforslag genindføres retstilstanden fra før den 1. februar 2017.
I praksis betyder det, at det igen vil være muligt at gennemføre mere end en fuldt statsfinansieret videregående uddannelse.
Har man allerede gennemført en videregående uddannelse, får man nu muligheden for at gennemføre en ny uddannelse af samme eller kortere længde.
Det lovforslag, vi behandler i dag, handler om alle de unge, hvis drømme har ændret sig, fordi de er blevet klogere og ønsker at skifte spor.
Det handler om de unge, som oplever, at det er svært at finde et job med den uddannelse, de har gennemført.
Det handler om de unge, som ser spændende muligheder i at kombinere den uddannelse, de allerede har taget, med en anden og måske ny uddannelse.
Det handler om alle de unge, som slet og ret bare har valgt forkert i første omgang.
Uddannelsesloftet har vist sig at være et benspænd og en kilde til frustration.
I dag siger vi meget klart til alle de unge, at det er okay at vælge forkert, det er okay at vælge om, det er okay at blive klogere.
Alt for mange unge oplever i dag at føle sig presset – presset af at skulle præstere, at skulle finde den rigtige vej i livet i første hug og af at skulle være en succes.
Med afskaffelsen af uddannelsesloftet letter vi en del af presset på en generation, hvor der er alt for mange, der er ramt af tvivl, stress og angst, og hvor der er alt for mange, som er ramt af præstationspres.
Afskaffelsen af uddannelsesloftet gør det jo ikke alene, men det er et vigtigt skridt på vejen til at sætte den unge generation fri af præstationsræset.
For når man er ung, skal man have lov til at eksperimentere, man skal have lov til at prøve sig selv af og tage chancer.
Det er det eneste ansvarlige signal at sende til de tusindvis af unge, som er ramt af tvivl.
Derfor er det mig altså også lidt en gåde, at Venstre i dag stik imod løfterne i valgkampen øjensynligt har tænkt sig at være imod lovforslaget om at afskaffe uddannelsesloftet.
Hvorfor er det, at Venstre ikke vil være med til at lette lidt af presset på de unge og de studerende?
Hvorfor er det, at Venstre ikke vil være med til at sende det meget klare signal til landets unge om, at det er okay at vælge forkert?
Det håber jeg vi kan få nogle svar på i dag, ikke mindst af hensyn til alle de elever og studerende og unge, som måske satte deres kryds ved Venstre ved sidste valg, bl.a. fordi Venstre sagde, at de gik til valg på at afskaffe uddannelsesloftet.
Jeg håber, vi får nogle svar fra Venstre i dag på nogle af de spørgsmål.
De har stillet sig op og forklaret, hvorfor uddannelsesloftet har haft urimelige konsekvenser, hvorfor det har sendt de mest uheldige signaler til deres generation.
Dem synes jeg vi skylder en særlig tak i dag, for
Socialdemokratiet støtter helhjertet lovforslaget.
Tak for ordet.