Søren Søndergaard (EL), 2020-12-21:
Og det gælder så heller ikke det såkaldte strategiske partnerskab – det er også underlagt en menneskerettighedsovervejelse, det skal foregå i respekt for menneskerettighederne?
Intet land i verden – og heller ikke et lille land langt væk – kan forholde sig til verden uden at forholde sig til Kina, Riget i Midten, og det gælder også for Danmark.
Hvad enten vi kan lide det eller ej, repræsenterer Kina en stor del af fremtiden.
Ikke alene har landet den største befolkning, måske snart overgået af Indien, men landet har også verdens næststørste bruttonationalprodukt.
Når det gælder reel købekraft, viser en nylig rapport fra Verdensbanken, at Kina allerede har passeret USA, og når det gælder bruttonationalproduktet, er det kun et spørgsmål om tid.
Inden for de næste 10 år vil Kina passere USA som verdens største økonomi.
Det er klart, at den udvikling ikke vækker lige stor glæde i alle kredse, især ikke i USA.
Under præsident Trump har, jeg vil sige hetzen mod Kina nået nye højder, og hysteriet om truslen fra Kina har været til at tage og føle på, ikke mindst fordi Trump mere end nogen anden har undergravet de internationale institutioner og aftaler, som fremover vil være de eneste midler til at inddæmme Kinas øgede magt.
Efter Enhedslistens opfattelse skal Danmark under ingen omstændigheder gøre sig til et redskab for det projekt.
Men det betyder jo ikke, at der ikke er kæmpeproblemer med det kinesiske regime, for det er der.
Først og fremmest er der undertrykkelsen af menneskerettighederne i selve Kina, opbygningen af et overvågningssamfund, mangel på ytringsfrihed, fængsling af systemkritikere, undertrykkelse af lejlighedsvise oprør – det er jo en helt forkert opfattelse, at der ikke er modstand og oprør i Kina, dem er der dagligt masser af, som bliver undertrykt – forfølgelse af nationale og religiøse mindretal, f.eks. uighurerne, og nu senest den voldsomme undertrykkelse af demokratibevægelsen i Hongkong.
Men der er jo også det kinesiske regimes stadig mere omfattende forsøg på ikke bare at påvirke andre lande, f.eks. gennem silkevejsprojektet, men også på nogle områder at påtvinge dem deres vilje, især når det gælder forhold, som omfatter Kina.
Hvis nogen tror, at man i længden kan overvinde de her problemer med sanktioner, så siger jeg: god fornøjelse.
Jeg tror ikke på det.
På sigt er den eneste løsning – den eneste løsning – at det kinesiske samfund gennemgår en transformationsproces, hvor demokrati og menneskerettigheder styrkes, og hvor den voksende sociale ulighed begrænses.
Og det er lige præcis derfor, det er så afgørende, at vores politik i forhold til Kina altid – altid – tager sigte på at støtte de folk, som arbejder for den udvikling, og at vi kritiserer regimet, når det går i den modsatte retning, ikke fordi vores kritik i sig selv holder Xi Jinping søvnløs om natten, han er formentlig ligeglad, men fordi den er afgørende for at give styrke til de kinesere, f.eks. senest i Hongkong, som repræsenterer en mere demokratisk fremtid.
Så er vi fremme ved dagens to forslag til vedtagelse.
På flere punkter er de jo ens.
På den ene side, i det ene spor, er vi enige om at kritisere menneskerettighedssituationen i Kina og tage det op i forskellige internationale fora, f.eks. FN's Menneskerettighedsråd.
I det andet spor er vi også enige om – Kinas voksende betydning taget i betragtning – at tillægge Danmarks strategiske partnerskab med Kina stor betydning.
Men den store forskel er, om der er tale om to adskilte spor, hvor hvert spor kører sideløbende og aldrig mødes, eller om også det strategiske partnerskab skal inddrage menneskerettighederne.
Der kan man jo ikke forklare det med, at det har stået 17 gange i det tidligere afsnit, for det står ikke i afsnittet om det strategiske partnerskab.
Der må man forklare, om det er en fejl, eller om det er, fordi man mener det.
Hvis det er en fejl, okay, så kan vi sikkert godt overbevise os selv om, at vi skal stemme for flertallets forslag til vedtagelse i morgen, men hvis man mener det, så bliver det i hvert fald ikke med min stemme, at det forslag til vedtagelse bliver vedtaget.
Det forslag til vedtagelse, som jeg har stillet sammen med Uffe Elbæk og Alternativet, står utvetydigt på den sidste fortolkning.
Vi vil ikke igen have en situation, hvor menneskerettighederne forsvinder, i takt med at pandadiplomatiet vokser, hvor repræsentanter for det officielle Danmark ikke kan mødes med forfulgte demokratiforkæmpere, eller hvor politiet bliver sat til at fjerne Tibetflag fra en lovlig demonstration for ikke at skade det strategiske partnerskab.