Henrik Dahl (LA), 2019-10-24:
Tak til ministeren og ordførerne for nogle tankevækkende indlæg og en tankevækkende debat.
Og det er dejligt at se så mange af udenrigsordførerne fra den forrige valgperiode igen.
Jeg kunne ikke undvære det gode selskab, så her har I mig tilbage.
Der er ingen tvivl om, at situationen i det nordlige Syrien er alvorlig, og der er heller ikke tvivl om, at Danmark gør sit yderste for at påvirke situationen i en gunstig retning.
Det har vi hørt ministeren fremlægge.
Om vi kan gøre en reel forskel uden politisk vilje fra en eller flere stormagter kan man være lidt bekymret for.
Det fremgår også af diskussionen.
På grund af interne forhold i mit parti, som I har kunnet læse om i medierne, fik jeg først overdraget ordførerskabet og dermed sagen her så sent som i går.
Og derfor blev jeg nødt til at snyde lidt med hensyn til forberedelse, og det gjorde jeg ved at se på, hvad jeg selv har sagt tidligere i den her sag.
I det nummer af tidsskriftet Ræson, der udkom den 12. maj 2011, altså for snart 8½ år siden, prøvede jeg noget farefuldt, nemlig at se frem til året 2020, og det er jo altså et år, der nu ligger mindre end 3 måneder ude i fremtiden.
Det skete i en artikel, som hed »Det bliver 10 hårde år«.
Jeg citerer fra min egen artikel: »Vel presses USA af problemkomplekset dårlig økonomi/realitetsfornægtende politikere og af nye, internationale spillere, men at det skulle gå så galt, at vi ikke længere lever i en amerikansk domineret verden i 2020, har jeg svært ved at se for mig.
« Det er jo et citat, som viser, at det kan være svært at spå om fremtiden, for har USA en svag økonomi?
Nej, det kan man ikke sige.
Men der er nu også nogle elementer i citatet, der ikke er så skæve.
Har USA realitetsfornægtende politikere?
Er der kommet nye internationale spillere?
Både-og
– Rusland og Iran har været der hele tiden, men de har fået en meget stærkere rolle og for Ruslands vedkommende også en meget anderledes attitude, end man havde dengang
Og så er man jo desværre også nødt til at kalde Islamisk Stat for en ny international spiller.
Og så er der den centrale påstand for hele regionen efter det arabiske forår, og her er jeg så uenig med hr. Uffe Elbæk, kan man godt høre, for den centrale prognose er jo: Skal vi ikke gætte på, at regionen synker ned i kaos, og at de mest velorganiserede, hvem det så end er, på et eller andet tidspunkt sætter en stopper for det?
Den 8½ år gamle prognose har jo desværre vist sig at være rigtig.
Syrien er et land, der er sunket ned i kaos, og nu sætter de mest velorganiserede, nemlig Tyrkiet i forståelse med Rusland og Assad-regimet, en stopper for det kaos.
Det sker med USA's accept, og Europa kan ikke rigtig gøre noget ved det.
Man kunne godt gøre sig lystig over en mere krigerisk retorik fra Enhedslisten end sædvanlig, men det vil jeg ikke gøre, for Enhedslisten er jo havnet det samme sted, som Danmark er havnet mange gange, nemlig i det, man godt kan kalde ad hoc-forslag – til en vis grad båret af følelser og ikke en del af en samlet dansk forståelse eller en samlet strategi.
Det er jo et svært spørgsmål, som det aldrig er lykkedes for Danmark eller et vestligt land at svare på, når det gjaldt Mellemøsten.
Så jeg vil bruge resten af min taletid på at lancere et forslag, som generalsekretæren for Atlantsammenslutningen, Lars Bangert Struwe, fremsatte i Ræson den 12. juli 2019.
Forslaget går ud på, at Danmark udvikler en egentlig Mellemøsten-strategi, for Struwe har jo ret i, at Danmark har ikke en Mellemøstenstrategi.
Og det har vores tidligere engagementer i regionen båret præg af, og det bærer den her debat også præg af.
Så må jeg ikke opfordre til, at vi tager det alvorligt.
Danmark har, som Lars Bangert Struwe siger, brug for en Mellemøsten-strategi.
Udenrigsministeren er manden, der kan sætte projektet i værk.
Jeg håber, det bliver til noget.
Tak for ordet.