Josephine Fock (ALT), 2018-09-06:
Tak for det.
Sommeren 2018 gav sved på panden og blev på mange måder en af de varmeste og vildeste af slagsen, på godt og ondt.
For en ivrig vandhund og en meget ivrig sejler som mig har det været fantastisk med de mange solskinsdage og de høje badevandstemperaturer, det vil jeg ikke lægge skjul på.
Jeg har simpelt hen ikke tal på, hvor mange dukkerter jeg har taget, og hvor mange timer jeg har brugt til søs i min sejlbåd, som er en lille Spækhugger, men det er mange.
Jeg har også nydt mine løbeture langs Amager strand, hvor der har været fyldt op med glade badegæster, som dagligt valfartede til stranden, og som nød det fantastiske, dejlige blå vand, som næsten dannede en sydlandsk ramme om Øresund.
Så som så mange andre har jeg nydt sommeren i fulde drag, men jeg må også erkende, at inde bag glæden er der dukket en betydelig bekymring op over de tilstande og temperaturer, som jeg har været vidne til, og som vi alle sammen har været vidne til.
Sommeren har jo meget mere på samvittigheden end de smukke solskinsdage.
Den har budt på varmerekorder og vildt vejr, tørke og tørstende træer, iltsvind i fjorde og i farvande, gule græsplæner, knastørre køkkenhaver, landbrugsjord så hård som sten, hvilket har gjort, at landmænd har været nødt til at slå deres dyr ihjel, fordi foderet var visnet, og 250 danske menneskeliv er ifølge Statens Serum Institut omkommet på baggrund af hedebølgen.
Jeg ved godt, at man ikke med sikkerhed kan udlede, at det er en en til en-effekt, altså at det alt sammen skyldes menneskeskabte klimaforandringer, men de senere års udvikling har efterhånden gjort det klart, at den globale klimakrise har konsekvenser for os alle sammen, der lever her på planeten, og nu er konsekvenserne også for alvor kommet til Danmark.
Det er ikke længere noget, der kun foregår i Grønland og på Nordpolen, og det er heller ikke noget, vi kun kan læse om i tykke rapporter fra FN, Klimarådet eller ngo'er.
Klimaforandringerne er virkelige,
og de sker lige for øjnene af os, lige nu og her – tæt på i Danmark og langt væk i andre lande.
Vi har hørt om enorme skovbrande i Portugal, Tyskland og Californien.
Vi har sågar hørt om politihunde i Europa, som har fået sko på, fordi asfalten var for varm.
Vi læser om bekymrede forskere, som dagligt slår alarm over havene, der stiger, og isen, der smelter, om bedsteforældre og børn, som demonstrerer og strejker, fordi de ikke føler, at deres politikere tager klimakrisen alvorligt.
Vi ser med vores egne øjne, hvordan jorden bliver gold og død, og vi hører med vores egne ører, hvordan lyden af syngende sanglærker og summende bier stille forstummer.
Ja, og så mærker vi jo mere og mere på egen krop, hvordan luften og drikkevandet forurenes af partikler, pesticider, og hvordan de stigende temperaturer påvirker os fysisk i form af forbrændinger, solstik, hedeslag og altså i værste fald i form af døden.
Vi står bogstavelig talt på en brændende platform.
Kloden brænder.
Forskerne slår alarm og fortæller os igen og igen, at vi ikke kan fortsætte som nu, at vi kun har ganske få år tilbage til at vende udviklingen, men alligevel ser vi stadig, hvordan nogle her på Christiansborg vender det døve øre til, selv om klimakrisen for alvor banker på døren.
Det er desværre også det indtryk, jeg står tilbage med efter at have læst regeringens finanslovsforslag.
Jeg mener ikke, og vi i Alternativet mener ikke, at man tager tilstrækkelig hånd om udfordringerne.
Man løfter ikke det ansvar, som jo flere og flere siger vi er den sidste generation der skal bære.
Helt ærligt, det er bare ikke godt nok, hvis man ønsker at være en ansvarlig regering, for det forudsætter som minimum, at man gør en seriøs indsats for, at der er en beboelig planet til vores børn og børnebørn.
Og regeringen siger ellers ofte, at den arbejder seriøst for at sikre planeten og vores børn og børnebørns fremtid.
Derfor blev jeg faktisk også bedrøvet, da jeg læste finanslovsudspillet.
For det er rigtigt nok, at det er 1 mia. kr., men det er altså kun 250 mio. kr. om året til natur, miljø, klima og gastronomi.
Ja, den kritik har også lydt fra vores egen klimavismand Peter Birch Sørensen, og i Alternativet vil vi gerne nikke genkendende til den kritik.
Og derfor er det faktisk heller ikke det, der står i selve finanslovsudspillet, som bekymrer mig allermest.
Det, der bekymrer mig allermest, er alt det, der ikke står der.
Det er de milliarder til klimaet og den grønne omstilling, som regeringen har valgt ikke at prioritere, og det er endda på et tidspunkt, hvor regeringen bryster sig af, at økonomien er i fremgang og har det fremragende.
Det undrer mig, hvor milliarderne til regeringens ambitiøse klimaplan er blevet af, for man kan ikke nå ret langt for 250 mio. kr. om året.
Det samme kan vi i øvrigt sige om de 135 mio. kr. til ekstra klimabistand, som også er for lidt, og som i øvrigt bliver taget fra den udviklingsbistand, som vi har lovet at bidrage med i FN.
Vi har lovet, at de her penge skal være nye og ud over udviklingsbistanden.
Overordnet set er finanslovsforslaget for mig et tegn på, at Danmark har brug for en ny regering – en ny regering, som sætter hensynet til vores planet, ikke mindst vores klima, vores natur, vores drikkevand og vores økosystemer, over alle andre hensyn.
Og det er derfor, at vi i Alternativet har valgt at pege på os selv til det kommende folketingsvalg.
Det er også derfor, at vi i vores eget regeringsprogram har valgt at afsætte 80 mia. kr. ekstra til grøn omstilling over 4 år og 10 mia. kr. til ekstra klimabistand og yderligere 10 mia. kr. til at forbedre den offentlige transport.
Det er mange penge.
Vi kan finde finansiering til dem.
Og helt ærligt, det skal koste noget at sikre planeten og vores børns fremtid.
Hvis jeg så vender opmærksomheden mod nogle af de ting, der rent faktisk er blevet plads til i regeringens udspil, så er der nogle elementer, som jeg også mener fortjener ros.
Det er nogle af de helt konkrete redskaber, man har lavet på naturområdet, f.eks. udlægning af arealer med urørt skov, og det er noget af det, som vi i Alternativet også har foreslået.
Det er gode redskaber, men igen gælder det, at ambitionerne er for lave og pengene for få.
For det undrer os, at regeringen vil bruge 54 mio. kr. på et vildsvinehegn, som de fleste eksperter er enige om ikke virker, hvorfor det virker til at være spild af penge.
Det undrer os også, at regeringen vil svække den offentlige trafik i yderområder ved at skære ned på bevillingerne til bustrafik og kollektiv trafik.
Og nu, hvor vi er ved trafikken og transportpolitikken, vil jeg gerne understrege, at vi i Alternativet stadig væk mener, at det er en fejl at fastholde afgiftsstigningerne på elbiler af den simple årsag, at flere elbiler på vejene er afgørende for, at vi omstiller samfundet til vedvarende energi.
Så kan jeg heller ikke lade være med at nævne besparelserne på kultur, uddannelse og erhvervsskoler.
Det er helt fint, at regeringen vil investere mere i erhvervsuddannelserne, at studerende kan tjene mere i SU, og at der bliver flere pædagoger i daginstitutionerne – og vi har, som flere sikkert ved, selv foreslået at afsætte 800 mio. kr. ekstra til erhvervsuddannelser og 11 mia. kr. til bedre daginstitutioner og flere pædagoger.
Og i kroner og øre har regeringen allerede sparet 3 mia. kr. på uddannelsesområdet, siden den tog over i 2015. Kigger vi på kulturen, er det noget nær det samme, der gør sig gældende.
Her er situationen, at finansministeren med den ene hånd deler gaver ud for 400 mio. kr., mens han med den anden hånd planlægger at indkræve endnu større besparelser.
Så hvis jeg her til sidst skal gøre status over regeringens udspil, kan jeg ikke lade være med at tænke tilbage på sommeren 2018, for det samme, som man kunne sige om sommeren, nemlig at den var både god og dårlig, kan man sige om regeringens udspil.
Men overordnet har sommeren, når alt kommer til alt, ikke været god for os, og det er det her finanslovsudspil heller ikke.
Jeg er igen bekymret, fordi regeringen derudover også sparer på kultur, uddannelser og skoler, altså på vores børns fremtid ved manglende investeringer i den.
Så er jeg jo selvfølgelig meget bekymret for, at vi ikke tager klimakrisen alvorligt.
Vi er simpelt hen for uambitiøse.
Pengene er langtfra nok, som regeringens klimarådgiver siger, og den holdning tror jeg faktisk klimarådgiveren deler med en stor del af danskerne.
Flere og flere meningsmålinger viser jo nemlig, at borgerne i stigende antal mener, at den grønne dagsorden skal prioriteres højere.
Det har forskerne råbt op om i årevis uden held, men måske vil opfordringen, opråbene fra en bekymret befolkning nu trænge bedre igennem.
I hvert fald bliver mere og mere tydeligt, at kampen for klima, miljø og natur også handler om kampen for livet og en beboelig planet, og det er immer væk ikke så lidt.
Hvis det ikke er værd at kæmpe for, ved jeg egentlig ikke, hvad der er.
Men det kræver altså mere end skåltaler og fine ord.
Det kræver handling, det kræver penge – mange flere penge end det, som regeringen har afsat i det udspil, vi diskuterer her i dag.
Og i sidste ende skal vi huske på, at forskellen på at gøre noget og at gøre nok er det, der afgør vores fælles fremtid.