Preben Bang Henriksen (V), 2018-05-15:
Tak for det.
Det forslag, vi debatterer her i dag, vedrører spørgsmålet om forbrugerbeskyttelsen ved køb af elektriske apparater, uden nærmere definition i øvrigt.
Det er et spørgsmål om, om der skal indføres et forbud mod, at producenter bevidst designer produkterne til at have en begrænset levetid, om det skal forbydes at tage gebyr for undersøgelser inden for reklamationsperioden, om reklamationsperioden skal forlænges, og endelig om, om producenten skal pålægges at oplyse om produktets levetid.
Det er jo mange forskellige ting, vi har fat i her.
Med hensyn til det første – om vi her i Folketinget bør regulere, dvs. forbyde, elektriske apparater, der bevidst er designet til at have en begrænset levetid – vil jeg sige, at jeg måske ikke er tilpas meget inde i den her filosofi.
For i min liberalistiske hjerne – liberalistisk om nogen, vil nogle nok sige – hænger det sådan sammen, at laver man noget skidt, har man en dårlig forretning ud af det, men laver man noget godt, så har man en god forretning.
Og jeg må sige, at det kommer som lidt af et chok for mig, at der skulle være så stor en erhvervsmæssig aktivitet i at lave noget, der bryder sammen efter en vis periode.
Jeg tror altså, at markedet vil indstille sig på det, og jeg tror, at den, der laver noget skidt, alt andet lige vil have en dårligere forretning ud af det.
Så jeg mener egentlig ikke, at der er begrundelse for yderligere regulering.
Lad mig så lige sige, at vi ikke er i en retsløs situation på det her område.
Der gælder forbrugerkøbsregler, og den, der bevidst designer noget til at gå i stykker efter en kortere levetid, end man normalt kan forvente, gør sig skyldig i svig – han gør det jo bevidst – og derfor vil det kunne udløse både erstatning, omlevering og mange andre skrækkelige ting.
Så jeg mener ikke, at der er behov for yderligere tiltag for at begrænse den aktivitet, som forslagsstillerne her gør gældende finder sted.
I spørgsmålet om gebyr for reklamationsundersøgelser må jeg henvise til det, justitsministeren allerede har redegjort for.
Er der tale om en berettiget reklamation, er der allerede i dag forbud mod at tage gebyrer.
Og var der ikke hold i det, man kom med, altså var der ikke noget i vejen, så kunne man tage et gebyr.
Det sidste er jo nærmest en nødvendighed, for ellers kan man jo gratis for en selv sende alting ind til undersøgelser.
Det bliver jo bare gratis i første omgang, men det bliver ikke gratis i den sidste ende, hvilket flere andre talere har været inde på.
Der er kun én til at betale gildet, og det er forbrugeren.
Så varen vil alt andet lige blive dyrere.
Så taler man om at forlænge reklamationsperioden, der i dag er på 2 år.
Ja, det er jo en balanceakt, hvor lang reklamationsperioden skal være.
Det er sådan i dag, at det er forbrugeren, der skal bevise, at der var en fejl på leveringstidspunktet, og det er meget rart at have en reklamationsperiode på 5 år eller sådan noget, men jo længere den er, jo vanskeligere bliver det jo altså at føre det bevis.
Så jeg er bange for, at det bliver sådan en lovgivning på det her område, der ikke rigtig får nogen betydning.
Det, der derimod har betydning, er jo, at bevisbyrden ligesom er vendt de første 6 måneder, sådan at er der noget galt, så har sælgeren bevisbyrden for, at fejlen ikke var til stede på købstidspunktet.
Det sidste element er, at man skal pålægge producenten at oplyse om produktets levetid, og det har jeg bestemt en vis forståelse for.
Jeg tror, det er sådan, at i nogle typer af handler findes den forpligtelse allerede nu.
Men selvfølgelig er det da, ligesom når man køber en karton mælk, rart nok lige at vide, hvor længe det kan holde – og så meget desto mere, hvis man betaler meget, meget mere for den pågældende genstand.
Så på det område kan jeg umiddelbart have en vis sympati for forslaget, men jeg kan ikke rigtig overskue konsekvenserne.
Det glæder jeg mig til at kigge nærmere på i udvalget.
Men på det foreliggende grundlag kan Venstre ikke støtte forslaget.