runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Naser Khader (KF), 2019-04-25:
Mange tak, formand.
Jeg vil også takke hr. Holger K. Nielsen for mange års indsats her på Borgen.
Jeg glæder mig til at læse hans erindringer.
De vil være historiske, så tak for indsatsen.
Noget af det sværeste, synes jeg, ved at være beslutningstager her er faktisk at sende unge danskere ud i verden for at forsvare Danmarks interesser og Danmarks sikkerhed.
Det er jo sådan i dag, at Danmarks interesser og Danmarks sikkerhed er ude i verden.
Og vores unge soldater gør altså en enorm indsats.
De bliver rost, når vi mødes med vores allierede, de er topprofessionelle.
Vi sender dem ikke kun i krig, vi sender dem også ud for at skabe fred og stabilitet, og i øjeblikket har vi også soldater i Irak og Afghanistan, der uddanner sikkerhedsstyrker, så man kan forsvare sig selv i de lande.
Og det er altså vigtigt.
Det forslag, som SF er kommet med i dag, om at pålægge regeringen et princip om et kvalificeret flertal i Folketinget, når vi sender soldater i krig, er et forslag, hvor jeg vil sige: Vi er enige i princippet om, at selvfølgelig skal der være et så stort flertal som muligt, når vi træffer den beslutning.
Det er vigtigt, at så mange partier som muligt er med i det.
Så principielt er vi tilhængere af det.
Men det resultat kan man godt nå til ved at få en grundig demokratisk debat og diskussion om de her ting.
Det bliver alt for firkantet efter vores opfattelse.
Derfor kan vi ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeppe Jakobsen (DF), 2019-04-25:
Tak for det.
Jeg synes, det er pudsigt, at man fra en mand, der har stået i spidsen for et parti, som igennem hele sin levetid har ønsket at skære i vores forsvar, skal høre, at det er ham, der bekymrer sig om soldaterne.
Det er en sjov måde at bekymre sig om soldaterne på, og jeg er ret sikker på, at de soldater, der er i vores forsvar, ikke føler, at man bekymrer sig særlig meget om dem, når man fjerner deres udstyr og fyrer deres kollegaer.
Spørgsmålet til hr. Holger K. Nielsen er: Hvordan skal man sådan helt konkret håndtere det her med at finde ud af, at der er et flertal?
Som jeg kan se det, er den eneste måde, man kan finde ud af det på, hvis man skal henholde sig til grundlovens paragraf om, at vi skal stemme efter vores egen overbevisning, at lægge det ned i Folketingssalen.
Og så kan den situation opstå, at der er et flertal i Folketinget, som regeringen så skal handle i modstrid med.
Synes hr. Holger K. Nielsen, at det er fornuftigt, at det skal foregå sådan?
Holger K. Nielsen (SF), 2019-04-25:
Lige først til de lidt bittersøde bemærkninger om SF's holdning til forsvaret: Vi gik rent faktisk med i forsvarsforliget i 2009, og det var bl.a. for at give bedre udstyr til soldaterne i Afghanistan.
Jeg har hele tiden haft den holdning, at man kan være imod krigen i Afghanistan, men at de soldater, der er der, skal have ordentligt udstyr.
Så den der bemærkning bider ikke på.
Til det med, hvordan man kan finde ud af det, er det klart nok, at det ikke kan blive bestemt af en afstemning her i Folketinget, for så er man jo bundet af det flertal, fordi grundloven er, som den er.
Så det er noget, man skal finde ud af på forhånd.
Det her handler jo om, at regeringen sikrer sig, at den har to tredjedeles flertal, før den sender et forslag i Folketingssalen.
Det er jo det, det handler om.
Kan der så ske tekniske uheld?
Det kan der da godt, men det styrer vi nu meget godt gennem de clearingsordninger, vi har, osv.
Så det handler selvfølgelig om, at man på forhånd har sikret sig, at der er et flertal på totredjedele, før man går videre til Folketinget med det.
Jeppe Jakobsen (DF), 2019-04-25:
Det giver ikke i min optik mere åbenhed omkring tingene.
Det er, at man fører korridorsnak, og så er det først, når man lige er sikker på, at man har to tredjedeles flertal, at man lægger det frem.
Jeg kan ikke se, at det skulle betyde mere åbenhed.
Jeg synes, det er et udtryk for det modsatte.
Ulla Sandbæk (ALT), 2019-04-25:
Der er selvfølgelig den lighed mellem krigsbeslutninger og klimabeslutninger, at de involverer et meget stort antal menneskeliv.
For hvis vi ikke træffer de rigtige klimabeslutninger, står vi over for tørkedannelser, oversvømmelser og naturkatastrofer, som vil få meget, meget store menneskelige omkostninger, og som vil få de flygtningestrømme, vi har set indtil i dag, til at ligne et lille legolandskab.
Så jeg mener ikke, at klimaet er mindre vigtigt end krig, men alligevel vil jeg fastholde, at der kan vi godt bruge et almindeligt flertal.
Anders Samuelsen (LA), 2019-04-25:
Jeg vil egentlig bare ganske kort endnu en gang sige tak for den debat, som hr. Holger K. Nielsen har sørget for at vi har fået i dag.
Det er en fremragende principiel debat, som vi har brug for her i Folketinget og gerne oftere, end dem vi har.
Men så vil jeg også benytte lejligheden til også fra min side nærmest at bøje mig i støvet for den indsats, som hr. Holger K. Nielsen har gjort for det danske folkestyre.
Det er meget få, der kan forlade Folketinget og sige, at man virkelig har været med til at skrive danmarkshistorie.
Det gjorde hr. Holger K. Nielsen ved at stå i spidsen for at finde frem til det nationale kompromis, som har påvirket dansk politik lige siden.
Det er meget få af os, der efterfølgende kan sige, at vi har sat et så markant aftryk – ud over den indsats, som der i øvrigt er blevet gjort fra hr. Holger K. Nielsens side.
Så uanset uenigheder på mange områder kæmpe stor respekt for det – og i bund og grund også en ærgrelse over, at det blev så kort tid i det bedste job, man set fra min stol stort set kan få her i Folketinget, og det tror jeg at vi kan være enige om, nemlig muligheden for at være landets udenrigsminister.
Men der skal lyde en stor tak for den indsats.
Christian Juhl (EL), 2019-04-25:
Det er nu første gang, vi har den her debat i Folketingssalen, vil jeg bare sige.
Vi har haft den i udvalg, og vi har stillet spørgsmål til ministeren, og vi troede da, at vi kunne overvinde dumstædigheden blandt ministre ved at tage det lave niveau af debat.
Nu er vi nødt til at tage et beslutningsforslag her, for bureaukrati skal bekæmpes, overalt hvor det findes.
Kan ministeren forklare mig, hvis en myndighed foreslår, at man skriver fødested »udlandet« eller fødested »Mellemøsten«, hvilken identitetsmulighed der så er i at bruge de to begreber?
Og hvis man samtidig med siger til borgeren: Du kan vælge mellem Mellemøsten og Israel – hvad er det så, man kan bruge i de to ting, når der endda er en valgmulighed, for at identificere den person?
Jeg tvivler i øvrigt på, at nogen myndighed, nogen fornuftig ansat i den danske administration, bruger fødestedet som identifikationsobjekt.
Søren Pape Poulsen (KF), 2019-04-25:
Hele den her diskussion – og jeg skal beklage, hvis jeg gentager mig selv – synes jeg bare at vi har haft før.
Men det er nok, fordi vi har talt om det så mange gange, at jeg også synes, at vi har haft en sag her.
Jeg ved jo godt, at det er lidt de samme argumenter, vi støder på.
Jeg ved godt, at hr. Christian Juhl mener, at det er helt uvirkeligt, så dumstædig det er muligt for regeringen at være i den her sag.
Men vi har det jo nu engang sådan, at når Rigspolitiet kommer med en klar anbefaling, der hedder, at vi skal have ensartethed, systemisk ensartethed, mellem, hvad der står i vores CPR-register, og hvad der står i vores legitimationspapirer, så synes jeg, det giver rigtig god mening, så vi ikke har det på den måde, at man slår en person op i CPR, og der står vedkommende så som værende fra ét sted, og i passet er vedkommende så fra et helt andet sted.
Sådan synes jeg ikke det skal være.
Men hvis hr. Christian Juhl kan overbevise den ansvarlige minister for CPR om, at der skal være ti andre muligheder, og ministeren siger, at det så også er regeringens synspunkt, jamen så bliver der jo de muligheder.
Jeg vil bare have ensartethed.
Jeg vil bare have, at det, der står i CPR, også er det, der står i papirerne.
Anders Samuelsen (LA), 2019-04-25:
Jamen man har jo nogle principper i Folketinget, som man arbejder efter, og som man kan kalde gentlemanaftaler.
Lad os f.eks. tage velfærdsforliget fra 2006.
De partier, der indgår i det forlig, har aftalt, at man ikke bryder det forlig, medmindre der er et af partierne, som før et valg siger, at nu vil vi gerne træde ud af forliget.
Der er jo netop også den mulighed, at man kan gøre det, altså sige, at nu er vi ikke en del af forliget.
Så starter vi forfra efter et valg.
Jeg mener, at den fleksibilitet, som man afskriver sig selv her, for at komme et sted hen, på baggrund af et historisk eksempel eller to, har en for høj pris; der er en for høj pris i forhold til at gå den her meget rigoristiske vej.
Holger K. Nielsen (SF), 2019-04-25:
Det er ikke udtryk for det modsatte.
Det synes jeg er svært at argumentere for.
Men det er da rigtigt nok, at det ikke i sig selv sikrer åbenhed, og det har vi jo også sagt hele tiden.
Med andre ord ville han ikke bare kunne nøjes med Dansk Folkeparti fremover, hvis han ville i krig i Irak.
Det synes jeg er ret vigtigt, også når man tænker på, hvad hr. Jeppe Jakobsen har sagt tidligere i dag om, hvad det danske forsvar skal lave.
Søren Søndergaard (EL), 2019-04-25:
Nej, så vil forslaget aldrig blive fremsat i Folketinget.
Hvis ikke der er den fornødne opbakning, vil forslaget aldrig blive fremsat.
For ingen regering vil selvfølgelig vælge at lade sig stemme ned, medmindre de vil bryde den aftale og udskrive et nyt folketingsvalg, så det vil ikke ske.
Men det, der i øvrigt hedder, at der er nogle aftaler, som går ud over en valgperiode, og som binder langt frem i tiden, og hvor der er et flertal i Folketinget, der faktisk er imod en aftale, som eksisterer, kender vi også fra andre områder.
Henrik Dahl (LA), 2019-04-25:
Jeg vil også godt lige sige tak til hr. Holger K. Nielsen i det hele taget.
Han har for lang tid siden meddelt, at han ikke genopstiller ved folketingsvalget, og der er jo ikke nogen, der ved, hvornår det kommer, og så slutter en glorværdig karriere i det danske demokratis tjeneste.
Det tror jeg der er mange der vil huske.
Tilbage til forslaget: Der er ikke nogen tvivl om, at dansk krigsdeltagelse jo har været kontroversiel i det her århundrede, og det gælder ikke mindst Irakkrigen.
Den endte jo med at skabe et magttomrum i Irak, og for nylig har den amerikanske hær konkluderet i en rapport, at den eneste part, der har haft langsigtet gavn af det her magttomrum i Irak, var Iran, altså Iran, gentager jeg lige for en sikkerheds skyld.
Men det, vi diskuterer, er jo spørgsmålet om at tage ubesindige beslutninger, dårlige beslutninger.
Hvis jeg ikke husker forkert – men det kan hr. Søren Søndergaard måske sige noget om lidt senere – var Enhedslisten på nippet til at godkende, at Danmark gik ind i konflikten i Libyen.
Der var så stor enighed om, at situationen i befolkningen i Benghazi var utålelig, og der var en grund til at påkalde sig princippet om responsability to protect, og ud af min øresnegl hører jeg, at Enhedslisten direkte stemte for – man skal ikke stole alt for meget på sin hukommelse – men det skabte jo også et magttomrum i Libyen, og det magttomrum har også vist sig at være en utrolig farlig situation, der opstod på mange, mange forskellige måder, som har destabiliseret store dele af Vestafrika med så at sige arbejdsløse krigere fra Gaddafis hær.
Så en beskyttelse imod ubesindige beslutninger tror jeg sådan set ikke at Folketingets flertal udgør, uanset om det er på 50 pct., 51 pct. eller 66 pct.
Ubesindige beslutninger skal man undgå, men jeg tror, det er bedre, at vi lægger os på sinde, at vi skal undgå ubesindige beslutninger inden for den eksisterende deling af magten, som vi har i grundlovens § 19, stk. 2, og så på det grundlag arbejde på at forbedre vores evne til at undgå, at der bliver taget dårlige og for Danmark skadelige beslutninger.
Det er jo lidt det samme med åbenhed.
Jeg er fuldstændig enig i, at større åbenhed er ønskværdigt i mange situationer, hvor der ikke er statshemmeligheder eller samarbejde med andre lande, som ikke må kompromitteres, og den slags ting, men er princippet om to tredjedeles flertal den rigtige medicin i forhold til at undgå dårlige beslutninger og i forhold til mere åbenhed?
Så jeg vil runde af med at sige, at vi jo i højeste grad anerkender de spørgsmål, som SF og hr. Holger K. Nielsen rejser, men vi føler os ikke overbevist om, at man ordinerer den rigtige medicin, og derfor kan vi ikke støtte beslutningsforslaget.
Tak for ordet.
Søren Søndergaard (EL), 2019-04-25:
Jeg kan fuldstændig bekræfte, at det, at der er et stort flertal bag, ikke nødvendigvis forhindrer dårlige beslutninger.
Det ser vi også på en række andre områder, så det har hr. Henrik Dahl fuldstændig ret i.
Men lige for at afklare det med Libyen stemte Enhedslisten for, at der skulle sendes fly ind for at forsvare civilbefolkningen i Benghazi mod overgreb.
Det, der så skete, var, at det FN-mandat efter få dage blev forvandlet til et mandat til at lave regimeforandring, hvorefter Enhedslisten trak sin støtte – det burde nogle flere også have gjort – og det har haft katastrofale konsekvenser i såvel Libyen og Afrika som i det internationale samarbejde, fordi man ikke længere kan stole på begrænsede resolutioner vedtaget i FN, fordi de kan blive forvandlet til et andet formål.
Men jeg kan fuldstændig bekræfte – og der kan hr. Henrik Dahl altså stole på sin hukommelse – at Enhedslisten stemte for at sende et bidrag til at forsvare civilbefolkningen i Benghazi.
Henrik Dahl (LA), 2019-04-25:
Jeg beklager, at jeg gjorde den fejl at stole på min hukommelse, men det er godt, at vi lige kan få opklaret forløbet her.
Men jeg er jo glad for, at vi er enige om, at et ret stort flertal også kan tage en ubesindig beslutning, og jeg er jo heller ikke misundelig på en generation af politikere, som jeg ikke tilhører, som har siddet og skullet overveje, om den her responsability to protect-situation forelå.
Der er jo en generation af politikere, som har oplevet Srebrenica, som har oplevet Rwanda, og hvor man selvfølgelig med rette har tænkt: Skulle vi have påkaldt os den her responsability to protect?
Det er ikke nemt.
Men der kan store flertal så også føle, at ja, nu gør vi det, og så viser det sig, at man starter en kæde af begivenheder, der skaber et magttomrum.
Og et magttomrum kan man jo i hvert fald godt konkludere, hvis man ser sådan de sidste 15-20 år tilbage i Mellemøsten, er noget af det værste, man kan forestille sig.
Holger K. Nielsen (SF), 2019-04-25:
For lige at følge op på det, hr. Søren Søndergaard siger, er det jo fuldstændig korrekt, som hr. Henrik Dahl siger, at det her forslag ikke forhindrer ubesindige beslutninger.
Det er fuldstændig korrekt.
Altså, Libyen, som bliver nævnt, er et meget godt eksempel på det.
Der var ingen, der var i tvivl om, at det var rigtigt, da vi traf beslutningen den dag – selv Enhedslisten stemte for – og så viser det sig hurtigt, at virkeligheden var lidt anderledes, og det burde man naturligvis have haft tid til at overveje lidt grundigere.
Det er jeg enig i.
Men stadig væk er det jo meget Irakkrigen, der ligger bag det her, og vil hr. Henrik Dahl ikke medgive, at det var en epokal beslutning, man traf der i 2003, da man gik med i Irakkrigen, i forhold til dansk udenrigspolitik, dansk forsvarspolitik, det danske forsvar, at danske soldater blev sendt ud og kom hjem i kister, at man fik direkte medansvar for kaos i Mellemøsten, altså at det var en meget epokegørende beslutning, man traf dengang, og at det i den sammenhæng, når man går ind i så epokegørende beslutninger, så bare ikke går, at der er et lille flertal bag det?
Det går simpelt hen bare ikke, at der er det.
Når et land træffer store beslutninger – og det var også en af grundene til, at jeg var meget optaget af det nationale kompromis – går det ikke, at et lille flertal tromler det store mindretal.
Det går bare ikke, for der skal være en bredere opbakning bag – ikke mindst bag krigsdeltagelse.
Jeppe Jakobsen (DF), 2019-04-25:
Det er bare, fordi fru Ulla Sandbæk i sin ordførertale sagde, at krigsdeltagelse var så vigtige beslutninger, at de krævede store flertal.
Men jeg kan så forstå, at så vigtige er beslutninger omkring klimaet ikke, at de skal have den samme behandling, som krigsdeltagelse.
Holger K. Nielsen (SF), 2019-04-25:
Det er jo fuldstændig korrekt, at det ikke er nogen sikkerhed for noget som helst.
Det blev ikke fremlagt for Folketinget, at man havde de betragtninger omkring, hvad et magttomrum ville kunne skabe, f.eks. af iransk indflydelse i Irak.
Alle de der konsekvenser blev ikke diskuteret, og det kunne man jo gøre, bl.a. fordi man vidste, at man havde et flertal bag sig.
Han ville med amerikanerne, og det kunne han jo gøre, fordi han vidste, at Dansk Folkeparti ville støtte ham i hvad som helst, og det var usundt.
Det er altid ikke særlig sundt, men det kan være nødvendigt.
En regering skal kunne regere med et lille mindretal i en række tilfælde, men når det handler om krigsdeltagelse går det jo ikke.
Henrik Dahl (LA), 2019-04-25:
Jeg vil meget, meget gerne diskutere hele den her problemstilling.
For George Bush, den ældre, bremsede jo også, da han havde befriet Kuwait, og det var jo nok, fordi han var professionel diplomat, og han var godt klar over, at hele den her destabilisering af Irak ikke var noget, man skulle kaste sig ud i.
Hans søn havde ikke haft den samme flotte karriere i diplomatiet og tænkte over tingene på en anden måde.
Så selvfølgelig er der taget mange ukloge beslutninger – det er jeg ikke i tvivl om – og det er ikke for at gøre mig morsom på Folketingets bekostning, men jeg tror bare ikke, at to tredjedeles flertal i Folketinget i sig selv beskytter mod dårlige beslutninger.
Jeg vil ikke nævne noget, men det er der bare ikke noget der tyder på, må jeg sige, desværre.
Ulla Sandbæk (ALT), 2019-04-25:
Mange tak.
Så skal jeg sige, at jeg taler på vegne af Rasmus Nordqvist, som er vores ordfører på det her område.
Jeg vil i første omgang lige lave en lille digression, hvorom man måske tænker: Hvad har det med det her forslag at gøre?
I tirsdags fik vi i Alternativets gruppeværelse indviet et nyt kunstværk, nemlig et vægtæppe, som er blevet til, ved at kunstneren har optaget lydbølger fra samtaler, som vi i folketingsgruppen har haft, om en række væsentlige emner.
Lydbølgerne er blevet omsat til et billede og vævet ind i et vægtæppe, som illustrerer, at vi i Alternativet tror på det involverende demokrati.
Vi tror på, at vi skal stille de vigtige spørgsmål.
Vi skal turde tage samtalen.
Det er det, vævningen repræsenterer.
Vi udformer argumenter, meninger og holdninger som en vævningsproces.
Og det er så her, at billedtæppet kommer ind i diskussionen om krigsdeltagelse.
For når vi sender mennesker på militære aktioner, skylder vi de mennesker, at vi har stillet de vigtige spørgsmål.
Først: Hvad er formålet?
Og dernæst: Hvad er konsekvenserne?
Vi skal og må respektere, at det er et spørgsmål om mennesker, og når der er menneskeliv på spil, skal vi respektere den demokratiske samtale og proces.
Militære aktioner må ikke blive et politisk skakspil.
At sende militære styrker ud i felten er en alvorlig sag.
Valget bør dermed træffes på bedst kvalificeret vis.
Alternativet mener, at Folketinget altid bør træffe disse beslutninger med et kvalificeret flertal for at sikre den mest demokratiske og mest kompetente beslutning, selv om det selvfølgelig ikke altid er en sikring af, at den også bliver kompetent.
Det er uansvarligt og ikke med respekt for de menneskeliv, der står på spil.
Militære operationer, hvori Danmark deltager og yder militær assistance, skal bero på et klart folkeretligt grundlag og et FN-mandat.
Dansk forsvarspolitik skal ikke bruges til at føre illegitime angrebskrige, men bruges til at styrke global stabilitet og den internationale retsarkitektur.
Det sikres trods alt bedst, ved at et militært bidrag til internationale operationer er så indlysende rigtigt, at det kan samle et kvalificeret flertal.
Jeppe Jakobsen (DF), 2019-04-25:
Tak for det.
Jeg kan forstå på Alternativets sådan generelle politiske udmeldinger, at klimaet er det vigtigste, som vi overhovedet kan beskæftige os med som politikere.
Må man gerne lave klimalovgivning med et snævert flertal, eller skal man også have et totredjedelsflertal til det?
Eller er krigsdeltagelse vigtigere politik end klimapolitik?
Ulla Sandbæk (ALT), 2019-04-25:
Derfor kan man jo godt vedtage klimapolitik med et snævert politisk flertal.
Henrik Dahl (LA), 2019-04-25:
Altså, jeg var jo ikke politiker dengang; jeg kan bare stå og være skyldfri.
Det, jeg tror, var det største problem dengang,
var, at der var en helt forkert tænkning om regimeskifte og behovet for regimeskifte.
Ja, jeg ved ikke, hvor den forkerte tænkning var opstået fra, men konsekvenserne af et magttomrum var jo ikke gået op for tilstrækkelig mange på det tidspunkt.
Men i dag er vi jo bare blevet kloge nok til at forstå, at vi næsten for enhver pris – næsten – skal undgå at skabe magttomrum, fordi det er meget, meget farlige situationer, der opstår der.
Jeg ved ikke, om to tredjedele af Folketinget ville være kommet så langt i sin tænkning på det tidspunkt.
Så det er derfor, jeg siger, at jeg tror, det handler mere om at forbedre tænkningen alle de steder, hvor det er påkrævet.
Mogens Jensen (S), 2019-04-25:
Socialdemokratiet er interesseret i, at vi sammen finder alle de veje, der kan være, til, hvordan vi får styrket sikkerheden og får forebygget overgreb på børn og unge i institutioner og foreningsliv.
Vi skal bare finde de rigtige veje og ikke nogen, som lægger mange, mange flere hindringer i vejen for masser af mennesker herhjemme, og det er sådan et forslag, Dansk Folkeparti her har stillet, og derfor kan vi ikke støtte det.
Anni Matthiesen (V), 2019-04-25:
Så vil jeg bare lige spørge til sidst: Vil SF eventuelt være med til at slå de forskellige love sammen, så der rent ud sagt sker en oprydning?
For jeg kan i hvert fald huske tilbage fra den tid, hvor jeg selv sad og administrerede de her lovområder, at jeg syntes, det var lidt skørt, at vi havde en sfo-lov det ene sted og en klublov det andet sted, og at der var ting, der på en eller anden måde næsten var modstridende.
Er det også en tanke, SF har, i forhold til så at få ryddet op og måske få lavet én lov, der omhandler det hele?
Jacob Mark (SF), 2019-04-25:
Altså, jeg kan egentlig godt lide tanken om, at man både har selvejende tilbud, men også har de klassiske kommunale tilbud.
Og det kan måske indeholdes i en samlet lov – det kan også være, at det skal være i hver sin lov, men at der er en bedre parallelitet mellem dem, altså at der er mere logik i dem, end der er i dag.
Det synes jeg vi skal diskutere, og jeg er glad for, at Venstre også vil diskutere det.
Og det var jo netop det, man kunne have fået, hvis man havde stemt for det her forslag.
Pernille Bendixen (DF), 2019-04-25:
Mange tak, og tak for ministerens kommentar.
Det er bare lige for at slå det fast: Der er jo aldrig nogen, der har sagt, at børneattesten skulle stå alene, og det tror jeg heller ikke der er nogen af os der synes ville være en god idé.
Ministeren siger, at vi ikke må skabe barrierer for, hvem der kan blive ansat, og at det ligesom ikke må have konsekvenser i ansættelsen, men det gør børneattesten jo sådan set i dag.
Den skaber jo netop en barriere for, hvem der kan blive ansat.
Men hele tanken bag børneattesten er jo netop at udelukke en vis persongruppe fra ansættelse.
Så jeg vil bare spørge: Føler ministeren sig fuldstændig tryg i, at der bliver ansat mennesker, der i princippet ikke har en børneattest?