Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2019-10-03:
Danmarks kolonihistorie handler om militær, hele retssystemet, alle domstolene, hele ordensmagten, hele politiet, hele udenrigspolitikken, kontakten til omverdenen.
Men det er os her i salen, der har det sidste ord, det er os, der bestemmer over disse ting og mere til.
Hvornår har du sidst tænkt over, hvilken effekt disse ansvarsområder har for dine medborgere i Grønland – de danske statsborgere i Grønland?
Danmark har ikke gjort andet, end hvad Danmark har ment var bedst.
Ja, kolonitiden er jo forbi.
Det er jeg også ofte blevet fortalt, men har så fået at vide, at jeg hellere skulle snakke om realiteterne i stedet.
Så lad os snakke om realiteter.
Det er 300 år siden, Grønland blev en koloni i Danmark.
Det er 66 år siden, at Grønland ved en folkeafstemning i Danmark blev en del af det danske kongerige.
Det er 40 år siden, at man indførte hjemmestyre.
Jeg blev født i 1996, altså da hjemmestyret var 17 år, og jeg var 12 år gammel, da vi fik selvstyret.
Men alligevel oplever jeg som ung grønlænder og nu som folketingsmedlem stadig kolonitidens efterslæb.
Vi er jo på godt og ondt et produkt af kolonitiden.
For selv om det ikke var mig, der var statsborgerskabsløs som min brors far, da han blev født, og selv om det var mig, der var den første årgang, som ikke gik i segregerede skoler som mine forældre, mine søskende, ja, som hele min familie gjorde, er jeg alligevel vokset op med eftervirkningerne af kolonitiden.
For uanset hvor meget man benægter fortiden, er det med til at forme vores fremtid.
Men hvordan opbygges denne tillid?
Desværre ikke gennem den kolonisering, som har ført til fødestedskriterier, lønforskelle på baggrund af geografisk etnicitet, social ulighed, strukturel afmagt og assimilation.
Nej, desværre er dette den mørke side af den fælles historie, vi har
Og tilliden til den danske stat blev desværre svækket gennem tiden for de danske statsborgere, der nu bor i Grønland, for os grønlændere, og nu er det vores tid til at opbygge den tillid.
Derfor håber jeg, at vi alle husker på vores fælles ansvar for Grønland, når vi de næste år her fra salen kommer til at arbejde for at skabe større tryghed såvel som tillid.
For det er ikke kun os, de grønlandske mandater, det er vores alle sammens ansvar herinde.
Grønland er jo på vej mod selvstændighed, hvilket enten kan styrke eller svække samarbejdet med Danmark, alt efter hvordan vi også opfatter denne rejse.
Det er nu op til os sammen at vælge, om den svækkede tillid, der var og er mellem Danmark og Grønland, skal forbedres, eller om vi yderligere skal skabe afgrund.
Jeg tror nemlig på, at vi kan gøre det bedre, for selv om jeg i princippet ikke ønsker, at Grønland skal have to folketingsmandater i fremtiden, netop fordi jeg tror på, at Grønland skal have højhedsret over landet, vil jeg gerne bruge mit mandat nu på at styrke den svækkede tillid og skabe grobund for et reelt ligeværdigt samarbejde mellem Danmark og Grønland i fremtiden.
Her er det vigtigt at pointere, at jeg er enig med ordføreren i det, han siger, om, at vi bliver nødt til at kende vores fortid for at kunne udforme vores fremtid.
Og det er netop også det, jeg bygger min tale på.
For ved at fornægte og benægte kommer vi heller ikke videre.
Der er en grund til, at der er kommet en stor mistillid.
Der er en grund til, at der er kommet en stor vrede.
Og hvis vi faktisk skal kunne skabe en grobund for et reelt ligeværdigt samarbejde mellem Danmark og Grønland, går det altså ikke, at man bliver ved med at sige, at de ting ikke har været reelle.