Pelle Dragsted (EL), 2018-11-06:
Som det også er blevet fremført, er det her lovforslag jo en implementering af et EU-direktiv, IORP, og man kan jo starte med at spørge sig selv, hvorfor det egentlig er, at det her skal være i EU-lovgivningen, altså, er det her virkelig noget, som vi ikke kan ordne gennem dansk lovgivning, men som skal underlægges fælles europæiske regler.
Når man ønsker det, og når man også fra regeringens side har støttet det her direktiv, er det jo af den årsag, som den forrige ordfører var inde på, at man gerne vil skabe et grænseoverskridende marked for de her pensionskasser i Europa.
Jeg synes bare, at det er værd at spørge sig selv, om det er det, vi ønsker, om det er det, vi har brug for, om vi har brug for større spillere på tværs af grænserne i den finansielle sektor, eller om det, der i virkeligheden er brug for, efter det, vi har oplevet igennem den seneste tid, i højere grad er en relokalisering, hvor vi får en finanssektor, som vi kan håndtere, som vi kan føre tilsyn med, som vi kan gennemskue, som vi måske endda har en demokratisk indflydelse på.
Men det er ikke det, man ønsker med det her direktiv.
Det er videre med den gamle sang om, at stort er godt, og konkurrence, hvor de store kan udkonkurrere de små, er endnu bedre.
Det er baggrunden for det her direktiv.
Det får så nogle konsekvenser.
Det er jo rigtigt, at som udgangspunkt berører det kun en meget lille del af vores pensionskunder – omkring 1 pct., tror jeg – fordi det vedrører det, der hedder firmapensionskasser.
Men for dem er der altså tale om klare forringelser, der er tale om klare forringelser for forbrugerbeskyttelsen, der er færre krav til spredning af investeringerne, man fjerner, som andre har været inde på, kravet om en ansvarshavende aktuar, som altså ifølge høringssvarene har givet en vis tryghed og sikkerhed.
Med hensyn til de regler, man får, er det uklart, hvilken uddannelse den, der skal varetage den rolle, som aktuaren tidligere varetog, skal have.
Man fjerner i en vis grad forskellige former for medlemsbeskyttelse, og man ville oprindelig blande sig i nogle interne demokratiske strukturer – der kan jeg så se at ministeren har imødekommet en del af kritikken, og det synes jeg er positivt.
Det er så i sig selv problematisk, at der er den her række af forringelser i forslaget, men det, jeg synes er meget bekymrende, er jo så at læse høringssvaret fra Forsikring & Pension, som jo lægger op til at udvide lovens anvendelsesområde ud over firmapensionskasserne, altså ud til at dække langt flere pensionskunder og altså lade dem omfatte af det her langt mere usikre og risikofyldte reguleringsregime og dermed altså også blotlægge det for endnu mere såkaldt international konkurrence, hvor vi risikerer endnu mere komplekse og uigennemskuelige finansielle systemer.
Det er jo godt, at ministeren i sit høringssvar siger nej, at det kan der ikke blive tale om – i første omgang – men jeg synes alligevel, at der i høringssvaret også åbnes op for, at hvis det senere viser sig, at andre europæiske pensionskasser vil bruge det her direktiv til at forsøge at trænge ind på det danske marked, skal man også være parat til at lade danske pensionskasser komme ind under det samme direktiv.
Det er jeg bekymret over, og det viser mig også, at det er en fejl.
Jeg kan ikke huske, hvilke partier i øvrigt der oprindelig støttede det her IORP-direktiv.
Så Enhedslisten kan ikke støtte forslaget.
Vi er selvfølgelig indstillet på at støtte op om at få lavet nogle ændringer i det, men grundlæggende er vi simpelt hen modstandere af hele ideen om, at vi skal have et mere komplekst grænseoverskridende marked for finansielle produkter.
Vi tror simpelt hen ikke, at det tjener borgerne.
Vi tror ikke, at det tjener demokratiet og folkestyret.
Vi tror, at vi skal den modsatte vej med vores finansielle sektor i de kommende år, og vi håber, at de skandaler, som vi har hørt uge efter uge i den seneste tid, vil være med til på tværs af politiske skel at gentænke den opfattelse, der har været af, hvilken finansiel sektor vi skulle have igennem de sidste årtier med fokus på det, man har kaldt konsolidering og konkurrence, men hvis formål eller hvis effekt har været at koncentrere ejerskabet på stadig færre koncerner med et hav af forretningsområder og ekstremt uigennemskuelige forretningsmetoder med det resultat, at det er blevet sværere og sværere for såvel politikere som almindelige borgere at forstå, hvad der foregår, og forholde sig til det og regulere det politisk.