Rasmus Nordqvist (ALT), 2017-03-14:
Tak skal du have.
Mod Vest vender Trump sig mod internationale aftaler, og mod Øst rasler Putin med sablen, og internt i Europa er der opbrud.
Verden har mere end nogen sinde før brug for stærke internationale aftaler, der sikrer rammerne om en global bæredygtig udvikling, hvor der er plus på alle tre bundlinjer: den økonomiske, den sociale og ikke mindst den miljømæssige.
Der er behov for at styre globaliseringen og samhandelen, så den kommer alle til gode, og der er behov for handelsaftaler, der bidrager til at opfylde de 17 mål for bæredygtig udvikling og klimaaftalen fra Paris.
Der er faktisk behov for at gøre op med business as usual.
Desværre er CETA bare ikke svaret på alle vores bekymringer, CETA er ikke et modstykke til Trumps fremmedfjendske klimafornægtende og protektionistiske linje, CETA er hverken garant for fred, sikkerhed eller bæredygtig udvikling.
Nej, CETA er business as usual, hvor den økonomiske bundlinje står langt over den sociale og miljømæssige.
Med CETA har vi misset muligheden for at lave en reel guldstandard for fremtidige handelsaftaler.
CETA indfører en særdomstol for udenlandske investorer.
Det har vi aldrig haft i handelsaftaler med det, man kalder for udviklede lande, før, og vi har heller ikke behov for det.
Stoler vi ikke på, at canadiske domstole behandler vores virksomheder ordentligt, og stoler vores canadiske venner ikke på, at europæiske eller danske domstole gør det samme?
Det er absurd, at vi skal have parallelle domstolssystemer, hvor multinationale virksomheder tildeles særrettigheder.
Når dette system udrulles i flere og flere aftaler, risikerer vi at øge prisen for den grønne omstilling gevaldigt.
Fremtiden kræver mange tiltag og eksperimenter for at opfylde vores forpligtelser både for COP21-aftalen og de 17 verdensmål.
Dette kommer selvfølgelig ikke alle virksomheder til gode, og mange vil derfor modarbejde den udvikling med næb og kløer, men hvorfor skal vi give dem det her redskab?
Vi har faktisk nationale domstole, som sikrer alle virksomheder samme beskyttelse, og som sikrer den private ejendomsret.
CETA indeholder rigtigt nok en række kapitler om bæredygtig udvikling, om miljø og arbejdstagerrettigheder, og disse bliver ofte fremhævet som bevis for, at CETA sætter miljø og bæredygtig udvikling i første række.
Men går man disse bestemmelser efter i sømmene, er de faktisk ikke meget værd – de er faktisk ikke engang det papir, de er skrevet på, værd.
Hvis det går helt vildt for sig, er den mest vidtrækkende konsekvens, i tilfælde af at et land overtræder forpligtelserne i disse kapitler, at der kan blive udarbejdet en ikkebindende rapport.
Så på den ene side giver vi multinationale selskaber vidtrækkende rettigheder, hvor de kan kræve milliarder af stater, og på den anden side skal en ikkebindende rapport sikre den bæredygtige udvikling, og det er det, vi kalder for den mest ambitiøse handelsaftale nogen sinde.
Kigger man på EU-Kommissionens hjemmeside, kan man faktisk læse, at CETA kun har positive konsekvenser.
Alt fra forbrugere og miljø til små og mellemstore virksomheder vinder simpelt hen på den her aftale.
Der er ikke et ord, ikke ét ord om mulige negative konsekvenser, på trods af at der har været ekstrem og meget bred kritik fra fagforeninger, fra miljøorganisationer og fra forbrugerbeskyttelsesorganisationer, og det synes jeg faktisk er dybt problematisk og meget, meget ubalanceret, for selvfølgelig er der altid både fordele og ulemper ved så stor en aftale.
Derfor ser jeg frem til, at vi får en grundig udvalgsbehandling af det, hvor vi kan få alle detaljer frem i lyset og få en tilbundsgående debat af netop fordele og ulemper, så også det flertal, jeg ser tegne sig her, kan gå ind i den her aftale med åbne øjne, også for de i vores øjne alvorlige konsekvenser, vi risikerer.