Kirsten Normann Andersen (SF), 2024-04-30:
Mange tak for det.
At være pårørende er ikke bare et ekstra job, som man kan planlægge sig ud af.
Det er en rådighedsvagt, 24-7, og det er også noget, vi rigtig gerne vil, det er noget, vi føler os forpligtet til.
Men ofte er man som pårørende også i et krydspres, hvor man skal være flere steder på en gang.
Det gælder f.eks. buschaufføren, som ikke bare kan stille bussen og tage ud akut og hjælpe til med at hjælpe en ældre, far eller mor på hospitalet.
Der er masser af situationer, hvor vi skal være ét sted, men burde være et andet sted, når det er sådan, at vi har svækkede pårørende, som vi skal være der for.
Derfor synes jeg også, at Ældre Sagens undersøgelse har været enormt interessant, og den konkluderer jo netop, at næsten halvdelen af voksne pårørende løser opgaver, som der er bevilget hjemmehjælp til, eksempelvis mad, medicin og rengøring.
Jeg synes selv, det vidner om, at vi også har sparet for meget på ældreplejen.
Så kan man sige – det siger vi også til hinanden, og det har vi også gjort i ældreforhandlingerne – at det heller ikke er meningen.
Det er meningen, at ældreplejen skal kunne rumme de her ting, men der er masser af situationer, hvor det kokser alligevel: Digitale indkøb inkluderer f.eks. ikke, at der også kan købes lidt ekstra lækkert ind fra delikatessen.
Og hvis det er det, der skal til for at få den ældre til at spise, er det vigtigt, at vi stadig væk har adgang til at kunne få det.
Det er heller ikke sådan, at man, hvis man bestiller sine varer digitalt, og det brød, der er bestilt, er udsolgt, bare får et andet.
Nej, så får man bare ikke noget.
Der er det, de pårørende i akutte situationer kommer til hele tiden at skulle navigere for at kompensere i en ældrepleje, hvor nogle ældre også nogle gange er hjemme i eget hjem i så lang tid, at det næsten grænser til det uforsvarlige, fordi vi mangler plejeboliger.
Pårørende oplever i højere grad at blive fysisk og psykisk nedslidt, og 57 pct. af de voksne børn til hjemmehjælpsmodtagere oplever, at det påvirker jobsituationen.
Næsten syv ud af ti bruger feriedage eller køber sig til fridage, og lidt over hver tiende har valgt at gå på nedsat tid.
I min egen familie oplevede min bror at bruge en hel uges ferie på blot et halvt år på akut kørsel til sundhedsaftaler, som var akutte, eller som var nødvendige.
Og vi var trods alt to om at deles om opgaverne.
Det var mig, der kunne flekse, men min bror, som havde faste arbejdstider og derfor ikke bare kunne tage fri, var nødt til at komme en anden dag eller komme på et senere tidspunkt og var derfor nødt til at skulle bruge feriedage på hjælpen.
I 2023 var der 78 pct. af de adspurgte, der oplevede et stigende hverdagspres, og hvis man sammenligner med bare 2015, var det trods alt kun – det er stadig mange – 59 pct.
Jeg synes, at situationen vidner om, at der er brug for, at man laver en analyse, en grundig analyse af, hvad det er for nogle forhold, der presser de pårørende, og hvordan vi kan kompensere det.
Jeg vil ikke undlade at flage et godt SF-forslag, hvor vi netop også prøver at fokusere på, at frihed til pårørende til sårbare ældre giver mening, og det kunne f.eks. være nedsat tid i en periode på dagpenge, så man havde muligheden for at have den frihed, der er brug for, f.eks. i forbindelse med flytning til et plejehjem eller f.eks. i en særlig situation, hvor situationen er ny, hvor man måske har fået en ny diagnose eller i en situation, hvor man måske er så svækket, at man også snart skal herfra.
Jeg tror, at særlige vilkår, hvor vi også tager det her behørige hensyn til pårørende, kan forebygge pårørendes egen sygdom og ikke mindst stress.
Jeg har faktisk aldrig prøvet at have rigtig stress i mit liv, bortset fra den periode, hvor jeg var pårørende i rigtig lang tid, hvor jeg var ganske, ganske tæt på det.
Det er en meget belastende situation.
Jeg ville heller ikke have undværet den for noget, men hvor ville jeg ønske, at samfundet kunne tage et større hensyn til os, når det er sådan, at livet er svært.