Jan E. Jørgensen (V), 2016-10-13:
Der går et spøgelse gennem Europa.
Der går et spøgelse gennem Nordamerika.
Der går et spøgelse gennem store dele af den vestlige verden.
Det er populismens spøgelse, det er protektionismens spøgelse.
Vi ser det i Vest med en type som Donald Trump, og vi ser det i Øst med en type som Vladimir Putin.
Og som vores statsminister sagde i åbningstalen: Hvis vi bygger mure om os selv for at holde andre ude, spærrer vi os selv inde, og det bliver vi ikke rigere af.
Det er muligt, at ikke alle er klar over det eller ønsker at være det, men den debat, vi har her i dag om CETA, er altså en del af det samme protektionistiske spøgelse, det er et led i samme bevægelse.
Historisk set
ved vi, at frihandel er godt.
Frihandel skaber vækst, frihandel skaber arbejdspladser, frihandel er med til at bekæmpe fattigdom, og ja, frihandel er også med til at skabe fred i verden.
Vi taler ikke om fuldstændig fri handel; vi taler om reguleret frihandel mellem retssamfund, som har regler om miljøbeskyttelse, arbejdstagerrettigheder osv.
Men vi taler om frihandel, og frihandel giver vækst.
Jeg er med på, at der eksempelvis i demonstrationen af de flinke unge mennesker, vi mødte på trappen her i morges, som jo hyldede aftalen og roste os for at indgå den og klappede og sagde tak osv. og smed konfetti over os i bar jubel over, at vi nu indtager det her standpunkt, var iblandet noget ironi.
Det skal man jo passe på med, for der kunne være knap så hurtigopfattende folketingsmedlemmer, der tog det, de sagde, for pålydende.
Men jeg tror, der var lidt ironi iblandet, og at de i virkeligheden mente det modsatte af, hvad de stod og sagde.
Jeg er med på, at de, der stod på trappen i morges, formentlig er oprigtigt bekymrede og ikke ser sig selv som et led i en eller anden protektionistisk bevægelse.
Så af hensyn til dem vil jeg godt fortælle, at der ikke er nogen grund til at være bekymret.
Vi taler om to meget civiliserede samfund, nemlig landene i EU og Canada, og der er en klar fælles forståelse mellem Canada og EU-landene om, at CETA ikke kommer til at medføre forringelser inden for fødevaresikkerhed, sundhed, miljø eller arbejdstagerrettigheder, fordi EU fremover vil fastholde retten til, at vi bestemmer vores eget beskyttelsesniveau ganske som hidtil.
Ændringer i EU's beskyttelsesniveau kræver samme lovgivningsprocedure, som man kender i dag, og det kan en international aftale med Canada ikke lave om på.
Hvad grunden er, kan man jo kun gisne om, men EU's røde linjer ligger fast, og CETA vil ikke ændre på eksempelvis EU's regler om brug af gmo, altså genmodificerede organismer, i fødevarer, eller for den sags skyld brugen af hormoner i kødproduktionen.
Det kan være, at Canada skifter synspunkt; det kan være, at vi gør, men vi ser forskelligt på de områder, og det ændrer CETA ikke ved.
EU's forsigtighedsprincip står også ved magt.
Men så skal vi se på de områder, hvor der er fælles standarder og sammenligneligt beskyttelsesniveau, men hvor reglerne er lidt forskellige.
Her er der mulighed for at fjerne tekniske handelshindringer, fjerne handelsbarrierer, uden at vi påvirker beskyttelsesniveauet.
Det vil være til gavn for både virksomheder og forbrugere.
Så det er altså kun den unødvendige regulering og de mere bureaukratiske barrierer, som vi skal til livs.
Vi skal ikke den regulering, der bunder i reelle forskelle i beskyttelsesniveauet, til livs.
CETA er resultatet af en lang og hård forhandlingsproces mellem EU's medlemslande og Canada.
Det er en aftale, der har til formål at øge markedsadgangen de to markeder imellem, fjerne eller sænke toldbarrierer til gavn for handelen og ikke mindst harmonisere godkendelsessystemer på en række områder.
Jeg ved godt, at man i Enhedslisten ser på de her spørgsmål, ikke mindst spørgsmålet om frihandel, på en anden måde, end vi gør.
Det er dejligt, at vi er to forskellige partier – et parti med rod i kommunismen og et andet parti med rod liberalismen.
Sådan er det, og det har jeg fuld respekt for.
Men nogle gange, når man hører tordenen fra venstrefløjen, er det, som om ragnarok venter lige om hjørnet, og miljø og arbejdstagerrettigheder og demokrati, og hvad ved jeg, vil gå fløjten, hvis vi tiltræder en handelsaftale.
Så kan man jo undre sig over, når vi har tiltrådt lignende aftaler med Vietnam, med Sydkorea, med Colombia, at vi ikke har mødt den kritik, på trods af at der altså er tale om handelskulturer, om arbejdskulturer, der ligger væsentlig længere fra dem, vi har, og dem, canadierne har.
Det synes jeg er værd at tænke over.
For der er intet, der tyder på, at denne handelsaftale kommer til at få de store negative konsekvenser, som forslagsstillerne peger på.
Tværtimod er der tale om en frihandelsaftale i verdensklasse.
Samtidig vil aftalen også give en stor gevinst for Danmark: Vi vil kunne se frem til at få en ekstra eksport af varer og tjenesteydelser på op imod 2,2 mia. kr. årligt.
Så der er med andre ord ganske mange gode argumenter for at indgå frihandelsaftaler som CETA.
Det er både en økonomisk, men så sandelig også en politisk investering at komme tættere på vores venner rundtom i verden.
Så er der det rent processuelle argument, som man hænger sin hat på.
Det kan jeg måske godt et eller andet sted i teorien se at der kan være noget i.
Altså, kan man virkelig godkende en aftale, som endnu ikke er færdigratificeret i samtlige medlemslande?
Men det er sådan og har i mange år været sådan, at man i praksis tillader midlertidig anvendelse af en frihandelsaftale, indtil den er færdigratificeret.
Hvorfor gør man det?
Det kan forklares ved, at det altså for nogle medlemslande – desværre, men det kan vi nok ikke gøre så meget ved her –
tager ganske lang tid at få færdigratificeret en aftale.
Eksempelvis tog det 4 år, fra man havde underskrevet aftalen mellem EU og Sydkorea, til den var blevet færdigratificeret i samtlige EU-medlemslande.
Så er det også værd at tage med, at den midlertidige anvendelse jo altså kun finder sted på de områder, hvor EU har kompetence, altså enten enekompetence eller delt kompetence.
Og på de områder, hvor der er delt kompetence, skal Ministerrådet, hvor den danske regering altså sidder med, også ind over.
Der er tale om et politisk valg.
Så der åbnes med andre ord ikke for en fuld og hel handelsaftale, før ratifikationen er på plads i alle medlemsstater.
Og så er der jo også det demokratiske element i Europa-Parlamentet, hvor vi stort set alle sammen har repræsentanter siddende.
Så når regeringen skal fejre, at vi skriver det her under den 18. oktober, så har jeg personligt tænkt mig også at deltage i festligholdelsen.
Jeg vil gå på restaurant den 18. oktober, og jeg vil spise med min familie, og det bliver en rigtig, rigtig god restaurant.
Jeg vil ikke fortælle, hvad det bliver for en restaurant, for det skal være en hemmelighed for min hustru, Jane, der tilfældigvis fylder 50 år samme dag.