Jeppe Kofod (S), 2019-12-19:
Lad mig starte med at slå fast, at det for regeringen er hjerteblod at værne om dansk velfærd og den danske arbejdsmarkedsmodel.
Det kan ikke være anderledes for en socialdemokratisk regering.
Regeringen har den helt klare holdning, at danske velfærdsydelser så vidt muligt skal forblive i Danmark, og jeg mener helt grundlæggende, at den nærmere indretning af den danske velfærds- og arbejdsmarkedsmodel skal være et anliggende for henholdsvis Folketinget og arbejdsmarkedets parter.
Derfor arbejder regeringen også aktivt og løbende for at sikre, at ny EU-lovgivning ikke kommer til at udfordre velfungerende danske løsninger.
Her må jeg også sige, at det fremsatte forslag ikke er vejen frem, for et sådant forbehold vil reelt være et dansk farvel til det indre marked, og det ønsker regeringen ikke.
Det indre marked er langtfra perfekt, men vi skal blive ved forhandlingsbordet og tage kampen.
Det er regeringens holdning, at EU-samarbejdet er en klar fordel for Danmark og danskerne.
Vi anerkender værdien af det indre marked, som mere end en halv million danske arbejdspladser er knyttet til, men det er heller ikke nogen hemmelighed, at vi i regeringen ønsker et mere solidarisk Europa, hvor fri bevægelighed også bliver til fair bevægelighed, hvor der kommer større fokus på arbejdstagernes vilkår, og hvor respekten for velfungerende nationale ordninger sikres bedre.
Og det er nødvendigt, for selv om det indre marked er både en vækst- og velstandsgenerator for Danmark og et grundlag for vores velfærd, er der alvorlige skyggesider af den stigende globalisering, og derfor skal vi også sikre, at arbejdskraftens fri bevægelighed ikke bliver en bagdør for udnyttelse, misbrug og grådighed.
Det er helt afgørende for regeringens vision om et frit og fair indre marked, at arbejdskraftens fri bevægelighed foregår på vilkår, som ikke undergraver nationale løn- og arbejdsvilkår eller svækker de nationale velfærdsmodeller.
For så vidt angår velfærdsydelser, er den grundlæggende filosofi bag reglerne om koordination af sociale ydelser, at EU-borgere, om det så er slagteriarbejdere, it-teknikere eller kemiingeniører, som vælger at tage et arbejde i et andet land,
ikke skal stå uden social sikring.
I realiteten er det på mange måder også en forudsætning for, at den fri bevægelighed kan fungere i praksis, for vi vil jo heller ikke acceptere, at arbejderne efterlades i f.eks. Danmark uden social sikring.
Men selv om den grundlæggende filosofi bag reglerne er god, er det regeringens holdning, at udmøntningen og kontrollen med reglerne i dag ikke er god nok.
Reglerne skal indrettes, så der er mere ret og rimelighed i adgangen til de sociale ydelser.
Den danske velfærdsmodel er bygget på ret og pligt, og det underminerer tilliden og sammenhængskraften, hvis der åbnes op for urimelig nem og hurtig adgang til danske velfærdsydelser for borgere, som ikke tidligere har bidraget til finansieringen.
Vi ønsker at stille krav, klare krav, som en forudsætning for modtagelse af sociale ydelser.
Hvis man reelt flytter til Danmark og arbejder og betaler skat her, vil man naturligvis have ret til danske ydelser, men som vandrende arbejdstager skal man yde, før man kan nyde.
Der er i dag ikke tale om store beløb, men det er for mig at se ikke så afgørende, for det handler om ret og rimelighed.
Det er også et grundlæggende problem, at adgangen til velfærdsydelser er med til at skabe social dumping.
Vi mener, at lønmodtagere skal have samme løn for samme arbejde samme sted, og derfor ønsker vi eksempelvis fortsat, at det bliver muligt at indeksere børnechecken, så den følger prisniveauet i landet, hvor barnet opholder sig.
En indeksering vil gøre op med det problem, at brodne kar blandt arbejdsgivere kan bruge de høje danske ydelser som en slags løntilskud til udenlandske arbejdstagere, der sender penge hjem til deres familier i hjemlandet.