Jens Rohde (KD), 2021-12-17:
Tak for det.
Jeg tror såmænd ikke, hr. Torsten Gejl, at det er viljen, der mangler i støttepartierne, ikke mig bekendt, til at gå i regering.
Problemet er nok snarere, at man ikke er inviteret, og det er jo ikke nogen skam ikke at komme til festen, hvis man ikke er inviteret.
Men måske der kan ændres på det.
Jeg ved ikke, hvordan det kommer til at se ud for os andre, hvis vi kigger over på den borgerlige fløj.
KD er jo et borgerligt parti og har et borgerligt udgangspunkt, og der må jeg så erkende, at man godt nok står meget alene med det humanistiske synspunkt og helt alene i støtten til det her selvfølgelige borgerforslag.
For det burde være selvfølgeligt, at vores politik var sådan.
Men som Henrik Ibsen skriver i »En Folkefjende« – dr. Stockmanns sidste ord i femte akt: Den, der står ene, står stærkest her i verden.
Og så må man jo kæmpe sine kampe derfra.
Så der kan man godt en gang imellem føle en lille smule afmagt, men jeg kan jo så blive stærkt begejstret og optændt af håb, når jeg rent faktisk hører, hvor mange stemmer der her i salen ventilerer de synspunkter, der ligger på linje med det borgerforslag, som vi har her i dag, og så var det, jeg tænkte: Kunne vi ikke bare lave den regel, at dem, der er i salen, udgør flertallet?
Vi kunne bare gøre det midlertidigt, og så havde vi jo flertallet for at støtte borgerforslaget i dag.
Herude på vejene i vores gadekryds opsætter man overalt efterhånden sådan nogle sekundtællere, så vi ved, hvornår vores liv ikke længere er på hold, hvornår vi kan få lov til at gå over fodgængerfeltet.
Det gør man, fordi det er med til at øge trafiksikkerheden, al den stund at man ved, at folk bliver stresset over ikke at vide, hvor lang tid de skal vente.
Her taler vi 30 sekunder, 45 sekunder, måske 1 minut.
Jeg er nødt til at sige – jeg ved ikke, om man må bruge det udtryk fra Folketingets talerstol – at jeg simpelt hen synes, det er perverst.
Det er dybt problematisk ud fra et menneskeligt synspunkt, ud fra den etiske fordring, som også er blevet italesat heroppefra, nemlig anstændighed, ordentlighed, almindelig værdighed, menneskelig respekt over for mennesker, der er flygtet fra noget, som vi jo alle sammen her er enige om er et rædselsregime.
Og jeg kan simpelt hen ikke forstå, at man kan mene, at man ikke vil anerkende Assadstyret – nogle er meget eksplicitte om, at han skal for en krigsforbryderdomstol, og andre er lidt mere tøvende omkring det; personligt mener jeg helt klart, at han skal for en krigsforbryderdomstol – og at man så samtidig siger, at man kan sende mennesker tilbage til det styre, som de er flygtet fra, og som vi ikke vil anerkende.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå det – jeg kan simpelt hen ikke forstå det – det giver ikke nogen logisk mening og burde ikke give nogen logisk mening for nogen, uanset, hr. Marcus Knuth, hvilken udlændingepolitik man så ellers står for.
Som jeg nævnte, skriver Gregers Dirckinck-Holmfeld, at uden historien går vi grassat.
Ja, og det gør vi også, når vi så skal høre, at hvis ikke vi tager de her initiativer, og hvis ikke vi fører den politik, vi gør, så bliver vi overrendt.
Jeg vil bare lige i forhold til den ting minde om, at sådan sagde man også, da jeg var barn i 1970'erne.
Dengang var der 78 pct. af verdens fordrevne og flygtninge, der opholdt sig i nærområderne, i dag er det 88 pct.
Det tal synes jeg godt man lige kan tage med i historien.
Vi bakker naturligvis helhjertet op om dette borgerforslag.
Tak for ordet.