Inger Støjberg (DD), 2024-10-03:
Det er jo med lidt blandede følelser, at jeg står på talerstolen her i dag.
Men mens jeg forberedte mig til debatten her i dag, slog det mig, at den tid, som jeg har brugt som inkarneret seer af programmet, nok også har givet mig nogle analytiske redskaber til at forstå problematikkerne i relationer, når jeg ser dem.
Det slog mig også, at dynamikkerne i »Gift ved første blik« og SVM-regeringen egentlig ikke er så forskellige.
Dramaturgien i »Gift ved første blik« er altid den samme: Først er der et bryllup, hvor alle svæver på en lyserød sky og taler begejstret om alt det spændende og vigtige, som man skal opleve sammen.
Så er der bryllupsrejsen, hvor de første revner i forholdet som regel begynder at vise sig.
Og til sidst er der finaleafsnittet, hvor parrene så endelig skal beslutte, om de skal forblive gift med hinanden.
Vi husker alle sammen starten på SVM-flirten, ånden fra Marienborg og alle de store planer.
Nu skulle Danmark reformeres fra midten.
Alt det, der aldrig nogen sinde havde kunne lade sig gøre før, fordi hidtidige partnere havde været fuldstændig urimelige og umulige, skulle nu realiseres.
Men ak, ligesom et parforhold kan knirke lidt op til højtiderne, så ramte SVM-regeringen muren allerede ved den første højtid, store bededag.
Så prøvede man med en gammel klassiker, nemlig en fælles rejse, for at få lidt fornyet gejst ind i forholdet, men det viste sig, at en fælles bustur rundt til halvtomme forsamlingshuse sidste sensommer heller ikke var det, der kunne gentænde gnisten i forholdet.
Nu er vi så ved terminalfasen af ægteskabet.
Tegnene er tydelige: Man vil i hver sin retning.
Statsministeren har allerede fået en ny, lidt rap frisure, så man kan appellere til nogle andre potentielle partnere – og jeg er lidt ked af måske at spoile, som det vistnok hedder på moderne dansk, men skilsmissepapirerne ligger allerede og venter i e-Boks.
Statsministeren er mest opsat på at prøve at få alle de vælgere, som er strøget over til SF, tilbage.
Forsvarsministeren er begyndt at tale om et blåt flertal efter næste valg, og det glæder mig rigtig meget.
Der er intet, jeg hellere vil end at hjælpe forsvarsministeren ud af den utroskab, som han er faldet i.
Udenrigsministeren er vist den eneste, der måske ikke sådan helt har forstået, hvad det er, der foregår.
Men det kan selvfølgelig også være svært, når man primært bruger tiden på de bonede gulve og med milliondyre rejser i privatfly – livet er simpelt hen bare lettere på 1. klasse.
Desværre kan den sidste tid i et ægteskab jo godt medføre store ulykker, og her må man bare sige, at SVM-regeringen bestemt ikke er anderledes.
Den grønne trepart og regeringens politik for udbygningen af vedvarende energi i landdistrikterne er en katastrofe.
Regeringen har allerede smidt os ud af forhandlingerne om den grønne trepart, fordi vi selvfølgelig ikke kan acceptere, at dansk landbrug som det eneste i verden skal pålægges en særskat.
Regeringen nægter også at fortælle, hvor mange arbejdspladser det samlet set vil koste i landbruget og følgeindustrienerne.
Til gengæld har regeringen været så venlig at oplyse, hvor meget verdens CO 2 -udslip falder som følge af den grønne trepart: hele 0,0044 pct.
Det tænker jeg at de mennesker der mister deres job i landdistrikterne næppe finder nogen større trøst i.
Men regeringens overgreb på landdistrikterne stopper ikke med CO 2 -afgiften.
Der, hvor der i dag er bølgende kornmarker og græssende dyr, skal der fremover opføres kæmpe jernmarker i form af solcelleanlæg, som vil forringe livskvaliteten for beboerne i landdistrikterne og også forringe værdien af deres boliger.
Jeg kender ganske enkelt ingen, der er flyttet på landet for at sidde og glo ind i en gold jernmark.
24 ud af 26 statslige energiparker skal placeres i Jylland.
Og som byministeren, der har ansvaret for placeringen af solcelleparkerne, jo sagde til Jyllands-Posten her forleden, så mener han, at han skam også har en nabo hjemme i sit villakvarter, der har nogle solceller på taget.
Tænk, at den minister, der har ansvaret for placeringen af solceller, i ramme alvor sammenligner et par solceller på en tagryg i Greve med det, at der er mennesker i landdistrikterne, der fuldstændig får smadret værdien af deres bolig, og som hver dag skal sidde og kigge ind i solcelleanlæg.
Det er en decideret hån imod de mennesker.