Finn Sørensen (EL), 2018-02-06:
Allerførst vil jeg gerne takke for debatten, og jeg vil da i hvert fald glæde mig over en ting, og det er, at alle, der har været på talerstolen her, er enige om, at det er fuldstændig uacceptable overgreb, disse børn har været udsat for.
Jeg vil især takke den samlede opposition for, at vi nu er enige om, at det er det, der skal ske, når vi får et flertal, forhåbentlig efter næste folketingsvalg, nemlig at vi skal sørge for, at staten giver den undskyldning.
Måske vil jeg rette en særlig tak til Det Radikale Venstre, som jeg ved har haft nogle anderledes principielle overvejelser og tilgange til det her, også på det seneste, så det synes jeg jeg gerne vil kvittere for.
Men dem, vi allerførst bør takke, er dem, der har sørget for, at vi overhovedet fik den her diskussion for i Danmark så mange år efter, og det er Landsforeningen Godhavnsdrengene og den stædige kamp, de har ført i mange, mange år.
Der tror jeg man skal prøve at sætte sig ind i det spring, man skal tage, når man beslutter sig for at træde frem og fortælle, hvad man har været udsat for.
Det er jo det første skridt, altså at der er nogen, der siger til sig selv: Vi bliver nødt til at få det frem i lyset, så jeg bliver nødt til at stå frem, og det eneste, jeg kan gøre, er at fortælle, hvad jeg selv har været udsat for, og så håbe på, at omverdenen tror på det, man siger, for det har man jo ingen garanti for til en start.
Men det lykkedes trods alt at få rigtig mange til at tro på det, og det første til Godhavnsrapporten og utallige diskussioner her i Folketinget og alle mulige steder i samfundet, og det skal vi takke de mennesker for, som har vovet sig selv på trods af store men efter det, de har været udsat for, altså at de har haft overskuddet til at gøre det.
Det, vi skal bide mærke i, er, at de fra start af har sagt, at det ikke kun handler om os, det handler om alle de andre børn, der har været udsat for de samme overgreb.
Så en kæmpe tak for det.
Uden den kamp var vi heller ikke kommet i den situation, som vi er i nu, som jo trods alt er positiv, nemlig at vi nu på torsdag af et enigt Folketing, tror jeg, vedtager, at vi ophæver forældelsesfristen i den slags sager.
Men som jeg sagde tidligere, har jeg været i kontakt med nogle af godhavnsdrengene, og de har det samme synspunkt, nemlig at de holder fast i, at de gerne vil have den undskyldning.
Igen, ikke kun for deres egen skyld, men fordi det også kan være med til at lette presset på de mange andre, der har været udsat for de overgreb.
Og hvad er det, det handler om?
Det er vel i virkeligheden meget enkelt.
Det handler om at blive anerkendt, det handler om at blive set, det handler om, at nogen siger, at det ikke var dig, der gjorde noget forkert, for du har ikke noget at skamme dig over, men dem, der skal skamme sig, er dem, der begik overgrebene, det er de politikere og embedsmænd, som havde enten direkte ansvar eller i hvert fald ikke greb ind og stoppede det, og som ikke gjorde deres arbejde ordentligt.
Men der er bare ikke nogen af dem, der er her mere, og de handlede på statens vegne, og derfor må man sige, at der jo kun er en vej ud af det, og det er, at dem, der er her nu, de politikere, de ministre, den regering, der er her nu, anerkender det ansvar og giver den undskyldning.
Jeg forstår ikke, at det skal være så svært.
Når man hører den ene ordfører efter den anden stå heroppe på talerstolen og sige, at det var helt uacceptabelt, at det var moralsk utilgiveligt og alle de andre positive udtryk for, at hvert eneste medlem af Folketinget ved, at den var gal.
Der er kommet mange mere eller mindre, skal vi kalde det filosofiske begrundelser og juridisk-agtige begrundelser for, at det skal afgøres ved domstolene.
Nogle har været helt ovre i et helt principielt hjørne, nemlig at man slet ikke skal give undskyldninger, for det er noget, som domstolene afgør.
For en sådan undskyldning gav Anders Fogh Rasmussen på vegne af den danske stat!
Jeg vil gerne citere, hvad Anders Fogh Rasmussen sagde ved den lejlighed: En undskyldning kan ikke gøre historien om, men den kan tjene til at erkende historiske fejltagelser, så nuværende og kommende generationer forhåbentlig undgår lignende fejl i fremtiden.
Citat slut.
Længere er den sådan set ikke.
Og dermed har Anders Fogh Rasmussen jo imødegået alle de her argumenter om, at det skal være noget juridisk, der gør, at vi her i Folketinget ikke kan give en undskyldning eller pålægge regeringen at give en undskyldning på et politisk og moralsk grundlag.
Jeg er nødt til at hæfte mig ved et argument mere, som er lidt anderledes end de andre, og det er Dansk Folkepartis argument, nemlig at det er op til den til enhver tid siddende regering, og derfor har Dansk Folkeparti ingen mening om det.
Det er jo positivt på den måde, at man ikke argumenterer med, at staten ikke må give en undskyldning, for det skal først prøves ved domstolene.
Det er da positivt.
Men dermed bliver man jo ramt af sin egen argumentation, for som medlemmer af Folketinget har vi i den sidste ende ansvaret for, hvad den til enhver tid siddende regering foretager sig.
Det er vi da enige om i mange, mange andre sammenhænge, hvor vi altid er parat til lidt at pege fingre af den anden fløj, fordi de ikke sørger for, at den regering, de nu er parlamentarisk grundlag for, opfører sig ordentligt.
Så i virkeligheden er det måske det mest beskæmmende af de argumenter, og tillad mig at kalde det undskyldninger, der er kommet her i dag, altså den, som Dansk Folkeparti har brugt, fordi det er totalt at fralægge sig sit eget personlige ansvar som medlem af dette Folketing for, at tingene går ordentligt for sig i det her land.
Så det er jeg rigtig, rigtig ked af, og jeg håber, at Dansk Folkeparti vil overveje det en gang til, fordi vi jo om ikke så længe skal stemme om det her beslutningsforslag, og vi er jo nu i den situation, at det kun afhænger af Dansk Folkepartis stemmer, om det bliver vedtaget.
Til sidst vil jeg sige noget om det med forældelsesfristen, som jo nu er blevet et argument.
Altså det, at godhavnsdrengene har gjort, at vi kan komme i en situation, hvor vi nu på torsdag ophæver forældelsesfristen i den slags sager, bliver nu brugt som et argument imod godhavnsdrengenes ønsker om at få en undskyldning.
Det er jo fantastisk.
Til det vil jeg bare sige, at hvis vi er enige i, at det var fuldstændig uacceptable overgreb, der foregik, og at de fleste af dem i øvrigt også dengang var ulovlige, hvorfor skal det så være så svært?
Hvorfor skal godhavnsdrengene igennem endnu et opslidende retsforløb for at få prøvet deres ret med den fare, at der alligevel i sidste ende er en eller anden juridisk snubletråd, der gør, at statens advokater i den sag kan få deres vilje og få givet godhavnsdrengene endnu en begmand?
Hvorfor skal vi igennem det?
Det synes jeg vi mangler et svar på.