Lars Boje Mathiesen (NB), 2021-08-26:
Sygeplejerskerne vil gerne have mere i lommen for det arbejde, som de laver.
Det forstår jeg godt, og det er vi i Nye Borgerlige helt enige i de skal have, ligesom pædagogerne, sosu'erne, tømrerne, butiksassistenterne, lagerarbejderne, og ja, listen bliver ved.
De fortjener også at få mere ud af deres arbejdskraft og de timer, de bruger væk fra familien.
Heldigvis er det sådan med Nye Borgerliges politik, at der vil f.eks. en sygeplejerske cirka have mellem 2.500 og 3.000 kr. mere i lommen, ikke om året, men om måneden.
Alt, det kræver, er, at politikerne stopper med deres frås og har en smule respekt for borgernes skattekroner.
Så vi deler til fulde og forstår til fulde sygeplejerskernes ønske om at få mere ud af at gå på arbejde.
Den løser vi ved at lave ægte borgerlig politik herindefra, og det mener vi faktisk er det ansvar, som Folketinget burde løfte.
Men jeg tror heller ikke, at kun det med at give mere i lommen løser alle de udfordringer, som sundhedsvæsenet står over for.
Det løser nogle af dem, og alle kan få mere.
Men når jeg taler med sygeplejersker derude, og det gør jeg ofte, også fordi min kæreste er sygeplejerske, så handler det i høj grad også om arbejdsmiljø.
Det handler om at kunne give, og det handler om at kunne bruge sin faglighed på patienter og pårørende.
Det handler om at kunne udvikle og ikke altid halse bagefter.
Deri ligger der altså et kæmpe arbejde, som jeg håber regionerne begynder at tage langt mere alvorligt.
Vi må kræve, at det skal være slut med it-skandalesystemer, som ikke kan tale sammen, og rigide patientovergange regionerne imellem, men også i forhold til kommunerne.
Der skal ryddes op i de her dokumentationskrav, og der skal sættes spørgsmålstegn ved, om regionerne skal blive ved med at plastre sig selv til med flere akademikere til administrativt arbejde.
Måske skulle de begynde at satse lidt mere på folkene på gulvet og lytte til sygeplejerskerne på afdelingerne, for det er dem, der lider, det er dem, der er for hårdt presset, og det er dem, som har svært ved at få familielivet til at hænge sammen.
Når sygeplejerskerne på gulvet lider og de ikke trives, kommer det til at gå ud over patienterne, og det er dårlig politik for hele samfundet.
Så er det fint, at der bliver nedsat en komité, som skal kigge på løn; det synes vi.
Men det kan ikke stå alene, og det skal ikke stå alene.
Der er også en udfordring omkring arbejdsmiljøet, omkring stress og omkring pres, som skal adresseres nu og her, for ellers vil de kommende justeringer, der måske kommer til at ske om nogle år, komme til at blive bittesmå i forhold til de udfordringer, som man kommer til at stå med.
Det behøver vi ikke at vente 2-3 år på at en komité bliver færdig med.
Så vil jeg godt adressere det politiske lidt.
Støttepartierne har jo mulighed for at tage det her med ind i finansloven.
Det har de kunnet sidste år og forrige år, og de kan også gøre det den her gang.
De kan endda stille det som et krav til regeringen.
Det har man ikke gjort, og jeg tror heller ikke, det bliver et ultimativt krav den her gang.
Nu hørte jeg ordføreren for SF sige, at SF ikke bruger det der med ultimative krav.
Undskyld, det er på godt jysk en gang vrøvl, for hvis der er noget SF har excelleret i inden valget, er det at stille ultimative krav.
Jeg kan bare citere Pia Olsen Dyhr: Vi støtter ikke en finanslov, medmindre vi lykkes med minimumsnormering og en afskaffelse af kontanthjælpsloftet.
Så selvfølgelig gør man det.
Enhedslisten gør det også.
Men når det kommer til stykket, ender det nok ved, at nu har man fået gevinsten over for sygeplejerskerne, og så er der andre ting, som man vælger at prioritere på finansloven.
Sådan går det som oftest.