Katrine Daugaard (LA), 2023-04-14:
Tusind tak.
Det her lovforslag er et resultat af et langt aftale- og lovgivningsforløb, som har haft det sigte, at udsatte og sårbare børn skal hjælpes bedre, end de bliver hjulpet i dag.
Det skal sikre bedre rettigheder for vores børn.
Det er en god og en nobel intention, og behovet er der i den grad.
Aftalen blev til på ryggen af et regeringsudspil, hvor ønsket var, at flere skulle tvangsanbringes, og at flere skulle tvangsadopteres.
Udviklingen gik i forvejen i den retning.
Ankestyrelsen udgav i november 2019 en rapport, som viste, at antallet af tvangsanbringelser i det foregående årti allerede var fordoblet.
Om der var brug for en politisk målsætning om flere anbringelser, synes jeg egentlig godt man kan sætte et ret stort spørgsmålstegn ved.
Heldigvis faldt den slags ambitioner også i selve aftalen.
Behovet for at gribe ind, når børn mistrives, tror jeg vi alle sammen kan sætte os ind i.
Jeg tror, at næsten alle deler en ambition om, at der skal ske anbringelser, når forældreevnen er så manglende, at det har potentiale til at gøre skade på barnet.
Vi skal sætte barnet først.
Lykkes vi så med det i det her lovforslag?
Jeg kan have mine tvivl.
Det er vigtigt at understrege, at en tilgang, hvor barnets behov vægter højest, ikke er det samme, som at man altid skal skride hurtigt til en anbringelse.
I familier, hvor forældreevnen kan udvikles, kan støtte være en bedre løsning, og vi bliver nødt til at forholde os til, at virkelig mange anbragte børn ikke oplever, at de får et bedre børneliv.
Mange oplever at blive kastebold imellem diverse institutioner og plejefamilier, som tilsammen ikke kan skabe et bedre fundament, end en dysfunktionel familie kan.
En tvangsanbringelse er en vidtgående foranstaltning, og man bør, medmindre meget akutte behov tilsiger noget andet, have lavet en grundig, individuel børneundersøgelse, før man træffer en sådan beslutning, både så man er sikker på, at tvangsanbringelse er den rigtige beslutning, og så man sørger for at anbringe til et tilbud, som passer til og matcher barnet.
Vi oplever i dag meget store problemer på anbringelsesområdet.
Vi har oplevet, at kommuner laver ekstremt graverende fejl og lovbrud i sagsbehandlingen på helt basale områder.
Det er selvfølgelig fuldstændig uacceptabelt, når man foretager noget så indgribende, som en tvangsanbringelse er.
Man kan ikke skrive en lovgivning, som forhindrer dårlig sagsbehandling.
Men vi kan være bekymrede over, at de nødvendige afbureaukratiseringer, som sker i lovforslaget, f.eks. i forhold til brugen af børnefaglige undersøgelser i forbindelse med tildeling af støtte, gør det lettere at lave anbringelsesprocesser, hvor børn og forældre ikke er ordentligt hørt, og hvor der ikke er foretaget en grundig nok udredning.
At lovforslaget i sin nuværende form rummer en række problemer, fremgår meget tydeligt af både høringssvar og af den eksperthøring, vi havde.
Begge steder var der ualmindelig hård kritik, og det er ærgerligt, når vi er nået dertil i en proces, hvor intentionerne har været de rigtige.
Vi mener, at man bør lytte til den kritik og ændre en række ting i lovforslaget.
Vi synes som minimum, at man bør ændre følgende: Børns ret til at opsøge og modtage psykologbehandling for børn over 12 år bør genindføres i lovforslaget.
I det nuværende lovforslag gælder det kun børn, hvis forældre har misbrugsproblemer.
Der bør i lovforslaget indføres ret til, at børn både kan til- og fravælge samvær.
Hvis et barn eller en forælder anmoder om ændringer i opfølgningen i en sag om støtte eller anbringelser, bør der være en klageadgang, hvis kommunen afviser.
En handleplan er ikke længere et krav, men erstattes af en barnets plan, som er langt mindre afdækkende, og/eller en helhedsorienteret plan, som heller ikke er et krav.
Beslutningen om at undlade at lave en barnets plan eller en helhedsorienteret plan bør kunne påklages.
Og så bør vi genindføre retten til en støtteperson som en »skal«-bestemmelse.
Det er for os at se et af de elementer, der er afgørende for, at barnets lov kan trække i den rigtige retning.
Det skal tydeliggøres i lovforslaget, at private også kan drive børne- og ungehjem.
Men vi mener, at der er ret store problemer i det forslag, som ligger.
Vi føler os grundlæggende ikke betryggede i, at vi er ved at skabe bedre rammer for børn med udfordringer, og derfor har vi ikke gjort vores endelige stilling op til, om vi vil fortsætte med at støtte lovforslaget.