Morten Dahlin (V), 2020-01-31:
Tak for det, formand.
I dag førstebehandler vi B 61, der jo er et beslutningsforslag, som skriver sig ind i en meget aktuel og følelsesladet debat, nemlig debatten om fremmedkrigere, deres statsborgerskab og hvor deres loyalitet og tilhørsforhold egentlig ligger henne.
Lad mig starte med at slå fast, at Venstres holdning til danske statsborgere, der tager til Mellemøsten for at kæmpe for Islamisk Stat, er krystalklar: De her mennesker har vendt Danmark ryggen, og deres loyalitet ligger tydeligvis hverken hos det danske folk eller det danske samfund.
For nu at sige det, som det er: Islamisk Stat er en fjende af det danske samfund, og Islamisk Stats ideologi og væsen er modsætningen, antitesen, til alt, hvad vi står for herhjemme: demokrati, menneskerettigheder, frihed, mænd og kvinders ligeværd, og derfor skal vi på retsstatens solide grundlag og i overensstemmelse med Danmarks internationale forpligtelser selvfølgelig gøre alt, hvad vi kan, for at håndtere den her udfordring.
Derfor blev jeg da personligt også utrolig glad, da statsministeren sagde om netop fremmedkrigerne – og nu citerer jeg: »Jeg vil altid gerne arbejde på at ændre konventioner, der har et forkert indhold.«
Men efter debatten i dag er spørgsmålet jo bare, om jeg har glædet mig for tidligt, for selv om statsministeren har sagt en farlig masse om fremmedkrigere og konventioner, synes jeg, det var tydeligt at høre på ministeren lige før, at hverken statsministeren eller udlændingeministeren har gjort særlig meget.
Så når vi nu taler om det her emne i dag – fremmedkrigere og konventioner – vil jeg gerne opfordre regeringen til at komme på banen og gerne lidt tjept.
Da statsministeren udtalte sig til pressen, lød det hele i hvert fald så let, og vi skulle jo gerne undgå situationen, hvor det ryger ned i den socialdemokratiske syltekrukke sammen med luftkastellerne om et modtagecenter i et tredjeland i Afrika.
Nå, men tilbage til beslutningsforslaget.
Jeg vil gerne påpege, at vi i Venstre deler Dansk Folkepartis foragt for de her danske statsborgere, der har meldt sig under Islamisk Stats faner.
Et er imidlertid at tage statsborgerskabet fra en fremmedkriger, der har dobbelt statsborgerskab – det vil vi gerne være med til, og derfor lavede vi den politiske aftale sammen med Dansk Folkeparti, som den nuværende regering har gjort til lov sammen med det nuværende flertal i Folketinget – noget andet er altså at tage statsborgerskabet fra en person, der ikke har andet statsborgerskab end det danske.
For gør man det, gør man som bekendt vedkommende til statsløs, og selv om vi i Venstre ønsker fremmedkrigere hen, hvor peberet gror, så kan vi altså ikke stemme for et beslutningsforslag, hvor vi vil gøre danske statsborgere statsløse.
Det er der to årsager til at vi ikke kan.
Hvis Danmark begynder at gøre vores borgere statsløse, er der ikke noget til hinder for, at andre stater kan gøre Danmark kunsten efter, og hvis forskellige stater, herunder nogle skrøbelige stater, med henvisning til dansk praksis tager statsborgerskabet fra deres borgere, kan vi altså få nogle problemer i Danmark med, at herboende udlændinge bliver gjort statsløse, og så hænger vi, om jeg så må sige, på de her mennesker.
For det andet går vi i Venstre ind for en regelbaseret international orden, og når al visdom tilsiger, at en småstat som Danmark har en helt vital interesse i, at netop det regelbaserede internationale samarbejde bliver opretholdt, så er det ikke smart at gå enegang og bryde vores internationale aftaler.
Så selv om det på overfladen kan virke fristende – og jeg vil gerne indrømme endda meget fristende – at stemme for, så mener Venstre altså ikke, det er vejen frem eller for den sags skyld i Danmarks interesse, og derfor stemmer vi nej til forslaget.
Men vi gør det med en klar opfordring til regeringen om, at de kommer på banen og leverer det, som statsministeren har stillet danskerne i udsigt, nemlig at få ændret de her konventioner.
For det er jo åbenbart så let, eller det er i hvert fald let at sige det i pressen og love danskerne det.
Nu mangler vi bare, at regeringen rent faktisk gør det.
Nu sagde spørgeren, at jeg holdt en Christiansborgtale, hvorefter spørgeren vel leverede det, man bedst kan betegne som et Christiansborgspørgsmål, hvori man opsætter nogle præmisser og skærer sit spørgsmål til på en måde, så man ved, at det ikke er muligt at give et substantielt svar, uden at spørgeren bagefter kan forsøge at udstille en.
Det synes jeg egentlig er lidt ærgerligt, når man nu forsøger at brande sig på at være antichristiansborg.
Og når jeg laver noget, jeg er stolt af, så vil jeg også gerne fortælle om det.
Tak til ordføreren for det opfølgende spørgsmål.