Sophie Hæstorp Andersen (S), 2026-01-23:
Velkommen til denne blæsende dag!
Med beslutningsforslag B 59, som vi skal drøfte i dag, foreslår Dansk Folkeparti og Liberal Alliance, at regeringen inden udgangen af folketingsåret 2025-26 skal fremsætte et lovforslag om at styrke børn og unges ret til at se begge forældre efter skilsmisse eller samlivsophør.
Forslaget består af tre elementer, som har til formål både at sikre barnets trivsel, og at forældrene er ligestillet i samværssager.
Jeg har tidligere tilkendegivet, at jeg er lydhør over for alle initiativer, der kan medvirke til at sikre børns kontakt med begge deres forældre, og det mener jeg stadig.
Jeg er enig i, at det er vigtigt, at vi bliver ved med at forholde os til, hvordan lovgivning og praksis på området indvirker på de børn, som er klemt af deres forældres konflikt.
Hvis der findes bedre løsninger end de nuværende, skal vi anvende dem, og lad mig gøre det helt klart: Lovgivningen skal sikre, at børn i videst muligt omfang har kontakt med begge forældre, når dette er den bedste løsning for det enkelte barn, og forældrene skal ligestilles i forhold til kontakten med deres barn.
Der er jeg helt på linje med forslagsstillerne.
Nu er det bare sådan, at det sikrer lovgivningen allerede.
Regeringen kan derfor ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag, og jeg vil nu uddybe, hvorfor vi ikke kan støtte forslaget.
Et af elementerne i forslaget er, at fædre og mødre skal stilles lige, og at barnets ret til samvær med begge forældre skal sættes i centrum.
Det er jo her vigtigt at have for øje, at forældreansvarsloven ikke er en ligestillingslov, men en lov, der har fokus på at sikre, hvad der er bedst for det enkelte barn, og ikke på hensynet til forældrene.
Herudover er den ligestilling, som forslagsstillerne efterlyser, allerede en af grundstenene i forældreansvarsloven.
Loven sigter altså på at være kønsneutral, og det har været retsstillingen længe.
Så den del af beslutningsforslaget, der handler om ligestilling, er i min optik overflødig.
Et andet element i forslaget er, at ligelige deleordninger skal være udgangspunktet ved behandlingen af samværssager, når begge forældre er egnede.
Det anføres i forslaget, at dette udgangspunkt skal kunne fraviges, hvis andet aftales i enighed mellem parterne, eller hvis den ene forælder f.eks. bor langt fra barnets skole eller på anden vis ikke findes egnet til en ligelig deleordning.
Forslagsstillerne har således også her fokus på forældrene.
De overser, at når det drejer sig om samvær, har vi som det primære fokus, hvad der er det bedste for det enkelte barn.
I vurderingen af barnets bedste indgår også barnets egne synspunkter.
Forældreansvarslovens regler om barnets bedste og inddragelse af barnets synspunkter er en udmøntning af Danmarks internationale forpligtelser efter FN's børnekonvention og den europæiske menneskerettighedskonvention og efter min mening selvfølgelig også en god portion politisk sund fornuft.
Det helt centrale er hensynet til, hvad der er bedst for det konkrete barn i lige præcis den situation, som netop det barn befinder sig i.
Børn er forskellige, deres forældre er forskellige, og familiernes situationer er forskellige, og det skal afspejles i det samvær, der fastsættes.
Det gælder også, når der træffes afgørelse om etablering af en deleordning.
En deleordning kan være den bedste løsning for et barn, mens et weekendsamvær kan være den bedste løsning for et andet barn.
Forskning om børns forhold i samværssager kan ikke betyde, at der skal gælde en hovedregel om deleordninger, og at der dermed fastsættes deleordninger hen over hovedet og uden hensyntagen til det enkelte barn.