Magni Arge (T), 2018-11-22:
Tak skal du have.
Jeg er enig med Holger K. Nielsen – det er ikke det mest underholdende papir, jeg har læst i lang tid, men det er holdt i meget diplomatiske vendinger.
Jeg har dog et par nedslagspunkter i den her udenrigspolitiske strategi, som jeg ønsker at kommentere.
Og det vil nok ikke overraske nogen, at det første handler om et afsnit, der lyder således: »Både Grønland og Færøerne ønsker en større indsigt og inddragelse i udenrigs- og sikkerhedspolitikken.
Det stiller nye krav til den måde, som vi samarbejder på i rigsfællesskabet, og regeringen lægger vægt på en god dialog med Grønland og Færøerne herom.«
Jeg sætter virkelig pris på, at regeringen har sat det på dagsordenen, og håber selvfølgelig også, at den gode dialog fører til en ny måde at samarbejde på, som der lægges op til her.
Men der står jo ikke noget konkret om, hvad det så er for en nyskabelse, der måtte være på vej – ikke andet end at vi ønsker større indsigt og inddragelse i udenrigs- og sikkerhedspolitikken, og at regeringen lægger vægt på en god dialog.
For os er et meget væsentligt punkt f.eks. fiskeri og handelspolitiske emner, men det kan man så læse lidt mellem linjerne om, bl.a. om, hvilke prioriteter man har i dansk handelspolitik.
I strategipapiret skriver udenrigsministeren om Danmarks forhold til EU: EU er den afgørende platform for dansk interessevaretagelse i Europa og globalt, og EU's frihandelsaftaler skaber muligheder for danske virksomheder, som vi ikke selv kunne opnå.
Og EU skal blive ved med at sætte et eksempel globalt, fortsætte med at indgå ambitiøse frihandelsaftaler med lande fra alle dele af verden.
Det skaber vækst i Danmark og indflydelse, og det gælder også for den kommende aftale med Storbritannien.
Jeg har fuld forståelse for Danmarks strategi på dette felt, den gælder bare ikke for Færøerne, for vi er ikke medlem af EU og har derfor hverken indflydelse på eller gavn af de aftaler, som EU indgår på vegne af sine medlemslande.
Danmarks medlemskab betyder, at både fiskeripolitik og handelspolitik varetages centralt af EU i Bruxelles, og hvis der opstår modsætningsforhold mellem EU's interesser og Færøernes interesser, har vi erfaring med, at loyaliteten over for EU er større end loyaliteten over for det såkaldte rigsfællesskabs interesser.
Det så vi bl.a. med makrelstriden i 2013 og 2014, da Danmark lukkede sine havne for færøsk eksport, hvis nogen skulle have glemt det.
Jeg forsøger at erindre jer om det med jævne mellemrum.
Heldigvis blev den embargo hævet, men vi er stadig væk i rough water, i oprørte vande, hvad angår aftaler om adgang til pelagiske fiskebestande i Nordatlanten, hvor der er store værdier og stærke interesse i spil, og der pågår en konstant kamp for at holde fast i vores rettigheder.
Brexitdimensionen gør det heller ikke mere overskueligt.
Færøerne har helt enkelt brug for suveræne beføjelser til at forhandle og indgå aftaler på fiskeriområdet – ikke kun på det bilaterale niveau, som vi gør nu, men også når det handler om flerstatslige aftaler, hvor vi i dag begrænses af en del og hersk-klausul om, at Færøerne og Grønland skal være enige, før kongeriget Danmark kan bruge sin stemme i sådanne forhold.
Det er kun os selv, som har Færøernes interesser som førsteprioritet, og det er ikke nødvendigvis, fordi jeg skal forklejne den danske regerings eller Folketingets eller administrationens vilje til at støtte færøske synspunkter, men de ligger bare så langt nede på prioriteringslisten.
På det handelspolitiske område har vi lige så stort behov for adgang til det globale marked som alle andre lande, for vi handler hver dag og hvert minut kloden rundt for at afsætte de 700.000-800.000 t fisk, vi har fanget eller opdrættet.
Og vi har ikke mulighed for at bruge de aftaler, som EU indgår på vegne af Danmark, men vi kan heller ikke deltage på lige vilkår med andre lande i handelspolitiske fora som f.eks. JEFTA eller World Trade Organization, fordi kongeriget Danmark kun kan tale med én røst, og den røst er allerede deponeret i EU.
Man skal huske på, at vores økonomi og vores velfærd og vores samfundsmodel bygger på vores evne til at udnytte havets ressourcer bæredygtigt og omsætte dem til varer, som vi sælger på markeder, både nær og fjernt.
Det er også et lignende rationale, som man har for Danmarks handelspolitik.
Færøerne har derfor brug for fuld manøvredygtighed på disse områder, så vi kan tage ordentligt vare på vores interesser inden for fiskeri og handel.
Det er ikke nok med indsigt og inddragelse og god dialog, det handler om selvstændigt at kunne indgå aftaler med andre lande, hvad enten det er bilateralt, multilateralt eller af international karakter.
For nu at komme udenrigsministeren i forkøbet, når han vil svare, at man ikke kan flytte sig længere, end grundlovens rammer tillader, så mener jeg, at vi straks kan gå i gang med en forhandling om at etablere en ny samarbejdsmodel, og den kunne f.eks. bygge på den kendte model mellem Danmark og Island tilbage fra 1918.
Så får vi løsnet grundlovens snærende bånd og designet en værdig samarbejdsmodel, som er rummelig nok til, at vi kan møde de udfordringer, som vi har i vores samtid, og som bl.a. Holger K. Nielsen nævnte før.
Jeg skal komme til det næste nedslag, og nu kommer alle roserne til udenrigsministeren.
Jeg var meget glad for at læse, at verdensmålene indgår strategisk i udenrigspolitikken som en ambitiøs og central global ramme frem mod 2030.
For jeg synes, det er måske den vigtigste dagsorden, som er sat de sidste mange, mange år.
Jeg er også enig i, at det haster med at sætte tiltag i værk mod klimaændringer og finde ud af, hvordan vi tackler konsekvenserne, som allerede indfinder sig – ikke mindst i de nordatlantiske og i de arktiske egne, for her er der ikke bare tegn på, at isen smelter, men det er også havets temperatur, som ændrer sig, og det kan medføre kolossale ændringer på livsvilkårene på vore kanter.
Jeg har forstået, at man i Norge er i gang med at barsle med en rapport, hvor man anslår, at ændringerne i havets temperatur vil føre til en decimering af torskebestanden i Barentshavet, og det kommer til at skabe et tomrum svarende til 2 mia. euro i norsk økonomi.
Jeg kan hilse og sige, at vi også fisker en del i Barentshavet.
Vi har jo også de store problemer, som vi oplever med plastik, som findes i fugle og fisk, og hvad ved jeg.
Så vi har absolut brug for, at man hurtigt når i mål med tiltag, der virkelig kan gøre en forskel og stoppe den forurening, som altså har voldsomme konsekvenser for livet i og omkring havet.
Jeg synes også, det er vigtigt, at man i det her tilfælde skriver sig bag øret, at man kan bruge det arktiske forum til at presse på for at få nogle klimatiltag, der vil virke i de arktiske egne, og få enighed rundt omkring dem blandt de arktiske aktører, så vi kan komme hurtigere i vej, end man gør, hvis man skal have alle 193 lande i verden med på dagsordenen.
Det er lidt mere modsætningsfyldt, når man så læser udtalelsen om, at EU er et fællesskab af lande, der grundlæggende deler de samme værdier, men også at basale retsstatsprincipper udfoldes i EU.
Det kan jeg godt være enig i, for jeg har meget svært ved at forstå, at nordiske lande, inklusive Danmark, er fuldstændig tavse om fængslingen af parlamentarikere i Spanien uden dom.
Det har jo for nogles vedkommende stået på i mere end et år nu, og de har ikke fået nogen mulighed for at forsvare sig i en retssal.
De er godt nok stillet i udsigt, at de kommer for retten i januar måned anklaget for væbnet oprør og ufred og med krav om alt fra 17 til 25 års fængsel for deres politiske virke, som altså bygger på ytringsfrihed, forsamlingsfrihed og parlamentariske forhandlinger.
Hver gang jeg har spurgt om regeringens holdning, er jeg nødt med samme svar: Det er et internt spansk anliggende, så vi har ingen mening om det.
Så nemt slap tyskerne ikke, da Puigdemont blev arresteret efter begæring fra spanske myndigheder og krævet udleveret til domsforfølgelse i Spanien.
Der måtte domstolene tage stilling til, om Puigdemont var skyldig i væbnet oprør og højforræderi, så han kunne udleveres til retsforfølgelse.
Og svaret var nej.
Han havde ikke gjort sig skyldig i sådanne forseelser i forhold til gældende lov i Tyskland og blev derefter løsladt af den eneste domstol, som har taget stilling til det her spørgsmål indtil videre.
Jeg appellerer til udenrigsministeren om eksplicit at udtrykke sin forventning om, at den forestående retssag mod bl.a. daværende parlamentsformand, Carme Forcadell, bygger på fælles europæiske retsstatsprincipper og menneskerettigheder, så hun og de andre anklagede får ordentlige vilkår for at føre deres forsvar og får en fair trial.
For alle de pæne ord om demokrati under pres og fælles værdier får kun valør, hvis man også sætter handling bag ordene.
Til sidst vil jeg gerne høre fra forsvarsministeren, om han har fundet ud af, hvad det var for en armada, der skød rundt på de færøske fiskefangstpladser for nogle måneder siden, og som jeg har spurgt om, men som jeg aldrig har fået et ordentligt svar på.