Peder Hvelplund (EL), 2025-06-04:
Tak for det, og beklager; jeg troede faktisk, at det gik efter partistørrelse her i forhandlingen efterfølgende.
Først og fremmest vil jeg selvfølgelig sige tak til ministeren for besvarelsen.
Jeg vil dog også sige, at jeg synes, at den besvarelse og den aftale, der her bliver skitseret, klinger noget hult, når vi, som jeg også kan høre på ministeren, er enige om sagens alvor.
Vi er enige om, at det er meget, meget alvorlige fund, der ligger i Sandheds- og Forsoningskommissionen fra Sydkorea, hvor der jo i samtlige af de sager, der handlede om adoptioner til Danmark, er blevet fundet alvorlige og graverende fejl.
Jeg mener, at når vi ser på de undersøgelser, der har været tidligere i Holland, og senest er Sverige kommet med en undersøgelse, som har dokumenteret, at der er sket helt alvorlige fejl i sagsbehandlingen, hvorfor giver det så ikke anledning til, at man også i Danmark anerkender ansvaret for, at de naturligvis skal have en juridisk undersøgelse som den, vi har set både i Holland og i Sverige?
Hvorfor er det så vigtigt med en juridisk undersøgelse i stedet for det, som ministeren beskriver at man har lavet aftale også med SF og Konservative om, altså en historisk gennemgang?
Det er det jo, fordi det her også handler om at få placeret et ansvar.
Det handler om at kunne sige: Som myndigheder har vi svigtet.
Det er ikke et spørgsmål om, at der har siddet en enkelt sagsbehandler, der har begået fejl; det har været et systemisk svigt, der har været i systemet, og som har betydet, at der er en lang række borgere, som ikke har haft den beskyttelse, som vi egentlig havde påtænkt at skulle yde dem, nemlig den beskyttelse, der betyder, at hvis der sker fejl i aftagerlandene, vil der naturligvis være myndigheder i Danmark, som kan garantere de her borgere, som kommer til landet som adopterede, og kan garantere de her adoptivfamilier, der modtager et familiemedlem, at det er foregået på ordentlige og rimelige vilkår.
De fejl, vi har set, har jo handlet om ikke bare forfejlede papirer, men mennesker, der har fået frataget deres oprindelse, altså viden om, hvor de historisk kommer fra, der har fået at vide, at deres forældre måske har været døde, og der ikke har haft viden om mulige søskende.
Og det er så i den situation, hvor man fralægger sig det ansvar at sige, at vi naturligvis skal have en juridisk undersøgelse, der betyder, at vi kan få afdækket, hvilket ansvar der har ligget hos danske myndigheder for, at man ikke har været opmærksomme på det.
Det er jo os , der har fejlet.
Det er os , der har svigtet dem.
Det er os , der har ansvaret for at handle.
Det er derfor, jeg synes, det er så forstemmende, at vi her i dag ikke kan nå frem til en fælles beslutning om at sige, at vi gør det, som FN anbefaler, at vi gør det, som Holland har gjort, og at vi gør det, som Sverige har gjort: Vi laver en juridisk undersøgelse, og vi sikrer dermed også, at vi både kan sikre, at der opstår viden om, hvad det er, de her adopterede har været udsat for, men også sikre dem mulighed for at kunne blive hjulpet videre både i forhold til at kunne give dem oprejsning, de kan sågar også få muligheden for at søge en erstatning, hvis det skulle komme dertil, men også at de selvfølgelig kan få både juridisk bistand, konsulentbistand og anden bistand til at få afdækket deres fortid, og få sikret, at de kan få hjælp til at finde ud af, hvordan deres familiemæssige forhold har været.
Når man ser på den svenske undersøgelse, som jo netop har været juridisk, synes jeg jo, at den netop viser, hvorfor det er så afgørende vigtigt, at man har den tilgang, frem for at det er en historisk gennemgang, for den viser jo netop det systemiske svigt, altså at det har været en iboende kultur, der har gjort, at vi ikke har taget ansvaret for de her mennesker, og at vi, hvis det er sådan, at vi skal kunne drage læring af det, så også bliver nødt til at vedkende os det ansvar.
Det synes jeg vi skylder både, som sagt tidligere, de adopterede, adoptanterne og de biologiske familier, men det synes jeg faktisk også vi skylder os selv som samfund, nemlig at vi viser det ansvar, og at vi viser den troværdighed over for de mennesker, hvis liv et eller andet sted kommer i vores varetægt, fordi det er os, der har bistået med at få dem her til landet.
Derfor er jeg utrolig ærgerlig over, at vi nu har fået det tilbageslag, at vi ikke får en juridisk undersøgelse nu, men jeg kan garantere både over for regeringen, over for Folketinget og over for de mennesker, der sidder herinde i dag og muligvis fortsat føler en eller anden form for svigt, at vi selvfølgelig stadig væk står sammen med dem, at de har retten på deres side, og at vi også nok skal komme i mål på et tidspunkt.
Så det her bliver en debat, vi kommer til at fortsætte.
I dag er der opnået nogle små fremskridt, men vi kommer selvfølgelig til at fortsætte kampen for, at der kan opnås retfærdighed og anerkendelse af de adopterede her i landet.
»Folketinget pålægger regeringen at igangsætte en uvildig juridisk undersøgelse, der afdækker danske myndigheders og adoptionsbureauers kendskab til og ansvar for uretmæssige og ulovlige adoptioner til Danmark.
Undersøgelsen skal vurdere, om danske systemer, praksisser og procedurer, inklusive tilsynet og formidlingen, har været forsvarlige, tilstrækkelige og i overensstemmelse med dansk lovgivning og forpligtelser i forhold til internationale konventioner, samt om danske myndigheder og bureauer har levet op til deres ansvar og opretholdt principperne om barnets tarv.«