Søren Søndergaard (EL), 2025-05-27:
Det iranske præstestyre er et af verdens mest undertrykkende regimer.
Voldelig undertrykkelse af befolkningen, fængsling, tortur og henrettelser af regimets modstandere hører til dagens orden.
Samtidig er det iranske præstestyre en trofast allieret med andre undertrykkende og reaktionære regimer og organisationer i verden.
Et centralt redskab i regimets terrorisering af befolkningen i Iran, støttet af udenlandske undertrykkere, er den såkaldte Revolutionsgarde, og de står for overvågning og forfølgelse af regimets modstandere overalt i verden, også i Danmark.
Derfor støtter Enhedslisten ethvert skridt, som kan svække det iranske præstestyre, og ethvert skridt, som kan svække Revolutionsgarden.
Derfor synes vi også, at der er brug for endnu stærkere sanktioner mod Iran, end vi ser i dag.
Hvad er det for et skridt, som myndighederne i de europæiske lande i så fald kan tage mod Revolutionsgarden, som de ikke allerede kan tage i dag?
Jeg forstod på udenrigsministeren, at det ikke var ret meget.
Men okay, symboler har også betydning, og derfor kan en symbolsk beslutning også være rigtig.
Men jeg vil godt i denne sammenhæng sige, at vi i Enhedslisten ikke har den store respekt for EU's terrorliste.
Det er der en række grunde til.
Frem for alt er den gang på gang blevet brugt som et vilkårligt politisk redskab uden rod i principper, og det vil jeg godt give to eksempler på.
En modstandsgruppe mod det iranske regime blev placeret på EU's terrorliste!
Hvorfor blev den så sat på?
Det kunne man ikke få at vide.
Det var selvfølgelig, fordi de var terrorister, det var enstemmigt besluttet.
Så begyndte der at opstå en kampagne i forskellige lande, og forskellige lande begyndte så at kræve, at den blev taget af, for der var ikke nogen beviser.
Men den kunne ikke tages af.
Hvorfor kunne den ikke tages af?
Fordi ligesom det at komme på kræver enstemmighed, kræver det også enstemmighed at få den af.
Det vil sige, at så længe ét land insisterede på, at den skulle blive, kunne den ikke blive trukket af.
Så kom det så frem, at et af de lande, der havde bedt om, at den kom på terrorlisten, var Storbritannien, for Storbritannien var interesseret i at indgå en gasaftale med det iranske regime.
Til gengæld for den gasaftale med det iranske regime krævede de så, at PMOI, som organisationen hed, blev placeret på den her terrorliste.
Den kunne ikke komme af, fordi Storbritannien satte sig imod det.
Så blev der rejst en sag i Storbritannien, og efter lang tids tovtrækkeri besluttede den allerhøjeste domstol i Storbritannien, at det var en fuldstændig usaglig og forkert beslutning at placere den på terrorlisten, og så kunne Storbritannien ikke opretholde, at den skulle være på terrorlisten, og så blev den fjernet.
Forestil jer, at iranske modstandsfolk, folk, der bekæmper mullahregimet, skal bruge deres tid nede i EU's gange for at blive fjernet fra EU's terrorliste.
Det er jo absurd!
Det er én grund til ikke at have den store tillid til EU's terrorliste.
En anden grund er det, vi oplever i øjeblikket.
Nu ved jeg faktisk ikke, om al-Golani, altså ham, der kalder sig præsident i Syrien, står på EU's terrorliste.
Er der nogen, der er terrorister og undertrykker folk, er det ham.
Ligesom USA betaler EU penge til regimet – penge til et regime, der ledes af en mand, som hvis ikke han står der, i hvert fald burde stå på EU's terrorliste.
Det er politik.
Var det måske så ikke bedre ikke at have sådan en terrorliste, men gå efter forbrydelser, dømme for forbrydelser, straffe for forbrydelser, være benhård, og når der så sker ændringer, kunne man handle fleksibelt i stedet for at have en situation, hvor selv modstandere af det iranske regime i årevis skulle stå på terrorlisten uden at komme væk?
Vi støtter ikke terrorlisten, men hvis der er én organisation, der fortjener at stå på den, er det Irans Revolutionsgarde, og derfor støtter vi det her forslag.