Pernille Skipper (EL), 2019-10-03:
Tak for det.
Tusindvis af mennesker, der her stemt på og knoklet for en ny retning – de unge klimaaktivister, som jeg tror heldigvis har fået møvet sig ind, så vi alle sammen har mødt dem; de offentligt ansatte; forældrene, der har råbt på minimumsnormeringer; patienter, som dannede menneskekæder rundt om sygehuse – har alle sammen nogle helt berettigede forventninger til, hvad vi skal levere nu, efter at der er kommet et historisk stort nyt flertal.
Vi er sådan set allerede i gang.
Før valgkampen var det kun Enhedslisten og Alternativet, der gik ind for en 70-procentsreduktion af klimagasser senest i 2030.
Jeg kan nærmest ikke følge med.
Selv hr. Kristian Thulesen Dahl er sprunget ud som en af os vanvittige klimatosser.
Det eneste, jeg tænker, er, at jeg bare ikke håber, at det bliver, ligesom når man laver en facebookbegivenhed og beder sine venner om at komme og hjælpe med at flytte om søndagen, og så melder alle sig til, men når det så bliver søndag formiddag, er man sådan pludselig blevet syg.
Jeg håber faktisk, at hele højre side af Folketingssalen ikke bare siger 70 pct., men også melder sig ind i forhandlingerne og får lavet en klimalov.
For vi kan godt være uenige om virkemidlerne, men klimaloven og rammerne bør vi være enige om.
Der er rigtig stor mulighed for, at man melder sig på banen.
Vi skal træffe beslutning om en ny klimalov.
Vi skal lave finanslovsforhandlinger.
Og så skal der træffes beslutning om, om vi skal lede efter ny olie i Nordsøen – om vi skal binde fremtidige generationer til mere sort energi.
Det synes jeg vi skal sige nej til, hvis vi mener det alvorligt, at vi vil efterlade en klode til vores børn og børnebørn, som vi kan være bekendt.
Enhedslisten går til finanslovsforhandlingerne med forslag om bedre og billigere kollektiv trafik.
Og på de spørgsmål burde selv de nyudklækkede og de mere erfarne klimatosser kunne være med.
efter årtier med nedskæringer er der virkelig brug for, at vi får rettet op, og at vi får udviklet vores velfærd.
Psykiatrien er et af de områder, som er allermest forsømt, og hvor vi virkelig kigger hen nu.
For 2 år siden blev en ung mand udskrevet fra en psykiatrisk afdeling i Østjylland, og hans mor fortalte, at det var alt for tidligt.
Han havde haft så stærke psykoser, at han havde været tæt på at slå sig selv ihjel, og derfor var han blevet indlagt.
Da han så blev udskrevet, var det til ingenting.
Og 48 timer senere var han død.
Det er ikke den eneste historie af den art.
Der er patienter i psykiatrien, der bliver udskrevet, ikke fordi de er raske nok til at blive udskrevet, men fordi der ikke er plads.
De er simpelt hen stadig væk i livsfare, og det kan vi ikke være bekendt.
Jeg tror, at moren, som har en søn indskrevet på den psykiatriske afdeling, på en eller anden måde har det på samme måde som dem, der afleverer deres børn i daginstitutionerne eller har forældre eller børn på hospitalerne.
Vi har alle sammen sådan lidt en følelse af, at det hele spænder lidt til, og at der er et stykke vej, før vi får den der rigtige tryghed i vores velfærd, som vi egentlig synes vi burde have, og som egentlig er hele årsagen til, at vi holder så meget af det danske velfærdssamfund.
Det er noget, vi har arvet i generation efter generation, og det er på tide, at vi begynder at behandle den arv overordentligt.
Vi skal genopbygge, fordi vores velfærd er noget særligt.
Så er det jo rigtigt, hvad statsministeren sagde i tirsdags, og som flere har givet hende ret i, nemlig at vi ikke kan fikse det hele på en gang.
Men det er ikke det samme, som at det ikke skal kunne mærkes.
Det er to forskellige ting.
Det skal kunne mærkes.
Og der skal være penge til både minimumsnormeringer og sengepladser i psykiatrien og den grønne omstilling.
Og vi skal ikke vælge mellem de tre.
Jeg ved godt, at finansministeren synes, at jeg er lidt sur, og det er jeg måske også, så det er jeg ked af, og jeg skal nok blive glad igen.
Der er faktisk, hvis man skal være helt ærlig, ikke afsat penge nok til, at vi kan garantere imod fyringer og forringelser næste år.
Der er heller ikke i sig selv tiltag, som kan måles på klimaregnskabet.
Og den pose penge, der så er sat af til at forhandle om, kan altså ikke fikse begge opgaver.
Det er selvfølgelig afgørende for Enhedslisten, at vi ændrer på det, før vi laver en finanslov.