Astrid Krag (S), 2021-04-23:
Tak for det, formand.
Først og fremmest vil jeg takke forespørgerne til forespørgselsdebatten for at sætte fokus på en vigtig dagsorden.
For forespørgselsdebatten, som vi her tager hul på, omhandler et vigtigt emne for en gruppe af sårbare mennesker, der på grund af deres fysiske handicap har andre levevilkår end mennesker uden funktionsnedsættelse.
Mennesker med et fysisk handicap kan opleve, at hverdagen er fyldt med udfordringer, som begrænser dem.
Derfor er det altafgørende, at fællesskabet træder til og tilbyder den rette hjælp.
For systemet skal være en medspiller i borgerens liv og ikke en modspiller, og som jeg har sagt før – og det tåler gentagelse – skal det ikke være en kamp at få hjælp, heller ikke for mennesker med fysiske handicap.
Alligevel viser det sig, at kun 40 pct. af de 19-20-årige med handicap er i enten uddannelse eller job.
Det er ikke godt nok, og det skal vi som samfund gøre bedre.
Ingen kan alt, men alle kan bidrage med noget, og alle vinder, både den enkelte og samfundet, når alle får mulighed for at være med i fællesskabet.
Der har vi for nylig tydeliggjort den ret til en rimelig individuel tilpasning, som børn og unge har i dagtilbud og skoler.
Vi har sikret, at børn og unge kan klage og modtage godtgørelse, hvis der ikke foretages rimelige tilpasninger i skoler og dagtilbud.
Det betyder, at børn og unge med handicap kan få de samme muligheder i deres skolegang og videre i livet som andre børn og unge.
Det handler om at sikre mere fleksible vilkår for mennesker med handicap til f.eks. at tage en uddannelse.
Som det fremgår af Socialdemokratiet handicapudspil, skal der være mere tid for elever med handicap til at gennemføre en ungdomsuddannelse, f.eks. med inspiration fra Team Danmark-klasser.
Derfor er der også fokus på bl.a. denne problemstilling i de igangværende forhandlinger om en handicappolitisk aftale, hvor regeringen ønsker at styrke indsatsen for elever og studerende, der har brug for lidt mere hjælp til at komme godt i gang med en uddannelse og videre ud i arbejdslivet.
I forespørgselsdebatten her bliver der mere konkret spurgt ind til for det første, hvorvidt der i dag er den tilstrækkelige hjælp i form af hjælpemidler til at kunne leve et aktivt liv og fritidsliv; for det andet, hvorvidt mennesker med fysiske handicap kan få den fornødne hjælp i form af hjælpemidler til at få tilstrækkelige uddannelsesmuligheder og tilknytning til arbejdsmarkedet
; og til slut hvad denne regering vil gøre i forhold til dette
I bund og grund handler forespørgselsdebatten jo om at sikre, at mennesker med fysiske handicap bliver kompenseret, så de på bedst mulige vis kan leve et liv på lige fod med alle andre, og jeg vil gerne slå fast fra en start af, at mennesker med fysiske handicap naturligvis skal kompenseres, så de kan deltage i samfundet og blive en del af fællesskabet på lige fod med alle andre.
Det er netop det, som et af de grundlæggende principper i den danske handicappolitik går ud på, nemlig kompensationsprincippet, og det er et princip, der også gælder hjælpemiddelområdet.
For hele formålet med hjælpemidler er jo netop, at de skal kompensere for de varige følger af en funktionsnedsættelse.
Hjælpemidler skal medvirke til, at mennesker med fysiske handicap får mulighed for at føre en så normal og selvstændig tilværelse som muligt og i størst mulig grad gøre den enkelte uafhængig af andres bistand i dagligdagen.
Der kan f.eks. være tale om, at en borger har så omfattende en funktionsnedsættelse i bevægeapparatet, f.eks. en nedsat gangfunktion, at borgeren ikke kan bevæge sig frit rundt til de aktiviteter, som borgeren ønsker at deltage i.
I et sådant tilfælde vil f.eks. en kørestol eller et andet hjælpemiddel kunne medvirke til at sikre borgeren et aktivt og selvstændigt liv og fritidsliv.
Derfor er det selvfølgelig helt centralt, at der allerede i dag findes mulighed for kompensation af borgere med fysiske handicap.
På socialområdet fastslår serviceloven, at der kan ydes støtte til hjælpemidler, hvis hjælpemidlet i væsentlig grad kan afhjælpe de varige følger af en nedsat funktionsevne eller i væsentlig grad kan lette den daglige tilværelse i hjemmet.
Hjælpen skal kompensere for de varige følger af den enkeltes funktionsnedsættelse, så man i videst muligt omfang kan klare sig i sin hverdag.
Afgørelsen af, om der er behov for et hjælpemiddel, træffes ud fra en samlet vurdering af borgerens situation.
På den måde understøtter serviceloven altså allerede, at mennesker med fysiske handicap kan leve et aktivt liv og fritidsliv.
Men når alt det er sagt, vil jeg samtidig også anerkende, at der kan opstå nye udfordringer på hjælpemiddelområdet for borgerne i praksis.
Derfor vil jeg drøfte problematikkerne med bevilling af hjælpemiddel efter serviceloven i regi af det nye partnerskab for retssikkerhed og tillid på handicapområdet.
I partnerskabet deltager KL, altså Kommunernes Landsforening, Dansk Socialrådgiverforening og Danske Handicaporganisationer.
Derfor mener jeg også, at partnerskabet er det helt rigtige sted at drøfte udfordringer på handicapområdet, også når det gælder hjælpemidler.
Kort fortalt er borgere med handicap altså i serviceloven allerede sikret muligheden for at få hjælp i form af hjælpemidler til at understøtte, at de inden for de rammer, som lovgivningen sætter, kan leve et aktivt liv og fritidsliv.
Og sammen med drøftelsen af problematikkerne om bevilling af hjælpemidler efter serviceloven i det nye partnerskab er jeg fortrøstningsfuld over for at kunne dæmme op for de udfordringer, der kan opstå i praksis.
For det skal ikke være en kamp at få hjælp, og mennesker med fysiske handicap skal naturligvis have den hjalp, der ud fra en konkret og individuel vurdering modsvarer deres samlede hjælpebehov, så de kan leve et aktivt liv og fritidsliv.
Tak for ordet.