Jeppe Søe (M), 2023-06-01:
Tak for det, formand.
Allerførst vil jeg sige tak til hr. Morten Messerschmidt for at rejse den her forespørgselsdebat.
Jeg har faktisk lyst til at uddybe det, for man plejer at sige sådan i starten af alle taler, men jeg mener det.
Jeg synes ofte, Morten Messerschmidt er en, der starter værdidebatter, som ikke nødvendigvis har et sort-hvidt formål, men som har til formål at få en åben samtale, så det vil jeg gerne takke for.
Og jeg synes også præcis, det er det, vi har her i rummet lige nu.
Nogle gange når jeg lytter til de her forespørgsler, må jeg erkende, at så tænker jeg: Hvad skal de egentlig til for?
Altså, så kommer der en vedtagelsestekst, og så stemmer vi lidt om den, og så går livet videre, og mange timer er brugt.
Men jeg tror i virkeligheden, at det lige præcis er samtalen, der kan være med til at ændre noget.
Jeg synes også, at Kim Edberg Andersen var inde på det samme tidligere: at de ord, vi bruger, og den måde, vi taler om et område på, forandrer noget.
Samtale kan faktisk forandre noget.
Hvis det her havde været en sort-hvid debat – hvad det ikke er, for jeg tror, vi alle sammen om det her bord faktisk er enige – så havde vi angrebet hr. Morten Messerschmidt ved at sige, at hr. Morten Messerschmidt sparker en åben dør ind og lignende, bare for at sige, hvor langt vi er.
Og det er rigtigt: Morten Messerschmidt sparker en åben dør ind.
Det er også derfor, vi kan lave en fælles vedtagelsestekst.
Men det er nogle gange godt at sparke til en åben dør.
Det er også godt at gå igennem den, for så kan man se, at den er åben, og at vi skal huske, at den er åben, og at vi kan bruge den til rigtig mange ting.
Jeg er enig i det, der er blevet sagt indtil nu.
Det her er i høj grad noget, der skal løses af arbejdsmarkedets parter.
Det er også noget, hvor vi politikere så sandelig kan sende signaler.
Men vi kan ikke gøre det alene.
Og jeg er begyndt at svare: Jamen det er fint; det vil vi gerne; hvor langt er du selv nået med at løse det?
For jeg forventer jo, at de er gået i gang med noget.
For det her er – og det er det, politik er – at prøve at løse noget sammen.
Og det gælder jo her arbejdsgivere, men det gælder jo også de ansatte, som er dem, der går op og ned ad hinanden, at vi skal tænke anderledes på hinanden.
Jeg tror så til gengæld også, at det er rigtigt, at Folketinget kan nogle ting, for det er os, der gennem mange år – hvis vi går tilbage til 70'erne, 80'erne og vel også 90'erne – har talt de unge op, så det kan man jo.
Det har vi jo gjort.
Men vi har gjort det lidt på nogens bekostning.
Så skulle vi finde nogle måder, som de ældre kunne komme lettere ud af arbejdsmarkedet på.
Og vi talte om de unge.
Det er klart, vi gjorde det, for der var jo kæmpe ungdomsarbejdsløshed og bz-bevægelser og meget andet, så vi skulle have de unge ind, og så må man tale dem op.
Vi skal bare have fundet en bedre balance.
Det var sådan på et tidspunkt, at vi nærmest kun hyldede de nyuddannede.
Så skal de ikke komme dér med al deres nye viden, og de kan også huske, hvad de har lært.
Så der er rigtig mange irriterende ting ved nyuddannede.
Men jeg tror, at de fleste nyuddannede, når de har været et sted et godt stykke tid, opdager, at det faktisk først er, når man møder erfaring og man går i samtale med erfaring, at man rent faktisk får nye tanker frem.
Hvor den nye viden; den nyuddannede; den, der kan huske, hvad der stod i lærebøgerne, møder den, der har været i branchen i måske 40 år, opstår der pludselig noget helt unikt.
Og vi må ikke mangle det unikke at tale sammen med, nemlig den, der har erfaringen, eller den, der – og det taler vi om som noget negativt – indimellem kan påpege: Jamen det har vi prøvet; det virkede ikke, eller: Sådan gør vi ikke her.
Det kan såmænd være fint nok, hvis man tør lade sig udfordre, og det er jo begge parter, der skal kunne det.
Jeg er derfor vild med samtalen, for den kan forhåbentlig være med til at forandre en befolkning, som ikke skal tænke på det her som gråt guld eller noget, vi ellers kunne putte ord på, men som ganske enkelt skal finde ud af, hvor store erfaringer der går rundt derude og meget gerne vil ind.
Jeg havde for ikke så lang tid siden et besøg hos Senior Erhverv, som jo arbejder med folk, der gerne vil ind på arbejdsmarkedet.
Jeg mødte en, der virkelig gerne ville være lagermedarbejder, og han havde søgt alle vegne.
Men i hans cv stod der, han var tidligere chef.
Han havde været chef for rigtig mange ansatte, og han havde ikke kunnet få noget job, indtil han så erkendte: Min eneste mulighed for at komme ind på arbejdsmarkedet igen er at lyve i mit cv, nemlig ved at strege alt det, som jeg ellers selv har nydt at være i, og gøre mig dårligere, end jeg er.
Og ganske rigtigt: I det øjeblik han ikke havde været chef for noget som helst, fik han jobbet.
Så turde de godt lade ham gå rundt derude.
Langsomt er han så begyndt at vise, hvad han kan, og nu er han jo den, der har gjort stemningen og kulturen på hele arbejdspladsen bedre, for det havde han erfaringen med.
Det kunne han bare ikke sige; så havde han ikke fået jobbet.
Så lad os nu vide og forstå, at erhvervslivet har brug for erfaring, og at det ikke kun er os på Borgen, der skal skabe det; vi skal gøre det i samspil med dem, der skriver: Nu må I gøre noget.