Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-12-15:
Nu har vi vist været hårde nok ved hinanden for i dag, og nu er det også snart både weekend og juleferie.
Jeg vil gerne sige tak for alle indlæggene, også til ministeren.
Vi har brugt mange timer sammen i dag.
Jeg synes, der har været en vis velvilje, og at jeg trods alt godt har kunnet høre en vis velvilje fra Socialdemokratiet og DF – dem, der måske kunne ligge lige på vippen til at stemme for det her – til at kigge lidt nærmere på det her.
Det ville så også være en helt konkret vurdering i Finansudvalget, om vi kunne strikke noget sammen, som vi kunne se noget fremtid i, altså om vi kan komme videre ad den vej, uden at det bliver til et eller andet snakkemøde, og så er det det.
Men grunden til, at vi har fremsat det her forslag, er jo, at det har helt konkret politisk betydning, menneskelig betydning – ja, nogle gange drejer økonomi sig om liv og død; det gør det jo.
Altså, hver eneste dag er der jo folk, der ikke nødvendigvis får den behandling på sygehusene eller den omsorg, de skal have, eller der er udsatte børn, der ikke får den hjælp, de skal have, på grund af at der ikke er uendeligt med penge i verden.
Vi siger det jo sjældent så ligeud, fordi det er ret brutalt, men sådan er det jo.
Jeg siger ikke, at det er sådan, det skal være, men det er den måde, det fungerer på.
Sundhedsvæsenet har jo kun de penge, de nu engang har, de penge, der bliver politisk besluttet.
Kommunerne har kun de penge, de nu har, som politisk bliver besluttet til f.eks. at ansætte socialrådgivere, der skal følge op på udsatte børn osv. Så økonomi har helt konkret og nogle gange brutal betydning for den måde, vi lever i vores samfund på.
Så er det jo op til os politisk at diskutere, hvad vi skal bruge af penge på de forskellige ting.
Nogle af os tilhører partier, som synes, det er godt, at vi har en stor velfærdsstat, hvor der er penge til fri og lige adgang til sundhedsvæsenet.
Andre har den opfattelse, at pengene ligger bedst i borgernes lommer – det tror jeg er et udtryk, jeg har hørt nogle gange – og at den velfærd, man gerne vil have, ved f.eks. at gå til en privatlæge, kan være mere værd end den offentlige læge.
Det er politiske uenigheder, og det er helt fair, men det, jeg er så uendelig træt af, er hele tiden at få smidt i hovedet, at skattelettelser har den ene og den anden dynamiske effekt, men hvis vi diskuterer investeringer i f.eks. udsatte børn og siger, at der også er dynamiske effekter af det, så vil folk jo grine.
Det ville man også, hvis vi siger, at der er dynamiske effekter af investeringer på en lang række sundhedsområder.
Et af de eneste områder inden for velfærdssamfundet, hvor man kan sige at der trods alt er sket lidt, er uddannelsesområdet.
Der har det rykket lidt, i forhold til at man siger: Okay, det er ikke kun en ren udgift, at vi bruger penge på uddannelse; der kommer også noget tilbage igen i sidste ende.
Venstres ordfører, som jeg ikke kan se lige nu, sagde – og det syntes jeg lød utrolig smukt, selv om det ikke er rigtigt: Der er vel ingen af os, som ikke vil bruge ekstra penge på børn eller udsatte mennesker bare på grund af økonomi.
Det var simpelt hen så sødt sagt, men det er jo fuldstændig løgn, for hver eneste dag er der ting, der bliver afvist, fordi – får vi at vide – der ikke er penge til det, eller fordi man prioriterer ikke at bruge de penge, det koster.
Det er også politik, og det er jo fint.
Det er helt fair og legitimt at sige: Nej, vi vil ikke bruge de penge.
Det ville måske endda kræve, at man satte skatterne lidt op for at kunne bruge offentlige midler på det ene eller det andet.
Det er politiske forskelle, og det er helt i orden, at der er de forskelle.
Men man skal bare ikke stå og sige, at økonomi ikke har betydning for de valg, vi kan træffe.
Nu har specielt Enhedslisten og Alternativet i noget tid diskuteret en 30-timers arbejdsuge.
Det er, hvad det koster – i stedet for at man f.eks. tager udgangspunkt i, hvad det er for et samfund, man gerne vil have, eller at man ikke vil have et samfund, hvor der kun arbejdes 30 timer, eller hvad det nu kan være.
Så al politik er hægtet op på økonomi, og derfor er det så skævt, når vi kun ser sociale udgifter som netop udgifter og ikke som noget, der også giver noget tilbage igen, altså som sociale investeringer.
Forslaget handler om, at vi skal blive klogere.
Hr. Joachim B. Olsen sagde også: Jeg synes ikke, at vi politisk skal udpege nogle, der kan sidde og arbejde med de her ting.
Men jeg hørte hr. Joachim B. Olsen henvise til Produktivitetskommissionen utrolig mange gange.
Jeg hørte hr. Joachim B. Olsen henvise til det møde, vi havde i Landstingssalen, om elasticitet og andre spændende tekniske termer utrolig mange gange.
Så selvfølgelig er de her ting blandet sammen.
Det er jo også gennempolitiseret, fordi modellerne bliver lavet, udviklet og modelleret i Finansministeriet.
Og professor Bo Sandemann Rasmussen sagde, at ministeriet bryder med et hovedprincip om at holde sig til det, der er belæg for.
For det har jo altid været kritikken af os, når vi er kommet og har sagt, at vi gerne vil have, at sociale investeringer og grønne investeringer også skal tælle med; så har vi fået at vide, at man kun regner på det, man ved noget om.
Jeg vil gerne slutte af med noget positivt, på trods af at vi ikke er helt enige, heller ikke om problemets omfang.
For vi har diskuteret mange ting i dag, og jeg vil egentlig sige tak for, at jeg blandt hovedparten af partierne har oplevet en imødekommenhed over for at arbejde videre ud ad det her spor, og det er jo altid noget.
Jeg vil glæde mig til, at vi diskuterer i udvalget – det bliver nok på den anden side af nytår – hvordan vi helt konkret kan arbejde videre med det her.
Også tak til finansministeren, selv om jeg ikke ved, om ministeren har lyst til at være involveret i det.
Han skal i hvert fald være meget velkommen til også at levere nogle input, hvis der er interesse for det.