Inger Støjberg (V), 2016-12-01:
Forslagsstillerne har foreslået, at der indføres et forbud mod vedtagelse af minoritetshensyn i offentlige institutioner.
Forslaget begrundes bl.a. med, at hvis man som samfund accepterer, at der f.eks. oprettes kønsopdelte svømmehold for at tilgodese en minoritet, så er man med til at acceptere, at der bliver udøvet social kontrol.
Som det også fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, har der i pressen tidligere i år været debat om forskellige særhensyn, bl.a. i forhold til kønsopdelt svømning.
I foråret udtalte jeg, at det godt kan være, at vi på et tidspunkt bliver nødt til at tage mere håndfaste midler i brug og simpelt hen stille krav til kommunerne om, at man sætter en stopper for særhensyn, der er til skade for integrationen.
Ved samme lejlighed – og det fremgår så ikke af bemærkningerne til beslutningsforslaget – udtalte jeg i øvrigt også, at jeg sådan set helst ser, at det forbliver, som det er, altså at man lokalt tager et ansvar, og at det fortsat er kommunalbestyrelserne, der bestemmer.
Nu er der så gået et halvt års tid, siden debatten om særhensyn tog fart, og jeg synes, det er fint, at vi i dag får en anledning til netop lige at stoppe op og drøfte, om der er behov for nye tiltag.
Multikulturalismens fortalere vil nok mene, at integration handler om en tilpasning fra begge sider, og at vi alle skal gå på kompromis og mødes på halvvejen.
Det er jeg lodret imod.
Det er en forkert vej, som har præget de sidste 30 års ørkenvandring på integrationsområdet.
En syrlig cocktail af misforstået tolerance blandet med berøringsangst og særhensyn har gjort, at vi i dag har en meget stor værdimæssig regning, der skal samles op, og det bliver ikke let.
For det er da et problem, når piger stadig væk ikke må deltage i idrætslivet, fordi de er pålagt begrænsninger, alene fordi de er piger.
Det er bestemt en god ting at lære at svømme, men integration er nu altså meget vigtigere, og man kan altså ikke blive integreret, ved at vi i Danmark viderefører forældede kønstraditioner og opfattelser af, at aktiviteter for kvinder skal holdes adskilt fra aktiviteter for mænd.
Det er et problem, når vi ser eksempler på, at man forsøger at snige danske traditioner ud af vores offentlige institutioner, hvad enten det handler om frikadellen på plejehjemmet eller skolens markering af kristne højtider.
Så målet er vi fuldstændig enige om.
Regeringen mener dog stadig væk ikke, at ny lovgivning er den rette vej frem.
Det mener vi ikke, fordi vi i regeringen lægger afgørende vægt på hensynet til det kommunale selvstyre, og her er det jo allerede sådan, at kommunerne har mulighed for at afskaffe f.eks. kønsopdelt svømning, hvis tilbuddet er religiøst betinget.
Aarhus Kommune har for nylig f.eks. også taget initiativ til det, og jeg har ladet mig fortælle, at lignende overvejelser pågår i Kolding Kommune.
Sådanne tiltag rejser ikke umiddelbart spørgsmål i forhold til religionsfriheden, som nogle ellers ville mene, og heller ikke i forhold til den beskyttelse, der ligger i grundlovens § 67, og heller ikke den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 9. Så det kan man altså godt, og jeg synes, det er en væsentlig debat at tage rundtomkring i kommunerne.
Men målet er vi fuldstændig enige om, og regeringen mener på den baggrund så bare ikke, at der for nuværende er brug for, at Folketinget detailregulerer, hvordan kommunalbestyrelserne håndterer sager om minoritetshensyn.