Karsten Hønge (SF), 2017-05-23:
Rigsfællesskabet giver mulighed for, at tre små nationer kan læne sig op ad hinanden.
Og hvis vi vil, kan rigsfællesskabet være et fantastisk partnerskab mellem ligestillede.
Det er klart, at vi adskiller os fra hinanden, men der er jo altså endnu mere, der binder os sammen.
Forskellighed behøver jo ikke at betyde modsætninger og problemer hverken sådan internt i Danmark eller mellem lande.
Forskelle i folkeslag kan netop føre til gensidig inspiration og fælles berigelse.
En plus en plus en behøver ikke kun at give tre; jeg oplever, at rigsfællesskabet faktisk giver mulighed for, at det betyder fem.
Snæversynet nationalisme fordummer, uanset hvor og hvornår man støder på den.
Så lad os hjælpe hinanden i processen mod selvstændighed på Færøerne og i Grønland.
Lad os se, hvor langt isen holder, om jeg så må sige.
Jeg tror, det vil give de bedste løsninger, hvis den slags store beslutninger mod selvstændighed bygger på et solidt flertal – ellers risikerer man altså bare, at samfundene bliver rykket fra hinanden.
Hvis man ikke er knyttet til rigsfællesskabet, ja, så vil man på et eller andet tidspunkt og på en eller anden måde blive knyttet til andre alliancer.
Jeg har så svært ved at tro, at sådanne andre alliancer vil stille Grønland og Færøerne bedre end at være i rigsfællesskabet, og jeg savner under alle omstændigheder nogle flere bud fra Færøerne og Grønland på, hvordan man ser sig selv placeret i verden i en anden alliance.
Jeg synes, at det indtil nu fremstår noget tåget.
I sagen om forureningen ved Camp Century er vi jo enige hele vejen rundt om, at der skal ryddes op.
Der er vel ikke nogen grund til at gøre det til en form for konflikt mellem Danmark og Grønland.
Det må vel også være okay at undersøge sagen grundigt, inden vi sådan fysisk sætter arbejdet i gang.
Vi er enige om, at den sag ikke er håndteret optimalt, men det behøver da ikke betyde en modsætning mellem Danmark og Grønland – tværtimod.
Nogle gange har jeg sådan en oplevelse af, at problemerne og konflikterne i rigsfællesskabet kan blive talt så meget op, at man kan tro, at det er det, der er det vigtigste.
Men, altså, hvis vi ser på rigsfællesskabet som en ost, er det altså ikke hullerne, der er det vigtigste.
Færøerne oplever jo nu en stærk forbedring af økonomien, og det er dejligt.
Jeg ville jo ønske som socialist, at fremgangen blev brugt til at skabe mere lighed i det færøske samfund, herunder en skattepolitik, der kunne tage nogle flere penge fra de mennesker, som har så rigeligt i forvejen.
Jeg ser også lyspunkter i Grønlands erhverv og økonomi, men der er jo også samtidig næsten uoverskuelige økonomiske og sociale udfordringer.
Jeg undrer mig faktisk ofte over, at diskussionen om hastigheden mod selvstændighed og spørgsmålet om, hvilket sprog der skal være første fremmedsprog, altså om det skal være dansk eller engelsk, skal fylde så meget.
To vigtige debatter, javel, men mens vi diskuterer det, er Grønland stødt på vej mod en økonomisk betonmur.
Mange børn vokser op under fuldstændig uacceptable vilkår.
Alt for få unge i Grønland får en uddannelse, og mens det sker for øjnene er os, går – synes jeg selv – en uforholdsmæssig stor del af tiden og energien måske nogle gange med at debattere andre temaer.
Og igen: Som socialist vil jeg da opfordre til, at der er større opmærksomhed om uligheden og de sociale tragedier og på, at så få får en uddannelse.
Jeg ønsker både Færøerne og Grønland al mulig held og lykke på vejen mod selvstændighed, men det vigtigste må dog alligevel været reel selvstændighed og uafhængighed.
Og sådan en giver bare ikke mening, hvis man ikke har et solidt økonomisk fundament, en veluddannet befolkning og en social virkelighed, der binder både land og befolkning sammen.
Jeg håber, at det er miljø- og social bæredygtighed, der skal være landkendingsmærker for alle tre dele af rigsfællesskabet.