Nikolaj Villumsen (EL), 2017-03-24:
Tak for det.
Det er en udbredt myte, hvis man ser rundtomkring i mediebilledet, at befolkningerne i Europa og eksempelvis i Danmark ikke kan lide EU, fordi de ikke ved, hvad projektet handler om.
Det er min klare overbevisning, at den myte ikke holder vand.
Både her i Danmark og i EU-landene generelt oplever almindelige lønmodtagere et pres på deres løn- og arbejdsvilkår.
Social dumping, hvor østeuropæiske kollegaer groft udnyttes af grådige arbejdsgivere, er et stort problem på mange danske arbejdspladser.
Den her utryghed, som man oplever på grund af den sociale dumping, holder uden tvivl mange danskere vågen om natten: Vil jeg nu have et job i morgen?
Kan jeg beholde jobbet, hvis jeg nægter at udføre farligt og nedslidende arbejde, som jeg egentlig burde sige fra over for?
Ja, der er et internationalt ræs mod bunden, hvad angår løn- og arbejdsvilkår.
Det sker ikke kun i form af social dumping.
Vi ser det også i form af udflytning af arbejdspladser.
Virksomheder flytter hen, hvor miljøbeskyttelsen er lavest, fagforeningsrettigheder er en by i Rusland og arbejdsmiljø er noget, man ærlig talt kan lukke op og ... osv. i.
Det lægger et pres på almindelige mennesker.
De rettigheder, som generationer før os har tilkæmpet sig i vores nationalstater, presses af det nuværende globale ræs mod bunden.
Kigger man på redegørelsen fra udenrigsministeren, og lytter man til Europa-Kommissionen og formentlig også den udtalelse, der vil komme i anledningen af 60-året for Romtraktaten, ja, så vil EU gå videre i retning af afregulering, ikke mindst i de frihandelsaftaler, som EU forsøger at indgå med Canada og USA lige nu.
Sådan nogle sager vil de store selskaber ikke skulle køre ved danske domstole.
Nej, de skal køres ved en særdomstol, der kun kan benyttes af selskaber.
Det er altså vidtgående rettigheder, som udelukkende gives til selskaber, og hvor det at benytte muligheden koster så mange penge, at det reelt kun vil være en mulighed, hvis man har rigtig, rigtig mange penge på kistebunden –
med andre ord er et multinationalt selskab.
EU-Canada-aftalen, CETA, og EU-USA-frihandelsaftalen, TTIP, vil uden tvivl blive en fest for de multinationale selskaber, hvis de gennemføres.
Men det vil skade folkestyret, miljøet og rettighederne for alle os andre.
Helt ærligt, hvorfor lykkedes det egentlig de nordiske velfærdssamfund at udvikle sig til at blive så rige og veludviklede, som vores samfund er i dag?
Var det, på grund af at man gav efter for krav fra store selskaber og slap de hærgende markedskræfter løs?
Tværtimod, de nordiske velfærdssamfund er blevet skabt, fordi vi tøjlede den rå kapitalisme, skabte et organiseret arbejdsmarked med stærke fagforeninger og lod de stærkeste skuldre bære det tungeste læs.
De nordiske velfærdssamfund blev skabt af arbejderbevægelsen, kvindebevægelsen og stærke folkelige institutioner, som med aktivitet havde mulighed for at påvirke beslutningstagerne i Folketinget, havde mulighed for at lægge pres på og ændre tingenes gang.
Vi kan ikke løse problemerne, som den globale kapitalisme har skabt for ganske almindelige lønmodtagere både her i Danmark og i resten af Europa, ved at afregulere endnu mere.
De problemer, vi ser lige nu, er lige præcis et resultat af afregulering.
Nej, vi har brug for at erstatte det nuværende ræs mod bunden med en bæredygtig globalisering, der sætter minimumsstandarder for, hvor meget man må svine i miljøet og udnytte arbejdskraften, men samtidig giver mulighed for, at lande kan gå foran og demokratisk vedtage forbedringer til gavn for lønmodtagere, forbrugere og vores miljø.
Det er tydeligt, at regeringen ikke ønsker at gå i den her retning, og det er også ganske tydeligt, at det heller ikke er det, som Europa-Kommissionen og flertallet af EU-landene vil.
I stedet vil man fortsætte i samme rille som i dag – og dog.
Som en løsning på EU's krise har Europa-Kommissionen foreslået oprustning, øget militært samarbejde.
Det bliver uden tvivl godt for fransk og tysk våbenindustri, men vi kan ikke løse Europas aktuelle problemer med oprustning.
Vi kan ikke fjerne den massive ungdomsarbejdsløshed og fattigdom i Sydeuropa og andre kriseramte lande med flere nedskæringer.
Vi kan ikke gøre op med utrygheden, som danske lønmodtagere føler, ved at fortsætte såkaldte strukturreformer, der hæver pensionsalderen, udhuler trygheden på arbejdsmarkedet og pisker arbejdsløse og syge for at øge arbejdsudbuddet og køen ved jobcentrene.
Den vej, som udenrigsministeren lægger op til med fokus på frihandel, med fokus på et indre marked, som vi i dag oplever skaber social dumping og utryghed, er ikke en vej, som vil fjerne den utilfredshed, der er i befolkningen med det EU, som de oplever i dag.
Derfor kan udenrigsministeren selvfølgelig heller ikke få støtte til det fra Enhedslisten.
I stedet for vil jeg klart opfordre regeringen til at gå en anden vej; til at arbejde for tryghed på arbejdsmarkedet; til at sætte massivt ind imod social dumping; til at arbejde for, at det skal være muligt for os her i Folketinget at vedtage forbedringer, eksempelvis i forbrugerbeskyttelsen, uden at blive stoppet af EU's indre marked-regler, der kun alt, alt for ofte er til fordel for virksomhederne.
Det er helt afgørende, at hvis vi skal have et samarbejde i Europa, som folk kan lide, så skal de føle, de har indflydelse og medbestemmelse.
Det er ikke situationen i dag, at folk føler det, og det er ikke, fordi de ikke forstår, hvad der foregår.
Det er ganske enkelt, fordi de alt for ofte oplever, at beslutningerne bliver truffet langt væk hen over hovedet på dem, og at det indhold, som beslutningerne har, ikke er til deres egen fordel.
Det skal ændres, og det er det, som Enhedslisten dagligt arbejder for i Folketingets Europaudvalg.
Det er jo ingen hemmelighed, at vi ikke er glade for EU, men at vi er EU-modstandere.
Men det ændrer ikke på, at vi dagligt forsøger at trække EU i en mere grøn, en mere solidarisk, en mere bæredygtig og demokratisk retning.
Vi havde fornøjelsen her i efteråret, i november, af at holde en stor konference for venstrefløjen her i Folketinget.
Det var ganske interessant at se, at der er en situation i en lang række europæiske lande, ikke mindst de hårdt kriseramte lande, hvor venstrefløjen står stærkt, hvor man er gået fra at have en oplevelse af, at EU var positiv, til, at den voldsomme nedskæringspolitik og sociale forarmelse, som EU har trukket ned over hovedet på befolkningerne i eksempelvis Grækenland mod befolkningens egen vilje – i aktiv modstand fra EU's side mod demokratiske beslutninger om at gøre op med den forfejlede nedskæringspolitik – fører til et tættere samarbejde på venstrefløjen i Europa og en voksende kritik af den udemokratiske og asociale retning, som EU bevæger sig i.
Der er ingen tvivl om, at Enhedslisten og udenrigsministeren og Enhedslisten og regeringen er meget uenige om, hvilken retning EU bør gå i.
Men det er jo også godt, at vi kan have en debat i dag, hvor uenighederne kan mødes og meningerne brydes og vi forhåbentlig alle sammen kan blive klogere af det.