Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2022-05-10:
Tak, formand.
Der er utrolig mange data på borgere og på virksomheder i et land som Danmark.
Vi har med cvr-register, cpr-register og alt muligt andet en lang tradition for at have utrolig meget data på vores borgere.
Det har vi nogle kæmpestore gevinster ved, og det har vi også nogle risici ved.
Gevinsterne er vel velkendte.
I det hele taget får vi utrolig meget brugbar viden ud af at have rigtig, rigtig meget data, men med det følger der jo også et kæmpestort ansvar for at sikre borgerne, også i forhold til at man ikke sjusker med deres data, som vi desværre har set.
Der har været tab af cd-rom'er med personfølsomme oplysninger og politiregistre, der blev udsat for læk og for hacking.
Vi har desværre en sørgelig 17. plads i forhold til datasikkerhed, hvorimod vi er i toptre af verdens mest digitaliserede lande, og den diskrepans er jo lidt bekymrende.
De to ting skulle helst følges ad.
Én ting er, hvis der ikke bliver passet godt nok på borgernes data, men der er jo også det andet element, som handler om, hvordan vi bruger det aktivt og med overlæg.
For 2½ år siden var der en ung dansk kvinde, Telli Karacan, som var færdig med sit statskundskabsstudie og havde sit første møde på jobcenteret, hvor hun skulle udfylde et skema om sig selv med nogle oplysninger.
Men der var allerede tastet nogle oplysninger ind om hende, nemlig hendes etniske baggrund.
Hun er dansk statsborger, har boet i Danmark hele sit liv og har færdiggjort en universitetsuddannelse, og hun fandt ud af, at hun på baggrund af sin etnicitet blev profileret til at være i risiko for langtidsledighed.
Det ville hun ikke finde sig i, så det gjorde hun en sag ud af, som viste sig at være meget principiel.
For vi bruger profilering som et værktøj.
Politiet bruger det selvfølgelig; det ved vi.
Men man bruger det også i høj grad inden for beskæftigelsessystemet og inden for det sociale område.
Vi havde en diskussion, også her i Folketinget, for et par år siden om det, man kaldte Gladsaxemodellen, hvor man med de bedste intentioner i verden ville bruge en masse data, som skulle samkøres og bruges til forhåbentlig at kunne udpege, hvilke børn man skulle holde øje med om var i risiko for at vantrives og mistrives.
Men mange eksperter sagde, at det skulle man altså passe rigtig meget på med, for med den her profilering af danske forældre kunne man jo prøve at foruddiskontere, hvad der så ville ske.
, hvis man får minuspoint i det offentlige system, fordi ens børn går til psykolog eller bliver mobbet eller man glemmer en tandlægeregning eller, som et af kriterierne også var, afleverer en bog for sent på biblioteket, er spørgsmålet, hvad der så mentalt sker med en befolkning.
Så begynder man måske at prøve at gå lidt under radaren.
Man bruger ikke offentlige tilbud, og man bruger ikke SSP eller skolepsykologen, for man skal i hvert fald ikke ind i det her system, hvor man bliver profileret og der kommer datapunkter på en selv og ens børn.
Der er rigtig, rigtig mange gevinster ved, at vi ved så meget, både om hinanden, om vores sundhedsområde osv., men der er også nogle store risici ved det, og for at vi ligesom kan bruge det bedst muligt, har vi brug for kloge mennesker, der også gør os opmærksomme på, når vi er på vej ud ad en forkert vej.