Henrik Dahl (LA), 2018-02-23:
Ja, det er jo mest en kommentar, men det er rigtig, rigtig vigtigt.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi også inddrager universiteterne, for det er jo klart, at det sprog, man konkurrerer på internationalt, er engelsk, og det sprog, man har meget forskningssamarbejde på, er engelsk.
Det er selvfølgelig også noget, der skal respekteres, samtidig med at vi også har et bredt ønske, som jeg hører alle ordførerne sige, om, at dansk bør være et sprog, på hvilket man kan udtrykke alle slags tanker.
Man skal være opmærksom på, at ønsket om, at dansk skal være et sprog, der kan det hele, og at man altså også skal kunne have forskning på højeste niveau på dansk, går meget langt tilbage.
Det var jo selveste H.C. Ørsted, der fandt ud af, at oxygen skulle hedde ilt og hydrogen skulle hedde brint.
Så det er altså noget, der sådan har været dansk forskningspolitik i 200 år, og det vil vi bestemt bakke op om.
Men nu vil vi gerne se den her rapport først, og så må vi finde ud af, hvordan vi rent praktisk respekterer universiteternes selvstændighed, men også sikrer, at dansk er et sprog, man kan bruge til alt.
Tak for ordet.
Og i den periode oplevede jeg noget, som man faktisk uden at overdrive kan beskrive på en måde, der tit er overdrevet, nemlig at der var et meget dramatisk fald i de studerendes evne til udtrykke sig på et korrekt og spændstigt dansk.
I 1990'erne var det ikke ligefrem utænkeligt, men i hvert fald sjældent, at en indfødt dansker, som gik på et dansk universitet, kunne finde på at sætte komma foran at plus infinitiv, eller at vedkommende var usikker på forskellen på infinitiv og præsens.
Nu er det ganske og aldeles almindeligt.
I 1990'erne var der kun få studerende, som var usikre i brugen af fremmedord og brugen af faste vendinger.
Nu er det også helt, helt almindeligt at se, når man retter en stak opgaver.
Det tror jeg der er mange årsager til.
Tidligere skulle man f.eks. kunne latin for at få lov til at beskæftige sig med de humanistiske fag i gymnasiet.
Og det er jo et voldsomt forfald, som jeg dybest set stadig væk er rystet over, altså at man ikke skal kunne det.
Og det kan man selvfølgelig alt sammen mærke i det faldende niveau i skriftligt dansk.
Så der er ikke nogen tvivl om, at problemet eksisterer, men spørgsmålet er så, om man skal oprette sprogcentre for at komme problemerne til livs.
Hvis jeg skal være helt ærlig – og det skal jeg vel, når jeg står på Folketingets talerstol – så tror jeg, at der er det simpelt hen for sent at sætte ind.
Hvis man skal skrive et korrekt og levende dansk, udspringer det altså bedst af nogle gode vaner, som man har grundlagt i de små klasser i grundskolen.
Derfor ville det være bedre at insistere på grammatik og staveord i folkeskolen, højere adgangskrav til gymnasiet og højere krav for at komme ind på universitetet end at doktorere på elendigheden med sprogligt hæfteplaster og grammatisk Panodil, efter at man er optaget på universitetet.
Desuden har jeg den samme opfattelse, som Venstre har givet udtryk for, nemlig at universiteterne bør have en meget betydelig frihed til at organisere sig selv, sådan som de nu opfatter det mest hensigtsmæssigt.
Derfor vil jeg gerne have lov til at understrege – og det er rigtig vigtigt – at jeg og LA meget, meget varmt støtter de tanker, der er bag forslaget, og vi vil meget gerne have flere drøftelser af, hvordan vi kommer problemerne til livs.
Men den metode, der er anvist til at løse problemet, er vi skeptiske over for, og derfor bakker vi ikke beslutningsforslaget op.