Søren Søndergaard (EL), 2024-01-11:
Situationen i Tyrkiet er jo mildest talt
ikke god, og den er bestemt ikke blevet bedre gennem de senere år.
Når vi ser på ytringsfriheden, ejes stort set alle aviser enten direkte eller indirekte af regimet.
Journalister bliver sat i fængsel.
Jeg tror, Tyrkiet er det land, hvor flest journalister sidder i fængsel.
Vi ser en massiv undertrykkelse af oppositionen, hvor det kurdiske oppositionsparti løbende har titusinder af medlemmer fængslet.
Vi ser Tyrkiet føre krig mod andre stater, andre lande, ikke mindst i forhold til det kurdiske selvstyreområde i Syrien, Rojava.
Vi ser, at retsstaten er undermineret af politisk udpegede dommere, og vi ser ikke mindst, at Tyrkiet fuldstændig overhører henstillinger og domme fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol er jo ligesom nerven i overholdelsen af menneskerettighederne i Europa, og når Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol så ikke en gang, men flere gange insisterer på, at Osman Kavala skal løslades, og svaret fra præsident Erdogan er, at han bliver i fængsel resten af sine dage, så er det jo et direkte brud med den institution, altså Menneskerettighedsdomstolen, og den europæiske menneskerettighedskonvention, som Tyrkiet selv har skrevet under på.
Derfor følger det selvfølgelig også fuldstændig naturligt, at man ikke lever op til Københavnskriterierne.
Derfor har Enhedslisten også gentagne gange fremsat forslag her i Folketinget om suspension af optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet.
Det gjorde vi f.eks. i 2017 med et forslag til folketingsbeslutning om, at regeringen tilkendegiver over for EU, at forhandlingerne om Tyrkiets optagelse i Den Europæiske Union midlertidigt bør suspenderes, indtil de demokratiske rettigheder er sikret.
Det forslag blev selvfølgelig ikke vedtaget.
Det blev naturligvis forkastet, men vi havde dog den glæde, at kort efter, nemlig i 2018, blev forhandlingerne med Tyrkiet jo rent faktisk indstillet, og der har reelt ikke været optagelsesforhandlinger med Tyrkiet siden da.
Men læg vel mærke til, at vores vinkel på den her debat, også i vores forslag, var demokrati og menneskerettigheder.
Det var et spørgsmål om, hvordan Tyrkiet opfører sig.
Det var ikke et spørgsmål om, hvilket religiøst udgangspunkt Tyrkiet har.
Det er derimod udgangspunktet for det forslag, der ligger her, hvor der jo direkte står, at det primært er, fordi det er et muslimsk land, at de ikke er velkomne i EU.
For os er det religiøse udgangspunkt for lande altså ikke afgørende.
Vi har den fuldstændig klare opfattelse, at det er demokrati og menneskerettigheder, der afgør, om man kan have aftaler med lande.
I det her forslag står der jo: »Tyrkiet er en nation, hvis interesser adskiller sig markant fra Danmarks, primært grundet regimets islamiske ideologi, der præger næsten hele befolkningen.«
Det er i øvrigt forkert, men det er et udgangspunkt, der er religiøst i stedet for at være demokratisk, og det kan vi ikke støtte.
Vi synes, det er en dårlig hjælp til de kræfter i Tyrkiet, der kæmper for demokrati.
Det er en støtte til Erdogan, som ønsker at få en mulighed for sige: Der kan I bare se, Europa er ikke værd at samarbejde med, for de vil alligevel ikke optage os, ikke på grund af, hvad vi står for, men på grund af vores udgangspunkt, som er islam.
Det, jeg måske synes er lidt ærgerligt her, er, at vi så ikke får diskuteret – men det er jo lige så meget vores skyld – de reelle problemstillinger, der er i forhold til Tyrkiet i øjeblikket.
For de relle problemstillinger handler ikke om optagelsesforhandlingerne.
De foregår som sagt ikke.
De reelle problemstillinger er den tendens, der er i dele af EU til at ville give Tyrkiet indrømmelser uden at få noget til gengæld.
Det er f.eks. risikoen for visumliberaliseringer, der ikke bliver modsvaret af en ændring af terrorlovgivningen, sådan som det ellers hidtil har været kravet, eller risikoen for, at man indgår en ny associeringsaftale med Tyrkiet, som gavner Tyrkiets økonomi, fordi den også gavner nogle vestlige multinationale koncerners økonomi, og endelig, at man giver mere støtte til Tyrkiet uden at insistere på, at f.eks. Tyrkiets krig i Rojava stopper.