Michael Aastrup Jensen (V), 2020-06-11:
Ja, der er jo lidt forvirring i dag, fordi os, der påstår, at vi kan huske, at vi faktisk sidste år lavede en premiere, hvor vi tog en samlende debat om alle organisationerne, troede i vores visdom, at det fortsatte man med, men det gør man så åbenbart ikke.
Det er nye tider på alle måder.
Nu tager vi hver organisation for sig, og det er jo kun fint – så får vi i hvert fald god tid til det, og det er jo også på sin plads.
Jeg har sagt en masse ting i mit første indlæg omkring Europarådet – det skal jeg nok spare jer alle sammen for at gentage.
Jeg går ud fra, at ministeren også har hørt mine ufattelig gode spørgsmål til regeringen, og jeg forventer svar på dem for første gang.
Men lad mig bare lige uddybe et par ting.
Jeg har nævnt Rusland meget, og det mener jeg også der er grund til.
For hvis man kigger på hele forhistorien om, hvordan og hvorledes Rusland har ladet hånt om Europarådets regler og hele fundatsen for Europarådet, jamen så mener jeg også, at der er grund til, at vi simpelt hen har et meget, meget kritisk øje til russerne.
Man turde jo ikke i Ministerkomiteen, men vi gjorde det heldigvis i den parlamentariske forsamling.
Der havde man jo igennem flere år et arbejde, hvor vi faktisk forsøgte at forhandle direkte med den russiske Duma om, hvad det er, vi kan gøre for at normalisere forholdet, som hr. Søren Espersen var inde på tidligere.
Der var det altså, at vi fik en masse ting at vide.
Der fik vi lovning på en masse ting; lovning på, at man ville overholde alle regler, man ville sørge for at betale alt tilbage, man skyldte osv. osv.
Og hvad er fakta nu?
Jamen det kan jeg faktisk svare lidt på, fordi denne meget hemmelig organisations parlamentariske forsamling har faktisk en komité, som hedder monitoreringskomiteen, som faktisk har til opgave at sørge for at monitorere de lande, der er under monitorering, deriblandt Rusland.
De har i deres visdom eller mangel på samme faktisk valgt mig som præsident for en 2-årig periode.
Derfor kan jeg faktisk fortælle, at det går rigtig, rigtig skidt.
Faktisk går det så skidt, at man stadig væk ikke engang fra den russiske regerings side har tilladt at åbne op for monitorering fra Europarådets side.
Det er over et halvt år siden, at man kom med alle skåltalerne og alt mulig andet, men man har stadig væk ikke fået lov – med alle mulige dårlige undskyldninger.
Undskyldninger igen og igen.
Det holder man også sådan bare ud i strakt arm og siger: Arh, ja, lad os nu forhandle.
Der er intet at forhandle om – enten overholder man reglerne, eller også gør man ikke.
Hvad er så svaret fra Ministerkomiteens side, deriblandt den danske regering?
Arh, men skal vi ikke lige snakke om det?
Vi har ikke gjort andet end at snakke om det de sidste 8-9 år.
Og hvad i alverden er der sket i forhold til Rusland?
Ja, der er faktisk sket meget.
Problemet er bare, at det er i meget negativ retning, fordi man har præsenteret forfatningsændringer som dem, den russiske regering har gjort, og endda vedtaget dem med overvældende flertal.
Jeg understreger, at det var med overvældende flertal, og jeg er faktisk i tvivl om, om der egentlig var fuldstændig enstemmighed i Dumaen for de her forfatningsændringer, hvor man bare skal have læst en eller anden form for jura i cirka halvanden dag for at kunne se, at de ville være i direkte modstrid med en lang række af de forskellige Europarådsregler og love, der er.
Hvad er svaret stadig væk fra Ministerkomiteen?
Arh, vi snakker om det.
Jeg må indrømme, at jeg normalt er en person med et lille temperament – det erkender jeg – men jeg har godt nok også haft behov for at lede efter en eller anden form for boksebold, når jeg blev med at få det der budskab om, at de snakkede om det.
For lige her og nu må jeg bare sige, at så længe vi gør det, resulterer det i, at der er en, der vinder, og det er Putin, der lige nu er ved at dø af grin over, hvordan verdenssamfundet er hamrende ligeglad med, hvordan og hvorledes han lige nu fuldstændig snor os rundt om sin lillefinger.
Jeg må indrømme, at jeg er flov på verdenssamfundets vegne, og derfor forventer jeg, at også den danske regering vil tage sit ansvar på sig og begynde at presse Ministerkomiteen i en bare nogenlunde handlingsorienteret retning i stedet for det, vi har set de sidste mange år.
Tak for ordet.