Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2025-02-20:
Tak, formand.
Vi herinde er politikere, men de af os, der har børn, er jo først og fremmest forældre.
Mange af os, inklusive forslagsstillerne af det her borgerforslag, har nået et niveau af desperation på vegne af vores egne børn, ja alle børn.
Derfor har jeg et kontroversielt budskab med til jer her i dag fra SF, nemlig at vi føler, at vi bliver nødt til at opfordre til national ulydighed.
Det drejer sig om vores børns liv, deres trivsel og deres muligheder for at udvikle grundlæggende, basale kompetencer som at kunne cykle en tur eller læse en bog.
Jeg taler om, hvordan skærmene ikke bare har stjålet vores børns barndom, men hvordan de grundlæggende omprogrammerer deres hjerner til ikke at kunne håndtere simple dagligdagsopgaver.
Det lyder dramatisk, men det er ikke desto mindre den barske virkelighed, vi står i.
Vi havde for nylig i Digitaliseringsudvalget besøg af en børnepsykolog, som fortalte om et samarbejde med en kommune, hvor en gruppe af skoleelever på mellemtrinnet skulle cykle en kort tur, og resultatet var udbredt utilfredshed, fem væltede undervejs, en brækkede en arm, og to fik angstanfald.
Det er ikke en skæv anekdote, men det er et spejl af en generation, der er blevet svigtet.
I en anden kommune fortalte børnepsykologen, at 10 pct. af eleverne ikke kan bestå matematik.
Avisen Politiken har dokumenteret, hvordan had til læsning breder sig som en steppebrand.
Vi må se til med ondt i maven, når store børn ikke kan håndtere en simpel avisrute, fordi det kræver uoverskuelig planlægning.
Vi ser 9-årige børn ødelægge deres hud med en femtrins såkaldt skincare-routine, fordi det trender på TikTok.
Whistlebloweren Frances Haugen, som jeg har mødt, beviste, hvordan Zuckerbergs Meta med fuldt overlæg fortsatte Instagrams algoritmer, selv om de med overlæg var designet til at skade børn og unge, specielt piger og unge kvinder.
Afhængighedseksperten dr. Anna Lembke har peget på den grundlæggende samme påvirkning af hjernen, uanset om det er heroin eller dopaminjagt i afhængighedsskabende design på sociale medier.
Det er ikke bare tilfældigheder eller »børnevanskeligheder«, som vi skal lade dem vokse fra, men det er resultatet af en massiv eksponering fra skærme og sociale medier, der med overlæg er designet til at skabe afhængighed, for det er forretningsmodellen.
Vores børn er blevet forsøgsdyr i et globalt eksperiment, der har gjort en håndfuld mænd til de rigeste og mest magtfulde mennesker i verdenshistorien, mænd, der nu er kommet ind i hjertet af den politiske magt i verdens mægtigste land.
Jeg er ikke i tvivl om, at hverken digitaliseringsminister Caroline Stage eller statsminister Mette Frederiksen oprigtigt mener det, når de er oprevede over børnetrivslens frie fald.
I SF har vi som afsendere på en række beslutningsforslag ikke fået andet end gode hensigtserklæringer, og vi har nu nået et punkt, hvor vi siger, at vores børns liv er mere værd end politiske diskussioner om et EU-direktivs rækkevidde.
Derfor skal vi gå national enegang, ligesom dengang vi ikke måtte forbyde farlige stoffer som bisfenol-A i sutteflasker, parabener i plejeprodukter til børn eller ftalater i legetøj.
Da satte vi vores børns sundhed højest, vi gik enegang, og det endte som bekendt med siden hen også at blive EU-lov.
Vi står i en national sundhedskrise, hvor vores børns trivsel, sundhed, motion, indlæring og koncentrationsevne er blevet massivt forringet i de seneste 10 år, og i SF vil vi forbyde afhængighedsskabende sociale medier til børn – punktum – også selv om EU siger nej.
Lobbyisterne har fået magt til at få de afhængighedsskabende design ud af DSA-lovgivningen, der skulle regulere techgiganterne, og der er foreløbig ingen tegn på, at afhængighedsskabende design skulle blive forbudt i EU, og imens svigter vi en hel generation af børn.
Vi har først og fremmest et ansvar for vores børn i Danmark, og derfor opfordrer vi til national enegang med afsæt i den mulighed, vi har, når det er et spørgsmål om det, man kalder legitim interesse.
Hvis det her ikke er legitim interesse, så ved jeg ikke, hvad det er.
Vi regulerer allerede andre sundhedsskadelige produkter, vi har aldersgrænser for alkohol, tobak og spil.
Hvorfor?
Fordi vi ved, at børn og unge ikke har de samme forudsætninger for at kunne håndtere risikofyldte produkter.
Sociale medier designet til at skabe afhængighed
hører hjemme i den samme kategori.
Faktisk er det mere ødelæggende, og det er på tide, at vi handler herefter.
Børn er ikke små voksne – og ikke engang vi voksne kan håndtere det – de er ikke udstyret med den samme impulskontrol, kritiske sans eller evne til at regulere deres eget forbrug, og når vi overlader dem til techgiganternes kyniske profitjagt, svigter vi vores ansvar som forældre, politikere og samfund, og det må slutte nu.
Jeg er politiker, og det er I også, mange af os er først og fremmest forældre, og mange af os er desperate.
Tak for ordet.