Roger Matthisen (ALT), 2017-05-23:
Tak for det, formand.
Tak til statsministeren for redegørelsen, der var spændende at læse og høre i dag.
I Alternativet bakker vi op, hvis befolkningerne i Grønland og på Færøerne ønsker selvstændighed, og jeg synes, vi skal gøre mest muligt, og hvad vi kan, for at støtte dem alle sammen i det her arbejde.
Derfor er vi også glade for, at forfatningsarbejdet på Færøerne og i Grønland igen har en plads i redegørelsen.
Vi er meget glade for, at der fra regeringens side udtrykkes ønske om samarbejde, dialog og støtte i arbejdet med forfatningerne.
Det kan vi kun støtte op om.
Som min gode kollega, hr. Rasmus Nordqvist, sagde sidste år, så skal arbejdet understøttes af en målrettet proces for at skabe reel selvbestemmelse, reel selvstændighed.
Ønsker befolkningerne fortsat at deltage i rigsfællesskabet, men på lige eller mere lige vilkår, jamen så bakker vi naturligvis også op om det.
Grundlæggende synes vi, at vi bør have meget mere fokus på viden om rigsfællesskabet, viden om kultur, i vores eget land, Danmark, og i undervisningen i landet.
Et punkt, der kun nævnes meget flygtigt i redegørelsen, eller som i hvert fald kunne have fået mere fokus, er klimaforandringerne og ikke mindst deres enorme indvirkning på Grønland og på den grønlandske befolkning.
Is og permafrost smelter, truer infrastrukturen og påvirker livet i Grønland.
Der er mange eksempler.
Jeg tror ikke, at der er nogen her i salen, der er i tvivl om, at de menneskeskabte klimaforandringers alvor presser globalt set og også ikke mindst i Grønland.
Den nedlagte amerikanske base, Camp Century, som er blevet nævnt flere gange, er et andet eksempel på, hvad det kan betyde, når isen smelter.
Uagtet at DF's ordfører mener, at det ikke er noget, vi behøver at tage stilling til lige nu, så er det altså miljøfarligt affald, der befinder sig 30-75 meter under isen, og som kan blive blotlagt og måske endda inden for en overskuelig årrække sive ud sammen med spildevandet.
Jeg synes stadig væk, det er påkrævet at få slået fast, om Camp Century er et forsvarsområde i forhold til 1951-aftalen og dens regler om affald eller ej.
Og hvis regeringen mener, at Camp Century er et forsvarsområde, hvornår blev det så det og efter hvilke regler?
Hvor lang tid skal regeringen egentlig bruge på at afklare de juridiske spørgsmål om oprydningsansvar?
Nu har det været i gang i snart et år.
Hvor lang tid kommer det til at tage?
Det kunne jeg godt tænke mig at få statsministeren til at svare på.
Vi hører ofte, at klimaforandringerne ikke kommer til at påvirke os særlig meget her i Danmark, men når en del af rigsfællesskabet er så direkte ramt, som Grønland allerede er, burde det være endnu et argument for, at Danmark går allerforrest, når det kommer til at føre en grøn, bæredygtig og ambitiøs klimapolitik.
Jeg synes faktisk, det er pinligt, at man ikke tager de udfordringer seriøst.
I den forbindelse er det glædeligt at se, at der er så mange forskningsprojekter og samarbejder, der udspiller sig blandt de nordiske lande i Arktisk Råd og i rigsfællesskabet.
Temperaturen stiger dobbelt så hurtigt i Arktis som den globale gennemsnitstemperatur, havisen er på tilbagetog, og forholdene ændrer sig for befolkningerne i Arktis.
Samtidig opstår der nye sejlruter, nye muligheder for råstofudvinding og fiskeri, og det kalder på et akut behov for at finde løsninger: Monitorering af konsekvenser ved øget aktivitet i Arktis, overvågning af forurening og nye aftaler, der sikrer mennesker i Arktis og miljøet i Arktis.
Igen vil jeg gerne rose for det store videnskabelige arbejde, der foretages, herunder i Grønland, for at skabe det bedst mulige vidensgrundlag, så vi politikere har noget at agere ud fra og tale ud fra.
Et par gode projekter, som jeg personligt er stødt på og vil fremhæve, er Greenland Perspective, der undersøger mulighederne for at bruge næringsrigt mudder fra Grønland til udpinte jorde rundtomkring i verden.
Det er et godt eksempel på, hvordan det helt særlige miljø i Grønland og i Arktis kan bruges til at skabe bedre forhold, en bedre verden.
Der er ligeledes andre projekter, herunder udvinding af unikke enzymer, der har interessante perspektiver.
Det er dog vigtigt at understrege, at når virksomheder og forskere udvinder mineraler og råstoffer i Arktis, herunder Grønland, skal det gøres i respekt for miljø og mennesker.
Helt grundlæggende er det klart, at hvis man vil hjælpe Grønland, så går det ikke at slække på ambitionerne i forhold til en global klimaindsats.
Derfor forstår jeg ikke, at der, når regeringen og DF taler om, at vi meget gerne vil have et varmt og stærkt rigsfællesskab og stærke parter inden for det her rigsfællesskab, ikke bliver satset, og at det ikke bliver anerkendt, at så er Arktis og Grønlands klimaudfordringer centrale for Danmark.
I Alternativet har vi en masse forslag til, hvordan vil imødekommer de her klimaudfordringer; forslag, som ofte skydes ned af regeringen, på trods af at disse forslag også er til gavn for rigsfællesskabet og de udfordringer, som klimaforandringerne medfører.
Jeg savner i højere grad, at den katastrofale udvikling, vi ser i Arktis, bliver anerkendt som et globalt problem, altså som vores problem og ikke et lokalt problem i Arktis.
Vores, herunder Danmarks adfærd, har en direkte indvirkning på opvarmningen i Arktis.
Hensynet til Arktis skal derfor indtænkes i al vores politik.
Det er ikke nok at igangsætte isolerede initiativer.
Der er brug for en radikal omstilling af vores produktionsog forbrugsmønstre.
Danmark bør ikke bruge sin indflydelse i Arktis til at sikre, at vi bare har vores snævre interesser tilgodeset.
Vi bør gå forrest i forhold til at stoppe opvarmningen af Arktis.
Jeg ville derfor gerne, at vi i højere grad aktivt støttede bæredygtige udviklingsprojekter og også socialt og miljømæssigt set bæredygtig minedrift og udvikling af vedvarende energikilder.
Vi skal sikre, at udviklingen i Grønland og vores investeringer er med til at sikre en bæredygtig udvikling for mennesker og natur.
Så havde jeg også gerne set, at redegørelsen havde fokuseret mere på de sociale og økonomiske forhold for fællesskabets indbyggere.
Det er ingen hemmelighed, som Enhedslistens ordfører også er inde på, at visse dele af fællesskabet har massive sociale og økonomiske udfordringer.
Dem skal vi have mere fokus på.
Som jeg bad DF's ordfører om at kommentere, så har vi også udfordringer herhjemme i Danmark, og jeg mener ikke, at det er den enkelte borgers ansvar.
Jeg mener også, at staten skal gå forrest i forhold til at sikre, at vi har en oplyst befolkning, som tager hensyn til de parter, der rejser hertil fra rigsfællesskabet.
Det er afgørende for Alternativet, at vi sikrer, at Arktis forbliver et lavspændingsområde.
Derfor glæder det mig, at regeringen understreger vigtigheden af Ilulissaterklæringen.
Vi er ikke interesseret i storpolitisk rivalisering og geopolitisk interessevaretagelse, og slet ikke i, at det vil komme til at ske på lokalbefolkningens bekostning og ikke mindst på klimaets bekostning.
Det håber jeg også at regeringen vil tage med i sine betragtninger, når den skal udarbejde sin nye internationale strategi og udenrigspolitik.
Sluttelig kunne jeg godt tænke mig at vide, hvordan regeringen helt konkret indtænker Parisaftalen i samarbejdet i rigsfællesskabet.
Og derudover i forbindelse med den nye udenrigspolitik: Hvordan involverer man konkret repræsentanter for rigsfællesskabets øvrige lande til at komme med input, eller hvordan sikrer man, at de til stadighed bliver hørt i denne proces?
Der er ingen tvivl om, at udviklingen i Arktis og rigsfællesskabet skaber både nye udfordringer og nye muligheder, og vi håber, at Danmark vil fastholde en kurs mod at skabe en økonomisk, socialt og miljømæssigt set bæredygtig udvikling med respekt for både oprindelige folk og befolkninger.
Tak for ordet.