Alex Vanopslagh (LA), 2022-01-11:
Hvis folkeskolereformen var startet i 1. klasse ved sin indførelse i 2013, skulle den til afgangseksamen i år, så det er jo et godt tidspunkt at give reformen et kritisk eftersyn.
Formålene med reformen var ret klare.
Og det er også en kendt sag, at folkeskolereformen ikke er lykkedes med at opfylde en eneste af sine målsætninger.
Fagligheden – dumpet.
Trivslen – dumpet.
Evnen til at løfte de svageste – dumpet.
At skabe forbedringer i forhold til bevægelse og krop – dumpet.
Man kunne sige det på en anden måde: Skulle folkeskolereformen reelt set til afgangseksamen i år, ville vi nok konkludere, at folkeskolereformen skulle have sine skolepenge tilbage.
Da folkeskolereformen blev fremlagt, advarede vi i Liberal Alliance mod, at det højst sandsynligt ville blive resultatet, altså en dårligere folkeskole.
Men vi har også hele tiden sagt, at vi håbede, vi tog fejl; at vi hellere ville have en god folkeskole, end vi ville have ret.
Desværre fik vi så ret i stedet for at få en bedre folkeskole, og det spændende ved det er jo så, om det får nogle nye erkendelser til at brede sig – om det er sådan, at vi erkender i Folketinget, at vi skal tage et opgør med den ideologi og tænkning, at man kan regulere sig, detailregulere sig frem til en bedre folkeskole.
Og bedømt på det her beslutningsforslag tyder det ikke på, at det er tilfældet.
Når man ser på reaktionerne ellers, fra de forskellige partier, og hvad man hører der er oppe i den offentlige debat i det hele taget, så er der faktisk noget, der tyder på, at vi er ved at tage ved lære.
Vi vil gerne sætte skolerne fri med frikommuneforsøgene.
Vi snakker også om, at der skal ske noget lignende på området, og jeg vil egentlig også gerne rose ministeren for den her idé om en modellovgivning, altså at man kan antyde en retning, at man kan stille viden og værktøjer til rådighed, men at det ikke er en tung detailregulering, der er vejen frem, heller ikke på skoleområdet.
Men selve beslutningsforslaget er jo for meget af det gamle, der ikke virker; det er for meget detailregulering, for meget bureaukrati og for mange krav til, hvordan folkeskolerne skal undervise.
Og det er jo bl.a. det, der gik galt med folkeskolereformen.
Det er jo ikke ensbetydende med, at det ikke er sundt at bevæge sig, både for voksne og børn.
Altså, da jeg var barn og gik i folkeskole, var der ikke nogen national strategi eller måltal for, hvor meget vi skulle bevæge os, men jeg fik rigeligt med bevægelse hver evig eneste dag i frikvarteret.
Jeg spillede fodbold og bordtennis, når det var rigtig dårligt vejr, og jeg og langt de fleste af mine skolekammerater fik den bevægelse, vi skulle have, helt uden at man fra Christiansborgs side skulle vedtage en national strategi for det.
Jeg tror, det kræver sådan en særlig form for christiansborgsk logik, som næsten grænser til en form for arrogance, selv om det selvfølgelig kommer af gode intentioner, hvis man tror, at sådan noget som bevægelse og en god skoledag i det hele taget kan sikres med mere lovgivning, flere strategier og mere bureaukrati.
Det viser med al tydelighed, hvorfor der opstår så meget bureaukrati, for når der kommer et krav om 45 minutters bevægelse, kommer der jo også et behov på skolerne og hos lærerne for at kunne dokumentere, at man lever op til de daglige 45 minutters bevægelse, over for kommunerne og over for liberale politikere i Venstre.
Og det er jo sådan, at bureaukratiet starter; det starter med gode intentioner, men det ender med dårlige resultater.
I forhold til at sikre bevægelse skal vi gøre brug af, at Danmark er et foreningsland, og det ved jeg også at ordførererne er engageret i.
Og vi skal være stolte af, at vi er et foreningsland.
Vi har tusindvis af foreninger, hvor aktive danskere står klar til at spille fodbold og klatre og danse med børnene, når de får fri fra skole.
Der er trænere og frivillige, der har forelsket sig i forskellige sportsgrene, hvad enten det er roning, fodbold, kampsport, eller hvad det nu er, og det er jo det, der gør, at det er så spændende for børn at komme ud i en forening – for der mærker de fællesskab, og de mærker passionen.
Der er en meget vigtig almen dannelse og et vigtigt fællesskab i foreningslivet, og den virkelyst, den dannelse og den bevægelse kan ikke bæres af folkeskolen, og den skal heller ikke bæres af folkeskolen.
Det, vi har brug for i folkeskolen, er at give både skolerne og lærerne mere plads til at bevæge sig på, men også mere plads til at indrette hverdagen og planlægge skoledagen på den måde, de nu engang finder bedst.
Ja, det krav skal selvfølgelig stadig væk være der.
Skolen skal ligesom introducere børnene til den verden, de er en del af, gennem fagene.
Og det er jo ikke ensbetydende med, at vi skal detailregulere om noget så banalt som bevægelse.
Derfor er vi egentlig enige med regeringen i at sige nej til det her forslag fra Venstre.