Ole Birk Olesen (LA), 2020-04-28:
Tak for det.
Tilbage i 1990'erne erkendte den daværende socialdemokratiske regering, at huslejereguleringen i Danmark var alt, alt for hård og førte til, at vi havde en privat udlejningsboligmasse, som var forslummet og slidt og dårlig, fordi huslejereguleringen var for hård.
Huslejereguleringen tillod ikke, at private, der ejer den private udlejningssektor, kunne investere det, der skulle til for at få nogle ordentlige boliger og få en forhøjet husleje fra lejerne bagefter.
Og derfor havde man det her fænomen i København, hvor København, skønt det var et attraktivt sted at bo, og skønt mange gerne ville bo her, også havde utrolig mange private udlejningsboliger, som ikke var værd at bo i for moderne mennesker.
Men for almindelige mennesker var det ikke boliger, som var værd at samle på og værd at bo i.
Så den daværende socialdemokratiske regering beslutter: Det her må vi gøre noget ved; vi skal tillade, at de private udlejere investerer de millioner, der skal til – samlet set milliarder – for at få en tidssvarende privat udlejningsboligmasse i København.
Og det kan de så finansiere ved, at de så til gengæld hæver huslejen, så den dækker deres investeringsomkostninger og giver dem et afkast bagefter.
Derfor fik man § 5, stk. 2 under en socialdemokratisk regering.
Enhedslisten stemte for § 5, stk. 2 dengang.
Det har man så øjensynligt fortrudt senere, fordi man har fundet ud af, at der er vælgere i at påstå, at den slet ikke er nødvendig.
Den er nødvendig, og det kan man se ud af det forhold, at København i dag ikke har denne forslummede store del af boligmassen, fordi § 5, stk. 2 har virket.
Vi har nu et København med boliger, der svarer til den standard, som man kan forvente af en international storby i år 2020, og det er takket være alle de boligrenoveringer, der har fundet sted på privat initiativ.
Noget af det skyldes også, at man, før man vedtog § 5, stk. 2, øsede milliarder og atter milliarder af skatteyderkroner ned i forbedring af den private boligmasse.
For det er jo det, der er alternativet.
Hvis man forbyder at have en forretning i at udleje tidssvarende private boliger, bliver man nødt til at komme med skatteyderkroner og få boligerne renoveret til et niveau, som man gerne vil have.
Og så skal alle mulige andre, end dem der bor i boligerne, og dem, der ejer boligerne, til at betale det igen.
Jeg tror, det var fru Mona Juul, der sagde, at man i 1990'erne havde brugt 55 milliarder skattekroner på at forny private boliger i Danmark.
Det er jo et ekstremt stort beløb, og det er det, vi risikerer igen, nemlig at det så er hr. Jensen i Ringkøbing, hr. Sørensen i Ringsted og fru Petersen i Roskilde, som skal betale for, at de mennesker, der bor i privat udlejning inde i København, kan få en tidssvarende bolig, efterhånden som de private udlejningsboliger forslummer i København som følge af den lov, som vi vedtager her.
Regeringen anslår selv, at renoveringerne af de private udlejningsboliger vil falde til et niveau, der ligger på en tredjedel af det, der foregår i dag.
Det vil sige, at der er to tredjedele af renoveringen, som ikke vil foregå.
Så vi får et efterslæb af det her, og de partier, som deltager i den her aftale, har slet ikke forholdt sig til, hvad vi så skal gøre til den tid, når vi skal have de boliger op i standard.