Søren Søndergaard (EL), 2025-02-06:
Tusind tak for indlæggene.
Jeg tror næsten, det var alle partier, der var sådan positive over for intentionerne.
Det er jeg måske ikke så vant til, når jeg fremsætter et forslag, men det var da dejligt, og også tak til Dansk Folkeparti for at støtte forslaget hele vejen igennem.
Jeg synes, det er vigtigt at starte med at slå fast, at der er et problem.
Altså, det her er ikke et opfundet problem.
Det kræver enorme ressourcer med de her flere tusind EU-udbud, som kræves.
Vi har en opgørelse fra 2018, og som den socialdemokratiske ordfører nævnte, er det jo nogle år siden, og vi kan måske i udvalgsarbejdet prøve at se, om vi kan få en nyere opgørelse over det, men den opgørelse fra 2018 viste jo, at danske regioner og kommuner i gennemsnit brugte 1.383 arbejdstimer pr. EU-udbud.
Altså, samlet set brugte de pr. EU-udbud 1.383 arbejdstimer.
Det er altså rigtig mange, når der er nogle tusind EU-udbud om året, og det er, som SF's ordfører sagde, jo kræfter, som kunne have været brugt til at tjekke vores grundvand, til at tjekke vandet i søer og fjorde og til at sikre, at der var nogle flere af de varme hænder.
Hvad er så virkningen af den her store indsats?
Ja, der har Erhvervsministeriet tidligere oplyst til Folketinget, at kun 0,1 pct. – altså 1 ud af 1.000 – kommunale udbud i Danmark bliver vundet af en virksomhed fra et andet land.
Så effekten af det er minimal, og det her er alle udbud.
Når vi snakker om udbud, der er små, altså over de der 1,6 millioner, 1,8 millioner, 2 millioner, er der tale om endnu færre.
Så når man snakker om at fjerne administrative byrder, er det her et oplagt sted.
Jeg kan jo godt indimellem få den mistanke, når nogen snakker fjernelse af administrative byrder, at det, det i virkeligheden handler om, er at komme af med regler, som sikrer lønmodtagerne, som sikrer forbrugerne, og som sikrer miljøet.
Jeg var i Europa-Parlamentet, da Barrosokommissionen to indledte et stort felttog for fjernelse af administrativt bøvl og regler, og en af de allerførste ting, de kom med, var, at man ikke længere skulle registrere farlige kemikalier i frisørsaloner.
Så ansatte i frisørsaloner kunne stå og arbejde med farlige kemikalier og få blæst hjernen væk.
Altså, jo jo, men det er jo ikke det, vi skal have.
Vi skal have noget, hvor det ikke betyder noget for mennesker.
Vi skal have noget, hvor det ikke betyder noget for miljøet, hverken arbejdsmiljøet eller det udenomsmiljø, der er, og hvor det ikke betyder noget for forbrugerne, og det her er jo et eksempel på dét, og derfor er det godt.
Venstre havde den opfattelse, at det her var baseret på en Marrakeshaftale, WTO-aftale, og at det på grund af det ikke kunne ændres.
Det vil jeg stille mig meget tvivlende over for.
Jeg kan i hvert fald konstatere, at Europa-Kommissionen så sent som den 15. november 2023 selv ændrede tærskelværdierne på nogle områder, men altså, det er noget, vi selvfølgelig må få afklaret i udvalgsbehandlingen.
Det spørgsmål, som så har været, har jo været spørgsmålet om ikke bare at arbejde for det her, ikke bare at sige det her, men også rent faktisk at gøre det, altså at vi træffer beslutningen.
Eventuelt kan vi jo træffe beslutningen med en ikrafttrædelsesdato, der ligger, efter at der har været forhandlinger i EU om det, altså smide en presballe ind.
At overtræde EU-retten er jo, hvis man får et pålæg om at rette ind, og man så ikke følger det.
Den tid, den sorg.
Men er det nu så usædvanligt?
Altså, de ældre medlemmer af Folketinget kan huske, at der engang var noget, der hed bisfenol A, hvor det var en særlig vigtig opgave at tillade, at der skulle være kemikalier i ting, som børn puttede i munden, og som var mistænkt for at være kræftfremkaldende og mistænkt for at skabe barnløshed og alle mulige frygtelige ting.
Hvad gjorde Folketinget der?
Hvad gjorde et flertal i Folketinget der?
Vi besluttede, på trods af hvad EU-lovgivningen var, at vi bare ikke vil proppe gift i vores børn.
Og hvad skete der så?
Der skete et mirakel.
Der skete det, da svenskerne gjorde det samme, og da franskmændene gjorde det samme, at Europa-Kommissionen gik ind og ændrede lovgivningen.
Vores initiativ og vores mod havde altså været med til at redde børn fra at få kræftfremkaldende kemikalier ind med sutten.