Peder Hvelplund (EL), 2022-04-28:
Og igen tak til Venstre for at rejse et tema, som vi også p.t. sidder og drøfter i de aktuelle forhandlinger om en sundhedsreform.
Vi er sådan set fuldstændig enige i, at hvis man skal gøre op med den geografiske ulighed, som vi allerede kan se der er i dag, så er det nødvendigt at sikre, at vi får nationale kvalitetsstandarder på udvalgte områder, som Venstre også her skitserer.
Og det er jo bl.a. med baggrund i den seneste sundhedsreform, hvor vi fik etableret kvalitetsfondsbyggerierne, altså supersygehusene, hvor der skete både en centralisering og en specialisering, hvilket betyder, at en lang række opgaver efterhånden kommer til at rykke ud i det nære sundhedsvæsen.
Det er jo, fordi det, vi kalder liggetiden, altså hvor lang tid man er indlagt på sygehuset, gradvis bliver kortere og kortere.
Og det er jo selvfølgelig positivt; der er ikke nogen, der ønsker at være længere tid indlagt end højst nødvendigt.
Men samtidig betyder det altså også, at folk bliver udskrevet fra sygehusene væsentlig tidligere, end de gjorde før, og dermed at der også stadig væk er et behandlingsbehov.
Og der er det klart, at det er nødvendigt, at vi også sikrer, at der ikke er for stor geografisk ulighed i forhold til den behandling, man så tilbydes.
Og der er det netop, at de nationale kvalitetsstandarder kan komme i brug.
Det, jeg så til gengæld synes er helt centralt i forhold til det, er, at vi sikrer, dels at der følger tilstrækkelig finansiering med, hvilket betyder, at man i hvert fald som minimum fortsat skal garantere, at man kan dække det demografiske træk, dels at der også derudover kommer en yderligere investering, som sikrer, at præcis de kommuner, som har en høj andel af behandlingskrævende ældre, og som ofte også har den mest pressede økonomi og også har udfordringer i forhold til kunne tiltrække sundhedsfagligt personale, får en ekstra hjælp, at de får ekstra ressourcer, så vi netop kan få gjort op med den ulighed, der er i sundhed.
For der bør jo ikke være forskel på, om man er gigtpatient i Hjallerup eller Hellerup.
Der bør selvfølgelig kunne tilbydes præcis den samme behandling.
Og derfor er det en vigtig forudsætning, at vi også sikrer, at der følger midler med ud.
Der, hvor man så til gengæld efter vores opfattelse skulle se på noget øget fleksibilitet, er den omstændighed, at der kan være forskel på, om opgaven skal løses i en stor kommune som f.eks. Københavns Kommune, eller om den skal løses i Guldborgsund eller Jammerbugt.
Her kan man sige, at det nogle steder vil være en opgave, som kommunen selv kan løse; andre steder vil det måske kræve et tværkommunalt samarbejde, eller at det er regionen, der løser det, eller at det sker i et samarbejde mellem kommuner og regioner.
Og der tror jeg, man bliver nødt til at se på at få lavet en form for fælles budgetter, hvor vi fra Christiansborgs side siger, at vi afsætter midlerne til at løse opgaven, men hvor der kan være en vis frihed ude lokalt til at finde ud af, hvem det konkret er, der løser opgaven.
For det afgørende er jo ikke, hvem der løser opgaven, men at opgaven bliver løst.
Og det vil jo netop give mulighed for, at det kunne være et samarbejde mellem kommuner og regioner, eller at regionen kunne gøre det alene.
Så jeg tror, det er væsentligt at se på, når vi begynder at indføre de her kvalitetsstandarder, at vi så også sikrer, at der løbende følger midler med til at indfase dem.
Og det bliver i hvert fald det, vi i Enhedslisten kommer til at tage med ind i forhandlingerne om en sundhedsreform for at sikre, at der bliver afsat ressourcer til, at opgaven kan løses, så vi både kan gøre op med den sociale, men også den geografiske ulighed i sundhed.
Og derfor kommer vi heller ikke til at bakke op om det beslutningsforslag, der ligger her, men ser frem til drøftelser i forhandlingerne om sundhedsreformen.