Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2017-11-10:
Jeg vil gerne starte med at sige tillykke til de 3.185 mennesker, som er optaget på det lovforslag, vi behandler i dag.
Jeg ved, at rigtig mange af jer har arbejdet længe på at opfylde de meget strenge krav og I glæder jer til at få den frihed, som det medfører at få det danske rødbedefarvede pas: frihed til at rejse frit og ikke mindst mulighed for at være med til at bestemme, hvem der sidder herinde i Folketinget.
Som den socialdemokratiske ordfører også sagde, vil det i virkeligheden være lidt mærkeligt at sige velkommen til de her 3.185 mennesker, for de fleste af dem har jo boet her i årevis eller er måske ovenikøbet født her i Danmark, men nu har I altså også endelig fået et statsborgerskab, og tillykke med det.
Også tillykke til ansøgernes mindreårige børn, for de får jo altså med vedtagelsen af det her lovforslag også et statsborgerskab som det, der hedder en biperson, og det betyder jo, at deres fortsatte opvækst i Danmark bliver som danske statsborgere og som sagt dermed med den rejsefrihed, som vi andre nyder godt af i kraft af vores rødbedefarvede pas.
Stod det til Enhedslisten, skulle børn, som er født i Danmark eller er kommet hertil som ganske små, jo have en langt lettere adgang til statsborgerskab i dag.
Når alt det her er sagt, vil jeg gerne fokusere på nogle af de mennesker, som desværre ikke står på lovforslaget.
Enhedslisten har jo gennem mange måneder og faktisk også år forfulgt spørgsmålet om Folketingets og Indfødsretsudvalgets praksis over for ansøgere, som på grund af handicap eller sygdom ikke kan leve op til alle kravene.
Ifølge den gældende indfødsretsaftale er der jo nogle meget klare kriterier for, hvornår en ansøgning skal forelægges for udvalget med mulighed for dispensation, men udvalgets praksis har udviklet sig meget dramatisk de seneste par år.
Som svar på et spørgsmål fra Enhedslisten fremlagde ministeren jo for nylig en statistik, der viser, at hvor udvalgets flertal i 2014 gav dispensation i 97 pct. af de forelagte sager om handicap og sygdom, så er tallet i 2017 faldet til kun 4 pct.
Det her er altså et område, hvor man virkelig har kunnet mærke at flertallet i Folketinget skiftede ved valget i 2015.
Så kan man jo sige, at det vel er det politiske flertals ret at bestemme, hvem der skal have dispensation, og sådan er det vel som følge af grundlovens § 44, hvor der står, at ingen udlænding kan få indfødsret uden ved lov.
Jo, men vi er ikke bare bundet af grundloven, vi er også bundet af FN's handicapkonvention, som vi jo ganske frivilligt har tilsluttet os, og ministeren har i et svar til mig i udvalget i oktober forklaret, at det vil være i strid med konventionen, hvis udvalget giver afslag i en sag, hvor en speciallæge erklærer, at ansøgeren har en langvarig funktionsnedsættelse, som forhindrer ham eller hende i at bestå en danskprøve eller en indfødsretsprøve, hvis altså udvalget lægger lægeerklæringen til grund.
Jeg ved godt, at det her er lidt teknisk, men den sidste formulering er ret vigtig, altså det her med, om udvalget lægger lægeerklæringen til grund.
For den eneste måde, det ikke kan være et brud på handicapkonventionen at give afslag til de her mennesker på, er, hvis udvalget siger: Vi tror faktisk ikke på lægen, når lægen siger, at ansøgeren på grund af sit handicap ikke kan bestå prøven, heller ikke hvis vedkommende får mulighed for at gå op med hjælpemidler.
Jeg har da personligt svært ved at forestille mig, at Folketingets medlemmer skulle være klogere i forhold til at stille diagnoser end landets speciallæger.
En anden gruppe ansøgere, som heller ikke er på lovforslaget, er de tre kvinder, som blev omtalt i Berlingske i går.
Ganske vist havde de fået besked om, at de stod til optagelse på lovforslaget, men i månederne inden fremsættelsen kom de i en situation, hvor de var nødt til at modtage en social ydelse i en kort periode.
På den baggrund besluttede et politisk flertal at stryge dem fra lovforslaget umiddelbart inden fremsættelsen.
Det gælder f.eks. den 31-årige mor til to, som var så uheldig at dumpe i en matematikeksamen på VUC den her sommer.
Det betød, at hun skulle vente 1½ måned, før hun kunne starte på kurset igen, og i den periode kunne hun ikke få SU, altså den her 1½ måned.
For så at kunne forsørge sig selv og sine børn modtog hun altså kontanthjælp i lidt over 1 måned.
Sagen blev forelagt for Indfødsretsudvalget, og flertallet af udvalget fjernede kvinden og hendes datter på 6 år og hendes dreng på 9 år fra lovforslaget, som vi behandler i dag.
Så den her kvinde kan vi altså desværre ikke sige tillykke til.
Man kunne nævne mange andre for mig at se retssikkerhedsmæssige problemer ved den praksis, vi har om statsborgerskab.
Det har jeg ikke tid til, men som sagt: Tillykke til de mennesker, som er kommet igennem nåleøjet.