Karin Liltorp (ALT), 2025-05-02:
Tak for ordet.
Forestil jer, at den person, I elsker højest i verden, bliver alvorligt syg.
Det kan være en ægtefælle, et barn, en søster eller en forælder, og I vil bare én ting: være der, hjælpe, passe på og give kærlighed og tryghed i en svær tid.
Men i stedet møder I et system, der gør det svært at gøre det mest naturlige i verden, nemlig at tage sig af hinanden, og i stedet for støtte og anerkendelse møder I papirarbejde, afslag, uklarhed og uvished, og mens jeres liv er vendt på hovedet, forventes I at opretholde et normalt arbejdsliv, samtidig med at I tager jer af medicin, lægebesøg, pleje, mad, trøst og ikke mindst håb.
Det er virkeligheden for alt for mange pårørende i Danmark, og det er ikke godt nok.
Det er ikke værdigt, hverken for de syge eller for dem, der elsker dem.
Derfor hilser Alternativet beslutningsforslaget fra Danmarksdemokraterne meget velkommen.
Det er et forslag, der søger at kortlægge potentialerne i at styrke samarbejdet med pårørende på tværs af sundheds-, social-, ældre- og handicapområdet.
Det er et rigtig godt skridt.
For sandheden er, at pårørende bærer en kæmpe del af velfærden.
Ifølge en rapport fra VIVE løfter pårørende opgaver, der spænder fra praktisk hjælp og koordinering til intens følelsesmæssig støtte.
De fungerer som omsorgspersoner, sekretærer, chauffører, psykologer, og de gør det uden løn, uden ferie og ofte uden støtte.
Det sker på bekostning af deres eget helbred, deres økonomi og deres livskvalitet.
Alligevel er der for lidt politisk opmærksomhed på deres behov.
Alt for mange bliver ladt i stikken, fordi vi som samfund endnu ikke har skabt rammer, der anerkender det arbejde, det er at tage sig af sine nærmeste.
Det handler selvfølgelig ikke bare om let adgang til hjælpemidler, selv om det også er vigtigt.
Det handler om meget mere.
Det handler om frihed – frihed til at være der, når livet kalder; når det virkelig gælder; når et menneske har brug for dig, ikke i næste uge, men lige nu.
I Alternativet drømmer vi om et samfund, hvor vi kan prioritere det, der er vigtigst i livet; hvor vi har mulighed for at træde til, når dem, vi elsker, bliver syge; hvor omsorg ikke bliver betragtet som en privat luksus, men som en fælles værdi; og hvor du ikke straffes økonomisk.
Vi skal ikke gøre det svært at hjælpe.
Det er dumt, og det er for dyrt og for stressende.
Udbrændte pårørende bliver selv syge, og uden dem knækker vores velfærdssystem.
I den forbindelse vil jeg selvfølgelig også gerne nævne de mange frivilligkræfter derude: Pårørende i Danmark, Bedre Psykiatri, SIND, Pårørendeklubben.
De ved, hvor skoen trykker, og de råber op om, at det, vi gør i dag, ikke er godt nok, og at systemet svigter.
De viser os, at der brug for en langt mere systematisk tilgang til at støtte pårørende for at se på dem, som de er, nemlig som uundværlige medspillere og borgere med egne rettigheder og behov.
Nu har jeg hørt flere repræsentanter for regeringspartierne forkaste dette forslag med en henvisning til, at Danmarksdemokraterne bare ønsker et langt og besværligt analysearbejde.
Hvordan man læser det ud af det her forslag, har jeg endnu ikke forstået.
For dybest set læser jeg lovforslaget, som at de siger: Skal vi ikke gøre noget, og skal vi ikke sørge for at få et overblik i stedet for at lave en masse lappeløsninger?
Det synes jeg i allerhøjeste grad er sund fornuft, for jeg anerkender, at der bliver gjort meget rundtomkring, men lad os da få overblikket og finde ud af, hvor det er smartest at sætte ind.
For den her opgave er så vigtig for hele samfundet.
Derfor støtter vi forslaget.