Jens Rohde (KD), 2021-05-05:
Jeg vil også vente ved telefonen på dit svar, hr. Henrik Dahl.
Nå, som det eneste borgerlige parti i dette land ønsker vi jo at gå i den stik modsatte retning.
Vi ønsker nemlig at øge udviklingsbistanden ganske betragteligt.
Vi har i vores 2030-plan sat 3,5 mia. kr. ekstra af til ulandsbistand.
Det er ikke engang nok til at nå den målsætning, som vi har over tid, om, at vi skal op på 1 pct. – en målsætning, som man jo dengang havde en bred tilslutning til i dette land.
Nu handler det jo ikke alt sammen om penge, og det er derfor, det er meget vigtigt, at man får skilt tingene ad, for udviklingsbistanden går jo netop til det, som ministeren sagde, og som jeg også var glad for at hr. Rasmus Stoklund nævnte i sit svar til mig og til flere andre, nemlig til at udvikle de her lande, således at der bliver et perspektiv for de mennesker, der bor der, sådan at det bl.a. kan forhindre den migration, som hr. Morten Messerschmidt er så bekymret for, og som man selvfølgelig også skal bekymre sig for – både internt i de fattige områder, i tredjeverdenslandene, og også eksternt, altså det, der påvirker os.
Vi glemmer tit diskussionen om den interne migration, som jo også presser visse områder ganske betragteligt.
Et godt eksempel er jo, at vi i Kenya har Dadaablejren, som den kenyanske regering meget gerne vil have lov til at lukke.
Den er lavet til 90.000 mennesker, og der sidder vel ca. 470.000 mennesker i den lejr i dag.
Man kan jo ikke fortænke den kenyanske regering i at sige: Hvorfor skal vi sidde med dem?
Og man kan jo så godt forstå den somaliske regeringen, når tidligere regeringer – nu ved jeg jo ikke, hvilke kontakter den nuværende regering har til den somaliske regering – ikke har ønsket, at der skal være offentlighed om de hjemsendelsesaftaler, man laver mellem Danmark og Somalia.
For kommer der det, har kenyanerne jo endnu et argument for at lukke Dadaablejren, og så vil vi virkelig se problemer og store flygtningestrømme, for så kommer der til at flyde blod.
Det er jo alle de her små ting, der hele tiden dukker op, man er nødt til at tage med ind i det samlede puslespil, når man diskuterer det her.
Vi har siden år 2000 haft en Cotonouaftale, der faktisk udløb sidste år, tror jeg det var.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren, hvordan det går med en afløser til Cotonouaftalen.
Det er jo den aftale, der er mellem Europa og AVS-landene – altså alle de her lande, vi faktisk har haft kolonimagt over, og også Vestindien; det er AVS-landene.
Alle de lande er en del af Cotonouaftalen.
Og når vi har en Cotonouaftale med dem, handler det jo også om det ansvar, vi har rent historisk for den udvikling, der har været i de lande, ikke mindst kolonimagterne.
Det historiske ansvar er vi nødt til at tage med os, når vi diskuterer udviklingsbistand, og når vi diskuterer partnerskabsaftaler, for selvfølgelig skal der også være modkrav i partnerskabsaftaler.
Det er der jo også i dag på politik, good governance, økonomi, handel.
Det vil også være fair at tilføje endnu en søjle til sådan en partnerskabsaftale, nemlig håndtering af migration.
Det er der ikke noget galt i.
Men når vi kommer her med vores sådan lidt herremandsmentalitet og siger: Hvis ikke I gør, som vi siger, så straffer vi jer – så ender vi efter min bedste overbevisning i en kontraproduktiv situation, som i sidste ende også kan koste os dyrt, men som, når alt kommer til alt, ganske enkelt ikke er menneskeligt værdig.
Langt de fleste penge går jo til ngo'er, de går jo ikke til diktatoriske styrer.
Det største problem med udviklingsbistanden i dag er vel dybest set, at flere og flere af de penge, der var tænkt til langsigtede projekter, bliver konverteret til nødhjælp i nærområderne – og det er ikke, fordi jeg taler imod nødhjælp, for den skal sandelig være der – men problemet er, at man fjerner virkningen af de langsigtede projekter, fordi man flytter pengene over til nødhjælp.
Det skal vi turde tale om.