Karin Gaardsted (S), 2019-02-19:
Tak for det, formand.
Jeg skal lige starte med at hilse fra De Radikale og sige, at de støtter forslaget.
Vi tog hul på den opgave i vores regeringsperiode, og det er den opgave, som dette lovforslag nu bygger videre på.
Hurtige, dyre forbrugslån – de såkaldte kviklån – er meget lette at optage, også selv om man ikke har en kinamands chance for at betale dem tilbage og dermed ender i et morads, hvor det ene lån optages for at kunne betale af på det andet.
Gældsættelse, gældsspiral og gældsfælde er ord, der længe har passet på den situation, en alt for stor del af vores unge, uerfarne borgere og ikke mindst en del af vore svage medborgere, der ikke kan håndtere egen økonomi, er endt i.
Den ulykkelige tilstand skal der sættes en stopper for, og derfor må vi gribe til lovgivning.
I 2015 gennemførte vi med bred tilslutning end betænkningsperiode på 48 timer, fra et forbrugslån bliver optaget, til pengene bliver udbetalt, så folk kunne nå at tænke sig om.
Det forstod markedet lynhurtigt at styre udenom, og derfor har den regulering ikke haft nogen som helst virkning og slet ikke den, vi ønskede.
Lovforslaget i dag sætter nu gang i kontroller og stramninger, som skal sikre, at kun borgere, der har udsigt til at kunne betale tilbage, vil kunne opnå lån.
I hastig rækkefølge kan nævnes: Tilsynet med alle udbydere at forbrugslån strammes; Finanstilsynet skal udstede tilladelser, ligesom bestyrelser og direktioner skal være egnede og hæderlige; alle skal forpligtes til at foretage kreditvurderinger af lånere; man skal følge reglerne om god skik og praksis; Finanstilsynet får indgrebs- og sanktionsmuligheder; forbrugslånsvirksomheder forpligtes til at indberette alle deres lån til Finanstilsynet.
Det lyder alt sammen godt nok, men der er fortsat en lang række mangler, hvis vi skal komme problemet ordentligt til livs.
Vi mener fra socialdemokratisk side, at regeringen i netop denne sag burde være langt mere offensiv og gå helt ind til benet for at få ryddet op, så vi for alvor kan få sat en stopper for udlån til folk, der ikke har skyggen af chance for at betale tilbage.
For det første mangler vi det altafgørende instrument til at få overblik over, hvem der har hvilke lån.
Vi har brug for et nationalt register over alle forbrugslån – et register, som alle udbydere af forbrugslån er forpligtet til at indberette til dagligt.
I dag findes KreditStatus, som udlånsvirksomheder frivilligt kan tilmelde sig.
Hver nat opdateres KreditStatus med, hvem der har optaget nye lån, og det betyder, at forbrugslånsvirksomheder kan tjekke både kreditvurdering og antal lån og lånebeløb, før de låner penge ud.
Socialdemokratiet mener, at KreditStatus eller en offentlig pendant til KreditStatus skal være obligatorisk for alle, der låner ud til forbrug – også bankerne.
For det andet mangler vi noget, der konkret beskytter forbrugerne fra at falde i gældsfælderne til at starte med.
Derfor foreslår vi, at der lægges et loft over antallet af lån, man kan tage samtidig, og at lånene bør have et beløbsmaksimum.
Det ville også forhindre mange i at gældsætte sig yderligere, når de først er blevet dårlige betalere.
Dertil foreslår vi, at der skal være loft over både den såkaldte morarente og på ÅOP, så lån ikke løber løbsk.
I det offentlige rum bombarderes vi med reklamer, der lokker os med disse kviklån.
I dag kan man dårligt tage bussen gennem København uden at blive udsat for kviklånsreklamer på skærmene, ligesom reklamerne målrettet går efter de unge forbrugere ved f.eks. at love dem flere penge til at feste for sidst på måneden.
Det er direkte uhumsk adfærd fra virksomhedernes side.
Vi vil have et forbud mod reklamer for kviklån i det offentlige rum – det skal være slut.
I alt har Socialdemokratiet foreslået ti væsentlige stramninger på forbrugslån – heraf ser jeg kun de tre behandlet i dette lovforslag, og det synes jeg er ærgerligt.
Det er uambitiøst, og regeringen får ikke ryddet ordentligt op i denne jungle.
Det betyder bare, at vi skal til at se på det igen om kort tid, når det viser sig, at regeringens forslag heller ikke slår til denne gang.
Men det er desværre ikke det eneste, der mangler i lovforslaget.
Der er ikke afsat flere penge til Finanstilsynet, som selv skal finde penge inden for eget budget til at udføre denne opgave.
Og hvad med de omsiggribende facebooklån?
De er uafklarede.
Skal der tilladelse til at låne ud via Facebook, og hvornår er der tale om systematisk udlån i denne sammenhæng?
Og hvordan sikrer vi, at statistik for udlånsområdet kommer til offentlighedens kendskab?