Karsten Hønge (SF), 2018-12-12:
Indtil for cirka 10 dage siden havde jeg ikke sagt så meget som et lille kvidder eller et lille tweet om konflikten mellem DSB og de ansatte.
Jeg ville forsøge at holde konflikten ud i strakt arm og se, om ikke det var noget, der kunne løses mellem parterne, men når ministeren så vælger ensidigt at gå ind og fortælle, hvor han står, så mener jeg også, at ministeren samtidig gik ind og erklærede bazaren for åben.
Vi kan så høre ministeren i dag trække noget i land i forhold til sine tidligere udtalelser, og det er jo da selvfølgelig bedre end at fortsætte ud ad blindsporet.
I de interview, som vi er vendt tilbage til nogle gange, optræder ministeren ellers i sin glansrolle som netop provokatør og som sædvanlig uden den store fingerspidsfornemmelse.
Han er oven i købet en provokatør, der lige er kommet ind med firtoget, og som tydeligvis ikke ved, hvad der er op og ned på arbejdsmarkedet.
Ministeren har så i dag bekræftet, at han faktisk, på trods af nogle indledende besværgelser, alligevel støtter arbejdsgivernes grundlæggende ønske om at få en billigere overenskomst.
Ministeren forklarede så, at det ikke lige bare handlede om løn.
Nej, det er vi ligesom opmærksomme på, altså at der er andre ting, der gør, at man har en overenskomst, der har omkostninger, herunder i høj grad arbejdstiderne, og arbejdstiderne er for den her gruppe mennesker fuldstændig afgørende for at kunne få familie- og fritidslivet til at hænge sammen.
Så når ministeren støtter en billigere overenskomst, så betyder det ringere forhold for de ansatte.
Derfor har det selvfølgelig store konsekvenser, når ministeren stiller sig så fuldt og helt bag den ene part, nemlig arbejdsgiversiden.
Arbejdsgiversiden, DSB's ledelse, puster sig op og opfører sig som en gammeldags arbejdsgiver, der åbenbart ikke har forstået, at medarbejderne og deres forbund er medspillere og ikke modspillere.
Moderne arbejdsgivere ser deres ansatte som en ressource med viden og engagement og som nogle, man gerne lukker ind, også til at tage beslutninger om, hvordan man får driften til at fungere.
Som vi har oplevet det, er det ikke kun indholdet i overenskomsterne, der af gode grunde har virket provokerende på de ansatte, vi har også set et forløb, hvor DSB, dagen efter man har haft et brud i forhandlingerne, sender et brev ud til de 99 tillidsvalgte om, at deres erhverv ophører.
Jeg undrer mig simpelt hen over en arbejdsgiverstil, der også omfatter en nidkær jagt på fagligt aktive på bl.a. Facebook, hvor de med mere eller mindre pæne midler tvinges til at slette opslag.
Jeg undrer mig over, at man kan finde på at gå ned på et niveau, hvor man får bortvist mennesker fra en ventesal på Fredericia Banegård, fordi de bærer en badge, der viser, at de støtter de ansatte.
DSB burde opføre sig som en moderne arbejdsgiver, der ansvarligt tager hånd om de ansatte, også med arbejdstider, der tager hensyn til det hele liv, for det er nemlig sådan, at vi arbejder for at leve; vi lever ikke for at arbejde.
DSB skal gøre det fuldstændig uden unødige provokationer.
Nu kan ministeren jo stadig væk betale en bod for sine fejltrin ved tidligere så ensidigt at støtte arbejdsgiverne, og det kan ske, ved at ministeren sender et klart signal til DSB om at finde sammen med deres vigtigste ressource, nemlig de ansatte.