Finn Sørensen (EL), 2019-04-09:
Tak, og tak for debatten.
Det er jo sjældent, at man i den her Folketingssal får så mange roser fra alle ordførerne og ministeren uden undtagelse.
Problemet ved en del af de roser er, at de er visnet, inden man rigtig kommer ned på sin plads og hjem til konen med dem.
For det med roserne stopper jo der, hvor man skal forholde sig til et konkret redskab, som ville kunne bringe os videre i den retning, som alle siger vi skal i, og det sidste tror jeg faktisk på: Jeg tror på, at alle har den samme holdning her, nemlig at det er et kæmpe svigt over for mennesker, hvis de bare får lov at gå, undskyld udtrykket, for lud og koldt vand i kontanthjælpssystemet i årevis.
De får ingen hjælp til at komme videre.
Jeg tror, vi deler intentionen.
Jeg er faktisk glad for det forløb, der har været, siden vi tog hele debatten om det her kontanthjælpsloft.
For det var den debat, der affødte, at den daværende beskæftigelsesminister var nødt til at finde på noget.
For det, vi kritiserede fra oppositionens side, var jo, at kontanthjælpsloftet, 225-timersreglen og for den sags skyld også integrationsydelsen ramte en masse mennesker, der ikke var i stand til at arbejde, samtidig med at man sagde, at det skulle kunne betale sig arbejde, og at det var derfor, at der skulle strammes økonomisk op over for de her mennesker.
Det affødte så en debat, der førte til det her »Flere skal med«, for man kunne fra regeringens side godt se, at det var en uholdbar position, man havde indtaget i den diskussion.
Det var en bruttogruppe på ca. 25.000 mennesker, og det kostede ca. 300 mio. kr. – hæng mig ikke op på decimalerne.
Så gik man i gang med det, og så viste det sig jo rent faktisk, at man inden for en kort periode på ca. 2 år godt kunne hjælpe de mennesker og skabe en afklaring af deres situation og få dem i gang med noget, der var lidt mere drev i, eller se i øjnene, at de måtte have den førtidspension.
Det er jo det, vi har ladet os inspirere af.
Så har vi så bare kigget på virkeligheden i kontanthjælpssystemet, og den er jo skræmmende.
Det har vi redegjort for i bemærkningerne, men lad os lige tage nogle af tallene: Knap ca. 90.000 mennesker, ifølge de tal, vi har fået af ministeren, har været i kontanthjælpssystemet i mere end 1 år.
Hvis man så skal forholde sig til den målepind, vi vil sætte op, nemlig 2 år, hvordan ser det så ud?
Hvor mange har så været i kontanthjælpssystemet i mere end 2 år?
Det har 67.000 mennesker.
Det er beskæmmende, når vi kigger på, hvordan udviklingen har været siden 2016, hvor vi begyndte at diskutere det her, selv om vi jo kan konstatere, at det er fuldstændig rigtigt, at det samlede antal mennesker i kontanthjælpssystemet er faldet markant.
Så skændes vi om, om det er, fordi regeringen og Dansk Folkeparti tager nogle penge fra de der mennesker og sørger for, at de har meget lidt at leve af, eller om det er, fordi der har været en højkonjunktur, hvor der er blevet plads på arbejdsmarkedet til den gruppe.
Det er ikke det, vi skal afgøre her.
Vi kan bare konstatere, at det samlede antal er faldet, og det glæder vi os alle sammen over – uanset hvad årsagen er – i det omfang, de er kommet videre i job eller uddannelse.
Ikke desto mindre kan vi konstatere, at for den gruppe, der nu er tilbage, går det faktisk den forkerte vej, for andelen af dem, der har været langtidsparkeret, om man så må sige, vokser.
Når vi tager gruppen, der har været fra 7 til 10 år i kontanthjælpssystemet, så kan vi jo altså se, at den gruppe vokser rent antalsmæssigt, nemlig med 3.765 personer, sådan at den gruppe nu er oppe på lidt over 10.000.
Hvis vi kigger på dem, der har været mere end 10 år i kontanthjælpssystemet, så er der kun et meget, meget lille fald på trods af den indsats, man har gjort i »Flere skal med«.
Dermed ikke sagt, at man ikke har fået hjulpet nogen mennesker.
Det er jeg helt enig i at man har.
Men man er altså nødt til at se i øjnene, at der skal mere drastiske midler til.
Det er så det, vi foreslår her, hvor vi siger to ting.
Den ene er, at vi er nødt til at udstyre kommunerne med en klar forpligtelse, som er skrevet ind i lovgivningen, til, hvornår de senest skal have afklaret situationen for mennesker, der kommer ind i kontanthjælpssystemet og melder sig og søger om kontanthjælp.
De skal finde ud af, om de mennesker skal have et job eller en socialpolitisk indsats, for at blive i hr. Karsten Hønge sprogbrug, eller i hvert fald finde ud af, hvilke ydelser de skal have.
For vi skal undgå, at de bliver hængende i kontanthjælpssystemet i mange år.