Mette Frederiksen (S), 2020-01-17:
Tak for det, og først og fremmest tak til Dansk Folkeparti for at rejse den her forespørgselsdebat.
I mine øjne er Danmark et meget værdibåret samfund.
Vi har nogle meget, meget stærke fælles værdier, som er udviklet igennem generationer, og som jeg mener er en meget, meget væsentlig forklaring på, at vi i dag er så stærkt et samfund og har så stærkt et samfund.
Lad mig her prøve at dykke ned i nogle af de værdier, jeg som statsminister og vi som regering mener er særlig vigtige.
Det er selvfølgelig ikke en udtømmende liste, men her et fokus på nogle af de værdier, vi synes er de vigtigste.
For det første: Det at have et stærkt samfundsfællesskab er jo i Danmark udviklet uden at være i modsætning til, at individet har sin egen ret, og det er i min optik helt afgørende for den videre diskussion, fordi jeg synes, vi ser for mange tendenser blandt folk, der kommer udefra, til netop en undertrykkelse af individet, vi aldrig nogen sinde kan acceptere og aldrig nogen sinde må acceptere.
For det andet: Demokrati, folkestyre, vores grundlov står over religion.
Vores udlændingeordfører har formuleret det utrolig klogt og præcist, nemlig at Gud har vigepligt.
Der er ikke noget, der står over Folketinget.
Det er her i huset, lovgivningen vedtages – ingen andre steder.
Det håber jeg vi vender tilbage til, fordi vi jo for nylig også har hørt eksempler på skilsmisseområdet, hvor det er mig helt uforståeligt, at der overhovedet er imamer i Danmark, der skal have en holdning til det spørgsmål, fordi skilsmisselovgivningen er juridisk og den vedtages her i huset.
Det vender jeg tilbage til.
For det tredje: børn, børns rettigheder, børns beskyttelse.
Barndommen er ikke bare en forberedelse til at blive voksen.
Det er en selvstændig vigtig periode i ethvert menneskes liv.
Den er måske i virkeligheden den vigtigste, og derfor bliver man nødt til, hvis man vil tilslutte sig danske værdier, at respektere barnet og passe på barnet.
Jeg er selvfølgelig rigtig glad for, at den nytårstale – jeg har kun nået at afholde en af slagsen; håber, der bliver flere – har fået rigtig meget opmærksomhed, når det handler om udsatte børn.
Jeg er ked af, at det afsnit, der handlede om mange børn med etnisk minoritetsbaggrund, ikke har fået samme opmærksomhed, nemlig spørgsmålet omkring vold, hvor vi ved og vi hører mange eksempler på, at mange børn med minoritetsbaggrund udsættes for vold i vores samfund.
Jeg tror, vi må være ærlige og sige, at der er noget berøringsangst i forhold til at gribe ind over for det fra resten af samfundet.
Her kan man selvfølgelig diskutere, om det med, at man ikke må slå på sine børn, er en dansk værdi.
Det håber jeg at det er blevet.
Da Nyrupregeringen i 1990'erne afskaffede revselsesretten, var det ikke alle partier, der stemte for, men jeg tænker, at hvis der var nogen, der i dag troppede op her i salen og foreslog, at man skulle have lov til at genindføre revselsesretten, så ville vi selvfølgelig være enige om at modsætte os det.
Så det er jo også et eksempel på, at danske værdier kan flytte sig.
I dag håber jeg det er en grundfunderet vigtig dansk værdi, at man selvfølgelig ikke slår på sine børn.
I forbindelse med det er jeg selv ualmindelig bekymret over de alt for stærke tendenser, vi ser i nogle indvandrermiljøer, i forhold til social kontrol, især af piger.
Det, jeg måske allerallerhelst vil sige, når vi diskuterer værdier, er, at der i mine øjne ikke er plads til værdirelativisme.
Alle værdier er ikke lige gode, og når vi taler værdier, må man træffe et valg.
Derfor skal vi selvfølgelig heller ikke acceptere kønsopdelt svømmeundervisning i Danmark, fordi det, at man vil adskille kønnene, jo bygger på et i mine øjne forkert værdisæt, og der kommer man til at være relativist, og det synes jeg ikke der er plads til.
Jeg synes, man bliver nødt til at stå fast på sine værdier.
I Danmark kan drenge og piger selvfølgelig svømme side om side og skal ikke opdeles, hverken af uret eller af gardiner, som vi har set i nogle svømmehaller.
Det fører mig frem til det næste, nemlig det, jeg selv betragter som en meget, meget vigtig dansk værdi, og det er en ligestilling mellem mænd og kvinder, som jeg ikke synes vi skal gå på kompromis med på nogen som helst måde.
I tirsdags kom der en ny rapport fra VIVE, som viser, at en gruppe indvandrerkvinder har store problemer med at komme ud af deres ægteskab på grund af deres muslimske baggrund.
Der vil jeg gerne gentage, hvad jeg sagde før: Der er kun én lov i Danmark, og det er den, der bliver vedtaget her.
Vi skal tage det her alvorligt, og i regeringen sidder vi nu og kigger ind i, hvordan vi kan få taget et opgør med de såkaldte muslimske skilsmisser, for jeg synes slet ikke, vi skal have dem.
Jeg kan slet ikke se, hvorfor imamer skal forholde sig til, om folk skal skilles eller ej.
Jeg forstår godt, at man kan have behov for at have en religiøs overligger, f.eks. når man skal giftes.
Det er der mange af os der har og gerne vil have.
Jeg forstår også godt, at man vil have sine børn døbt og konfirmeret, men jeg kan faktisk ikke forstå, hvorfor et trossamfund skal blande sig i skilsmisser, for det er i mine øjne en juridisk foranstaltning.
Det kigger vi ind i hvad vi kan gøre ved.
Det hører ikke hjemme.
Det hører ikke hjemme i noget samfund, men det hører bestemt ikke hjemme i Danmark.
Der er noget berøringsangst på det her felt, og det har der været igennem alle årene.