Lars Løkke Rasmussen (M), 2025-05-22:
Tak for det.
Det gik jo uventet hurtigt.
Jeg regnede jo med, der også ville være en radikal stemme i debatten – det har der måske også været.
Tak for den fine modtagelse af den her redegørelse, som jeg faktisk synes er god.
Det synes jeg godt jeg kan tillade mig sige, for der alligevel ikke er nogen, der tror på, at det er mig, der har siddet og lavet den her redegørelse.
Jeg synes faktisk, den er god i forhold til mange andre ministerielle redegørelser, jeg har set i mit liv herinde, fordi den er pædagogisk, og man kan næsten for en stund måske endda forestille sig, at folk, der ikke deltager i den her debat, kunne have lyst til at bladre i den.
Det er ikke alle de redegørelser, der er afgivet skriftligt til Folketinget gennem år og dag, som vil have den samme attraktion.
Så er jeg helt med på, at der er mange, der har påtalt manglerne, men det er jo, fordi der ikke er nogen, der har påpeget det i virkeligheden vigtigste skriftsted i hele redegørelsen, og det er jo den her QR-kode på den næstsidste side.
Hvis man aktiverer den, får man jo indblik i det hele.
Jeg noterer mig alt, hvad der er blevet sagt.
Nu er det jo et åbent spørgsmål, om der fortsat skal laves sådan nogle redegørelser fremadrettet, og det må vi jo diskutere, når vi skal diskutere den udviklingspolitiske strategi, men for det tilfælde, at der skal, synes jeg sådan set, der var meget nyttige læring, når man har lyttet til hele debatten om, hvordan en eventuel fremtidig redegørelse skal designes i forhold til også at få trukket nogle af de tværgående prioriteringer op og den slags ting.
Det siger jeg, fordi det jo er en bagudvendt redegørelsesdebat, vi har, som jeg har lyttet til med stor interesse, og som jeg ikke skal prøve at opsummere.
Når jeg har lyttet til den med stor interesse, er det jo først og fremmest, fordi det er et sjældent hurtigt skift mellem bakspejl og forrude, vi nu foretager, for nu har vi så en redegørelsesdebat her i dag, og allerede i morgen skal vi snakke om den udviklingspolitiske strategi.
Det er jo kort tid fra tanke til handling.
Så jeg har lyttet intenst til, hvad der er blevet sagt, og det vil indgå i min egen forberedelse til i morgen, for jeg noterer mig jo, at der på store strækninger sådan set heldigvis fortsat er meget bred opbakning til den måde, vi tænker på tingene på, idet jeg dog også kan få øje på nuancer.
Nu er Dansk Folkepartis formand gået, men jeg synes jo, at det for så vidt er lidt tankevækkende, at man på den ene side siger ja tak til at møde op i morgen og diskutere den udviklingspolitiske strategi, og på den anden side forlader Folketingets talerstol med en replik om, at det da er godt, vi ikke skal snakke om det her igen før til næste år.
Men det må man jo lige tænke over i Dansk Folkeparti, altså om man har lyst til at være med eller ej.
Det er der i spørgsmålet om ressourcernes størrelse, men det er der jo nok også i, hvordan ressourcerne skal anvendes.
Jeg ønsker i virkeligheden ikke at reducere mine egne parlamentariske muligheder her i dag ved at stå og give nogle meget sådan håndfaste tilbagemeldinger.
Jeg er derimod meget taknemlig over, at vi lever et land, hvor vi i 40 år i træk har kunnet efterleve vores FN-målsætning og levere, hvad alle verdens lande i virkeligheden burde levere.
Og det kommer godt igen; det er jeg slet ikke i tvivl om.
Det hviler jo på en folkelig forankring, for vi lever i et demokrati, så vi kan jo ikke allokere 0,7 pct. af bni til udviklingsbistand, hvis ikke der er folkelig opbakning til det.
Jeg tror også, at den folkelige forankring står og falder med, at der er bred parlamentarisk opbakning.
Det er derfor, vi mødes i morgen i en ret bred kreds, for det håber vi vi fortsat kan sikre.
Men jeg skal heller ikke lægge skjul på, at det jo er en folkelig forankring, som vi skal kæmpe for i en situation, hvor vi kan se, at man rundtomkring i verden udvikler sig på en helt anderledes måde, således at vi nu er nede på, at det kun er fire lande i hele verden, der giver de 0,7 pct., som egentlig er FN-målet.
Jeg møder det også selv i den offentlige debat, og når jeg løber ind i folk – og fænomenet findes jo også her i Folketingssalen – nemlig argumentet, at når andre kan skære ned, kan vi vel også.