Theresa Scavenius (UFG), 2025-05-15:
Jeg ved godt, at vi i Danmark har en meget lav forståelse for, hvorfor armslængde og regulering af korruption og interessekonflikter er rigtig vigtigt.
Men det er faktisk sådan mange steder, også inden for forskning, at der skal man deklarere det, hvis man f.eks. har fået et forskningsprojekt af en bestemt fond.
Så der er masser af transparens, også i forskning, netop for at undgå de her bias.
Det undgår man ikke her i forhold til DR, fordi man netop ikke begrænser det, i forhold til at man ikke må have været medlem af et parti, når man er en del af bestyrelsen.
Men det er jo selvfølgelig den virkelighed, vi har, og det bliver der ikke rettet særlig meget op på.
Men jeg håber, at vi fremadrettet er nogle, der vil arbejde videre for det og sikre, at vi kan have upartiske medieinstitutioner, der kan levere public service, selv om det er statsfinansieret.
Asbest findes overalt i vores bygninger – i tage, isolering, affaldsskakter og ventilationskanaler.
Når bygninger nedrives og renoveres, frigives asbestfibre, og de er alvorligt kræftfremkaldende.
Mange bygninger skal renoveres eller rives ned, og derfor kan vi forvente, at endnu mere asbestholdigt materiale skal deponeres.
Mængden af asbest i vores miljø vil med andre ord stige.
Vi har jo kendt problemet i en menneskealder.
Årsagen er, at asbest ikke kategoriseres som forurening, men udelukkende som affald.
Derfor har jeg fremsat det her beslutningsforslag.
Forslaget handler om at tage første skridt i retning af at få asbest miljøreguleret.
Udfordringen er nemlig, at vi mangler målemetoder og grænseværdier for asbestforurening i jord og vand, samt at myndighedsansvaret er uklart i forhold til både forurening og asbestdeponier.
Det betyder, at flere deponier med asbestforurening er uregulerede i dag.
Når en motorvej skal bygges oven på et asbestdeponi, inddrages det ikke i lovgivningsprocessen, som vi f.eks. så det i forbindelse med den tredje Limfjordsforbindelse.
Man vil kigge på det, når problemerne opstår, var ministerens svar, i stedet for at kigge på de risici, før man begynder med at grave.
Det er opskriften på flere asbestskandaler.
Det er heller ikke i overensstemmelse med EU-lovgivningen, så jeg kommer også til at indberette sagen til EU.
Jeg mener, at Folketinget skal tage ansvar.
Vi skal se asbest som en generationsforurening.
Det er en opgave, vi bliver nødt til at håndtere.
Det er en opgave, der er blevet så stor, at vi ikke kan overlade den til den enkelte håndværker og enkelte villaejer.
Det er vores opgave at sikre en stram lovgivning om noget dybt farligt materiale, og jeg har faktisk høje forventninger til Folketinget og staten.
Jeg er også sikker på, at borgerne har høje forventninger til os herinde i Folketinget.
De forventer, at de ikke behøver at bekymre sig om den slags ting, fordi vi har et Folketing til at tage ansvar for det.
Derfor håber jeg, at I vil tage godt imod det her forslag, så vi kan få strammet asbestreguleringen og sikret, at der bliver taget et politisk ansvar for, at det bliver bedre reguleret i vores miljø.
Mit andet forslag er også til afstemning i dag, og derfor vil jeg lige motivere, inden I skal stemme om det.
Det handler i sin grundessens om, at vi regner rigtigt fra starten af.
Vi kender godt fagligt grænserne for vores ressourceudnyttelse, men jeg mener, at de burde være juridisk bindende, så det ikke bare er virksomhederne og borgeren, der bestemmer ressourcegrundlaget, men at det er staten, der gør det.
Klimapolitik og miljøpolitik i dag er blevet et bureaukratisk monster, hvor små reduktioner i udledning af forurening skal indhentes via kæmpestore indrapporteringssystemer.
Er det virkelig den vej, vi skal fortsætte nedad?
Vi lader virksomhederne og borgerne overforbruge vores ressourcer, og så bagefter beder vi dem om at kvantificere skaderne for at motivere dem til at ændre grundstrukturen i vores samfund.
Men det er selvfølgelig ikke muligt som ene virksomhed eller ene mand eller kvinde.
Der er brug for en kollektiv og politisk restrukturering.
For at komme derhen kræver det, at vi forstår, at vores samfunds produktive kræfter til at skabe fantastiske bygninger, institutioner og samfund er forbundet med enormt destruktive ressourcer.
Det produktive og destruktive er nemlig ikke hinandens modsætninger.
Vi har som art skabt renæssanceslotte og oplysningsfilosofi, samtidig med at vi udviklede klyngevåben og en slaveøkonomi.
Det er den sammenhæng, vi bliver nødt til at være bevidst om for at forstå vores forhold til naturen.
Vi kan som art i et samfund lade være med at blive overrasket over, at vores produktive og fantastiske sider også har en destruktiv side, dvs. et meget stort ressourcetræk.
Det vil sige, at vi bliver nødt til at have et bedre overblik over, hvad det her ressourcetræk er, når vi laver politik.
Så når vi laver noget, skal udgifterne ikke kun beregnes til projektering og logistik og indkøb af materialer, fuldstændig afkoblet fra den materiale virkelighed.
Derfor har jeg fremsat det her beslutningsforslag, som handler om at oprette et nationalt ressourcebudget for kulstof, kvælstof og fosfor.
Når vi økonomisk budgetterer, ser vi, hvor mange penge vi har, inden vi begynder at bruge dem.
Når vi laver arbejdsmarkedspolitik, begrænser vi økonomien trække på de menneskelige ressourcer.
På samme måde skal vi lave et ressourcebudget, som giver os en forståelse af, hvor stort et ressourcetræk vi har råd til på naturens præmisser.
Naturen og atmosfæren har en række funktioner, som er grundlæggende for vores liv her på jorden.
Det er funktioner som dem, regnormene udfører, dem, der gør jorden fertil, og det vil sige, at vi bliver nødt til at have en politik for regnorme, vi er nødt til at inkorporere de økologiske funktioner i vores politiske og økonomiske tænkning, fordi de har høj værdi, fordi vi tager funktionærerne for givet, og fordi de er nødvendige for vores liv.
Jeg vil gerne takke ordførerne ved førstebehandlingen af det her forslag for at anerkende forslagets radikalitet og nytænkning og faktisk også i et ret stort omfang anerkende behovet for det.
Men de fleste sagde, at de ikke kunne støtte forslaget, fordi, som de sagde: Vi er på et andet spor, og det hedder klimaloven, det hedder grøn trepart.
Men det er en illusion at tro, at man ved at fortsætte ned ad den samme motorvej lige pludselig kommer et andet sted hen.
Det er en grøn illusion at tro, at vi ligesom kommer et andet sted hen ved at lappe, men samtidig køre ned ad den samme motorvej med skyklapper på, og derfor er der altså ingen, der skal blive overrasket over, at vi kommer til at fortsætte ned ad ressourcetrækket, hvis vi ikke radikalt ændrer tankegangen på den motorvej, vi er på.
Jeg mener, at vi skal ændre vores tankegang og droppe det med at basere det på frivillige aftaler og mere bureaukrati.
Det betyder grundlæggende, at vi indregner politisk, at hver gang vi gør noget positivt, produktivt skal ressourcetrækket også indregnes, for det er der altid.
Heldigvis er metoden meget simpel: Vi kan lave den her politiske regulering, som jeg foreslår i forslaget i dag.
Så jeg håber, at I tager godt imod det og vil stemme for.
Mange tak til ordføreren.
Det er fuldstændig rigtigt, at der er brug for flere muskler til at sætte den her dagsorden.
Og mange tak for faktisk at fokusere på forslaget og den diskussion, vi netop også havde.
Idéen med tredjebehandlingen her er jo netop også, at alle ud over ordførerne faktisk får mulighed for at deltage i debatten.
Så tak for motivationen.