Steffen Larsen (LA), 2025-11-28:
Mange tak, fru formand.
Folketinget behandler jo i dag et helt afgørende spørgsmål om Danmarks selvbestemmelse, vores demokratiske forandring og den grundlæggende ret, vi som nation har, til at bestemme, hvem der får adgang til vores land, og hvem der ikke gør.
Spørgsmålet drejer sig om selve kernen i det, vi kalder for suverænitet, og det er også den suverænitet, som vi ser udfordret, for Danmark har ændret sig markant.
Over de seneste 40 år har Danmark gennemgået en af de største befolkningsmæssige forandringer i vores historie.
I 1983 havde vi knap 60.000 personer med ikkevestlig baggrund.
I dag er der ti gange så mange.
Noget af det i denne udvikling har været positiv.
Vi har tiltrukket stærke kræfter, dygtige mennesker, specialister, som bidrager til vores produktivitet og velstand, og som har assimileret sig ind i det danske samfund.
Det er indvandring, der gavner Danmark, og indvandring, vi skal værdsætte.
Men vi kan ikke lukke øjnene for, at en stor del af indvandringen i samme periode er sket via et asylsystem, der aldrig var designet til permanent migration – et system, hvor mennesker rejser gennem sikre lande, ikke for at søge akut beskyttelse, men for at få bedre livsvilkår i Vesteuropa.
Vi hjælper dermed de mest ressourcestærke, der evner at rejse, mens de svageste efterlades i lejrene.
Det er hverken fair eller fornuftigt.
Her må vi sige det klart: Ikke alle kulturer er lige gode.
Et frit samfund kræver borgere, som accepterer frihed, ligestilling, demokrati, myndigheder og retsstatens autoritet.
Når store grupper står uden for det værdifællesskab, skabes der problemer, social uro og kriminalitet, ikke integration eller assimilation.
Derfor handler denne forespørgsel også om mere end jura.
Det handler om vores evne til overhovedet at føre en ansvarlig udlændingepolitik.
For hvad nytter det, at Folketinget vedtager stramninger, hvis danske beslutninger kan tilsidesættes af dommere i Strasbourg?
Ministerens egen bog gør pointen lysende klar: Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har i stigende grad taget magten fra demokratisk valgte parlamenter.
Det burde ikke være fremmede dommere, der afgør, hvem der kan udvises, og hvem der skal have et rødbedefarvet pas.
Det bør vi kunne beslutte her.
En stat, der ikke bestemmer medlemskab i sit eget fællesskab, har effektivt mistet sin suverænitet.
Derfor er forespørgslen både rimelig og nødvendig.
Vi skal simpelt hen sikre, at beslutninger om ophold, udvisning og statsborgerskab træffes på dansk grundlag.
Ingen domstol uden for Danmark får vetoret over dansk udlændingepolitik, og danske værdier og normer, ikke fremmede retsprincipper, definerer, hvem der kan blive dansk borger.
Det er ikke et opgør med menneskerettigheder.
Det er et opgør med en praksis, hvor domstole uden demokratisk mandat omskriver vores udlændingelovgivning.
Frie og liberale samfund opstår altså ikke af sig selv.
De skal forsvares, og hvis vi ønsker at bevare Danmark som et åbent, tolerant og demokratisk land med frihedsrettigheder for alle, må vi kunne styre, hvem der bliver en del af det.
Vi skal kunne sige ja, når vi har brug for arbejdskraft, men vi skal også kunne sige nej, når vores bærende værdier, kultur og frihed trues.
Tak for ordet.