runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-04-06:
Tak for svaret.
Hr. Jakob Ellemann-Jensen nævnte, at der på mandag jo er et møde, hvor vi skal mødes med pressen, og der kan vi i hvert fald tage nogle af de tanker med videre, hvis det er, at der er opbakning til det.
Jeg har et helt andet spørgsmål i en anden liga.
Ordføreren nævnte her til sidst, at en af de største bekymringer, som han har, er, at de unge har så lidt tillid til politikerne.
Det er bare et spørgsmål, jeg ved det ikke, men er det ikke også lidt meningen måske, at unge skal have en mistro til politikerne for at kunne gå ud og skabe forandring og ligesom ruske i os, i forhold til at vi nogle gange har brug for gøre tingene på en ny måde?
Leif Mikkelsen (LA), 2018-04-06:
Vi kunne jo forære os selv noget tid ved at indrette os anderledes her i huset i en række situationer.
Hvis man siger, at man ikke har nogen kommentarer til pressen, der står og venter uden for gruppeværelset, så er det det, der bliver sendt, og så bliver man jo mistænkt for at have noget at skjule.
Og ellers er det allerede sendt med det samme.
Og det giver jo nogle billeder.
Derfor er det jo ikke nogen hemmelighed, at der har været talt om, om man skulle finde bestemte områder, som pressen skulle være i.
Andre ting kunne man så aftale, og jeg vil stadig væk gerne diskutere, om det ikke kunne være muligt at tage nogle skridt i den retning, så vi får de der dårlige billeder væk.
Og så er det helt rigtigt, at vi godt selv kunne bidrage noget mere til at sige: Det der vil jeg gerne lige tænke over, eller jeg melder tilbage, eller noget andet, i stedet for at man altid står parat.
Det er fuldstændig rigtigt.
Men det er måske konkurrencen mellem politikerne, der gør, at man endelig skal først, for ellers kommer man måske slet ikke med.
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-04-06:
Tak for det.
Tak for ordførertalen.
Da jeg for efterhånden 1 ½ år siden, tror jeg, var til Mette Frederiksens 40-års reception her nedenunder, sagde Pernille Rosenkrantz-Theil noget i en tale, som jeg bed meget mærke i.
Hun sagde, at i de 20 år, hun havde været i politik, er den største forskel, at hvor man i gamle dage, når man blev ringet op af en journalist, fik et par dage til at tænke over det, man skulle svare på, og således kunne sætte sig ind i tingene, så skal man i dag svare mere eller mindre i telefonen.
Det taler jo ind i det, som ordføreren siger i forhold til de sociale medier og det hurtige tempo.
Da Socialdemokraterne lancerede deres udlændingeudspil for nogle måneder siden en søndag aften, hvor der ligesom bare blev åbnet op for, hvad der var i det, og så var der pressemøde mandag kl. 11, aftalte vi internt i Alternativet, at vi først ville udtale os efter pressemødet, når vi havde læst udspillet, hvilket betød, at vi overhovedet ikke var nævnt nogen steder i pressen efterfølgende i forhold til, hvordan partierne forholdt sig til udspillet.
Det er jo også det, der bliver vilkårene.
Kunne man forestille sig, at vi også kunne kigge hinanden i øjnene herinde og give hinanden mere tid til at reagere på politiske udspil, udmeldinger, og hvad der sker ude i verden?
Altså at vi også på en eller anden måde herinde kunne blive enige om, at vi ikke bare løber med, fordi pressen løber derudad, men at vi også tager ansvaret på os?
Uffe Elbæk (ALT), 2018-04-06:
Altså, når man kigger tilbage i historien, har der jo været perioder, hvor små partier er endt med at få statsministerposten – altså, om det var Schlüter eller radikale statsministre.
Der har den politiske dynamik bare været helt anderledes i forbindelse med regeringsdannelsen.
Altså, har ordføreren et bud på, hvordan vi er endt i det, man jo lidt kan kalde amerikanske tilstande, hvor der er to blokke og kun valgmulighed mellem to statsministerkandidater?
Hvorfor er vi endt der?
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2018-04-06:
Jo, det bliver i hvert fald meget hurtigt for unuanceret.
Og en af de ting, jeg i hvert fald oplever, når jeg rejser i udlandet, er den her store undren over, hvordan i alverden man får det til at fungere i et parlament, hvor der er så utrolig mange partier, og hvor regeringen sjældent har et flertal bag sig.
Så er det rigtigt, at i valgkampene ender det meget ofte med at blive det her lidt præsidentvalgkampsagtige.
Og det kan jeg især godt forstå modviljen imod, når man ikke repræsenterer et af de to partier, der har en af de to kandidater.
Men jeg synes faktisk, at vi er mere brogede, end vi selv udlægger det som.
Jeg synes, at når vi taler så meget om blokpolitik, er vi slemme til selv at italesætte blokpolitikken, når vi står med et kamera foran os.
For virkeligheden, når vi sidder herinde – det kan vi jo se på den måde, vi stemmer på – er jo altså ikke helt lige så sort-hvid eller rød-blå.
Uffe Elbæk (ALT), 2018-04-06:
Jeg har et helt andet spørgsmål i en helt anden retning.
Og jeg har ikke nødvendigvis selv svaret på det, som jeg nu spørger ordføreren om.
Men noget af det, som jeg tror også skaber kritik ude i offentligheden, er den der enorme blokdannelse, altså den ene blok over for den anden blok.
Og når vi skal frem til et folketingsvalg, er det enten Lars Løkke Rasmussen eller Mette Frederiksen, altså de der præsidentvalgslignende valgkampagner.
Og det er noget, vi i Alternativet diskuterer for øjeblikket.
Altså, jeg er fuldstændig overbevist om, at alle partier herinde i Folketingssalen kan stille med en egnet statsministerkandidat.
Og med hensyn til det der med at dele partierne op i dem, som ønsker regeringsansvar, og dem, der ikke ønsker det, tror jeg egentlig, at alle partier ønsker regeringsansvar, hvis ellers de kan være enige i det politiske grundlag.
Men i forhold til hele den her dynamik med, at vi er endt der, hvor landsvalgkampene i sidste ende handler om enten den ene eller den anden, er det ikke for fattigt?
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2018-04-06:
Ved enhver handling er der jo en undladelse og i enhver undladelse er der en handling.
Altså, om man siger, at man skal lade være med at tale grimt til hinanden, eller om man siger, at man skal tale pænt til hinanden, er vel ret beset to sider af samme mønt.
Vedrørende spørgsmålet om offentlighedsloven vil jeg sige, at jeg altså synes, det er vigtigt, at vi finder en balance, hvor vi på en og samme tid kan arbejde effektivt sammen, både på tværs af partier og internt i partier, samtidig med at offentligheden kan kigge os i kortene.
Og så synes jeg, at overskriften for den her debat gør, at vi måske ikke skal gå ydeligere ind i den polemik.
Lad os gemme det til en anden dag.
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2018-04-06:
Hr. Morten Østergaard sad og nikkede ivrigt før, da tanken faldt på en radikal statsminister.
Det fik ikke den samme reaktion fra min side.
Og jeg har ikke noget ønske om, at Venstre skal blive et lille parti, men derimod skal vi stadig væk holde fast i statsministerposten.
Altså, jeg har ikke noget bud på, hvordan det er kommet dertil.
Jeg ved godt, hvornår det gjorde det; det gjorde det i 1998.
Ja, jeg tror, det opstod dengang, og så er det noget, der er hængt ved.
Og så er vi jo i Venstre traditionen tro partiet, der stiller med en troværdig statsministerkandidat, og det har vi altså tænkt os at blive ved med for tid og evighed.
Morten Østergaard (RV), 2018-04-06:
For jeg ved, at vi jo her har indtaget et synspunkt, som minder meget om det, som Liberal Alliance har haft i forhold til offentlighedsloven.
Nu er Liberal Alliance jo så i regering og får prøvet, kan man sige, også den side af sagen.
Derfor vil jeg egentlig spørge, om partiets grundholdning til offentlighedsloven er uforandret nu, hvor man har prøvet det, om man så må sige.
Leif Mikkelsen (LA), 2018-04-06:
Jeg skal ikke kunne svare hr. Morten Østergaard, om alle de enkelte ministre har præcis den samme holdning til det.
Det har vi ikke sådan afdækket.
Men jeg kan sige, at partiet har ikke ændret synspunkt eller fået en anden holdning til det, heller ikke efter vi kom i regering.
Morten Østergaard (RV), 2018-04-06:
Ja, det er jo det, der er, og det har vi sandelig også respekt for.
Derfor er overvejelsen selvfølgelig, om man kan blive enige, eller om man skal beslutte sig for at lade forligskredsen gå til grunde og så diskutere det efter et folketingsvalg.
Jeg er altid optaget af at prøve at holde sammen på tingene og se, om man kan nå nogle resultater sammen.
Men jeg synes også, at når vi så har sådan en diskussion som den her i dag, bliver det også naturligt at koble det til den her diskussion om medierne.
En af grundene til, at fru Mette Abildgaard og siden hen Det Konservative Folkeparti var så kritiske over for offentlighedsloven, var jo, at det gav medierne ringere vilkår.
Kan fru Mette Abildgaard i dag med hånden på hjertet sige, at det medieudspil, regeringen er kommet med, ikke på tilsvarende vis giver ringere vilkår for dem, der skal kigge os efter i kortene – de statsfinansierede public service-medier, som nu skal skæres så dramatisk ned, uanset om de hedder DR eller i øvrigt hedder noget andet?
Mette Abildgaard (KF), 2018-04-06:
Det Konservative Folkeparti mener fortsat, at nogle af de stramninger, der blev lavet i forhold til offentlighedsloven dengang, var at gå for vidt.
Jeg var selv en af dem, der stod på slotspladsen hernede og demonstrerede.
Det var før, jeg blev valgt til Folketinget, og i øvrigt også den eneste demonstration, jeg har deltaget i i mit liv.
Der har været nogle politiske forhandlinger om det her, og der er nogle partier, der har ønsket at ændre en del, andre har ønsket at ændre mindre.
Jeg må også sige, at vi har en partiformand, som er blevet minister, og som jeg tror også har fået, hvad kan man sige, en forståelse for, at der er nogle af processerne, der kan være svære, og at der er behov for det her arbejdsrum.
Og det skal der også være plads til.
Men vi har også respekt for, at der er en forligskreds.
Morten Østergaard (RV), 2018-04-06:
Yes, og med hr. Jakob Ellemann-Jensens tilladelse vil jeg fortsætte lidt med interessen for, om vi også skal gøre noget nu, hvor vi har hygget os med at tale om det her til formiddag
Og jeg er også enig i alle de ord, som fru Mette Abildgaard sagde på Det Konservative Folkepartis vegne.
Vi havde jo, synes jeg, et fantastisk arrangement omkring offentlighedsloven, før Det Konservative Folkeparti indtrådte i regeringen.
Det var for mig at se også et eksempel på, at vi egentlig prøvede at møde op ikke med en fiks og færdig løsning, men inviterede til, at vi i fællesskab byggede en bro mellem dem, der er meget afhængige af offentlighedsloven, nemlig journalisterne, og os politikere, som kigges efter i kortene, uden at resultatet var givet på forhånd.
Jeg tror, det er vigtigt med den type af processer også på andre områder, så man altså, uanset om det handler om udsatte boligområder eller noget andet, er i dialog med dem, det handler om.
Men jeg vil egentlig stille det samme spørgsmål, som jeg gjorde til Liberal Alliances ordfører, nemlig om Det Konservative Folkeparti har den samme opfattelse i dag som dengang, vi havde det arrangement.
Jeg har stor respekt for, at man skal finde kompromiser i regeringen, men jeg vil egentlig bare spørge til partiets grundholdning til offentlighedsloven: Er den den samme i dag, som den var dengang?
Mette Abildgaard (KF), 2018-04-06:
Jeg mener, det på alle mulige måder bør være muligt at levere god kvalitet og kritisk journalistik for de 3 mia. kr., som Danmarks Radio kommer til at få fremadrettet.
Med den øvrige del af udspillet bliver der flyttet rundt på nogle midler, ja, og der bliver fjernet midler fra nogle steder, men der bliver så sandelig også tilført andre steder, bl.a. med den her seksdobling af public service-puljen.
Men jeg bliver også nødt til bare lige at sige en ting: Vi diskuterer tillid til politikere i dag og politikerlede.
For at være helt ærlig, vil jeg sige, at jeg ikke tror, at det er sådan noget som den diskussion, vi har haft om offentlighedsloven, der giver politikerlede.
Jeg tror, det giver journalisterne politikerlede, fordi de synes, vi besværliggør deres arbejde.
Men jeg tror ikke, at hr. og fru Danmark derude har politikerlede, fordi de er uenige i den revidering af offentlighedsloven, der blev lavet – bare for at være helt ærlig.
Jeg tror, der være nogle helt andre ting på spil i deres syn på politikere.
Jeg synes, det er en utrolig spændende tanke.
Min egen mand var på et tidspunkt ansat et sted, hvor de optjente sabbat for hvert år, de havde været ansat.
Og den brugte mange på eksempelvis at videreuddanne sig.
Det, jeg siger nu, er udtalt fuldstændig frit fra leveren og ikke drøftet med min folketingsgruppe, men jeg synes, det kunne være fantastisk spændende, hvis man, når man havde siddet herinde i 4 år, havde optjent 1 måneds orlov, som netop skulle bruges på at komme ud og besøge mennesker, besøge miljøer, blive klogere, suge til sig, måske videreuddanne sig på nogle områder, som kan være vigtige for ens politiske arbejde.
Det er jo noget af det, der er svært at få tid til i hverdagen herinde.
Og hvis man kan se, at ikke alle er der til en afstemning, bliver vi også kritiseret for det.
Men vi bliver altså også kritiseret, når vi ikke kommer ud i landet, og når vi ikke kommer ud og besøger folk.
Og det er altså et skisma, som også nogle gange gør det svært at være politiker.
Men jeg synes, det er spændende at tænke i det her med, at man på en eller anden måde optjente sabbat eller orlov, som netop skulle bruges på at dygtiggøre sig.
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-04-06:
Tak for det.
Og tak for en rigtig fin ordførertale.
Det er godt med nogle eksempler på, at ordet politikerlede har fandtes i mange år.
Noget af det, som man kan rose Enhedslisten for, er jo deres rotationsprincip, altså det her med, at man, når man har været en periode i Folketinget, skal ud og iltes lidt.
Det er ikke noget, vi selv gør i Alternativet, og det ved jeg heller ikke om vi kommer til på et tidspunkt, men ideen om, at man skal ud i virkeligheden og tale med nogle – i gåseøjne – rigtige mennesker, er i hvert fald ikke fremmed for os.
I forhold til det, ordføreren siger, om, at nogle tror, at en politiker er herinde blot for egen vindings skyld, tror jeg også et eller andet sted, at det ville hjælpe lidt, hvis man talte noget mere med vedkommende.
For tit er det sådan, at når man kommer tæt på mennesker, så finder man ud af, at det enkelte menneske har noget på hjerte eller brænder for en større sag.
Det kunne være, man en gang imellem skulle tage en måneds orlov, eller hvad ved jeg.
Jeg har slet ikke noget, som ligger færdigt.
Men med hensyn til ideen om, at vi politikere i højere grad alle sammen skal ud i samfundet, er ordføreren så enig med mig i, at det kunne være noget, vi kunne kigge på?
Leif Mikkelsen (LA), 2018-04-06:
Vi ønsker en spredning, og det vil den pulje, der bliver lavet, jo så bidrage til.
Det gør vi ud fra en helt nøgtern vurdering af Danmarks Radio og muligheden for, at man kunne bruge pengene bedre og få mere for pengene.
Så vi er sådan set ikke i tvivl om, at det er en fuldt forsvarlig løsning, der er peget på nu, og at det bliver rigtig godt.
Der kommer flere aktører, der er flere, der kan komme i nærheden af det, fordi den pulje er tilgængelig for andre aktører.
Så det håber vi meget kan lykkes.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-04-10:
Men så vidt jeg forstår, tager man et budget fra Statens Kunstfond mere eller mindre, som det er, og så deler man det ud i de her seks nye regioner, man har lavet.
Hvilke beløb vil være til rådighed ved den enkelte lille region, eksempelvis Sønderjyllands eller Fyns kunstregion, til de enkelte formål, som er de kunstarter, vi kender i dag, lige på nær filmen og arkitekturen, som slet ikke har noget med kunst at gøre, det er bygherrerne?
Alex Ahrendtsen (DF), 2018-04-10:
Den slags skal jo fremgå af en analyse, når vi forhåbentlig får regeringen med på den her model, og det håber jeg da meget på, og så skal vi jo have embedsapparatet til at gennemregne det.
Det har vi med vilje ikke gjort.
Vi har sagt, at der er de samlede midler, men minus 100 mio. kr., som vi kan spare, og de penge deler vi så ud på de her seks regionale fonde proportionalt med befolkningstallet.
Jeg vil henvise hr. Orla Hav til at diskutere den slags med sundhedsordføreren for Dansk Folkeparti.
Nu diskuterer vi et forslag om at regionalisere Statens Kunstfond og dermed skabe folkelig opbakning rundtomkring i landet for det statslige kunststøttesystem.
Det er jo derfor, vi er her.
Jeg kan jo ikke begynde at diskutere sundhed og sygehusvæsen og regioner generelt.
Det her er regioner forstået som lokalt forankrede kunstfonde, og det skal ikke forveksles med de administrative regioner, som er blevet besluttet i forbindelse med kommunalreformen.
Det her er et klokkeklart forslag om at regionalisere Kunstfonden, det er gennemarbejdet, det er visionært, og det burde egentlig ligge i halen på hr. Orla Havs tale, hvor han netop påpegede problemet med ensretningen og udnævnelserne i Statens Kunstfond.
Så jeg forstår simpelt hen ikke, hvorfor man ikke bare siger ja.
Andet giver jo ingen mening.
Orla Hav (S), 2018-04-10:
Så kan jeg konstatere, at der slet ingen linje er i den politiske tilgang, Dansk Folkeparti har.
Nogle gange vil man have en regionaliseret løsning, og jeg har lidt på fornemmelsen ligesom andre ordførere, at det er, fordi man her ser den nemmeste måde til at reducere den udbredelse af kunst og kultur på, som vi er rigtig mange der gerne vil have kommer hele landet til gode.
Det er så det, man vælger her, mens man i andre sammenhænge argumenterer for, at det skal statsliggøres – og jo før, jo bedre.
Jeg synes, det er ærgerligt, at der ikke er en bedre linje eller i det hele taget en linje i det, Dansk Folkeparti foretager sig på det her område.
Jeg må bare konstatere, at det er der ikke.
Tak for det, og tak til hr. Alex Ahrendtsen for en ordentlig svada.
Der er ikke mange huller i fordommene hos hr. Alex Ahrendtsen om, hvem der er syndere, og hvem der ikke er syndere.
Jeg skal bare tillade mig at spørge om noget.
I de år, jeg har hørt Dansk Folkeparti argumentere, har Dansk Folkeparti argumenteret imod regionalisering.
Det har gjaldt vores sundhedsvæsen, der burde statsliggøres; det har gjaldt store dele af den offentlige service i øvrigt, der burde statsliggøres.
Er det her en ny trend fra Dansk Folkepartis side, hvor man vil til at regionalisere, eller hvad er baggrunden for, at hr. Alex Ahrendtsen og Dansk Folkeparti nu pludselig ser storheden i regionaliserede løsninger?
Alex Ahrendtsen (DF), 2018-04-10:
I vores udspil har vi gennemregnet økonomien, og vi mener jo, at vi med vores model kan frigøre omkring 100 mio. kr., og de kan jo selvfølgelig bruges til forskellige kulturformål, eller man kan også spare dem.
Søren Søndergaard (EL), 2018-04-10:
Problemet er jo, vil jeg sige til hr. Alex Ahrendtsen, at vi ikke diskuterer, om der er nogle problemer med Statens Kunstfond.
Det er slet ikke det, forslaget går ud på.
Forslaget går ud på en ganske bestemt løsning på de angivelige problemer, som der skulle være, og det er den, vi kritiserer.
Kan hr. Alex Ahrendtsen ikke bekræfte, at der i Dansk Folkepartis oplæg står: De regionale kulturfondes opgaver bliver at fordele kunst- og kulturstøtte til kultur- og kunstinstitutioner i regionen, dvs. at man kommer tættere på?
Og kan hr. Alex Ahrendtsen ikke bekræfte, at der længere nede står: Det bliver i sidste ende op til regionerne selv at vælge, hvilken model de vil bruge for sammensætning af støtte osv.?
Er det ikke opskriften på, at man bringer kulturstøtten helt tæt ind i forhold til risikoen for misbrug, at det ikke bliver brugt til at skabe mere kultur, men det f.eks. bliver brugt til at dække over nedskæringer på de kulturinstitutioner, man nu kan give penge til?
Så derfor, nej, vi diskuterer ikke, om der er problemer med Statens Kunstfond.
Vi diskuterer det forslag, som Dansk Folkeparti har lagt frem som et alternativ, og det er rigtig dårligt.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-04-10:
Først vil jeg starte med at sige til hr. Alex Ahrendtsen, at jeg ikke ser meget frisk pust i at afvikle Statens Kunstfond, som jo er det, man ønsker med det her forslag.
Derfor kommer vi selvfølgelig heller ikke til at støtte det, selv om vi bliver opfordret meget og får at vide, at vi har grim ånde, eller hvad det ellers var.
Jeg vil sige til det her med de seks regioner, at det jo er lidt underligt sådan lige at opfinde, at nu laver vi nogle nye regioner i stedet for de regioner, der er.
Hvordan vil økonomien se ud i forhold til de uddelinger, der skal laves i den enkelte region inden for de enkelte fagområder?
Alex Ahrendtsen (DF), 2018-04-10:
Enhedslistens forslag var jo ikke til at godtage, fordi det skabte en skattemæssig særstilling for kunstnere, og det er jo ikke en måde, man arbejder på i Danmark.
Med hensyn til Fyn mente vi, at det måske var en god idé at dele Fyn og Sønderjylland op i to regionale kunstfondmodeller, fordi regionen er meget stor og der er to vidt forskellige identiteter.
Derfor er det jo vigtigt, når man taler om folkelig opbakning og medejerskab, at der også er en vis regionalisering inden for kunststøttemodellen.
Det er baggrunden for det.
Søren Søndergaard (EL), 2018-04-10:
Et af de problemer, som Statens Kunstfond har været beskyldt for, nemlig at der var kunstnere, som ikke fik støtte, men blev holdt ude fra parnasset, var jo noget, vi stillede et forslag om for et par måneder siden her i salen, altså, hvad man kunne gøre ved det.
Desværre støttede Dansk Folkeparti det ikke, men det var jo et helt objektivt forslag om et skattefradrag, som netop kunne hjælpe kunstnere, som havde en vis indtægt ved at lave skabende kunst.
Men okay, det er ikke det, vi diskuterer nu, men jeg vil godt tage diskussionen igen.
Måske skal jeg genfremsætte det, bare for at vi kan få diskussionen igen?
Det synes jeg er interessant.
Jeg synes også, at den kommunalreform, der blev gennemført, hr. Alex Ahrendtsen kan måske oplyse, hvilke partier der var med til at gennemføre den, var en katastrofe – en katastrofe – af centralisering, men det løses ikke ved lige præcis at tage Fyn ud som et selvstændigt område.
Jacob Mark (SF), 2018-04-10:
Ordføreren må kende mig godt nok til at vide, at jeg altid gerne vil have mere oplysning, og at jeg aldrig siger nej til en analyse, fordi jeg sådan set synes, at det er spændende at blive klogere.
Det, der er fordelen ved at have mange kunstnere, tror jeg for det første er, at kunstnere kender lidt til forholdene for de kunstnere, der ansøger, og kunstnere sidder med en faglighed.
Jeg er ikke sikker på, at bare fordi man propper andre typer end kunstnere ind, bliver der mindre indspisthed – tværtimod sidder der nogle gange folk på sådan nogle bestyrelsesposter og udvalgsposter rundtomkring, hvor jeg synes, det virker, som om de lever i sådan en lille boble, og så støtter man og hjælper man hinanden.
Men som sagt: Hvis der er et problem, vil vi gerne være med til at undersøge det og tage en snak om, hvad man kan gøre, men jeg er overbevist om, at det her forslag ikke er vejen.
Alex Ahrendtsen (DF), 2018-04-10:
Det var dog noget af en dom over de mange dygtige kulturinstitutioner og kulturvirksomheder, som hver dag arbejder for at udbrede kunstprodukter til borgerne; det var dog noget af en salve.
Sagen er jo, at allerede i dag er Statens Kunstfonds tildelinger ret forudsigelige; det er som oftest inden for en meget snæver kunstideologisk ramme, at der bliver tildelt noget.
Så ved at lave den her ændring vil man skabe langt mere mangfoldighed, fordi der vil være mange flere mennesker inde over det i forhold til at hyre kunstnere, i stedet for at det er forholdsvis få folk i Statens Kunstfond, der er inde over det.
Så ville det ikke være en god idé med den her mangfoldighed?
Med det her decentraliserer vi, og vi skaber mangfoldighed i støttesystemet.
Søren Søndergaard (EL), 2018-04-10:
Jamen hr. Alex Ahrendtsen: De kan jo ikke foretage deres eget valg.
Det er en fejltagelse.
De skal jo sikre 50 pct.s medfinansiering – det står i forslaget – og det vil sige, at de skal have andre til at være med på det valg.
Og hvem er det, der har penge til at være med på det valg
Hvem er det, der har den medfinansiering?
Så nej, de kan ikke selv bestemme.
Hvis det var at spørgsmål om, at de selv kunne bestemme, kunne vi måske tale om det, men det er det altså ikke engang i det her forslag.