Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2025-02-19:
I dag skal vi behandle et lovforslag, der indeholder tre forskellige initiativer, og først og fremmest vil jeg gerne adressere problematikken i at samle så forskellige initiativer.
I SF ønsker vi, at det bliver delt op.
I virkeligheden ønsker vi at få delt det op i tre dele, men hvis man bare kan udskille det forslag omkring klageadgangen og fjernelse af den, kan vi også godt være med på det; så er der i hvert fald noget af det, vi godt kan stemme for.
Ved statsministerens åbningstale i oktober var der et faktisk savnet fokus på nogle af de mest udsatte mennesker i vores samfund.
Det er mennesker med dybe ar på sjælen, mennesker med fysiske og psykiske lidelser, med ødelæggende misbrug og et liv på gaden.
I alt for lang tid har toppolitik ikke handlet om de mest sårbare mennesker i vores samfund, og hvordan vores velfærdssamfund skal kunne række hånden ud og hjælpe til et mere værdigt liv på trods af livsomstændighederne.
Jeg citerer statsministeren: Vi må acceptere et skævt liv, men aldrig acceptere, at det bliver et uværdigt liv.
Vi vil tage udgangspunkt i dem, I er.
Vi vil føre en værdig socialpolitik.
Senere tilføjer statsministeren: Vores velfærdssamfund bygger på pligt og ret i den rækkefølge, men for de her særlige mennesker må vi gøre en undtagelse: sætte ret før pligt.
Det er vi i SF rørende enige i, men så bliver det altså helt ufatteligt, at regeringen i dag vil fjerne en rettighed for lige præcis de mennesker, som statsministeren talte så varmt om for et halvt år siden.
Man lægger op til at fjerne retten til at klage, hvis man er blevet bortvist fra et herberg, og stort set alle høringssvarene advarer imod det.
I SF mener vi selvfølgelig, at der skal være mulighed for at bortvise ved alvorlige tilfælde af vold og overskridelse af fællesskabet, men muligheden for at kunne klage til Ankestyrelsen ville ikke komme til at stå i vejen for det, så vi forstår i virkeligheden slet ikke, hvorfor man vil afvikle den mulighed.
Der er nok mange af os, der er her i dag, der ikke har prøvet at være hjemløs og have de omfattende udfordringer, der følger med det.
Men vi må alle sammen prøve at forstå, at det faktisk gælder deres hjem, det gælder en bopæl.
De har ikke andre steder at gå hen end til gaden, så en bortvisning har store konsekvenser, og her har vi i Danmark en lang og stolt tradition for muligheden for at klage, når man mener, at sådan en afgørelse er gjort med urette.
Dét er socialpolitik med værdighed.
Jeg vil gerne gøre det helt klart: SF er imod afskaffelsen af den mulighed, og det kommer vi ikke til at stemme for.
Dog mener vi, at der bør ske nogle opstramninger, inden vi endeligt vedtager det.
Som vi kan læse os til i høringssvarene, er der en bekymring for, om problemet løses i forhold til refusionsdelene mellem handlekommune og bopælskommune.
Vi kan ikke forstå, hvorfor lovgivningen ikke bare ændres til, at refusionen bare følger den kommune, der skal betale, så borgeren ikke glemmes – og dermed ikke kommer ud at bo i egen bolig, som det ønskes – og bare kommer til at stå inde på det her herberg, fordi kommunerne ikke kan blive enige.
Der findes også forskellige løsningsforslag i høringssvarene, som man bør overveje.
Endelig er vi i SF også optaget af rammerne omkring de sociale akuttilbud.
Det kan være et godt alternativ i en meget akut og tilspidset situation, men det må ikke blive en glidebane, hvor det erstatter de mere varige botilbud eller behandlingstilbud, og det må slet ikke blive en ny gylden mulighed for private, der vil hælde skattekroner i egen profit.
Der skal være nogle stramme rammer og en stærk faglighed med fokus på det enkelte menneske og det liv, der skal leves efter en akutplads, således at vi kan hjælpe personen ud af en akut situation.
Med de bemærkninger har jeg i hvert fald gjort SF's stilling til lovforslaget klart.