Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2021-04-26:
Tak for det, og tak til Dansk Folkeparti for at fremsætte de her beslutningsforslag.
Det ene tager udgangspunkt i at pålægge regeringen inden udgangen af den her folketingssamling at vedtage en national målsætning om, at ingen skoler, dagtilbud eller ungdomsuddannelser i 2030 har mere end 30 pct. tosprogede elever, og at drøfte den målsætning med Folketingets partier.
I B 189 drejer det sig om, at Dansk Folkeparti har fremsat et forslag, som pålægger regeringen inden udgangen af indeværende folketingssamling at indføre en garanti for, at der ikke er mere end 30 pct. med udenlandsk baggrund på landets gymnasier.
Først og fremmest vil jeg jo bare sige, at det altid glæder mig, når andre partier bliver inspireret af Socialdemokratiets politik.
Det skal I endelig bare blive ved med.
Håbet er selvfølgelig lysegrønt; man kan aldrig foregribe et forhandlingsforløb, men det er altså mit håb, at vi når frem til en aftale.
Men i det her tilfælde har forslagsstillerne læst Socialdemokratiets udlændingeudspil fra 2018 »Retfærdig og realistisk – en udlændingepolitik der samler Danmark«.
Når det er sagt – for det er jo det, det tager udgangspunkt i – så kan regeringen ikke støtte forslagene.
Det er sådan set ikke, fordi vi er uenige med os selv i Socialdemokratiet, uenige i vores egen politik.
I regeringen mener vi uforandret, at sammensætningen af børn og elever i dagtilbud og på skoler og på ungdomsuddannelser skal afspejle befolkningssammensætningen, og det har meget høj prioritering fra regeringens side.
Regeringen lægger vægt på, at børn og unge møder hinanden på tværs af samfundslag, på tværs af etnicitet, på tværs af kulturer, på tværs af religion og på tværs af holdninger.
Det styrker sammenhængskraften i samfundet, og det modarbejder dannelsen af parallelsamfund.
Hvis vores børn og unge kun møder andre børn og unge, der ligner dem selv, skal der jo ikke så meget til, før andre føles fuldstændig fremmede for dem og samtalen bliver sværere og uden forståelse for, at andre kan opføre sig anderledes eller mene noget andet end det, de selv gør, og stadig skal man jo undgå den polarisering, der sker på baggrund af det.
Den polarisering er destruktiv.
Det er fuldstændig afgørende for Socialdemokratiet, at man ser hele vores både institutionslandskab, skolelandskab og videreuddannelseslandskab som noget, der i virkeligheden går på i hvert fald to ben.
Det ene er, at man skal opnå nogle faglige kundskaber, og det andet ben er, at man skal lære hinanden at kende.
Det er klart, at når uddannelsesinstitutioner brækker over, forstået på den måde, at der kommer en meget stor etnisk slagside, så kan man jo nødvendigvis ikke løfte den ene del af den ligning.
Til det vil jeg bare sige, at det selvfølgelig er fint; det er jo bedre, end at de får dårlige karakterer i matematik og dansk, og hvad de ellers får karakterer i.
Men det ændrer altså ikke på, at den del af uddannelsesopgaven, der handler om at danne hele mennesker og gøre børnene til hele samfundsborgere med alt, hvad dertil hører, kan man selvfølgelig ikke løfte, hvis det er sådan, at man har en meget skæv etnisk sammensætning.
Det mener jeg sådan set er til stor skade både for de børn, der går der, men også for vores samfund og vores sammenhængskraft som helhed.
Så det er altså problematisk, når skoleelever kun har klassekammerater med samme forældrebaggrund som dem selv.
Elevfordeling er et meget komplekst område, vil jeg så til gengæld sige.
Vi har dykket rigtig meget ned i det og brugt meget tid på det, og det er en hel del mere end bare at tegne nogle streger på et kort.
Der er forskellige veje at gå.
Der lægges op til en klyngemodel, og der lægges op til en distriktsmodel som to af de muligheder, de peger på.
Vi har fra regeringens side den opfattelse, at vi snarest muligt skal have landet en aftale på det her område.
Det håber vi selvfølgelig at Folketingets partier er indstillet på.