Jakob Sølvhøj (EL), 2021-06-01:
Jeg tror, det er vigtigt, at vi ikke laver lovgivning på baggrund af enkeltsager.
Det er en uskik, som der sjældent kommer noget godt ud af.
Til gengæld sker det jo, at konkrete sager kan være med til at tydeliggøre alvorlige problemer og mangler i vores lovgivning.
Den såkaldte svømmepigesag er lige præcis en sådan sag.
Efter 3 år lykkedes det endelig at få kommunen til at overholde lovgivningen, men da borgeren så lagde sag an for at få en erstatning for ikke at have modtaget den hjælp, hun havde krav på efter lovgivningen, fik hun ikke medhold – eller rettere sagt: Hun fik medhold i, at sagen ikke var blevet behandlet korrekt, men til gengæld konkluderede alle retsinstanser, senest Højesteret for en 3 ugers tid siden, at hun ikke havde krav på nogen form for erstatning.
Man kan sige, at den eneste økonomiske konsekvens for kommunen af den langstrakte sag har været, at kommunen sparede penge i den lange periode, hvor den i strid med lovgivningen undlod at yde den hjælp, den var forpligtet til at yde.
Den mangel på retssikkerhed, som borgere med handicap oplever igen og igen, er ikke et retssamfund værdigt.
Det er så urimeligt og uretfærdigt, at borgere, der er helt afhængige af hjælp for at kunne leve et liv som andre, kan unddrages hjælpen, uden at det får konsekvenser for de kommuner, der bryder loven.
I debatten om retssikkerhed bliver det ganske vist ofte nævnt, at det vigtigste er at få den rette hjælp første gang.
Det er et synspunkt, som jeg synes det er meget svært at være uenig i.
Det er vist indlysende for enhver – hvis vi tager udgangspunkt i den sag, jeg startede med – at det havde været noget bedre for den unge kvinde at få bevilget den nødvendige ledsagelse første gang, da hun søgte om den tilbage for 7 år siden, end at få tilkendt en erstatning i Højesteret.
Det giver sig selv.
Men det ændrer jo ikke på, at det er voldsomt udfordrende for den almindelige retfærdighedssans, at kommunerne kan spare millioner på en grænsesøgende, mangelfuld og fejlagtig sagsbehandling.
Det er på høje tid, at vi får styrket retssikkerheden, også for de mange borgere, der ikke kan overskue at klage.
Der skal være ressourcer til en grundig sagsbehandling; der skal være uvildige borgerrådgivere, der kan vejlede og rådgive borgerne; der skal være bedre varslingsregler, når en kommune vil ændre allerede bevilget hjælp; der skal være et bedre tilsyn; der skal oprettes en retssikkerhedsfond, der kan fjerne det økonomiske incitament, der reelt er årsagen til, at kommunernes grænsesøgende sagsbehandling foregår.
Vi skal have rettet op på retssikkerheden for borgere med handicap, og det er ikke mindst, i lyset af at vi til efteråret skal i gang med forhandlinger om en reform af handicapområdet, når vi er færdige med hele evalueringen af det specialiserede socialområde.
De mange fejl og mangler i afgørelserne i handicapsagerne er en væsentlig årsag til, at der er en alvorlig tillidskløft, som har udviklet sig mellem mange borgere med handicap og deres pårørende og de offentlige myndigheder.
En styrkelse af retssikkerheden er derfor helt nødvendig, hvis borgerne og deres pårørende skal have tillid til, at den reform, som vi forhåbentlig snart sætter i værk, ikke bare ændrer borgernes formelle muligheder for at få den rette hjælp, men at de faktisk kan regne med at få den hjælp, de har krav på efter lovgivningen.
Jeg ser frem til, at vi får en rigtig god drøftelse, som Enhedslisten vil være meget insisterende på ikke bliver ved drøftelsen, men også munder ud i, at vi finder løsninger med helt konkrete ændringer på retssikkerhedsområdet.
Det lyder sådan her: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at både Ankestyrelsens mange omgørelser af kommunale afgørelser og Ankestyrelsens praksisundersøgelser på handicapområdet vidner om, at der er et stort behov for styrkelse af retssikkerheden for borgere med handicap.
Folketinget noterer sig, at social- og ældreministeren har givet tilsagn om at indkalde til drøftelser om, hvordan retssikkerheden kan forbedres.
Drøftelserne vil bl.a. bygge videre på partnerskabet mellem regeringen, KL, Danske Handicaporganisationer og Dansk Socialrådgiverforening.
Udgangspunktet for drøftelserne vil være, at der hurtigst muligt gennemføres ændringer, der styrker retssikkerheden.
Styrkelse af retssikkerheden skal ses i sammenhæng med drøftelser om den fremtidige organisering af handicapområdet i regi af evalueringen af det specialiserede socialområde.«