Carolina Magdalene Maier (ALT), 2017-03-29:
Tak til ministeren for ligestillingsredegørelsen.
Jeg vil også gerne starte med det positive.
Der er faktisk elementer i den her redegørelse, som har overrasket positivt, og som vi er meget enige i i Alternativet, så derfor vil jeg gerne kvittere for de gode elementer i redegørelsen.
Et af de gode elementer er en anerkendelse af, at der er en lang række problematikker på ligestillingsområdet i Danmark, som vi har en politisk forpligtigelse til at adressere.
Det anerkendes også, at det ikke bare handler om køn isoleret set, men om normer og identitetsforståelser, som er med til at begrænse lige muligheder på mange forskellige parametre i samfundet såsom på uddannelsesområdet, på arbejdsmarkedsområdet, i familien og på gaden osv.
Her må jeg tilføje den kommentar, at jeg ud fra den optik meget håber, at ministeren vil støtte nogle af de beslutningsforslag, som Alternativet kommer til at fremsætte.
Nogle af dem er sammen med Enhedslisten, SF og Radikale Venstre, og de handler bl.a. om at anerkende mænd, der har fået foretaget et kønsskifte, som far, altså at mænd, der er født kvinder, kan få betegnelse som far i et forhold med en kvinde fremfor at blive benævnt medmor, som lovgivningen i børneloven faktisk i dag tilsiger.
Det var bare et eksempel, og vi kommer med tre beslutningsforslag på området, men de bliver fremsat i næste uge.
Det anerkendes også i den her ligestillingsredegørelse, at viden om ligestilling og de udfordringer, vi har i Danmark på ligestillingsområdet, er en helt central komponent, når vi skal adressere ligestilling i Danmark, og at vi skal have mere viden for at løse de problemstillinger.
Jeg synes faktisk, at ministeren i den her redegørelse fuldstændig punkterer myten om, at ligestilling er et venstrefløjsprojekt, som er noget af det, som vi har hørt fra Liberal Alliances side hen over den seneste tid.
Og det vil jeg meget, meget gerne kvittere for over for ministeren, for ligestilling er et fælles demokratisk projekt i Danmark.
Der er selvfølgelig også nogle elementer, som vi er en lille smule kritiske over for.
Vi er nemlig enige i, at der mangler viden på ligestillingsområdet i Danmark.
Hvis vi sammenligner os med vores nabolande, kan man se, at vi i Danmark ikke har særlig meget forskning om ligestilling.
Vi ligger lavt i forhold til de midler, der uddeles til forskning i ligestilling.
Det kan vi gøre bedre, og når vi diskuterer KVINFO, er det derfor også pudseløjerligt, at man i ligestillingsredegørelsen på den ene side adresserer, at der mangler viden og man gerne vil prioritere viden, og at der på den anden side skæres på noget af den forskning, som KVINFO havde som oprettelsesformål, altså større viden og mere forskning om ligestilling i Danmark.
Så kan det godt være, man putter det over i Det Kongelige Bibliotek, men der ryger altså nogle ressourcer i den øvelse, det skal man ikke være helt blind for, og det synes vi er rigtig ærgerligt.
Man har f.eks. været ude og besøge en virksomhed et eller andet sted, hvor mændene da ikke har noget problem med ikke at gå på barsel og føler, at forholdene er fine nok til dem
Vi bruger altså personlige erfaringer, og jeg har ofte hørt kvindelige politikere sige: Jamen jeg er kvinde og er blevet valgt til Folketinget, og det har ikke været noget problem for mig.
Det er argumenter baseret på personlige holdninger og personlige erfaringer.
Tænk, hvis vi gjorde det på skatteområdet eller finansområdet, altså at vi ud fra vores egen husholdningsøkonomi argumenterede for, hvorfor vi synes at den nationale økonomi skal gå i den ene eller den anden retning.
Så i Danmark har vi helt vildt meget brug for, at argumenterne for, hvorfor vi gerne vil flytte ligestillingen i en bestemt retning, bliver flyttet hen til at være baseret på viden og forskning frem for at være baseret på personlige historier.
Det er en opgave, som jeg synes vi alle sammen står over for, og derfor skal vi have mere forskning på ligestillingsområdet i Danmark, og derfor skal vi blive bedre til at bruge den forskning, når vi argumenterer om ligestilling.
Noget, vi også savner i redegørelsen, er nogle lidt mere handlingsorienterede og aktive målsætninger for, hvad det så er man kan gøre for bedre at løse de problemstillinger, som vi har adresseret.
Og med al respekt for ministeren, som jeg har meget stor sympati for, er der lidt for meget varm luft eller lidt for mange løse hensigtserklæringer i redegørelsen, altså i forhold til hvad der egentlig kunne være, hvis vi virkelig ville rykke det her et ambitionsniveau op.
For så kunne der have stået nogle ting, som havde nogle lidt mere handlingsbaserede elementer i sig, og jeg kan nævne et eksempel.
Der er jo en masse elementer i den her ligestillingsredegørelse, og der nævnes initiativer, man gerne vil tage.
Man vil gerne oplyse om rettigheder og ligestilling i etniske minoritetsmiljøer, og man vil igangsætte en undersøgelse, og man vil styrke indsatsen mod digitale sexkrænkelser.
Man vil også gerne undersøge unges opfattelse af krop, køn og seksualitet og lave landsdækkende kampagner om vold i nære relationer samt undersøgelser af gensidig partnervold.
Der er mange flere ting, som man gerne vil undersøge, støtte og styrke.
Det er fint og rigtig godt.
Det er bare ikke nok.
Vi skal også handle.
Jeg er helt med på, at for at handle på noget skal man selvfølgelig også have viden om det.
Vi kender omfanget, der er lavet undersøgelser af, at hver anden ung har set nøgenbilleder af kammerater blive sendt rundt, og hver femte har selv oplevet på egen krop at få delt private billeder.
Vi ved, det er der, og det, man så laver, er et meget fint initiativ fra regeringens side, men det er ikke noget, der forpligter.
Men man laver frivilligt oplysningsmateriale, som skolerne kan rekvirere, og det er et meget, meget fint materiale.
Men det forpligter ikke.
Så vi ønsker os bare noget mere forpligtelse.
Som et eksempel vil jeg gerne nævne, at på side 6 her i ligestillingsredegørelsen står der om daginstitutioner og dagtilbud: »Ligestilling skal tænkes ind fra børn er helt små, og dagtilbud og uddannelsessystemet skal udfordre alle, så de bliver så dygtige som muligt, og alle talenter kommer i spil.«
Det er en fin hensigtserklæring, men man kunne også overveje at flytte på nogle ord i sådan en hensigtserklæring, så man f.eks. skrev, at alle, der arbejder med børn og unge skal vide noget om og forholde sig til ligestilling i deres faglige virke og til, hvordan børn kønnes.
For hvis vi skrev det i stedet for,
ville vi stille krav til, at den viden skal implementeres hos de mennesker, der arbejder med vores børn og unge.
Det ønsker vi os af den næste ligestillingsredegørelse, altså at der næste år måske kommer nogle meget mere aktive målsætninger for, hvordan vi kan løse de her problemer, for vi ved jo alle sammen godt, at de er der.
Det er lidt på samme måde som med barslen: Det er fint med en kampagne, men kampagner virker ikke særlig godt i forhold til at være adfærdsregulerende.
Det har vi set rigtig mange gange før, så jeg vil gerne vædde en eller anden form for middag eller noget andet på, at den kampagne, man gerne vil iværksætte for at få mænd til at tage mere barsel, ikke kommer til at virke.
Når vi som politikere kan erkende de problemer, der findes, er vi også forpligtet på at formulere nogle politiske mål, som helt konkret kan rykke ved problemerne.
I Alternativet kunne vi godt tænke os en barselsmodel, hvor vi forbeholder tre måneder til far.
Det kunne vi godt tænke os.
Det kan godt være, vi ikke er enige om værktøjerne, men lad os blive enige om at have nogle mere handlingsorienterede målsætninger.
Så lad os være mere modige i forhold til at prøve nye ting af.
Ministeren skriver, at det er ministerens mål at skabe rum for debat.
Det vil jeg gerne anerkende og takke for, og fra Alternativets side vil jeg også gerne sige, at vi meget gerne går ind i det rum.
Tak for ordet.