runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-12-06:
Alt andet ville da være meget mærkeligt, altså hvis man syntes, at ens barn ikke fik den støtte, det skulle have, når det kom i skole og man opdagede, at her var der et behov for noget, og det første, man gjorde, var at sende et brev til klageinstansen.
Så selvfølgelig starter det med dialogen.
Men hvordan kan det være, at det skal være sådan, at man, hvis dialogen ikke lykkes, har ret til at klage, hvis barnet har behov for 9 timers støtte eller mere, og at man, hvis barnet har behov for 8 timer eller mindre, så ikke har ret til at klage?
Hvad er logikken i det?
Altså, hvorfor skal forældrene – med ordførerens fremstilling af det – til det barn, der har behov for 9 timers støtte, have lov til at klage?
Jeg kan simpelt hen ikke se logikken, og jeg vil rigtig gerne høre forklaringen på, hvorfor 9 timer udløser klageretten, mens 8 timer ikke udløser den.
Julie Skovsby (S), 2018-12-06:
Det er meget vigtigt for os at sige, at klagen skal være den sidste udvej.
Det skal være det allerallersidste, man griber til.
Vi vil meget hellere have det, der ligger forud, altså det, der er dialogen.
Vi ser det ikke som hinandens modsætninger, vi ser det ikke som et enten-eller.
Vi ser det, som at det er det, der går forud, altså dialogen, der er det vigtigste.
Det er der, vi skal lægge indsatsen, og det er der, hvor det skal fungere bedre.
Og det er ikke kun forældrene, det handler om.
Det handler også om den treenighed, som jeg talte om, altså at det er forældrene, det er lærerne, og det er ledelsen i folkeskolen, der sammen i hverdagen skal finde løsningerne.
Vi nævner PPR som en af de muligheder, hvor en læsevejleder f.eks. kan komme indover.
Der er så mange andre lokale løsninger, der kan lade sig gøre.
Det er bare vigtigt for os, at det starter med dialogen, og at det starter på folkeskolen.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-12-06:
Jeg forstår simpelt hen ikke synspunktet om, at det at lægge vægt på dialogen er uforeneligt med det at kunne klage.
Hvad gør jeg, hvis man mener, at mit barn har brug for specialundervisning?
Du kontakter klasselæreren eller skolens leder osv. Hvem vurderer, om et barn har brug for specialundervisning?
Det gør skolelederen osv., og man kan også inddrage PPR.
Altså, det ligger der jo alt sammen i dag.
Jeg er da selvfølgelig helt enig i, at det ikke skal handle om, at vi fremmer en amerikansk kultur, hvor man starter med at klage og man så drøfter sagen bagefter.
Selvfølgelig er dialogen det allervigtigste, men hvorfor er det kun intentionen?
Hvorfor er det, at Socialdemokratiet faktisk ikke støtter det, hvis dialogen ikke lykkes, hvis man ikke når frem til en fælles løsning mellem forældrene og skolen?
Hvorfor er det så, at forældrene skal afskæres fra at klage, hvis behovet er mindre end 9 timer?
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Julie Skovsby (S), 2018-12-06:
Tak for det.
I Socialdemokratiet ser vi retfærdigheden i en mere ligelig behandling af børn med støttebehov, uagtet hvor mange timer der påkræves.
Derfor ønsker vi i højere grad, at der skal være et større politisk fokus på styrkelsen af dialogen mellem forældre, lærere og ledelse i folkeskolen.
Der udestår i dag en enorm opgave med at løfte alle vores børn med særlige behov i folkeskolen.
Det gælder både dem, der har behov for under 9 timers støtte, og dem, der har behov for mere.
Den opgave kræver en holistisk indsats, hvor vi får afdækket, hvordan vi forbedrer vores inklusionsindsats for alle skoler. Forslaget, som vi behandler i dag, omhandler klagemuligheden for forældre til børn med mindre end 9 timers støttebehov.
Det er en betydelig problematik, og vi støtter op om den gode intention.
Vi noterer os samtidig, at Danske Handicaporganisationer har udtrykt et ønske herfor.
Som udgangspunkt mener vi ikke, at der skal være stor forskel på mulighederne for elever med over og under 9 timers støttebehov.
Dog mener vi ikke, at klager skal være det første, man griber til.
Hvis dette ikke har løst problemet, kan PPR eventuelt inddrages i sagen, og først herefter skal klageadgangen kunne benyttes.
Der skal dermed have været en proces, inden muligheden for klager åbnes.
Desuden er det afgørende for os i Socialdemokratiet, at økonomien stemmer overens med den opgave, som stilles i folkeskolen.
Derfor er Socialdemokratiet mere interesseret i at få lavet en defineret dialogplan.
Vi ser gerne tiltag som klassekonference, hvor lærere og ledere skaber handleplaner for den enkelte elev, fordi det vil give mindre anledning til klager over forholdene for de pågældende elever.
Desuden mener vi, at en øget brug af tolærerordninger kan bidrage til løsningen af problemet.
Socialdemokratiet støtter derfor den gode intention, men stemmer imod forslaget, da vi tror på, at en stærkere dialog er mere afgørende end et udvidet klagesystem, ligesom der er behov for en mere helhedsorienteret vurdering af, hvad der fungerer og ikke fungerer for specialområdet i folkeskolen, i samarbejde med områdets organisationer.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-12-06:
Det var jo definitionen af specialundervisning, der ændrede sig med inklusionsreformen.
Tak i øvrigt for imødekommenheden, det er altid rart, at der er en dialog, og jeg oplever, at der bliver reflekteret over det forslag, vi har fremsat.
Jeg er så lidt nysgerrig på det formelle, når ordføreren henviser det til folkeskoleforligskredsen.
Mener ordføreren, at det vil være i strid med den praksis, der er i folkeskoleforligskredsen, at stemme for det her forslag?
For hvis det ikke er det, er det vel bedst, at vi tager en åben drøftelse blandt alle Folketingets partier.
Eller mener ordføreren, at der kun kan tages stilling i enighed om den her sag i folkeskoleforligskredsen, og ellers kan vi ikke behandle det i Folketinget?
Alex Ahrendtsen (DF), 2018-12-06:
Ja, det er min bedste vurdering.
Altså, det vil kræve en ændring af § 51 og en ændring af en eksisterende paragraf, og der skal hele forligskredsen høres.
Så det kræver faktisk enighed blandt alle syv partier, hvis det er, at vi skal ændre det.
Det er min vurdering.
Men sådan noget skal vi også snakke om med ministeren og ministeriet, der har forstand på den slags.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-12-06:
Men synes ordføreren så også, det er overflødigt, at man har klageadgangen, hvis barnet har behov for 9 timer?
For det er jo det, der er sagens kerne her.
Det er jo ikke et forslag om at oprette en ny klageinstans – det er overhovedet ikke det, der ligger i det.
Vi har en klageinstans, og den fungerer forhåbentlig i bedste velgående.
Det, der er spørgsmålet her, er: Skal vi have en rigid grænse, sådan at man kan klage, hvis behovet vurderes til at være 9 timer, og hvis det er under 9 timer, kan man ikke klage?
Det er det, der sådan set er kernen i den her sag.
Er det ikke en mærkværdig rigid grænse, man har trukket her?
Henrik Dahl (LA), 2018-12-06:
Jeg mener ikke, at det svækker Danmark som retssamfund, at ikke alle retssager kan føres automatisk ved Højesteret – at det kun er i nogle sager og efter særlig ansøgning, at man kan komme til alle tre retsinstanser.
Man kan jo også i det system, vi har, klage til instanser, der ikke har truffet afgørelsen.
Så alt i alt synes jeg altså, at vi også har en ret god retssikkerhed i forhold til den her type af klager.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-12-06:
Det er jeg fuldstændig enig i.
For mig er det et retssikkerhedsspørgsmål.
Og hvis jeg må være så tarvelig at citere ordførerens partifælle fru Laura Lindahl, sagde hun til DR i juli i år, at hun gerne så, at der blev bedre klagemuligheder for forældre til børn med særlige behov – det er vigtigt for at sikre forældrenes retssikkerhed, sagde hun og bebudede, at hun selv ville fremsætte et forslag efter sommerferien.
Nu kom i Enhedslisten hende så vi forkøbet.
Altså, ordet retssikkerhed synes jeg jo sådan set at fru Laura Lindahl har en rigtig god pointe i at bruge, for den problemstilling, vi rejser, er: Hvis forældrene ikke synes, at det tilbud, som deres barn har fået, er godt nok, er det så godt nok, at de kan klage til den myndighed, der har truffet afgørelsen, eller skal der være mulighed for at klage til en uvildig instans, hvis man synes, at sagen er af en sådan karakter, at det er vigtigt nok for forældrene?
Henrik Dahl (LA), 2018-12-06:
Tak for det, formand.
Beslutningsforslag B 21 handler, som det allerede er blevet nævnt, om eventuelt at udstyre forældre med en ret til at klage over utilstrækkelig støtte til børn, der har under 10 timers støttebehov.
Ansvaret for, om et barn får den rigtige støtte, ligger jo først og fremmest hos skoleledelsen i samarbejde med lærere og forældre.
Men det er, som flere ordførere også har været inde på, faktisk et meget interessant beslutningsforslag, Enhedslisten har fremsat, fordi det rejser en mere principiel debat, som jeg egentlig synes det er godt vi tager, om, hvordan man håndterer konflikter i velfærdsstaten, og hvordan man i det hele taget griber den her type af konflikter an.
Derfor synes jeg, det er godt, at vi har den her debat.
For som hr. Alex Ahrendtsen gjorde rede for i sit ordførerindlæg, og som fru Anni Matthiesen også har gentaget, så kan man jo faktisk klage i dag.
Der er en første instans, som er skolen; der er en anden instans, som er bestyrelsen; der er en slags tredje instans, som er kommunen.
Og så er der diskussionen, om man skal give klageadgang til noget, som vi metaforisk kan kalde Højesteret – og jeg understreger, at det er en metafor.
Skal man altid kunne klage direkte til klageinstansens højesteret?
Det er jo ikke noget, man sådan ellers kan i de afgørelsessystemer, vi har etableret andre steder.
Men det er godt, vi får debatten.
Jeg tror, det er vigtigt, at man stoler på den pædagogiske faglighed på den enkelte skole.
Jeg ser gerne et decentralt skolevæsen.
Jeg ser gerne et skolevæsen, der er præget af tillid til skolelederne, og hvor man lytter til forældrene i den her type af sager.
Derfor synes jeg også, at det system, som vi har, er et godt system.
Jeg tror, at hvis man giver mulighed for at klage direkte til det, som jeg med en metafor kaldte for Højesteret, så lægger man implicit også op til mere konflikt på området, fordi formelle klager er mere konfliktfyldte end mere uformelle typer af henvendelser.
Så i lyset af det, og i lyset af hvor detaljeret det er en god idé at regulere f.eks. skoler, så kan vi ikke støtte forslaget her.
Det er en spændende debat, men vi skal ikke mikrostyre den måde, skolerne kører på, og vi skal også passe på, at man ikke bygger for mange konflikter op.
Den øverste klageinstans mener man jo heller ikke i andre sammenhænge skal stå umiddelbart åben for alle typer af sager.
Det er et godt princip, som jeg også synes vi skal holde fast i her.
Så derfor kan vi ikke støtte beslutningsforslag B 21.
Tak for ordet.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-12-06:
Det, der er kernen i det her forslag, er jo ikke, hvorvidt man skal have dialog, eller hvorvidt man bare skal klage.
Kernen i det er jo, at der er en forskelsbehandling af børn og forældre, sådan som lovgivningen er skruet sammen i dag.
Kan ordføreren ikke godt se, at der er et eller andet helt skævt i, hvis man som forældre synes, at det simpelt hen ikke går godt i skolen, og at deres barn ikke får den støtte, det har brug for, at hvis det ikke lykkes at få kæmpet behovet op, så at sige, på 9 timer, så kan man ikke klage?
Det kan skabe et kolossalt fokus på omfanget af støtten i stedet for indholdet af støtten, for får man ikke defineret behovet som mindst 9 timer, så er man afskåret fra at klage over sagen.
Flytter den nuværende lovgivning ikke fokus fra kvaliteten af den støtte, der gives, til kvantiteten af den støtte, der er, og er det ikke problematisk?
Anni Matthiesen (V), 2018-12-06:
Jamen jeg synes egentlig gerne, jeg vil tage fat i noget af det, som også Danske Handicaporganisationer netop har sagt, altså det med at arbejde for at få den rigtige støtte.
Jeg anerkender helt klart, at der desværre er steder, måske endda en del steder, hvor man ikke får det her til at fungere optimalt for de elever med særlige behov.
Det kan bl.a. være elever med autisme, hvor man ikke får givet et godt nok tilbud de forskellige steder.
Jeg har det bare sådan, at jeg hellere vil arbejde for, at vi så får sikret endnu mere, at man faktisk giver den rigtige støtte.
Jeg kan sige, at jeg holder en række møder med både Landsforeningen Autisme, men for den sags skyld også med andre handicapforeninger, også for at få input til, hvordan det her så kan gøres bedre.
Men jeg er ikke enig i, at man bare ved at give muligheden for at klage til Klagenævnet for Specialundervisning har løst det her problem.
Jeg synes simpelt hen, at man skal tage fat et helt andet sted.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-12-06:
Som jeg også har nævnt i dialogen med de tidligere ordførere, er jeg enig i, at dialogvejen er den bedste.
Altså, den, der griber til klagen som det første våben, tror jeg selv kan være med til at blokere for at finde fornuftige løsninger.
Det er jeg helt enig i.
Pointen her er jo, at der faktisk skal være en ankemulighed.
Formanden for Danske Handicaporganisationer sagde i debatten om den her sag her i sommer: Problemet er, hvis støtten er under 9 timer, men ikke er den rigtige støtte.
Så risikerer man jo, at barnet med handicap slet ikke kan gennemføre skolegangen.
Det gør indtryk på mig.
Andre udsagn vil man kunne finde fra Landsforeningen Autisme, som har dokumenteret utrolig mange problemer med skolevægring.
Er det ikke så alvorlig en sag – at det her kan tvinge forældrene til at beholde deres børn hjemme – at man skulle sige, at hvis dialogvejen ikke lykkes, og hvis forældrene synes, at skolelederen har truffet en forkert beslutning, skal det være sådan, at man har en mulighed for at anke sagen og indklage den for Klagenævnet for Specialundervisning?
Anni Matthiesen (V), 2018-12-06:
Med hensyn til det beslutningsforslag, som vi behandler nu, og som Enhedslisten har fremsat, vil jeg starte med at sige tak til Enhedslisten for at rejse debatten i salen i dag – en vigtig debat.
Men jeg må også starte med at skuffe Enhedslistens ordfører ved at sige, at vi desværre fra Venstres side ikke kan støtte op om beslutningsforslaget.
Det er sådan, at med beslutningsforslaget her vil Enhedslisten pålægge regeringen at fremsætte de nødvendige lovforslag i denne folketingssamling, der giver forældre til børn, der har behov for under 9 timers ugentlig støtte i skolen, mulighed for at få deres klager behandlet i Klagenævnet for Specialundervisning.
Og det er også sådan, at man jo i dag har en klagemulighed som forældre, også selv om ens barn har færre støttetimer end de 9 timer, og derfor synes vi egentlig, det er allerbedst, at man træffer de her beslutninger så tæt på eleven som overhovedet muligt.
Det er jo i hverdagen, at både elever, pædagoger, lærere og skoleleder er tæt på hinanden, og dialogens vej, som jeg også er helt sikker på at ordføreren anerkender, er også den bedste vej for at få løst nogle problemstillinger.
Og jeg mener ikke altid, at klagevejen er den bedste vej at gå.
Ofte er det sådan, at når ting ender i klagesystemer, går det også ud over eleven.
Sager kan måske endda trække i langdrag, og ofte får man simpelt hen ikke styr på, hvordan man skal håndtere den her hverdag hurtigst muligt eller for den sags skyld bedst muligt.
Med de ord kan jeg sige, at jeg er helt klar over, at der stadig væk er steder, også på hele inklusionsområdet, hvor tingene kan gøres endnu bedre, og jeg er også sikker på, at det er noget, vi fortsat vil drøfte, også i folkeskoleforligskredsen.
Der er steder, hvor jeg mener at tingene ikke altid fungerer helt optimalt.
Men det her beslutningsforslag stemmer Venstre nej til.
Og jeg har også lovet at sende en hilsen fra De Konservative og sige, at de heller ikke kan bakke op om beslutningsforslaget.
Man kan bare ikke klage til Klagenævnet for Specialundervisning.
Altså, man har stadig væk muligheden for at klage.
Jeg synes, det vil være helt oplagt, at man som forældre starter ved skolelederen, og hvis man ikke kan komme igennem hos skolelederen, har man også muligheden for at gå til skolebestyrelsen eller for den sags skyld til kommunalbestyrelsen, til byrådet.
Så jeg synes faktisk også, der er muligheder for dem, der har under 9 timer, for at klage.
Og det synes jeg faktisk for mig er fint.
Henrik Dahl (LA), 2018-12-06:
Jamen jeg synes da sådan set, at analogien til vores retsvæsen holder meget godt også i forhold til det spørgsmål, der nu bliver stillet.
Det er kun nogle sager, man kan få indbragt for tre retsinstanser.
Og her er det jo også bare sådan, at man ikke under alle omstændigheder kan få enhver type sag ind ved alle de instanser, der findes.
Det synes jeg er en meget fornuftig parallelitet.
Christian Poll (ALT), 2018-12-06:
Vi skal også redegøre for vores stillingtagen til det her lovforslag nu ved tredjebehandlingen.
Vi har haft de samme bekymringer og deltaget i den del af forhandlingerne, som har handlet om det her, men har heller ikke rigtig følt, at der blev lyttet meget.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2018-12-06:
Jeg havde jo troet, at ministeren ville gå på.
Altså, Enhedslisten støtter de ændringsforslag, som der er stillet til lovforslaget.
Enhedslisten er med i energiforliget; det vedstår vi.
Vi vedstår, at der skal findes en løsning, når en støtteordning udløber.
Man må bare konstatere, at her har vi så noget, som er landet, og som vil medføre, at man i nogle områder vil opleve højere varmepriser.
Vi synes, at de her forhandlinger har båret præg af, at forhandlingerne stoppede, da regeringen kom frem til at have et flertal sammen med Dansk Folkeparti.
Det synes jeg ikke er rimeligt, når vi har en energiforligskreds med samtlige partier.
Så når Enhedslisten om lidt vil stemme gult, er det sådan set det gule kort til ministeren, fordi det her forhandlingsforløb ikke har været tilfredsstillende.
Vi er godt klar over, at der skal findes en ordning.
Og det er jo derfor, at der i processen er blevet appelleret til, at der skulle forhandles om det her.
Og de forhandlinger sluttede så, da Dansk Folkeparti ligesom tilsluttede sig det, som ministeren ville strække sig til.
Det synes vi ikke er tilfredsstillende.
Jens Joel (S), 2018-12-06:
Tak for det.
Socialdemokratiet er, som vi også sagde ved første behandling, enig i den langsigtede målsætning med det her forslag.
Men vi har været bekymrede og utilfredse og mener, at det, regeringen gjorde i forhold til overgangsordningerne, var utilstrækkeligt i forhold til at sikre varmekunderne.
Vi har på den baggrund, både før første behandling og mellem første og anden behandling og mellem anden og tredje behandling, krævet forhandlinger om at finde en løsning, som i højere grad kunne sikre varmekunderne rundtomkring i landet mod prisstigninger.
Det har ført til, at regeringen har stillet en række ændringsforslag, som vi tager positivt imod, og dem har vi også stemt for, men vi ville gerne være gået videre for at sikre varmekunderne.
Det har regeringen afvist, og det synes jeg egentlig at ministeren skal forklare her på talerstolen, altså hvorfor man ikke vil imødekomme yderligere.
Merete Riisager (LA), 2018-12-06:
Som jeg sagde i min tale, kan man, hvis der er behov for specialundervisning, klage til Klagenævnet for Specialundervisning, uanset at barnet får støtte i under 9 timer ugentligt.
Så den mulighed skal der jo være.
Det, der her er en grænse for, i forhold til de almindelige pædagogiske beslutninger, som man træffer i hverdagen, om helt almindelige pædagogiske afvejninger, mener vi er fint ligger lokalt.
Det betyder jo ikke, at man som forælder ikke kan henvende sig både til skolelederen, skolebestyrelsen og også til forvaltningen, hvis man oplever, at ens barn ikke får den undervisning, som er formålstjenligt.
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-12-06:
Tak for det.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig en faglig vurdering af, hvorfor det lige er 9 timer.
Hvad er egentlig ræsonnementet i, at hvis man har fået tildelt over 9 timers støtte, er man berettiget til at kunne klage, men det kan man ikke, hvis man f.eks. har 8 timers støtte?
Hvorfor ligger snittet der?
Og er der ikke ræson i at lytte til FN's handicapkomité i forhold til den kritik, de giver Danmark?
Merete Riisager (LA), 2018-12-06:
Der kan sagtens være eksempler, hvor forældrene oplever det som uretfærdigt, men jeg synes også, at det er fornuftigt, at der er en grænse et sted, hvor der også er mulighed for, kan man sige, at træffe beslutningerne lokalt.
På de frie skoler er der endnu friere rammer for, hvordan man kan tilrettelægge det, og det kommer der altså nogle gange nogle meget fine løsninger ud af, altså at man tager ansvaret på sig lokalt, og at det ikke bliver gjort til, kan man sige, noget meget formalistisk.
Så jeg tror faktisk, at det er vigtigt også at have et rum for, at mandatet bevares lokalt.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-12-06:
Altså, det er rigtigt, at det kun er specialundervisning, man kan indbringe en klage over, men ministeren er jo, som jeg, fuldt opmærksom på, at man omdefinerede specialundervisningsbegrebet i forbindelse med inklusionsreformen, sådan at har man et støttebehov på 9 timer eller derover, kan det defineres som specialundervisning, men er det derimod 1 time mindre, så kan man ikke.
Synes ministeren ikke, at det er en underlig skelnen, at for det barn, der har behov for 9 timers støtte, kan forældrene klage over indholdet af den støtte, de får, men hvis barnet har behov for 1 time mindre, altså her 8 timer, så er forældrene afskåret fra at klage, hvis de ikke synes, at barnet får den rigtige støtte?
Er det ikke en underlig rigid grænse at sætte for forældrenes indflydelse på støtten til deres eget barn?
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-12-06:
Så har jeg bare et opklarende spørgsmål, og det er: Når man godt kan klage, hvis der er behov for specialundervisning, uagtet at det ligger under 9 timer om ugen, er det så ikke, fordi man kan klage, hvis man mener, at barnet burde have mere end 9 timers specialundervisning om ugen, og ikke over indholdet af de f.eks. 7 timer, man har fået?
Er det rigtigt forstået?
Merete Riisager (LA), 2018-12-06:
Jo, og som jeg sagde i min tale, er det jo sådan, at hvis forældre mener, at deres barn har behov for specialundervisning, så kan de klage til Klagenævnet for Specialundervisning, uanset at deres barn får støtte i under 9 timer ugentligt; sådan skal det jo være.
Det, som vi stiller os noget mere tvivlende over for, er jo, hvorvidt man skal klage over helt almindelige pædagogiske afgørelser i hverdagen, og der mener vi simpelt hen, at det er bedst, at mandatet ligger lokalt.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-12-06:
Ministeren siger, at jo tættere man er på barnet, desto bedre er man i stand til at vurdere barnets behov.
Det er jeg sådan set ikke uenig i.
Det er meget naturligt at tænke det sådan.
Og vi hører jo fra en lang række organisationer, der organiserer forældre til børn og unge med handicap, at de synes, der er problemer med, at skolerne ikke i tilstrækkeligt omfang tilgodeser de behov, som børnene har.
Jeg går ud fra, at ministeren er enig i, at forældrene er dem, der er allertættest på børnene, og når de nu formulerer et behov for, at der skal være en mulighed for at klage, hvis de er uenige med skolens ledelse, er det så ikke netop at tage højde for, at dem, der er tættest på barnet, også er dem, der får en stærkere indflydelse på, hvordan barnets behov dækkes ind?
Mattias Tesfaye (S), 2018-12-06:
Jeg står her med et læserbrev, som Venstres ordfører havde i oktober måned sidste år i Berlingske Tidende, hvor Venstres ordfører kritiserer det daværende Dansk Folkeparti-forslag om totalforbud mod donationer til friskoler.
I det læserbrev skriver Venstres ordfører, at der i 2016 var donationer på 16,9 mio. kr. til friskoler i Danmark.
Det, jeg egentlig er nysgerrig efter, er: Ved Venstres ordfører, om de her 16,9 mio. kr. er fra den lokale håndværksvirksomhed her i Danmark, eller om det er donationer fra uden for EU?