Birgitte Bergman (KF), 2021-04-15:
Det er nemlig ikke så lang tid siden, vi har stået her sidst, så jeg beklager, hvis meget af mit også bliver lidt en gentagelse.
Det er jo ikke, fordi der er så mange ting, der har rykket sig på 4 måneder.
Jeg synes, at udgangspunktet for debatten må være, at vi skal sikre lige muligheder for mænd og kvinder til at forfølge det liv, de gerne vil have.
Det betyder ikke, at vi skal være ens.
Ligestilling betyder ikke, at alle skal træffe de samme beslutninger, og at alle resultater skal fordele sig 50-50.
Men vi skal arbejde med, at der skal være lige muligheder, så mænd og kvinder også i praksis har bedre mulighed for at bryde med kønsnormer.
Det vil sige, at det ikke er nok at fjerne kønsdiskriminerende lovgivning, som vi ikke har så meget af, men vi er også nødt til at se på, hvad der faktisk sker ude i verden.
Og hvis realiteterne er, at der fortsat er streng kønsopdeling, bør vi handle på det.
Vi er også enige i, at sexchikane skal bekæmpes.
Vi gider det bare ikke mere.
Og de problemer, lgbt-personer kan have, skal håndteres.
Men en af de vigtigste opgaver, når det kommer til ligestilling,
er at få brudt med den negative sociale kontrol, og her er beskæftigelsesindsatser en nøglefaktor for at modarbejde social kontrol.
Vi står med et kolossalt problem, når det kommer til ligestilling, især for kvinder i muslimske miljøer.
Vi har set skrækkelige eksempler på, hvordan kvinder holdes fanget i negativ social kontrol, når de ønsker at blive skilt fra deres mænd.
Det kan kun lade sig gøre, hvis de skriver under på en shariaskilsmissekontrakt udstukket af den lokale imam og moské.
Social kontrol må være en kvindes værste mareridt.
Vi har en opgave i at hjælpe kvinder, som er overvåget, her i landet.
Derfor er det et glimrende initiativ, at regeringen vil have flere indvandrerkvinder i beskæftigelse.
Men hvorfor har regeringen ikke implementeret kravet om 37 timers beskæftigelse?
Norske erfaringer viser, at det har en gavnlig effekt på integration og beskæftigelse.
Vi ser også, at der er stor opbakning til kvindekrisecentrene, og det bakker vi rigtig meget op om.
Det skal der lyde en stor opbakning til herfra.
Regeringen vil fremsætte lovforslag, der understøtter virksomheders og organisationers arbejde med at fremme en mere ligelig kønsfordeling i bestyrelser og ledelser.
Det er ikke formuleret særlig konkret, hvad man har i tankerne, men overordnet mener vi, at det er en skidt strategi for at forsøge at regulere sig ud af kvinders underrepræsentation i ledelse.
Det er et problem, at der er så få kvindelige ledere, men virksomheder har vældig fokus på diversitet og gør et stort arbejde på området.
Det er en kultur, der skal ændres.
Vi mener ikke, at kvoter eller afrapportering af tiltag osv. vil gøre nogen forskel udover at trække ressourcer ud af virksomheden.
Derfor er vi også positivt indstillet over for muligheden for at opslå jobpositioner i ledelser og bestyrelser i det offentlige, som er et relevant alternativ til kvoter og bestyrelser.
Lad mig lige knytte en kommentar til ligelønnen hertillands.
Hensigten med de kønsopdelte lønstatistikker er at undgå forskelsbehandling.
Men lønforskellen mellem kvinder og mænd skyldes ikke forskelsbehandling.
Det blev undersøgt i 2010 af Lønkommissionen, som bl.a. konkluderer, at ligelønsloven overholdes.
Sagt med andre ord, mænd og kvinder får det samme i løn, hvis de laver det samme arbejde.
Udfordringen er, at de ofte ikke laver det samme arbejde, heller ikke selv om de har samme uddannelse, stilling, og i øvrigt minder om hinanden.
Regeringens støttepartier fremsatte efter 2019 et forslag til fremme af ligestilling, hvor de ønsker at ændre på loven om, at virksomheder med mindst 35 ansatte en gang årligt skal udarbejde en oversigt, der viser forskel i mænd og kvinders løn, når de har samme jobfunktion.
Støttepartierne ønsker, at det også skal gælde mindre virksomheder.
Til gengæld vil det påføre mindre virksomheder en betydelig udgift til bureaukrati.
Det vil efterlade færre penge til løn, arbejdsmiljø og tiltag, der rent faktisk har betydning for ligestilling.
Så er der det omkring barsel.
Regeringen og dens støttepartier mener, at barsel har stor betydning og påvirker forældres karriere ulige.
Men det er vel op til den enkelte familie at arrangere sig.
Det mener vi i hvert fald i Det Konservative Folkeparti.
De finder bedst ud af og ved bedst, hvad der giver bedst mening for dem.
Det er ikke en statslig opgave.
Vi mener, at vi skal passe på med at tro, et mere lovgivning altid er til det bedre.
Men vi mener også, at det er på tide, at virksomhederne kommer i gang med at lave ordninger, der gør, at det er muligt for mænd at tage mere barsel, altså walk the talk.
Lighed er en statistik og en målbar størrelse, mens ligeværdighed er en dynamisk proces.
Ligeværdighed adskiller sig bl.a. fra lighed på den måde, at den ikke nødvendigvis afspejler sig i nogen bestemt rollefordeling.
Tak for ordet.