Preben Bang Henriksen (V), 2021-04-19:
Tak for det.
Grundlovens § 59 omhandler Rigsrettens sammensætning, og den samme bestemmelse angiver så, at de øvrige specificerede regler skal fastsættes ved lov.
Det er så sket i rigsretsloven, og i rigsretslovens § 68 står der, at dommerne nok skal stemme, men uden angivelse af dommernes navne.
I dag består Rigsretten som bekendt som udgangspunkt af 15 højesteretsdommere og 15 domsmænd.
Domsmændene vælges af Folketinget efter Folketingets forretningsorden, og det vil jo sige, at i praksis udpeger Folketingets partier de pågældende domsmænd.
Det er jo sympatisører af de pågældende partier, det er partimedlemmer, og det er eventuelt tidligere folketingsmedlemmer.
Sådan er det jo.
Det ved vi jo fungerer på den måde.
Det vil altså sige, at et antal dommere i en rigsretssag er udpeget, fordi de reelt er inhabile.
Den sætning er jeg nok nødt til lige at gentage: Et antal dommere i en rigsretssag er udpeget, fordi de er inhabile.
Man tror jo, det er løgn, men det er nu engang sådan, det er, og det står jo i skærende kontrast til – heldigvis da – hvordan domstolssystemet ellers fungerer.
Af retsplejelovens § 60 fremgår det, at man ikke må handle som dommer i en sag, hvis man er interesseret i sagens udfald, og af § 61, at man heller ikke må handle, hvis der foreligger omstændigheder, som er egnede til at rejse tvivl om dommerens fuldstændige upartiskhed.
Jeg skal da lige hilse og sige
, at det er det stik modsatte udgangspunkt, vi har i rigsretsloven.
Her udpeges man, fordi man er partisk.
Det kritiseres, som forslagsstilleren korrekt har beskrevet det i lovforslaget, af Jens Peter Christensen, og med god grund.
Som han er refereret for at skrive, er det »et problem ud fra et retssikkerhedsmæssigt betonet ønske om at sikre partipolitisk uafhængighed og upartiskhed«.
Han nævner desuden, at det er vanskelig at opretholde tilliden til, at partifællerne i Rigsretten vil evne at se bort fra partigrupperne i Folketinget og deres stillingtagen i forbindelse med beslutningen om rigsretstiltale.
Tydeligere kan det jo ikke siges.
Det system, som jeg lige har skitseret, så vi i Venstre gerne ændret, så det eksempelvis var de 15 højesteretsdommere, der afgjorde sagen – punktum.
Det ville retssikkerhedsmæssigt være langt mere betryggende end det system, vi har i dag.
Men det hjælper ikke meget at komme med de ytringer, for de sager, der er i gang, kører jo efter gældende regler – og det er også sædvane – og hvis vi ændrer på de regler, gælder ændringerne ikke for allerede anlagte sager.
Hvis vi kigger på straffesager – og det er jo det, en rigsretssag bedst kan sammenlignes med, her under rigsretssagen risikerer man i den grad også straf – skal domsmænd og nævninge ikke navngive sig på noget tidspunkt, og det gælder som nævnt også i Rigsretten i forbindelse med dommens konklusion, i forhold til hvem der har stemt hvad.
Det er nøjagtig det samme, der sker i straffesager, og procesreglerne er næsten også de samme.
Der sker forelæggelse, bevisførelse, dokumentation, vidneafhøring osv. osv.
Mit gæt er, at når man har skrevet bestemmelsen om, at dommerne ikke skal navngive sig, ind i rigsretsloven, skyldes det sandsynligvis det udgangspunkt, som tidligere ordførere også har været inde på, nemlig at man risikerer at bringe de pågældende dommere i en kedelig situation, hvis de skulle navngive sig.
Lad os sige, der er en dommer, der er udmeldt fra SF, som fatter sympati for sagsøgte og stemmer for en frifindelse og så skal tilbage til SF og fortælle, at sådan var det.
Det kan jo godt være, der venter en vis åndelig spanking der, og selvfølgelig også omvendt, hvis et medlem af eksempelvis Dansk Folkeparti stemmer mod en frifindelse.
Jeg vil tro, at det er det, der er årsagen.
Det er da i hvert fald den legitime begrundelse, der må være i dag, for at opretholde den pågældende regel.
Så jeg vil, summa summarum, sige, at reglerne for en fodboldkamp, der er i gang, ikke skal ændres.
Den skal køre efter de regler, der gjaldt, da kampen blev fløjtet i gang.
Domsmændene skal også være bekendt med vilkårene for afviklingen, og jeg mener ikke, at Folketinget, hver eneste gang der er en rigsretssag – det her bliver næppe den sidste sag – kan gå ind og kigge på: Er der nu nogle regler her, vi skulle have ændret.
Skulle vi nu gøre det med tv på?
Skal vi nu droppe vidneforklaringerne?
De pågældende har jo afgivet vidneforklaringer en gang.
Skal vi ændre på andre ting?
Endelig har jeg været inde på omstændighederne omkring det, jeg kaldte spanking hjemme i partiet.
Det taler jo altså også for at bevare de nuværende regler.
Men summa summarum så jeg gerne hele rigsretskomplekset ændret totalt.