Karsten Hønge (SF), 2020-10-20:
SF mener, at en arktisk strategi skal lægge nye slædespor ud til øget oprustning, nemlig oprustning i kampen mod klimaforandringer og for et bæredygtigt miljø.
Temperaturen i Arktis er steget dobbelt så hurtigt som det globale gennemsnit de seneste 5 år.
Andre nye slædespor skal være at inddrage Grønland og Færøerne på en ny og anderledes forpligtende måde end hidtil.
En ny strategi for Arktis kan også blive starten på en ny strategi for, hvordan vi håndterer rigsfællesskabet.
Det her er en chance for at vise, at vi mener det alvorligt, når vi taler om modernisering af forholdet mellem de tre nationer, som udgør rigsfællesskabet; nu kan vi i praksis udvide Grønland og Færøernes udenrigspolitiske handlerum, og det kan være et vigtigt skridt mod et rigsfællesskab med mere ligeværd og respekt, et rigsfællesskab med en fremtid foran sig og med frustrationerne og utilfredsheden bag sig.
Og det er en strategi, som vi så sent som i sidste uge havde mulighed for at diskutere i Nuuk med formanden for IA, Múte Bourup Egede, som også i den sammenhæng gjorde det klart, at Grønland har helt legitime ambitioner om at være en part, der er med i hele forløbet.
Hvis vi ikke passer på, går vi mod en ny kold krig om Arktis, og det er derfor, at det er så vigtigt, at vi skal stå på Ilulissaterklæringen, som jo netop i år holder 10-årsjubilæum.
Danmark risikerer at ende som Bambi på isen, for vi må finde vores ben og selv vælge retningen, og det skal være med de tre hovedpejlemærker: lavspænding, indsats for klima og miljø samt samarbejde i rigsfællesskabet.
Det er derfor, vi synes, det er så vigtigt, at et land som Danmark, som jo har en klar interesse i Arktis, sikrer, at det forbliver et lavspændingsområde, og at vi holder fokus på den udvikling, der er i forhold til miljø og klima.
Mens russerne og amerikanerne har lyst til at opruste på militæret, skal Danmark opruste på miljøet.
Det kan vi gøre ved både at bidrage internationalt og ved selv at øge overvågningen af klimaforandringerne og konsekvenserne af den.
Og det kunne jo bl.a. være med et nyt havforskningsskib, da det nuværende, »Dana«, er 39 år gammelt og står over for at skulle hugges op om få år.
Og det nytter altså ikke noget, at Danmark står i en situation, hvor vi står uden et skib, der kan bruges i isfyldt farvand, så vi på den måde bliver ude af stand til at bidrage til forskningen i Nordatlanten.
For SF er indfaldsvinklen til rigsfællesskabet, at vi er tre folk, tre små nationer – den ene er en lille smule større end de andre, men stadig væk ganske lille i en global sammenhæng – som kan fungere i fællesskab og på den måde bruge rigsfællesskabet som en styrke, og det er derfor helt naturligt, at Færøerne og Grønland skal inddrages ved forhandlingsbordet, og at der skal arbejdes hen mod et fællesskab mellem ligeværdige parter, hvor det står klart, hvilke fordele vi hver især kan drage af hinanden.
Så kan det jo være noget bekymrende, når vi ser den amerikanske udenrigsminister, Mike Pompeo, i maj måned sidste år sige, at Arktis er en arena for magtpolitik og konkurrence.
Og det blev så fulgt op i juni sidste år med en ny Arktisstrategi fra USA's forsvarsministerium med ønsket om øget militær tilstedeværelse og større øvelsesaktivitet i området.
Det blev så igen fulgt op af et lovforslag i Senatet om en analyse for at identificere en eller flere havne i Arktis, som er store nok til, at destroyere kan sejle dertil.
Og her vil vores opgave være at kunne balancere mellem vores forhold til USA og vores faste ønske om at fastholde Arktis som lavspændingsområde.
Og mon ikke også det er en direkte udløber af den linje, at vi så sent som i maj måned i år så en fælles øvelse mellem USA og Storbritannien i Barentshavet som den første siden midt-80'erne – og i september i år så vi en øvelse, hvor også Norge og Danmark deltog.