Mattias Tesfaye (S), 2022-05-10:
Tak til formanden for ordet, og tak til retsordførerne og fru Lisbeth Bech-Nielsen for de gode indlæg, vi har hørt her i dag.
Det er jo et betydningsfuldt lovforslag, som vi skal behandle.
Det handler om to vigtige redskaber i politiets værktøjskasse, dna-profiler og fingeraftryk.
Dna-profiler og fingeraftryk kan have afgørende betydning for, om politiet har mulighed for at finde og pågribe personer, der har begået kriminalitet, og derfor skal regulering af registrene for dna-profiler og fingeraftryk være opdaterede og være tidssvarende.
Dna-profil-registerloven er godt 20 år gammel og trænger til et serviceeftersyn, og der findes ikke en specifik lovregulering af Fingeraftryksregisteret.
Da både det ene register og det andet registers formål er at hjælpe politiet med at identificere personer i forbindelse med efterforskninger, bør der fastsættes én samlet lovgivningsmæssig ramme for registrene – noget klart og simpelt, vi kan forholde os til.
Vi lægger derfor op til en ny hovedlov, der indfører én samlet, specifik regulering af politiets behandling af både dna-profiler og fingeraftryk.
Loven kommer dermed til at regulere både optagelse, opbevaring og sletning af de oplysninger.
Vi foreslår dog samtidig en række nye tiltag, navnlig for sletning af oplysninger.
For det første foreslår vi at indføre differentierede slettefrister for oplysninger om sigtede personer, dvs. for personer, der har været sigtet, men ikke er blevet dømt for overtrædelsen.
Sådanne sigtedes oplysninger bliver i dag opbevaret i 10 år, men med lovforslaget lægger vi op til slettefrister på henholdsvis 10, 15 og 20 år.
Det gør vi, fordi en længere opbevaringsperiode fremmer politiets muligheder for at opklare forbrydelser.
Jo flere oplysninger, jo større sandsynlighed er der for det, man kalder et hit, hvor man kan finde frem til en gerningsperson.
Opbevaringsperioden på enten 10, 15 eller 20 år foreslår vi fastsat ud fra strafferammen for den overtrædelse, der er blevet rejst sigtelse for.
Det skal være med til at sikre, at oplysninger fra personer, der har været sigtet for grovere overtrædelser, opbevares i længere tid end oplysninger fra personer, der har været sigtet for mindre grove overtrædelser – sagt med andre ord, jo højere strafferamme, jo længere opbevaring, dog maks. 20 år.
Vi foreslår for det andet at indføre differentierede slettefrister på henholdsvis 15, 25 og 40 år for oplysninger om dømte personer, dvs. personer, som har været sigtet og er blevet dømt for overtrædelsen.
Forslaget skal ses i lyset af en nyere praksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols side, og det er i den forbindelse Justitsministeriets vurdering, at den gældende aldersgrænse på 80 år for sletning ikke kan fastholdes inden for rammerne af konventionen.
Lovforslaget lægger op til, at opbevaringsperioden bliver fastsat ud fra strafferammen for den overtrædelse, der har været rejst sigtelse for og i det her tilfælde afsagt dom for.
Vi lægger desuden op til, at oplysninger om dømte personer, som er blevet dømt for en forbrydelse med en strafferamme på mere end 16 års fængsel, som udgangspunkt ikke skal slettes.
Enhver registreret person har dog mulighed for at begære sletning af sine oplysninger, hvilket politiet skal imødekomme, hvis den politimæssige betydning undtagelsesvis findes og burde vige for hensynet til den registrerede.
Tiltagene indebærer, at den gældende 80-årsregel for sletning helt afskaffes.
Vi går altså fra en slettefrist baseret på alder til i stedet at indføre slettefrister, der bygger på overtrædelsens karakter og art, og det giver efter min opfattelse bedre mening.
Datasikkerhed og dataetik er vigtige emner, og det er emner, der kun bliver mere vigtige med tiden, efterhånden som teknologien udvikler sig.
Der lægges samtidig op til, at fremtidige lovforslag i bemærkningerne skal indeholde obligatoriske vurderinger af konsekvenserne for behandling af borgernes data.
Endelig lægges der op til, at Dataetisk Råd skal høres ved alle lovforslag, der vedrører behandling af borgernes data.
Jeg er selvfølgelig helt enig i, at vi i Danmark skal sikre, at borgernes data behandles lovligt og sikkert; det kan der ikke være to meninger om.
Når det er sagt, kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.
I forhold til forslaget om at flytte Datatilsynet fra Justitsministeriet til Folketinget henviser forslagsstillerne til, at instanser, der udfører demokratisk kontrol, bør være uafhængige af regeringen og den udøvende magt.
Forslagsstillerne foreslår derfor, at Datatilsynet skal placeres under Folketinget ligesom Folketingets Ombudsmand og Rigsrevisionen.
Datatilsynet er imidlertid allerede i dag en uafhængig myndighed.
Tilsynet består af et råd, Datarådet, med en højesteretsdommer som formand og et sekretariat.
Tilsynet udøver sin funktion i fuld uafhængighed, og tilsynet lever derfor bl.a. også op til EU-reglernes krav om uafhængige tilsynsmyndigheder.
Det synes jeg er vigtigt.
Det betyder, at regeringen ikke kan instruere Datatilsynet i, hvordan tilsynet skal udføre sine opgaver og beføjelser.
Vi finder derfor ikke, at der er behov for at ændre på Datatilsynets organisatoriske forankring, f.eks. ved at placere tilsynet under Folketinget.
Det kan i den forbindelse nævnes, at tilsynet både fører tilsyn med det offentliges og det privates overholdelse af databeskyttelseslovgivningen.
Datatilsynet kan i den forbindelse eksempelvis træffe juridisk bindende afgørelser om påbud og udstede administrative bødeforelæg.
Bl.a. i lyset af beføjelserne, og at der føres tilsyn med private, adskiller Datatilsynet sig væsentligt fra de kontrolinstanser, som i dag er forankret under Folketinget, hvis kerneopgave er at føre kontrol med den offentlige forvaltning på vegne af Folketinget.
På den baggrund er Datatilsynet ikke naturligt placeret sammen med de øvrige organer under Folketinget.
Og det er også baggrunden for, at jeg mener, at den nuværende organisatoriske forankring af Datatilsynet ud fra mere principielle betragtninger forekommer mest naturlig.
Ifølge lovkvalitetsvejledningen bør alle lovforslags bemærkninger indeholde en række obligatoriske punkter om forslagenes konsekvenser.
Punkterne skal indeholde en beskrivelse af et lovforslags konsekvenser på det pågældende område.
Punkterne er obligatoriske i den forstand, at de skal medtages i et lovforslags bemærkninger, selv om der ingen konsekvenser er på det pågældende område.
De obligatoriske punkter er bl.a. økonomiske, implementeringsmæssige konsekvenser for det offentlige, økonomiske og administrative konsekvenser for erhvervslivet og administrative konsekvenser for borgerne.
Alle væsentlige konsekvenser af et lovforslag bør imidlertid fremgå af lovforslagets bemærkninger, uanset om konsekvenserne er omfattet af et obligatorisk punkt eller ej.
Desuden fremgår det udtrykkeligt af lovkvalitetsvejledningen, at bemærkningerne bør indeholde et punkt om forholdet til databeskyttelseslovgivningen, hvis lovforslaget giver anledning til mere omfattende overvejelser om det.
I så fald skal det placeres som et selvstændigt punkt umiddelbart før de obligatoriske punkter.
Det er regeringens holdning, at et obligatorisk punkt som foreslået vil føre til en yderligere bureaukratisering af lovarbejdet, længere lovforslag og noget, som ikke står mål med den merværdi, der eventuelt vil kunne opnås.
Hertil kommer, at yderligere obligatoriske punkter risikerer at medføre, at lovforslagene bliver længere, da der oftere end i dag vil skulle medtages en beskrivelse af konsekvenserne for behandlingen af borgernes data, og hermed mister man den overskuelighed, der er meningen med de obligatoriske punkter, uden at merværdien for lovkvaliteten kan retfærdiggøre det.
Derfor kan vi heller ikke støtte den del af beslutningsforslaget.
Det fremgår også her allerede i dag af lovkvalitetsvejledningen, at myndigheder og organisationer, der vil blive berørt af et lovforslag, bør høres.
Dataetisk Råd bør derfor allerede i dag høres over lovforslag, der vedrører deres område, ligesom alle, også Dataetisk Råd, kan følge med på høringsportalen og afgive høringssvar, hvis de ønsker det.
Tak for ordet.