Michael Aastrup Jensen (V), 2017-01-19:
Tak for det.
Der er jo ingen tvivl om, at der er enighed blandt historikerne om, at der foregik et folkemord på armenierne for 100 år siden.
Det er yderst veldokumenteret, og det var det i øvrigt også i samtiden.
De to danske sygeplejersker, Maria Jacobsen og Karen Jeppe, dokumenterede uhyrlighederne i deres dagbøger, og os, som har haft muligheden for at besøge folkedrabsmuseet i Jerevan, har ved selvsyn kunnet se, hvordan de to danske kvinder i dag er kendt af alle armeniere og bliver betragtet som helte.
De ydede en kæmpe indsats for at redde så mange som overhovedet muligt.
Samtidig bragte Berlingske Tidende på daværende tidspunkt detaljerede beretninger fra Armenien med få dages forsinkelse.
De er i dag vigtige kilder til forskningen om det armenske folkemord.
Samtiden vidste altså, hvad der foregik, og derfor kan ingen forskere med intellektuel hæderlighed i behold benægte, at der var tale om et folkemord.
Fordrivelsen af og drabene på op imod 1,5 millioner armeniere for mere end 100 år siden er stadig et betændt spørgsmål.
Spørgsmålet om folkedrabet er her 100 år senere fortsat omdrejningspunktet og en af årsagerne til det dårlige forhold mellem Tyrkiet og Armenien.
Eksempelvis er landegrænsen mellem de to lande fortsat lukket.
Det er afgørende, at de to lande kommer overens i forhold til deres fælles historie, og at fortidens forbrydelser anerkendes af de involverede parter.
Desværre er situationen stadig fastlåst, og linjen mellem Ankara og Jerevan er desværre blevet kold efter nogle år, hvor der var en forbedring i forholdet.
Vi kan kun opfordre til, at forskere får mulighed for frit at undersøge fortiden og ikke mindst at tale frit om deres konklusioner.
En fri forskning baseret på faglighed og ikke politiske holdninger er en af grundstenene i et moderne demokrati.
Det er desværre ikke tilfældet i Tyrkiet, hvor det at nævne folkedrabet i sig selv kan være særdeles problematisk.
Det er naturligvis fuldstændig uacceptabelt, at det forholder sig på den måde, navnlig fordi Tyrkiet er medlem af Europarådet og derfor i den forbindelse forpligtet til at sikre ytringsfriheden.
Det seneste eksempel på, at enhver tale om folkemordet undertrykkes, er sagen med det tyrkiske parlamentsmedlem Garo Paylan, der i en periode er blevet udelukket fra Parlamentet, fordi han omtalte det armenske folkemord som et folkemord.
Det er Venstres klare holdning, at historiske spørgsmål skal afgøres af historikerne.
Det er ikke en politisk opgave at blande sig i, hvordan historien skal skrives.
Vi kan derfor som partier og enkeltpersoner have vores holdning til spørgsmålet, og her har Venstres holdning været klar i mange år: Der var tale om et folkemord.
Men derimod er historiske spørgsmål ikke noget, vi bør forholde os til som parlament.
I andre lande og i Europa-Parlamentet har man en anden tradition.
Her bliver historiske spørgsmål genstand for debat og vedtagelse af resolutioner.
Den tradition har vi ikke i Danmark, og det mener vi ikke at vi bør ændre på.
Til gengæld er det en politisk opgave at sikre, at rammerne for historieskrivningen er på plads.
Her er der som tidligere nævnt meget at arbejde på, når det gælder Tyrkiet.
Den tyrkiske stat har jo netop politiseret historieskrivningen ved at forhindre, at historikerne kan komme til bunds i de forbrydelser, som det osmanniske rige var ansvarlig for, og de forhindrer samtidig, at man kan have en ordentlig debat om emnet i Tyrkiet.
Hvis Tyrkiet skal igennem en ægte demokratisk udvikling, kræver det, at fortiden kan debatteres.
Tænk blot på, hvordan Tyskland igennem mange år har debatteret nazifortiden og ikke mindst forsøgt at komme overens med fortidens forbrydelser i respekt for dens ofre.
Dette har Tyrkiet forsømt, og det forklarer også, hvorfor Tyrkiet har så svært ved at blive en fuldt demokratisk stat med respekt for almindelige frihedsrettigheder.
Venstre vil derfor gerne være med til at lægge pres på de tyrkiske myndigheder i forhold til at sikre en fri historieskrivning, hvilket jo dybest set er et spørgsmål om ytringsfrihed.
Og den har det som bekendt vanskeligt i disse tider i Tyrkiet.