Carsten Kissmeyer (V), 2022-06-02:
Tak for ordet, og tak til ministeren for den energipolitiske redegørelse.
Den giver jo anledning til at kigge et år tilbage i dansk politik, og når man gør det, tænker man ikke, at man kigger et år tilbage, men at man kigger årtier tilbage – måske ikke på det energipolitiske område, men alligevel, fordi vi er kommet i en situation, hvor krigens spøgelse er tilbage i Europa og den voldsomme inflation igen kigger frem, og det er ikke sundt for dansk økonomi.
Hvis vi kigger lidt ind i, hvordan verden ser ud sammenlignet med for et år siden, kan man sige, at for den almindelige dansker er alt fra benzin, el, varme, dagligvarer og mad blevet markant dyrere.
Samtidig ser vi, at store danske virksomheder som en konsekvens af lukningen for naturgassen fra Rusland jo faktisk står nu og risikerer at få skåret gasforsyningen væk, og hvis det er sådan, at nogle af de virksomheder havner i den situation, kan de komme til at skulle nedskalere deres produktion.
De kan havne i en situation, hvor de rent faktisk ikke kan producere.
Det er problemstillinger, som vi vel dybest set ikke havde drømt om for et år siden at vi ville stå i, men det er virkeligheden nu.
Vi bliver nødt til at sige til os selv, at det, der sådan ligesom har fået tingene til at ske og har startet det her, jo ikke bare er krigen i Ukraine.
Når vi kigger tilbage på tiden før krigen, oplevede vi faktisk også, at energipriserne steg, og tilbage i efteråret, inden krigen i Ukraine, talte vi om, at en vindstille sommer, en kold vinter og en stor efterspørgsel på energi efter coronagenåbningen fik priserne til at stige.
Allerede dengang var vi i Venstre i hvert fald af den opfattelse, at det var uholdbart, og vi var også opmærksomme på, at vi importerede naturgas fra Rusland i store mængder, og at det var en europæisk risiko.
Nu står vi her på bagkant af, at der desværre er krig på europæisk jord, og kan konstatere, at man ikke længere kan adskille energipolitik og sikkerhedspolitik.
Putins invasion af Ukraine har vist os, hvad der sker, når vi lader vores energiforsyning afhænge af en despot, der bruger den russiske gas til at spille med musklerne.
Derfor må vi sige, at krigen i Ukraine har forstærket behovet for, at vi sætter gang i udbygningen af sol- og vindenergi, så vi kommer ud af Putins jerngreb.
Det skorter ikke på gode argumenter for en mere grøn energiforsyning.
Selv om det er sket på en kedelig baggrund, er det nu blevet klart for alle og enhver, hvor vigtigt det er, at vi kommer i mål med den grønne omstilling af vores samfund.
Vi er alle sammen enige om, at den fremtidige energiforsyning skal være grøn og vedvarende, og det skal være til gavn for klimaet og økonomien og til gavn for vores sikkerhed.
Jeg tror så, at vi skal være opmærksomme på, at i det billede, vi arbejder med nu, hvor vi udbyder vedvarende energikilder, skal vi også være opmærksomme på, at vi ikke bliver afhængige af andre.
Hvis vi ser på eksempelvis solceller, produceres solcellepaneler nu overhovedet ikke i Europa; de produceres i Fjernøsten.
Hvis vi ser på de udbudsbetingelser, vi har for vedvarende energi-apparater, tillader jeg mig at kalde det, har vi prisen som en meget stor og meget konstant faktor, vi kigger meget præcist på, og det betyder, at vi også på andre områder risikerer at blive afhængig af en østasiatisk produktion, som jeg tænker er imod vores sikkerhedspolitik.
Så kan man sige, at i de senere år har vi opnået store fremskridt, når det kommer til energipolitikken.
Store, ambitiøse aftaler er blevet indgået: en aftale om fangst, lagring, transport og anvendelse af CO 2 , milliarder til grøn gas og 1,25 mia kr. til en tilskudsordning til at udbrede produktion og anvendelse af power-to-x.
Det er tre gode eksempler på nogle vigtige aftaler, som vi i de seneste år har indgået.