Kasper Sand Kjær (S), 2021-03-16:
Tak for ordet.
Jeg tror, at jeg er bedre til at kaste og gribe en bold, end jeg er til at synge, men ikke desto mindre elsker jeg at synge.
Og jeg elsker særlig at synge, når det er sammen med andre.
Det kan være rundt om et bål, det kan være i en stor sal, det kan være til en fest.
Det gør jo altid noget særligt, når der er en sang.
Det er uanset, om det er fra Højskolesangbogen, om det er fra Den Danske Salmebog, eller om det er fra den røde Arbejdersangbog, som jeg nok må indrømme er den, jeg synger mest fra.
I Danmark har vi jo en sangskat uden lige.
Vi har sange, som skaber rum til refleksion, og som minder os om, at vi er en del af en historie, et fællesskab, der giver os noget at være sammen om.
Både i skolen, foreningslivet, i kirken, i fagforeningen, i familien, så åbner vi sangbogen, og vi samles om at synge.
Fællessang er blevet moderne her under corona.
Det skaber sammenhængskraft.
Det binder os sammen på tværs af generationer og endda på tværs af landsdele.
Hvis vi sådan zoomer ind på Højskolesangbogen, som jo er under særlig lup her, så er den sådan i sin grundform en bred repræsentation af forskellige tiders måde at bruge både sproget og musikken på.
Over tid er nye sange kommet til, andre er røget ud.
Sådan har det altid været, og jeg tror egentlig, det er vigtigt for traditionen, at Højskolesangbogen også løbende fornyes, så nye generationer også kan genkende sig selv i sangene og dermed jo også bladrer videre og finder de gamle sange.
På den måde kan mange generationer være fælles om at holde liv i både nyt og gammelt og deles om glæden ved den danske sangskat.
Sådan kunne jeg jo nok fortsætte, tror jeg, resten af min taletid med en hyldest til vores sangtradition i Danmark, men helt ærligt, så må jeg bare indrømme, at jeg egentlig synes, det er noget skævt, at vi overhovedet skal have den her debat i Folketinget om, hvad det er for nogle sange, vi skal synge; om hvem, der skal vælge dem.
Og særlig, fordi der jo ikke i tilfældet Højskolesangbogen er tale om, at Folkehøjskolernes Forening, som udgiver den, sådan fra den ene dag til den anden har udskiftet hele repertoiret af sange.
Der er, som jeg har forstået det, 601 sange i den nye sangbog.
151 af dem er nye.
Det vil altså sige, at 450 er gengangere fra den tidligere udgave.
Så det er jo langt størstedelen.
På den måde er der jo stadig væk et stærkt fundament af tradition i bogen.
Debatten kommer nogle gange til at handle om meget få sange, der enten kommer ind eller ryger ud, og jeg synes bare, at det ud fra det perspektiv vel nærmest virker en anelse sådan ironisk, at Dansk Folkeparti som forslagsstiller her kalder Folkehøjskolernes Forenings arbejde med Højskolesangbogen et identitetspolitisk projekt, når man så samtidig med forslaget gerne vil definere, hvornår en sang har folkelig legitimitet og dermed vel også give nogle særlige sange forrang.
Det synes jeg faktisk klinger en lille smule hult.
Hvis man gerne vil have indflydelse på sangvalget, som er udgivet af en selvstændig organisation i deres sangbog, så vil jeg egentlig anbefale, at man engagerer sig i den forening, som udgiver sangbogen, og der blander sig i debatten, om det så er Højskolesangbogen, eller det er ved at melde sig ind i en af arbejderbevægelsens organisationer og den vej igennem være med til at præge diskussionen om Arbejdersangbogen.
Men det må jo være vejen til at gøre det og ikke blande Folketinget ind i det.
Så derfor kan Socialdemokratiet ikke stemme for forslaget.
Tak for ordet.