Mette Frederiksen (S), 2018-10-04:
Tid er en underlig størrelse.
Jeg er f.eks. sikker på, at statsministeren vil mene, at jeg taler i utrolig lang tid, selv om det egentlig kun er i 10 minutter.
Jeg har det omvendt sådan, at den her valgperiode har føltes som en evighed.
Sådan opfatter vi jo tid så forskelligt.
I dag vil jeg gerne tale om tiden, vi mangler i vores sundhedsvæsen.
Vores sundhedsvæsen er jo både historien om en fantastisk udvikling og samtidig historien om, at vi mangler tid til omsorg, tryghed og nærhed, fordi vores sygeplejersker og vores sundhedspersonale har for travlt.
Forleden dag talte jeg i telefon med Gudrun.
Hun fyldte i sommer – og hold nu fast – 100 år.
For nylig faldt Gudrun og slog sin arm.
Hun blev for første gang i sit lange liv afhængig af hjælp fra os andre.
Hun havde behov for hjælp for at komme ud af sengen om morgenen.
Hun vågner tidligt og har altid passet sit arbejde.
Klokken blev 7.00, klokken blev 8.00, klokken blev 9.00, og klokken blev 9.45, og så kom hjemmehjælperen endelig.
Der mangler tid.
Det gør ondt, fortæller en sygeplejerske, når patienter bemærker: I siger altid, at I kommer om 2 minutter, men I kommer aldrig igen.
Der mangler tid.
Og her tænker jeg ikke på, hvad man kan nå, hvis man arbejder 12 minutter længere.
Jeg taler om tid til omsorg, og omsorg kan ikke effektiviseres; bedre ledelse, ja, og forandringer, selvfølgelig, men du kan jo ikke sige til en fødende kvinde, at hun skal føde 2 pct. hurtigere – eller det kan du godt, men så bliver det nok det sidste, du kommer til at gøre.
Derfor foreslår vi i dag konkret, at vi skal ansætte 1.000 flere sygeplejersker, så der er tid til den kvinde, der lige har født, til at få amningen til at fungere, og til at de kan lande i det at være mor og far; så der er tid til de mange ældre patienter, der måske er utrygge og usikre ved, hvad de står over for, når både alderdom og sygdom melder sig; så der er tid til den arm om skulderen, ingen økonomer kan gøre op og sætte på en formel, men som vi jo alle sammen godt ved er det, der betyder noget, når livet spænder ben.
I Socialdemokratiet er vi optaget af kvalitet og af tid.
Statsministeren er optaget af tal.
Og det lyder da også flot, når statsministeren siger, at der siden 2001 er ansat en ekstra læge og en ekstra sygeplejerske hver dag undtagen om søndagen.
For nu at citere et par folketingsmedlemmers far var det vistnok Uffe Ellemann-Jensen, der havde en meget rammende pointe, nemlig at statistik er lidt ligesom en bikini; den viser meget, men skjuler det væsentligste.
For i de seneste 3 år er der blevet færre sygeplejersker på landets hospitaler.
Der er så at sige
ansat nul ekstra sygeplejersker.
Til gengæld er der blevet fyret en hver eneste søndag undtagen i skolernes ferieuger.
Og hvis regeringen fortsætter efter valget, fortsætter den udvikling, og så vil der være 1.000 færre sygeplejersker på de danske sygehuse.
For selv om Liberal Alliance ikke længere råber højt op om, hvor forfærdelig man synes den offentlige sektor er, og hvor forfærdeligt vores velfærdssamfund er, fører den her regering en politik, der gør velfærden dårligere.
Man aner et mønster.
Når statsministeren påstår, at der er investeret 75 mia. kr. i velfærden, dækker det over, at man har skåret ned, når statsministeren tager æren for akuthelikoptere, viser det sig, at de blev indført af Thorningregeringen og af Dansk Folkeparti, og inden vi når valgkampen, har statsministeren sikkert påstået, at det er Anker Jørgensen, der har skrevet »Fra socialstat til minimalstat«, eller at det var Poul Nyrup Rasmussen og ikke statsministeren selv, der stod bag overbetaling af privathospitalerne.
Hvorfor står statsministeren ikke ved egne meritter?
Der er kommunalreformen; den vel største centralisering af Danmark siden enevælden.
Jeg tænker: Er statsministeren nu i gang med et nyt skrivebordsprojekt?
Skal der i virkeligheden centraliseres endnu mere?
Tag Nordjylland som et eksempel.
I dag er det folkevalgte fra Aalborg, Hadsund, Brønderslev og Skagen, der afgør de lokale sundhedsspørgsmål i Nordjylland.
Skal det nu overlades til en embedsmand i Sundhedsministeriet i København eller til et kontor i Aarhus?
Mange steder er der blevet længere til det nærmeste hospital.
Det, at vi i dag kan få den bedste og mest specialiserede behandling ved alvorlig sygdom, er godt, men nærhed er også vigtigt, og i vores øjne er Danmark blevet centraliseret alt for meget.
Der er færre politistationer, færre hospitaler, færre uddannelsesinstitutioner.
Og der var ikke et ord fra statsministeren i tirsdags om behovet for at skabe udvikling i hele Danmark.
Det synes vi er uholdbart.
Derfor er Socialdemokratiets budskab i dag meget enkelt: Det er tid til at sætte velfærden først.
For det går jo godt i Danmark, og det, at det går godt, skal vi bruge klogt, på en måde, der kommer os alle sammen til gavn, og på en måde, så Danmark står stærkere, ikke bare næste år, men også om 5-10 år.
Vi lever i grådighedens tid.
Vi vil et samfund, der bygger på gensidig tillid, tillid til, at alle bidrager, også bankerne, og derfor skal vi træffe de rigtige valg.
Vi vil afskaffe regeringens årlige besparelser på uddannelse.
Det her handler ikke om, hvorvidt højt specialiseret arbejdskraft skal kunne komme til Danmark – selvfølgelig skal de det, og det kan de i dag – men når virksomhederne efterspørger flere medarbejdere, hvorfor så ikke satse på alle dem, der i vores eget samfund står uden for arbejdsmarkedet, de næsten 50.000 unge, der slet ikke er i gang med en uddannelse?
Det er en bemærkelsesværdig lempelse af udlændingepolitikken, regeringen her foreslår.
Til gengæld vil jeg gerne tage positivt imod regeringens udspil om elbilerne.
Det var også på tide – 3 år med landbrugspakke, forsøg på aflyste vindmøller og besparelse på energiforskning.
Men lad os komme videre.
Danmark skal være fossilfrit i år 2045.
Vi synes, landbruget skal yde et reelt klimabidrag.
Vi har foreslået højere afgifter på plastik, så vi kan komme af med noget af plastikforureningen.
Vi vil gerne have mere urørt skov.
Med andre ord: Danmark skal være en grøn stormagt.
Så vil vi skabe en skole, der er lige så god for de drenge, der har svært ved at sidde stille, som den er for andre børn, og vi politikere behøver ikke at lovgive om alt.
Hvis et barn har behov for et år mere i børnehave, så lad dog forældre og pædagoger træffe den beslutning.
Mennesket før systemet.
Jeg vil gerne give de udsatte børn flere rettigheder.
Den vigtigste politiske sag, det vigtigste at kæmpe for er vores børn.
Det er derfor, jeg siger, at jeg gerne vil være børnenes statsminister.
Som politiker, som socialdemokrat vil jeg insistere på én ting før noget andet: at vi skaber et samfund, hvor alle børn får så god og så tryg en barndom, som de har fortjent, så de kan realisere deres egne drømme, også dem, der lever på skyggesiden.
For som Kim Larsen sagde det: Jeg kan ikke forstå, hvad en regering skal være godt for, hvis ikke det skulle være for at støtte de svage, for de stærke skal nok klare sig.
Så vil jeg gerne have lov til at læse et forslag til vedtagelse op fra Socialdemokratiet, Enhedslisten, Alternativet, Det Radikale Venstre og Socialistisk Folkeparti:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at regeringen vil forringe velfærden ved ikke at dække de øgede udgifter til det stigende antal børn og ældre de kommende år.
Folketinget anbefaler en ny politik, som for det første sikrer kernevelfærden i hele landet, giver alle børn en god start og nedbringer uligheden.
For det andet skal Danmark på tværs af alle sektorer, herunder transport, landbrug og bygninger, gennemføre en hurtig og rettidig grøn omstilling i overensstemmelse med videnskabens anbefalinger, der sikrer, at Danmark i EU og globalt er et foregangsland til inspiration for verden.
For det tredje reelt løfter integrationen, så flere nye danskere kommer ind på arbejdsmarkedet, herunder fastholder IGU-ordningen.
Antallet af flygtninge er af betydning for integrationen.
Kontante ydelser for frasigelse af familiesammenføringsret gavner ikke integrationen og bør derfor ikke indføres.
For det fjerde fører en ambitiøs uddannelsespolitik, herunder at omprioriteringsbidrag fjernes, og muligheden for at videreuddanne sig uden et loft genindføres«.