Pernille Skipper (EL), 2017-01-13:
Jamen det skal jeg oplyse dig.
For det er jo nemlig de facto sådan, at man godt kan have den valgmulighed.
Derfor har vi i Enhedslisten valgt, at vi får en markant mindre løn end alle andre folketingsmedlemmer herinde.
Vi betaler nemlig det, vi kalder et kontingent, altså en partiskat, til vores parti, og så modtager vi det, der svarer til en gennemsnitlig metalarbejders løn i Københavner plus et omkostningstillæg, som tillægges.
Så det synes jeg er et rimeligt niveau, og det kunne være, at hr. Henrik Sass Larsen kan leve for det, når nu jeg kan.
Jeg tror, det vil være meget, meget svært at opgøre, hvor mange timer Enhedslistens MF'ere og medarbejdere har brugt på at få normaliseret eller i hvert fald fjernet de værste urimeligheder i de løn- og pensionsforhold, der er for folketingsmedlemmer og ministre.
Og det er med god grund.
I alt, alt for lang tid har politikere kunnet score høje lønninger og opspare pensioner, som er meget, meget højere end helt almindelige danskeres.
Og mens det ene parti efter det andet ikke bare har foreslået, men også gennemført, at man skal arbejde endnu længere – også alle de mennesker, der løfter mursten og børn og bliver nedslidte meget, meget hurtigere, end man gør af at sidde på de bløde stole herinde – så har de selv kunnet gå på pension som 60-årige. Imens efterlønnen er blevet skrottet og dagpengene halveret, og kontanthjælpsloftet har sendt syge og arbejdsløse ud i fattigdom, så har ministre efter meget få måneders arbejde kunnet sikre sig fuld løn i 2 år, og det er uden at blive sendt i arbejdsprøvning eller stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Imens syge mennesker, der er sengeliggende, har været i arbejdsprøvning, har politikere kunnet hæve både et eftervederlag fra det tidligere job som fuldtidspolitiker og lønnen fra det nye job.
Så i dag behandler vi altså et forslag, der rykker lidt, og jeg mener lidt, ved nogle af de mest åbenlyse urimeligheder, der er for ministre.
Det er vi rigtig glade for i Enhedslisten.
Det viser jo, at det nytter, og det viser, at selv om der er et meget stort forsvar for forholdene for ministre, så kan det ændre sig, hvis man kæmper længe nok.
Der er to problemer ved det her lovforslag, som jeg især vil fremhæve, og det er nogle ting, som glimrer ved deres fravær.
Det ene er, at de ministre, som sidder i dag og har optjent pension i tiden frem til, at det her lovforslag bliver vedtaget, vil stadig væk kunne gå på pension som 60-årige eller 62-årige.
De vil stadig væk kunne gå fra lang tid før helt almindelige danskere, og der er altså ikke noget, der rører ved deres forhold.
Også selv om det er sådan, at hver eneste gang der bliver vedtaget ændringer af efterløn eller pensionsalder herinde, så gælder det jo også for alle de mennesker, der har gået og planlagt efter f.eks. at gå på efterløn.
Det andet er, at der stadig væk er langt, langt bedre forhold for ministre end for alle andre danskere.
Så derfor er lønstigningerne skrottet.
Der er den normalisering af pensionsforholdene, man kunne have gennemført, til gengæld også.
Folketingsmedlemmer optjener nemlig i dag en livslang pension, hvor det altså er trygt og rart at vide, at man ikke skal tænke over, om pensionen kan holde i mange år.
Det er en særlig tryghed, som vi har herinde, og som man altså ikke er villige til at gøre op med.
Derfor er det en særlig høj og meget, meget gunstig pension, som ministre fortsat vil have.
Samtidig vil ministre også fortsat få en de facto lønstigning på 5 pct., fordi man ikke fortsætter den nedregulering, der har været.
Med andre ord er der en hel masse ting, som vi gerne vil stille ændringsforslag til i forhold til det her lovforslag.
Det håber vi på opbakning til, og vi håber også, at vi kan få nogle konkrete svar på de konkrete ændringsforslag.
Politikere skal ikke sidde i sådan et elfenbenstårn og være afskærmet fra helt almindelige mennesker, og de skal faktisk også have nogle forhold, der gør, at man nogenlunde kan forstå, hvad det vil sige at skulle have et budget til at hænge sammen, altså sådan nogle ting, som alle andre mennesker bakser med.
Så derfor er det her et skridt i den rigtige retning, men jeg vil også sige, at det ikke kommer til at blive hårdt at være minister fremover.
Tværtimod er der rigtig meget, vi stadig væk skal have rettet op på.