Kim Edberg Andersen (NB), 2023-04-14:
Tak for det, og tak til Torsten Gejl for dybest set at tage alle pointerne i min tale.
Så nu skyder vi fra hoften i stedet for, for jeg er faktisk rigtig, rigtig enig i meget af det, hr. Torsten Gejl siger.
Men altså, i Nye Borgerlige er vi jo ikke bundet af at være med i den her aftale, og derfor har jeg så også haft fornøjelsen af at læse de mange, mange sider i dybden, og jeg kan virkelig godt lide barnets lov.
Jeg er jo et af de børn, som har boet i plejefamilie; jeg har prøvet at sove mangen en nat under et bord på Planet Pubben i Aalborg Øst; jeg har lært at vaske tøj og lave mad som ung.
Det er jo de børn; det er sådan nogle som mig.
Nu er jeg noget mere gråhåret, end da jeg var barn, men det er jo de skæbner, vi alle sammen snakker om herinde.
Det er jo det, der berører os alle sammen, og jeg kan godt lide argumentet om barnets lov, men som politiker bliver jeg også bekymret, når jeg ser en lov, hvor vi i stedet for den sædvanlige lange smøre om alt muligt – altså det her med henvisning til og lov ifølge et eller andet – får den her overskrift, der hedder barnets lov.
Det bliver jeg især, når jeg også har hørt statsministerens tale om flere tvangsfjernelser.
For tvangsfjernelser kan faktisk være nødvendigt – nogle gange.
Men spørgsmålet og bekymringen er nok for mig det her, om det er tvangsfjernelsen, vi søger, eller om det er hensynet til barnets behov, vi søger.
Jeg er fra et parti, hvor familie betyder noget.
Familie betyder noget, fordi selv om vi går ind for individets rettigheder rigtig mange steder, ved vi også alle sammen, at familie er det, som i sidste ende gør os alle sammen stærkere, og nok også det, som – også for de børn, der oplever en opvækst, der ikke er perfekt – bliver et punkt at falde tilbage på.
Og min bekymring går primært på, at jeg nu ser en lov, der med de bedste intentioner åbner op for, at vi får tvangsfjernet for mange.
For vi er alle sammen enige om, at der skal tvangsfjernes nok .
Der skal nemlig lige præcis tvangsfjernes nok, men tvangsfjerner vi for mange, skader vi også børn, og vi skader dem et sted, som vi ikke har nogen mulighed for at komme tilbage til og rette op på bagefter.
Vi kan jo alle sammen tage et eller andet eksempel og male det op herinde, og jeg synes desværre, det bliver meget polariseret med debatten i dag.
Det håber jeg ikke den fortsætter med at være.
For jeg vil rigtig gerne være med, selv om jeg ikke stemmer for, og fortælle om alle de fede ting, som plejefamilier kan være, om alle de gode ting, om, at grunden til, at jeg ikke blev HA-rocker, og at I desværre døjer med mig herinde i dag, er en plejefamilie, der gav mig familierelationer og gav mig de rigtige værdier på et tidspunkt i livet, hvor jeg ellers nok var gået i stykker.
Så vi har behov for systemet.
Det har vi bestemt.
Men vi har også behov for respekten for, at familien er et ekstremt vigtigt anker for mennesker.
Jeg hører også, at der er en lov her, som vi alle sammen nok kunne blive enige om, hvis vi havde lidt mere tid; jeg føler også, at der måske er lidt tidspres, sådan at i stedet for at vi gjorde det her lige lidt længere og gjorde den her lov helt fantastisk fra starten, skal den ligesom på nu, selv om vi allerede godt ved nu, at vi har nogle kommuner derude, hvor loven, som den er – uperfekt, måske, i forhold til det, vi kommer med – ikke bliver håndhævet ordentligt.
Vi ved det faktuelt.
Jeg har siddet i en kommunalbestyrelse – og jeg siger ikke, at vi sidder i en kommunalbestyrelse og siger, at nu skal vi spare, og at der er nogle, der ikke må blive anbragt, men vi siger noget andet.
Vi siger: Nu skal I spare 5 pct. med grønthøsteren på hele området.
Og vi lægger et pres på nogle socialrådgivere, som jeg faktisk tror har en ekstremt god faglighed, men de kan ikke nå det.
De siger det selv, altså at nogle gange er det økonomi, der spiller ind, i forhold til hvad man vælger.
Og det er billigere at bortadoptere, end det er at sætte i plejefamilie, og hvis man er presset på økonomien, er det så det, man vælger, for man vil jo det bedste for barnet, og det er cirka lige godt, men man sparer lidt.
Det kan jeg godt være bekymret for, og jeg hører ikke, at vi har det fokus på at rette systemet i den her lov, og derfor er mit og Nye Borgerliges standpunkt som udgangspunkt – og jeg er altid åben for at nå at flytte mig, også inden for de næste, sidste 30 dage her – at vi skal fikse det system, der er i stykker.
Så skal vi bruge lidt længere tid og mødes alle sammen om at lave så vigtig en lov som barnets lov, og jeg håber – vi er godt nok det mindste parti; vi er ikke blevet mindre i den her uge, men vi er det mindste parti – at I lytter til de små en gang imellem, og jeg håber, at det måske lige er en finger i jorden og så lige en halv runde eller en runde mere, der skal til, inden vi smider barnets lov ud over rampen samlet.
Tak for ordet.