Jeppe Kofod (S), 2021-03-02:
Tak for det, formand, og tak til forslagsstillerne for beslutningsforslaget.
Lad mig sige det ligeud: Regeringen vil ikke have fremmedkrigere til Danmark.
Vi ønsker ikke at hjælpe fremmedkrigere, og vi vil heller ikke lade fremmedkrigere bruge deres børn som løftestang til, at de selv kan rejse til Danmark – det land, de har forrådt.
Det er klart, at der er en grundlæggende politisk uenighed i den her sag.
Jeg kan f.eks. se, hvis jeg skal være helt ærlig, på sociale medier, at Enhedslistens ordfører ønsker at hente både de voksne fremmedkrigere og deres børn til Danmark.
Regeringen er uenig, lodret uenig.
Regeringens linje er klar, konsistent og velkendt.
Den er blevet redegjort for i en række samråd, i skriftlige svar til Folketinget, på ordførermøder, i tekniske briefinger og i pressen løbende siden 2019.
Vi må huske på, at det var fremmedkrigernes eget valg at vende Danmark, friheden og demokratiet ryggen.
De valgte med helt åbne øjne at rejse 3.000 km væk fra Danmark for at støtte Islamisk Stats umenneskelige terror-, tortur- og rædselsregime.
De tilsluttede sig en militant kamp mod alt, hvad Danmark er og står for.
Vi taler om et barbarisk terrorregime, som huggede hovederne af dem, de opfattede som vantro.
De brændte folk levende, de kastede homoseksuelle ud fra hustage, de stenede kvinder for påstået utroskab, og de udsatte fanger for de mest horrible torturmetoder, man kan forestille sig.
Med fremmedkrigernes tilvalg af Islamisk Stat og fravalg af Danmark ligger deres fremtid ikke her i landet.
De valgte, at deres egen og deres børns fremtid og tilværelse skulle være i et af de værste terrorregimer, verden har set.
De gav deres børn den værst tænkelige start på livet.
Det gør ondt at tænke på, men det var deres valg og deres ansvar.
Vi kan ikke tvangsfjerne børn på 3.000 km's afstand, og vi vil ikke risikere at hjælpe fremmedkrigere til Danmark.
Det er desværre baggrunden for, at vi står her i dag.
Som jeg har sagt før, kan det dog ikke udelukkes, at den helbredsmæssige situation for det enkelte barn i nogle tilfælde vil kunne udvikle sig på en måde, der ekstraordinært kan give anledning til handling fra dansk side.
Et barn, der er ledsaget af sin mor, vil dog som udgangspunkt alene søges evakueret, hvis det er sikkerhedsmæssigt forsvarligt, og hvis barnet befinder sig i en alvorlig helbredssituation, som ikke kan behandles lokalt, og som ubehandlet enten kan udvikle sig livstruende eller give alvorlige permanente men.
Men som jeg har sagt før, vil evakuering af et barn, der opholder sig i en af lejrene med sin mor, have undtagelsens karakter.
Det vil også kræve, at moderen samtykker til adskillelsen fra sit barn, for fremmedkrigere er uønskede i Danmark.
Jeg vil samtidig understrege, at regeringen lægger vægt på at overholde alle konventionsforpligtigelser.
Det er regeringens vurdering, at der ikke kan udledes en generel retlig forpligtigelse til at yde bistand til at evakuere danske statsborgere, der har opholdt sig hos Islamisk Stat, hverken af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention eller FN's børnekonvention, heller ikke i forhold til børn.
Jeg kan oplyse, at der ifølge PET's oplysninger er ca. 40 børn af danske statsborgere samt cirka 10 børn af personer, som tidligere har haft opholdstilladelse i Danmark, i konfliktzoner i Syrien og Irak eller i de omkringliggende lande.
Alt i alt af de ca. 50 børn opholder de ca. 30 sig ifølge PET's oplysninger i det nordøstlige Syrien, primært i al-Hol-lejren og i al-Roj-lejren.
Udenrigsministeriet har via kontakt til pårørende i Danmark eller deres partsrepræsentanter kendskab til i alt 19 børn af eller knyttet til danske eller tidligere danske statsborgere, der opholder sig i al-Hol-lejren eller al-Roj-lejren sammen med deres 6 mødre, som har udtrykt ønske om at komme til Danmark.
9 af børnene opholder sig i al-Hol-lejren, mens 10 opholder sig i al-Roj-lejren.
3 af de 6 mødre har fået frataget deres danske statsborgerskab administrativt.
De andre 3 mødre, som er danske statsborgere, er alle blevet afskåret bistand fra udenrigstjenesten.
Lad mig slå fast, at udenrigstjenesten fortsat kan yde bistand til børnene, og at udenrigstjenesten også kan føre dialog med mødre og/eller deres repræsentanter om børnenes situation.
Hvis der opstår behov for, at et barn tilses af en humanitær organisation i lejrene, vil udenrigstjenesten også kunne forsøge at hjælpe med at facilitere dette.