Flemming Møller Mortensen (S), 2017-05-29:
Tak for det, formand.
Som myndighed bærer man et meget stort ansvar over for befolkningen.
Det gør man i alle sammenhænge.
Og jeg er naturligvis ked af at høre, at regeringen har den holdning, at man ikke fra regeringens side vil gøre det samme, som vores nabolande, bl.a. Tyskland, Sverige og England, har gjort, i forhold til at give en anerkendelse og en kompensation til en meget lille gruppe, seks personer, som qua deres gruppes ringe størrelse selvfølgelig også har haft ringe mulighed for at gøre opmærksom på tingene.
I det her tilfælde, hvor det handler om thalidomidskaderne i Danmark, er det naturligvis ikke muligt at rette op på fejlene, det siger sundhedsministeren også.
Det er også en fejl, der er begået i mange led og af mange forskellige aktører.
Men det er altså muligt at anerkende det medansvar, man måtte have, for, at det gik så galt, som det gjorde, og det er muligt at følge den anerkendelse op med en symbolsk kompensation.
Og her er der virkelig tale om et symbol, for hvordan gør man et helt liv med svære handicaps og sygdomme, der kunne være forhindret, op i penge?
Det var jo også derfor, jeg indledte med at sige, at den her sag er dybt alvorlig, og fra Socialdemokratiets side er der altså ingen tvivl om, at de danske sundhedsmyndigheder bærer et medansvar for omfanget af fødselsskaderne i Danmark forårsaget af thalidomid.
Jeg har mødt personer – og som jeg også nævnte i min motivation for forespørgslen, er flere af dem til stede på tilhørerrækkerne i dag – som har været fostre i deres mors mave, efter at moren havde taget thalidomid, og vel at mærke i den periode, hvor thalidomid rent faktisk var trukket tilbage fra markedet, og i den periode, hvor fagpersonerne i Danmark var blevet advaret mod stoffet.
Men det blev den brede befolkning ikke orienteret om.
Det blev de først langt senere.
Havde man som myndighed ageret ansvarsfuldt, kunne de her skader have været undgået.
Det er et meget tydeligt eksempel på, at myndighedernes opførsel har rigtig stor betydning for det levede liv.
Det skal vi som samfund anerkende og kompensere, og det er vores mulighed for at agere ansvarsfuldt i dag.
Det er det, vi fra Socialdemokratiets side mener i den her sag.
Det er naturligvis vanskeligt at optrævle fortiden i alle detaljer, og det har det også været i vores nabolande.
Vi har ikke haft nogen organisation, som har stået bag de thalidomidskadede personer i Danmark.
De hører under et sådant fagligt miljø i Sverige, fordi vi har haft så få skadede borgere i Danmark.
I Sverige var der væsentlig flere, og i Tyskland var der rigtig, rigtig mange.
Jeg nævnte i min indledende motivationstale, at op imod 10.000 børn blev født med thalidomidskader.
Det, der er alvoren, er, som jeg indledte med at sige her, at fagpersonerne fik væsentlig tidligere nys om, at noget var ravruskende galt i forhold til thalidomid.
Man gav rent faktisk også udtryk for, at man ikke syntes, det skulle videre ud i befolkningen, fordi man var bange for, at det ville skabe panik blandt folk.
Det er den fortielse, det er den ikkeordentlighed, vi fra Socialdemokratiets side anholder i den her sag.
For én ting er, at fagpersonerne fik det at vide, men der stod stadig væk thalidomid, der var udskrevet, hjemme i medicinskabet i rigtig mange hjem – hvor en kvinde var blevet gravid og tog medicinen ned fra hylden, fordi det jo var udskrevet for at kunne dulme kvalme og andre graviditetsproblemer og -gener.
Derfor mener vi, det er rigtigt, at vi i Danmark går samme vej, som de er gået i vore nabolande.
Så er der flere, der siger til mig: Jamen de thalidomidskadede er da blevet kompenseret.
Ja, det er de blevet af firmaet, som stod bag det, og som har følt et ansvar.
Men det, jeg slår an, er det samfundsmæssige ansvar, myndighedernes ansvar.
Tak, formand.