Morten Messerschmidt (DF), 2024-03-19:
Tak, formand.
Hvis der er noget, vi politikere ofte beskyldes for, så er det jo den lange sagsbehandlingstid – altså at politik tager så lang tid.
Men lige her synes jeg egentlig, at der er grundlag for at rose folkestyret for resolut at have handlet på den rapport, vi fik for et lille år siden – jeg tror, det var i juni sidste år.
Det var Rørdamrapporten, som på en, vil jeg sige, meget begavet måde gav en beskrivelse af nogle af de udfordringer, der er med det nuværende retssystem.
Der er en række ting, som jeg vil fremhæve, og som jeg og vi i Dansk Folkeparti tror vil forbedre sagsbehandlingstiden og arbejdsgangene ved de danske domstole, og som igennem lang tid måske i virkeligheden også har været savnet både af parter, men selvfølgelig også af især de ansatte i systemet.
Det er godt, at vi nu slår ned på folk, der udebliver fra deres retssager.
Enhver har jo mulighed for at møde med sit forsvar og forklare og forsvare sin uskyld; forsømmer man det, er det kun rimeligt, at der er en konsekvens, så andre ikke skal vente unødigt.
Når vi er kommet frem til, at det er en bedre løsning end det, der er i dag, så er det, fordi det er vores håb, at det vil presse parterne til i højere grad at kunne indgå et forlig.
Hvis man ved, at der ikke kan træneres, hvis man ved, at man ikke kan anke videre op – og nogle gange endda måske kun for at genere den anden part – så håber vi på, at det vil bringe mere forbrødring på begge parternes side, og det er i vidt omfang det, der er behov for.
Med hensyn til at notifikations- og ejendomssager flyttes til Tinglysningsretten, synes jeg på mange måder, det er mest forunderligt, at det ikke er sket noget før.
At man har belastet det – i gåseøjne – almindelige retssystem med den slags sager, synes alt for ressourcekrævende, så det er en glimrende løsning.
Det har jo hidtil været 50.000 kr., og nu bliver det så 100.000 kr., hvilket betyder, at der kommer flere småsager.
Det er jo selvfølgelig til fordel for dem, der møder, men jeg kan være lidt i tvivl om, om det også trækker i den retning i forhold til at nedbringe sagsbehandlingstiden, som vi alle sammen ønsker, fordi det jo alt andet lige er nogle af de sager, hvor der er rigtig mange selvmødere.
I forhold til nogle selvmødere er det indtryk, man får, at hvis bare de bruger hele taletiden, så forsvarer de også deres sag bedst muligt.
Og det er jo ikke noget, der nedbringer sagsbehandlingstiden ved domstolene.
Men måske er det så også netop det, der gør, at det her er et meget bredt forlig, en meget bred aftale, altså at tingene går i lidt forskellige retninger.
Vi synes, det er et fornuftigt kompromis – med et enkelt lille gram af malurt i bægeret.
Nu er det jo ikke nogen hemmelighed, at undertegnede har prøvet den tvivlsomme oplevelse at blive dømt af en inhabil dommer, og at det alene var på grund af, at den fjerde statsmagt, pressen, fandt ud af, hvordan den pågældende dommer havde begået sig på de sociale medier, at sagen kom frem, og at dommeren blev dømt både i klageretten og selvfølgelig fik underkendt sin forkerte dom i landsretten.
For mig er det krænkende for retsbevidstheden, at en dommer, som på den måde – jo ikke bare i min sag, for jeg skal nok klare det, men i hele vores alle sammens retssamfunds navn – har forvoldt sig mod de mest grundlæggende principper, stadig væk kan fungere som dommer.
Så ved næste forhandling vil jeg glæde mig til også at tage fat på dommernes habilitet og inhabilitet.
Tak, formand.