Aleqa Hammond (NQ), 2019-04-26:
Det beslutningsforslag, vi behandler her i dag, handler om en undskyldning til de 22 grønlandske børn, der blev fjernet fra deres familier og sendt til opdragelse i Danmark i begyndelsen af 1950'erne.
Det er børn, der siden blev voksne med ar på sjælen, flere mistede deres sprog, deres hjemland og deres familier.
Historien er beskrevet i bøger og film.
Det er et af rigsfællesskabets sorte kapitler, hvor danske myndigheder har forbrudt sig mod nogle børn.
Det er på rette tid, at vi får denne debat.
Det var en beslutning truffet i det danske Folketing med tilslutning fra det grønlandske landsråd, og eksperimentet blev bistået af Red Barnet og Røde Kors.
Formålet var at omdanne de pågældende børn til rollemodeller i det grønlandske samfund som led i en modernisering af Grønland.
Canadas premierminister, Justin Trudeau, var sidste måned i Nunavut for på den canadiske regerings vegne at undskylde, at Canada for årtiers tid siden havde fjernet børn fra inuitfamilier og sendt dem på kostskoler.
England undskyldte allerede i 2010 over for de børn, der blev flyttet fra de britiske besiddelser mellem 1950'erne og 1960'erne.
Australien undskyldte i 2008 over for de oprindelige folks børn, som i 1960'erne blev tvunget ind i institutioner og hvide familier.
Canada undskyldte også i 2008 over for de 150.000 børn fra oprindelige folks familier, der blev sendt på opdragelse i hvide skoler sydpå – og altså igen specifikt til inuitbefolkningen i år.
Senest har den belgiske regeringsleder, Charles Michel, nemlig i starten af denne måned, formelt undskyldt for den belgiske stats kidnapning af børn under kolonitiden.
Men hvad er det, der gør, at en lang række gamle kolonimagter sagtens kan sige undskyld for deres tidligere ugerninger i kolonierne, mens den erkendelse ikke er nået til Danmark?
Hvad er det, der får Danmark til principielt – som det bliver sagt – at nægte at give den undskyldning, som ellers ville hjælpe til at forsone begge sider med deres fortid?
I 2019 gav Red Barnet en officiel undskyldning til de 22 børn, der var en del af eksperimentet.
Organisationen meddelte, at tvangsflytning af de grønlandske børn var en krænkelse og i strid med børnenes grundlæggende rettigheder.
Før Socialdemokratiet sidst kom i regering, lovede de faktisk at komme med en undskyldning, når de fik magten, men den udeblev.
Den principielle undskyldning fra regeringens side udeblev.
Ifølge rygter har vi hørt, at det var Kammeradvokaten, der havde sagt, at det måtte de ikke sige, for man frygtede erstatningssager, og man frygtede, at der ville komme større sager ud af det.
Så bøjede man sig og svigtede også dette løfte.
Man fristes til at spørge Danmark: Hvor småt kan det blive?
Der er ingen, der har luftet erstatningskrav blandt de få, der endnu lever, fra de danske tvangsflytninger af børnene fra Grønland.
Og selv hvis de havde, ville det aldrig have kostet meget mere end måske en halv omfartsvej i Mariager.
Naalakkersuisuts formand, Kim Kielsens, og statsminister Lars Løkke Rasmussens aftale om en historisk udredning tidligere på året er et kompromis, som har sikret en fælles platform mellem regeringerne i Grønland og Danmark.
Det er et skridt i den rigtige retning, for det er rigtigt, at vi begge har et medansvar, ligesom debatten om dette beslutningsforslag er et skridt i den rigtige retning.
Selv om resultatet af beslutningsforslaget er forudsigeligt, stemmer vi for beslutningsforslaget.
Jeg håber, at den historiske udredning bliver færdiggjort snarest og som planlagt og inden for en overskuelig tidshorisont.
Grønland og Danmark skal videre, Grønland og Danmark skal tage medansvar og komme med en officiel undskyldning.
Jeg håber, at det er blandt de sidste skridt i erkendelsen af, at en officiel dansk undskyldning er på sin plads.