Nick Hækkerup (S), 2020-06-18:
Tak for debatten, som, hvis jeg skal være helt ærlig – givet alvoren af den – har været lidt blodfattig.
Man kan godt mærke, at der er nogle folketingsmedlemmer, som efterhånden begynder at trænge til ferie.
Der tror jeg altså, vi må længere frem i den åbentstående sandal, næste gang vi har den her type debatter.
Jeg sad og tænke på – og nu kan man jo gøre sig alle mulige overvejelser – om man sådan kunne grave tilbage og finde sådan nogle eksempler på deep fake fra tidligere, hvor man ville sige, at det var der også, før vi havde de sociale medier, og jeg kunne ikke komme i tanke om det.
Historien er som følger: Ole Espersen har mulighed for at blive optaget i Kraks Blå Bog, hvilket alle, der bare er en anelse selvhøjtidelige, jo gerne vil, og har sine papirer, hvor han har skrevet sine meritter, liggende på sit skrivebord.
Ole Krarup, en anden dygtig jurist, nu afdød, går forbi og går ind og tilføjer sådan en stjerne i Ole Espersens beskrivelse af sig selv og skriver så nedenunder, at han i øvrigt er æresmedlem af nulevende danske helte.
Og det her bliver sendt afsted til Kraks Blå Bog, og jeg kan ikke huske, om det er i 1977-udgaven eller 1979-udgaven, hvor man, hvis man slår op under Ole Espersen, simpelt hen kan se, at der står, at Ole Espersen så også er æresmedlem af foreningen nulevende danske helte.
Det er jo meget uskyldigt og helt tilbage fra en tid, hvor præmisserne var anderledes, og i virkeligheden var det jo meget sjovt.
Det skal sikkert nok blive tjekket efter, om jeg har ret, men jeg ved det, for jeg har selv tjekket det, og jeg kan så ikke huske om det er 77- eller 79-udgaven.
Men der kan man simpelt hen se det her, og det er jo i al sin uskyldighed fint nok og førte heller ikke til noget retsligt efterspil overhovedet.
Men det, som vi står med nu, er jo helt anderledes alvorligt i karakteren, og jeg skal lade være med at trække jer igennem alle de elementer, hvor jeg synes der er behov for at gøre noget.
Altså, man kan sige, hvis vi nu tager og siger, at de her sociale medier kan underkastes offentlig regulering eller kan underkastes privat regulering, så er der nogle forskellige grupper, man sådan kan se på.
Hvis man tager brugerne af de sociale medier, ja, så er det sådan, at hvis man ytrer sig på de sociale medier, er man ansvarlig for eventuelle ulovlige ytringer.
Det kan f.eks., som det også er blevet nævnt, være § 266 B i straffeloven, altså racismeparagraffen.
Racistiske udtalelser på de sociale medier er strafbare.
Den private regulering her for brugerne er jo en meget, meget svag position, fordi det jo helt typisk afhænger af et privatretligt forhold, hvor den enkelte bruger af Facebook jo ikke kan sige til Facebook: Jeg vil ikke acceptere jeres præmisser for, hvad jeg må sige på de sociale medier, eller hvad I vil fjerne osv.
I forhold til de traditionelle medier og den offentlige regulering er der jo et redaktøransvar via den medieretlige regulering, men den privatretlige relation her afhænger jo igen af det aftalte.
Og der er jo af gode grunde, og det accepterer vi jo alle sammen, en meget, meget vidtgående adgang til at regulere og udelukke.
Det er jo ikke sådan, at fordi man skriver et læserbrev – andre har også været inde på det – så har man krav på, at Berlingske Tidende trykker det – nok godt det samme i mange sammenhænge.
Og så er der det, som vi på en eller anden måde har kredset lidt om, nemlig de sociale medier og den offentlig regulering.
Altså, det er jo her, hvor vi står en situation, hvor de sociale medier har udviklet sig, og hvor der ikke er regulering.
Det kan efter omstændighederne være omfattet af noget strafferetligt, medvirkensansvar for de sociale medier, men det er en anelse tænkt.
Og det er et af de områder, som jeg tror vi kommer til at kigge ned i.