Stinus Lindgreen (RV), 2024-11-12:
Tak for det.
Og tak til forslagsstillerne for endnu en gang at tage det her vigtige emne op i Folketingssalen.
Jeg kan høre på flere af mine ordførerkolleger, at vi alle sammen deler bekymringen, som ordføreren lægger for dagen i forslaget her.
For der er ikke nogen tvivl om, at vi i Danmark som i mange andre lande har en mistrivselskrise blandt børn og unge.
Vi kan se det i tallene.
Vi kan se det, hvis det bliver rigtig slemt, i børn- og ungepsykiatrien, der er hårdt presset, vi kan se det i folkeskolen, vi kan se det i daginstitutioner.
Så noget er der jo på færde, og vores børn og unge har det dårligt.
Det er heller ikke første gang, vi diskuterer techgiganternes rolle her i salen.
Der er jo ikke nogen tvivl om, at en ny teknologi og en ny social platform, der fylder rigtig, rigtig meget, på godt og ondt påvirker vores børn og unge og vores samfund og den måde, vi taler til hinanden på, og vi skal selvfølgelig være opmærksomme på, hvad det egentlig betyder.
Jeg synes nogle gange, at debatten kan blive en lille smule sort-hvid, hvor nogle siger, at det er årsagen til alt ondt, og nogle siger, at der slet ikke er nogen problemer.
Vi kan i Radikale Venstre ikke støtte forslaget, som det ligger her.
Flere af grundene er allerede ridset op.
Vi mener, at når vi snakker om de store techgiganter, er det af helt åbenlyse grunde noget, der skal tages på EU-niveau.
Hvis vi skal tage kampen, kræver det, at vi har musklerne til at tage den kamp, og den skal vi tage, og vi er godt på vej.
DSA'en har jo ikke været aktiv i så lang tid endnu, så det ville måske også være meget at forvente, at vi havde løst alle problemer på det her tidspunkt.
Men i DSA'en er der en række gode initiativer, en række gode værktøjer, som vi skal være opmærksomme på at vi skal bruge, og som vi er nødt til at bruge, fordi de sociale medieplatforme i sig selv ikke har løftet det ansvar, som de jo har.
Jeg er også enig med de ordførere, der har nævnt, at der selvfølgelig også er et forældreansvar i det her.
Jeg har selv to børn i skolealderen og to, der stadig er for små til at bruge mobiltelefoner.
Vi har selvfølgelig et ansvar for, hvor meget de bruger dem, hvad de bruger dem på, hvornår de kommer i seng, hvad de får at spise og alle mulige andre ting.
Men det er også for nemt at sige, at det alene er forældrenes ansvar, for som med så meget andet her i samfundet er der nogle forældre, der har overskud og ressourcer til at løfte den opgave, og andre, der har brug for hjælp.
Det kan vi jo se, når det gælder det her, og når det gælder rigtig mange andre ting ude i samfundet.
Derfor er det også vigtigt, at vi nu har teknologiforståelse, desværre kun som valgfag, men i det mindste har løftet det ind i folkeskolen, så vi kan gøre kommende generationer bedre styrket og mere robuste til at modstå de ting, de kommer til at møde, og også ruste forældrene bedre til at hjælpe børnene.
Det kan være alkohol, når børnene kommer op i de højere klasser.
Jeg har diskuteret brug af mobiltelefoner talrige gange på forældremøder og med mine børns venners forældre.
Så det er jo en opgave, vi som forældre må tage på os Jeg synes, der i forslaget her er nogle gode toner og nogle gode intentioner, men jeg synes, der er noget i det, der er blevet peget på, som folk har kaldt omvendt bevisbyrde, noget i formuleringen, som også får det til at stritte lidt på mig.
Vi vil jo normalt ikke påstå, at nogen skal vise, at de ikke er til skade.
Jeg er enig i problemstillingen, enig i, at vi har noget, vi skal tage hånd om her, men jeg er ikke enig i forslaget, som det ligger.
Så vi kan ikke støtte, selv om jeg meget gerne vil drøfte det videre i udvalget.
Tak for ordet.