Ellen Trane Nørby (V), 2017-02-03:
Tak til Dansk Folkepartis ordfører for begrundelsen og for at stille forespørgslen, som jo overordnet set handler om, hvordan vi sikrer, at psykisk syge får den nødvendige indlæggelse og behandling, og hvordan vi politisk sikrer, at der er nok fokus på det.
Dansk Folkepartis ordfører bringer selv børnepsykiatrien op.
Der er ingen tvivl om, at det er et område, som jeg tror optager os alle sammen, og som der er behov for, at vi har fokus på ikke bare her i debatten i dag, men også videre frem.
Det afspejler den fælles satspuljeaftale, som vi lavede sidste år, i høj grad.
Det vil jeg også vende lidt tilbage til.
Det er et yderst vigtigt og aktuelt emne, som vi skal diskutere.
Det handler om de tvangsindlæggelser, som vi desværre ser der bliver flere af, det handler om, at der sker for mange genindlæggelser, det handler om, at vi hører om, at patienter udskrives, før de oplever, at behandlingen er afsluttet, og det handler om den situation, som vi desværre har fået beskrevet af nogle faglige miljøer, med, at man oplever, at det er kapaciteten og ikke en konkret lægefaglig vurdering, der afgør, om en patient bliver indlagt eller udskrevet.
Det er klart, at det ikke er acceptabelt, for det skal være en lægefaglig vurdering, om en patient har behov for indlæggelse eller har behov for udskrivning.
Vi har som landspolitikere også et ansvar for det her område, selv om det er regionerne, der har det driftsmæssige ansvar, og regionerne, der driver sundhedsvæsenet i det daglige.
Vi skal også sikre, at regionerne kan løfte de opgaver, træffe de forsvarlige beslutninger på psykiatriområdet, så lægerne og andet sundhedsfagligt personale dermed kan træffe deres faglige beslutninger netop ud fra deres faglighed og ikke ud fra andre hensyn.
Det er et ansvar, vi har her i Folketinget i fællesskab.
Det er faktisk også et ansvar, som jeg oplever vi har taget på os.
Selv om der kan være adskillige ting, som vi er uenige om, oplever jeg, at vi ret hurtigt også over de senere år har kunnet blive enige om, at i alt for mange år har psykiatrien ikke fået den opmærksomhed og prioritering, som var nødvendig.
Den har heller ikke fået den samme opmærksomhed som f.eks. somatikken.
Jeg oplever, at det heldigvis har ændret sig.
Det var også nødvendigt.
Jeg oplever i høj grad, at der i dag er politisk vilje til at ændre forholdene i psykiatrien.
Det betyder også, at vi i satspuljekredsen bevilgede 2,2 mia. kr. til regionerne direkte til psykiatrien med satspuljeaftalen for 2015-2018.
I har også haft en diskussion med den tidligere minister om en opfølgning på, om pengene er gået til det, der var aftalt, ligesom særskilte midler, 40 mio. kr. årligt, til flere senge er øremærket med satspuljen 2012-2015.
Og med den seneste aftale er de her midler blevet gjort permanente.
Der er også blevet lavet forsøg med brugerstyrede senge, og der er blevet taget en række andre initiativer.
Det er også blevet besluttet i satspuljekredsen, at der skal udarbejdes en ny opfølgningsmodel for regionernes brug af midlerne.
Vi skal have kigget på, hvorfor der ikke er blevet etableret det antal, som i hvert fald var forventningen ved afsættelsen af de 40 mio. kr. årligt.
Antallet af sengepladser i psykiatrien er ifølge Danske Regioners tal for perioden 2007-2016 faldet med 11,6 pct. fra 3.287 i 2007 til 2.905 sengepladser i 2016.
Jeg synes også, det er vigtigt at fremhæve de ensartede udrednings- og behandlingsrettigheder på tværs af sundhedsområdet, som blev indført i 2014, og som også betyder, at de psykiatriske patienter har samme rettigheder som de somatiske patienter.
Det handler om ligestilling, når vi taler om patientrettigheder, på tværs af hele vores sundhedsvæsen.
Men der er også stadig væk steder, hvor vi skal i arbejdstøjet, og som repræsentant for regeringen kan jeg sige, at vi ikke ønsker at stoppe her.
Vi har også derfor netop besluttet at lave et styringseftersyn af psykiatrien.
Der er nedsat en arbejdsgruppe, som forventer at afslutte sit arbejde her i efteråret 2017, med bl.a. Danske Regioner, og arbejdsgruppen skal komme med konkrete anbefalinger til, hvordan den overordnede styring af psykiatrien kan forbedres med afsæt i gennemsigtighed og styring af aktivitet, kvalitet og ressourceanvendelse i psykiatrien.
Det vil jeg vende tilbage til.
Så har satspuljepartierne og den tidligere regering, Venstreregeringen, desuden i fællesskab besluttet at etablere helt nye specialiserede socialpsykiatriske afdelinger, som skal stå klar i 2018.
Det er klart, at det er en diskussion, vi kommer til at få i detaljer sammen med socialordførerne.
Jeg synes, det er vigtigt at holde sig for øje, at formålet med de nye afdelinger er at give den gruppe af borgere, der i dag ofte har alt, alt for mange indlæggelser og også nogle gange oplever næsten at blive svingdørspatienter med afbrudte behandlingsforløb, langt bedre og mere sammenhængende behandlingsforløb end det, der er tilfældet i dag.
Efterårets forhandlinger i satspuljekredsen affødte nye forløbsprogrammer på børne- og ungeområdet og fokus på den tidlige indsats over for særligt sårbare familier.
Forløbsprogrammerne skal jo bl.a. understøtte sammenhængende forløb på tværs af sektorerne og forvaltningsområderne, når vi taler børn og unge med psykiske udfordringer.
Det er vigtigt, at vi begynder at få det her helhedsfokus, for der er rigtig mange, ikke mindst når vi taler om børn og unge, som har oplevet, at de egentlig har skullet navigere mellem forvaltninger, mellem aktører, i stedet for, at det er dem, der er i centrum.
Jeg har store forventninger til de forløbsprogrammer og det arbejde, vi nu skal lave i fællesskab, for at skabe bedre forhandlingsforløb og sikre mere målrettede indlæggelser der, hvor der er behov for det for den her målgruppe, men mest af alt sikre, at vi får så tidlig en indsats, at vi forhåbentlig kan undgå, at nogle af de her børn og unge når dertil, at deres psykiske problemer udvikler sig så meget, som de desværre får lov til at gøre i dag.
Desuden skal projektet om tidlig indsats styrke sundhedsplejeindsatsen over for udsatte og sårbare børn og familier og være med til at sikre en bedre overgang mellem behandlingspsykiatrien og den kommunale indsats.
Også her skal vi sørge for at følge op på deres anbefalinger, for desværre hører vi, at det er en udfordring.
Vi ikke bare hører det, vi ved også fra aktørerne på området, at det nogle steder er en udfordring, at der ikke er en præcis sammenhæng mellem den kommunale indsats og den regionale indsats.
Vi ved også, at der i nogle regioner for ikke at sige rigtig mange steder er store udfordringer med at rekruttere psykiatere, hvilket kan gøre det sværere at tilbyde den tilstrækkelige indsats til målgruppen.
En styrket sammenhæng på tværs af sektorer, bedre udnyttelse af det sundhedsfaglige personale – det gælder både psykologers kompetencer, men også sygeplejerskers de steder, hvor man ikke kan rekruttere psykiatere og læger med speciale inden for området – er noget af det, vi skal arbejde med for at håndtere nogle af de konkrete rekrutteringsproblemer, der er.
Regeringen har i samarbejde med regionerne nedsat en arbejdsgruppe, der skal kigge på, hvordan vi sikrer en bedre styring af hele psykiatriområdet.
Det er nødvendigt.
Det handler ikke kun om de enkelte steder, hvor vi oplever problemer.
Det handler også om at sætte rammerne for den fremtidige udvikling af psykiatrien over de kommende år, så vi ikke kommer dertil, at vi ikke har fokus på, hvor det går godt, og hvor det går mindre godt, så man på den måde lærer af hinanden.
Hvis vi kigger på psykiatrien i dag, ser vi, at der fra statslig side ikke er fastlagt den samme form for styring som med somatikken.
Det kan der både være fordele og ulemper ved.
Vi skal jo ikke overføre nogle af de børnesygdomme, vi har talt om tidligere, men vi er også nødt til samlet set at kigge på, hvordan man får en større ensartethed og kvalitetsudvikling i psykiatrien, og vi er nødt til at fokusere bedre på, hvad der giver værdi for den enkelte patient.
Det giver også god mening at få arbejdsgruppen til at undersøge nærmere, hvordan indsatsen på området kan blive bedre understøttet af strukturen og incitamenterne i psykiatrien.
Hvis der er noget, vi kan gøre fra centralt hold, skal man selvfølgelig kigge på det.
Det er ikke kun en opgave, der ligger ude hos regionerne.
Det er også en opgave, som vi som regering ønsker at have stærkt fokus på, og som jeg også håber på at vi bredt i Folketinget kan få et stærkere fokus på.
Det synes jeg også dagens forslag til vedtagelse i høj grad afspejler.
Jeg forventer mig meget af de initiativer, vi har iværksat på området i fællesskab, og de initiativer, vi kommer til at tage.
Det er vigtigt, at vi kommer til at samle op på de erfaringer, vi har fra forsøg og nogle af de initiativer, vi har taget.
Der er også behov for at samle op, når vi taler udvikling i psykiatrien.
Jeg synes, det er væsentligt at prøve at samle op på nogle af ting, vi allerede kender.
F.eks. har Statens Institut for Folkesundhed udarbejdet en rapport som en del af analysegrundlaget for udvalget for det nære og sammenhængende sundhedsvæsen, hvor de peger på erfaringerne med en række tværgående projekter, der har haft til formål at skabe bedre sammenhæng i forløbene for borgere med psykiske lidelser.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi bliver bedre til, når vi taler om psykiatri, at få samlet op på de ting, vi ved virker.
Som jeg har nævnt tidligere, skal vi også have samlet op på brugen af de penge, vi har afsat i fællesskab, så ved vi, de går til det, der er aftalt.
Det er i høj grad en vigtig del af gennemsigtigheden på psykiatriområdet, så vi kan følge de midler, vi afsætter, så vi ved, de reelt kommer ud og kommer patienterne og medarbejderne til gode.
Vi afsatte også fælles ressourcer til udbygning af kapaciteten i psykiatrien til flere varme hænder og flere sengepladser.
Når det handler om varme hænder, kan vi se, at vi har haft en ret stor vækst i antallet af medarbejdere.
Men hvis vi kigger på antallet af sengepladser, kan vi ikke se det samme.
Så er det ikke sådan, at sengepladser er alt, for vi har heldigvis også fået flere ambulante behandlinger i psykiatrien.
Men når vi samtidig kan se på de seneste tal, at vi har 23 pct. genindlæggelser, så er der noget, der bør få alarmklokkerne til at ringe, så vi tør diskutere kapacitet og sammenhæng i de behandlingsforløb, der er på psykiatriområdet i dag.
Jeg glæder mig meget til debatten i dag og det videre samarbejde om, hvordan vi fremadrettet skaber mere ensartethed i psykiatrien, og hvordan vi sikrer bedre forløb for patienterne.
Der er en politisk forpligtelse til at sikre, at psykiatriske patienter og mennesker med psykiske lidelser får behandling af høj kvalitet i form af, at vores sundhedsvæsen er der for dem, når der er behov for det.
Vi har taget små skridt allerede og skal tage flere skridt.
Vi kan ikke tage tigerspring, men vi skal hele tiden udvikle vores psykiatriområde, så vi får bedre kvalitet, så vi får bedre patientsikkerhed, så vi får et bedre patientomdrejningspunkt, så vi sikrer rekruttering af medarbejdere til psykiatrien, som sikrer en høj kvalitet for patienterne.
Ventelisterne er heldigvis for nedadgående.
Der behandles flere patienter, og personalet har fokus på, at behandlingen i mindre grad end tidligere skal foregå med tvang.
Så sent som i sidste uge kunne man i medierne læse, at Psykiatrisk Center Ballerup som det første sted i landet har undgået at bruge bæltefikseringer i 100 dage.
Det synes jeg er rigtig flot.
Vi skal også huske at anerkende de positive historier.
Det skal være en del af fortællingen om det stærke faglige fokus, der er hos vores medarbejdergrupper i psykiatrien.
Selv om jeg nu har sagt, at der skal ske mere udvikling, og at det desværre ikke på alle områder går så hurtigt, som man kunne ønske, skal vi huske at anerkende de steder, hvor det heldigvis går fremad, og hvor vi kan se, at patienterne og medarbejderne lykkes med hver dag at skabe gode forhold for patienterne i psykiatrien.
Jeg er også åben over for konkrete og gode forslag til, hvordan vi kan forbedre psykiatrien, og jeg håber sådan set, at det fælles forslag til vedtagelse, der ligger i dag, er udtryk for, at det her ikke er et område, hvor vi skal have polemiske diskussioner, men i høj grad er udtryk for, at vi kan fortsætte det arbejde, vi har haft de seneste år, hvor vi i fællesskab har løftet området.
Tak for ordet, og tak for forespørgslen.