Karsten Hønge (SF), 2021-12-10:
Sagen er, at det kommer faktisk fra lærerne.
Frygten kommer fra lærerne.
Det er jo det, man skal være lydhør over for her.
Vi hører massivt, at lærerne netop ikke har en naturlig vej til at kunne undervise i det.
Radikale Venstre vil overlade det til den enkelte lærer at tage de her beslutninger med den risiko, det indebærer for uenighed på lærerværelset, at man ikke sammen med ledelsen kan finde ud af, hvad der foregår.
Så det her er jo fra lærerne, vi hører det, og det er det, vi også ønsker at komme i møde.
Men det interessante er da, om man så skulle sidde tilbage og vente på, at lærerne kommer med det undervisningsmateriale?
Vi kan jo gøre det i Sammen om skolen.
Pointen er: Mener Radikale Venstre, at man skal undervise i det?
For godt et år siden blev den franske skolelærer Samuel Paty brutalt dræbt efter arbejde, fordi han havde undervist i Muhammedtegningerne på sin skole i Paris.
I Danmark har vi heldigvis ikke oplevet mord, men dog voldsomme trusler og udbredt frygt blandt lærerne.
Og vi har den her situation, fordi der er kræfter i både Danmark og andre steder, som er parate til at slå ihjel på grund af en tegning; fordi der er mennesker, for hvem deres religiøse følelser går forud for andres liv og vores fælles demokrati.
Det går ikke, selv om de her spørgsmål med garanti sætter stærke følelser i gang hos mange.
Men det er da helt utænkeligt, at Muhammedkrisen, dens baggrund, de voldsomme reaktioner og konsekvenserne ikke skulle indgå som et helt uomgængeligt element i f.eks. historieundervisningen eller samfundsfagsundervisningen.
SF har allerede anbefalet, at der undervises i et for dem, ja, for hele Vesten så vigtigt historisk begivenhedsforløb.
Problemet er jo, at lærerne i dag står med nogle udfordringer hver eneste dag, ikke bare i forhold til Muhammedkrisen, men i forhold til en række spørgsmål, når forskellige kulturer mødes.
Det kan være holocaust, det kan være kvindernes ligestilling, det kan være den seksuelle frigørelse, det kan være lgbt+-spørgsmål, det kan være folkedrabet i Armenien, det kan være Israel-Palæstina-konflikten, det kan være evolutionsbiologi og sikkert også en række andre sager.
Derfor har vores forslag været, at der fra centralt hold af professionelle fagfolk bliver udarbejdet et materiale, der indeholder bl.a. primærkilderne, dvs. Jyllands-Postens tegninger og ledsagende artikler, som så stilles til rådighed for vores skolelærere ude på skolerne.
Vi har også sagt, at vi ikke vil kræve, hverken af den enkelte lærer eller den enkelte skole, at det skal være et krav at bruge netop det materiale.
Men vi ønsker at sikre, at der findes et sted, hvor undervisere kan tilgå alt det relevante materiale uden selv at skulle være aktivt opsøgende og med den rygdækning, at selv om der måske er kolleger, der er uenige, er det både legitimt og relevant at undervise i, og at det er Folketingets holdning.
Det er også en måde at sikre undervisningsfriheden på.
Vi vil ikke diktere det konkrete materiale.
Der er stadig undervisnings- og metodefrihed, og det respekterer vi fuldt ud.
Men relevant materiale med primærkilderne skal være tilgængeligt.
Vi konstaterer jo også, at der i dag er lærere, der faktisk underviser i Muhammedkrisen, men at de kan støde på problemer med både kolleger og andre lærere.
Men vi skal bakke op om lærerne, også når de ønsker at benytte primærkilderne.
Vi må bare konstatere, at det her ikke går væk, hverken terroren eller truslerne om vold.
Så meget større er behovet for at få undervist alle børn i, hvilke søjler vores demokrati hviler på, og at vi bliver nødt til at være uenige på en skikkelig måde; at religionsfriheden er sikret i Danmark, men at man ikke er hævet over demokratiet, pressefriheden eller ytringsfriheden eller er fritaget for noget, bare fordi man er uenig eller ikke bryder sig om det på grund af sin tro.
I virkeligheden går problemet jo mindst tilbage til Rushdieaffæren, over Muhammedkrisen, over terrorangrebet ved Krudttønden og videre til angrebet på Charlie Hebdo i Paris.
Undervisningen skal foregå på en måde, der gør vores elever klogere, og ikke for at skabe splittelse.
Det er således naturligvis hverken et mål at chikanere eller træde på religiøse følelser eller at krænke nogen – det er jo ikke det, der er formålet.
Men det skal være et nuanceret og uomgængeligt indslag i den almene dannelse, at det er okay at være uenig på en civiliseret måde.
Men frygten har jo taget bolig i vores samfund, og vi kan hverken trylle den væk eller slække på principperne for de søjler, som er bærende for vores demokrati, herunder pressefriheden og ytringsfriheden.
Helt konkret vil vi fra SF's side anbefale, at vi i praksis lægger selve vurderingen af det relevante materiale i hænderne på Sammen om skolen og opfordrer dem til at komme med et udspil til, hvordan materialet med de vigtigste kilder og begivenheder kan indeholdes i det.
Dermed giver vi fra politisk hold en klar bestilling og en retning, men overlader til de faglige aktører, der skal stå med det i praksis, at fremlægge et bud på det endelige snit i forhold til de mange enkeltstående kilders relevans.
Og så må vi tage diskussionen derfra.
For os er det med de her ord vigtigt, at Sammen om skolen bliver inddraget i det konkrete arbejde, og at det fortsat er frivilligt for den enkelte lærer og enkelte skole, om og i hvilket omfang man vil benytte materialet.