Christina Egelund (LA), 2017-05-05:
Tak, formand.
Da det her spørgsmål sidst blev rejst her i salen, affødte det en temmelig uskøn debat i den ellers rolige vinterferie.
På baggrund af vedtagelsesteksten kunne man høre politikere og journalister udøve en disciplin i noget, der minder om en absurd quizleg om, hvad der kvalificerer danskhed.
Men spørgsmålet giver ikke svar på det problem, man ellers gerne vil kaste lys på, nemlig at finde ud af, hvad man stiller op med de boligområder, hvor integrationen har fejlet, og hvor en antidemokratisk og totalitær ideologi hersker blandt nogle af borgerne.
Når vi i februar endte med at tage en længere debat om danskhed, skyldes det dels en klodset formulering i vedtagelsesteksten, dels at dele af venstrefløjen ønskede at læse den vedtagelsestekst, som en vis person læser Bibelen.
Debatten skred fuldstændig af sporet, når adoptivbørn fra Korea kunne se sig selv involveret i spørgsmålet om danskhed, der var rejst her i salen.
Jeg synes, det var uklædeligt, at man endte med at såre nogle mennesker ved at tage deres identitet som gidsel i debatten.
Om man fungerer som aktivt bidragende borger i det her land, har aldrig været et spørgsmål om det etniske ophav, som vi hver især har.
Kun en af mine forældre er f.eks. født dansk, men ingen har nogen sinde været interesseret i at afdække, om jeg er en borger, man skal holde særlig øje med, hvad mine værdier er, eller om jeg må bo tæt på andre med blandet etnisk herkomst, selvfølgelig ikke.
Alligevel var det den drejning, debatten tog i februar.
Det var dengang.
Nu står vi her så igen.
Det er da også en vigtig problemstilling at rejse, en vigtig debat, forudsat den bliver indgået på de rette præmisser.
Selvfølgelig er det dybt problematisk, at der findes boligområder, små enklaver, hvor demokratiske og frihedsmæssige værdier er under pres, hvor social kontrol og tvang er hverdagskost, og hvor man ikke lever i trit med det samfund, vi kalder det danske.
Det kan der ikke være to meninger om, ligesom der ikke kan herske tvivl om de skadevirkninger, sådan et parallelsamfund kan have.
Men problemerne i de her områder handler om alt andet end etnicitet.
Når man kun ser på etnicitet, sætter man et kunstigt skel mellem det at være dansk og danske forældre og bedsteforældre og det at være noget andet, noget fremmed.
For hvad er det væsentlige?
Hvad skal vi bekæmpe, hvis vi skal udrydde de udemokratiske og skadelige kræfter i samfundet?
Når vi støder på radikaliserede kræfter, og når sære og antidemokratiske holdninger bliver flashet i offentligheden, skal vi tale højt og tydeligt og øjeblikkeligt tage afstand.
Derfor er ytringsfrihedens absolutte ukrænkelighed helt nødvendig.
Det væsentlige for Danmark er jo ikke, om en given borger har nogle forældre, der er brune eller lys-beige-blege som jeg.
Det væsentlige er jo ikke, om man spiser vegansk eller halal, frikadeller eller frølår.
Det væsentlige er ikke, om man tror på Gud eller Allah.
Det vigtige er, om man er en deltagende demokratisk borger, om man forstår og respekterer demokratiet, friheden, samfundspligten.
Det vigtige mål er, at vi får borgere, danskere, mænd og kvinder, der bidrager til vores samfund, og hvis børn bliver opdraget til at gøre det samme.
Det er vigtigt, at man i frie og frivillige fællesskaber værner om de rettigheder og friheder, vi skatter så højt, og hvor man bekæmper de kræfter, der har til formål at skade det omkringliggende samfund.
I et frit samfund har vi mange privilegier: friheden til at leve, som man vil, og retten til at tro på det, man vil, bl.a. Men privilegierne er forbundet uløseligt med pligter.
Det er pligter, der gælder alle borgere: pligten til at tage ansvar for sit eget liv og for sin familie, pligten til at yde sit til fællesskabet, pligten til at beskytte sine egen og andres frihed.
Vi har alt for længe været for dårlige til at stille krav om selvforsørgelse, f.eks. Alt for mange står uden for arbejdsmarkedet.
En at de sikreste nøgler til i første omgang at afkode et samfund og til at føle sig som en del af fællesskabet er at have et arbejde.
Stiller man krav til, at folk skal arbejde og forsørge sig selv, så vil de selv og deres børn i langt højere grad bliver en del af det fællesskab, vi andre har.
Det er det fællesskab, der er det danske.
Så i stedet for, at vi endnu en gang holder det her lands medier og borgere som gidsler i en falsk debat om madvaner og kræver dna-kortlæggelse af folks etniske ophav, før man lader dem leje sig ind i boliger i bestemte postnumre, så lad os minde hinanden om, hvad det egentlige problem er, og dermed arbejde på at finde en løsning.
Liberal Alliance støtter den af hr. Jakob Ellemann-Jensen oplæste tekst til vedtagelse.