Liselott Blixt (DF), 2018-05-23:
Jeg vil gerne starte med at rose Enhedslisten for at fremsætte forslaget, sådan at vi får mulighed for at debattere psykiatri.
Det er en vigtig debat, altså at sætte fokus på områder, som ikke fungerer optimalt.
Men derefter vil jeg også gerne sige, at vi ikke støtter forslaget.
Vi støtter ikke finansieringen.
Nu skal jeg lige se, hvad der står: Udgifterne første år regner man med vil være 230 mio. kr.
Derefter 205 mio. kr. årligt.
Det skal finansieres ved at genindføre en udligningsskat på 3 pct. af pensionsudbetalinger over 300.000 kr. osv. osv.
Den kan vi ikke gå ind i.
En anden ting, som nok er en af de vigtigste, er, at vi ikke tror, at modellen passer alle steder i Danmark, hvilket også ministeren var inde på.
Beslutningsforslaget tager jo netop udgangspunkt i det satspuljeprojekt, som involverede 14 kommuner i Danmark.
Den ene kommune har jeg faktisk fulgt på meget tæt hold, for det var Greve Kommune, hvor jeg sidder som byrådsmedlem, og hvor jeg sidder som formand for det udvalg, som faktisk har fulgt vores akuttilbud i hele perioden.
Jeg har besøgt det flere gange.
Jeg har talt med brugere.
Jeg har talt med personalet.
Og da vi var færdige med projektet, evaluerede vi det, og vi fandt ud af, at vi faktisk havde ret god succes med det.
Vi var en af de kommuner, hvor det blev brugt mest.
Vi havde 117 henvendelser om måneden.
Ikke i den grad, vi havde regnet med.
Bagefter, når man taler med brugerne, kunne man måske godt forstå hvorfor.
Jamen når man ringer og har brug for akut hjælp, er det, fordi man er angst, man er i panik, man har det dårligt, man er selvmordstruet.
Så går man ikke ind og lægger sig i en seng og tænker, at det var egentlig dejligt, for så har jeg en seng her.
Nej, man kommer og sætter sig i en stol, og så taler man. Så taler man med en af de to, som virkelig ved noget om det at være psykisk syg, en af dem, som kan vejlede en i, om man skal videre til psykiatrisk skadestue, eller om man måske skal tage lidt mere medicin.
Eller de tager hjem og besøger den syge i eget hjem.
Det var de ting, som gjorde en forskel.
Så vi har fortsat med vores akuttelefon med udgående besøg med personale, der sidder der, men vi har nedlagt de to sengepladser, fordi det ikke fungerede.
Det tog plads fra nogle andre psykisk syge, der kunne bruge dem på andre tidspunkter.
Derfor tror jeg ikke på det, når vi ser på beslutningsforslaget, der siger, at man som minimum skal have en åben telefonlinje – det siger vi yes til – men om sengepladserne siger jeg så, at det ikke er alle kommunerne, de passer til.
Når jeg ser på tallene fra Københavns Kommune, tror jeg da godt, at det måske der ville være lidt anderledes end i en lille kommune som Greve.
Jeg tror også, at tog vi til Lolland, ville de have en anden måde at etablere det på.
Jeg tror faktisk, det er vigtigt, at vi bliver nødt til at sige, at kommunerne skal sikre noget til de psykisk syge, når de får brug for det, specielt telefonen ved jeg i hvert fald er guld værd.
Jeg har også hørt fra brugere, der siger, at hvis ikke den havde været der, var de blevet kørt på psykiatrisk skadestue og var blevet indlagt.
Derfor synes jeg, at det er et vigtigt tiltag, og jeg håber selvfølgelig, at kommunerne selv går ind og kigger på, hvordan vi er med til at forebygge det her.
Det er kommunens ansvar at forebygge, uanset om det drejer sig om somatisk eller psykisk sygdom.
De bliver nødt til at tage et ansvar, men hvis vi skal bestemme alt herfra, har vi ikke det kommunale selvstyre.
Men det er jo noget, vi må tage op, når vi taler om det nære og sammenhængende sundhedsvæsen; når vi ser på, hvordan vi får region og kommune til at samarbejde.
Vi må se på det, når sundhedsministeren kommer med en psykiatrihandlingsplan, der virkelig skulle gøre en forskel for dem, der har en psykisk sygdom.
Jeg håber i hvert fald, at det er noget, vi tager med, for det her hænger sammen, alt lige fra forebyggelse til den spæde start, hvor man har en let psykiatrisk diagnose, eller, som man også kan have ved de her akutsteder, sociale udfordringer.
Vi skal passe på ikke at generalisere og kun gøre det til en slags.
Jeg ved i hvert fald, at de kommuner, der har haft det, er åbne for de mennesker, der har haft de her problemer eller udfordringer, uanset om det har været socialt, eller om det har været i en krisesituation.
Jeg er kigget hele evalueringen igennem og kan også se, at dem, der er sværest stramt, jo ikke er dem, der er flest af.
Så det er måske ikke der, vi kan spare mest ved indlæggelserne.
Men vi kan i hvert fald hjælpe dem, der står med problemet og har brug for den vejledning.
Så det er rigtig godt, at vi kan diskutere det, men vi kan ikke støtte forslaget.