Ole Birk Olesen (LA), 2021-04-07:
Tak for det, og tak til hr. Søren Søndergaard fra Enhedslisten, som tog initiativ til at samle nogle partier om dette beslutningsforslag, som vil sikre, at EU rejser en traktatkrænkelsessag mod Polen på grund af behandlingen af seksuelle minoriteter, eller rettere at Danmark indleder en traktatkrænkelsessag mod Polen via EU-systemet på grund af det.
EU er et værdifællesskab, og EU er et økonomisk fællesskab.
Det er begge dele.
Hvis man melder sig ind i EU, skriver man under på, at man ikke alene ønsker at have del i det fælles marked og den fælles koordinering af en række politikområder, men også at man i sit land forpligter sig til at beskytte de værdier, som for manges vedkommende er opstået på det europæiske kontinent for mange århundreder siden, og som EU-landene fortsat holder fast i i en verden, hvor mange andre lande går i en anden retning.
Det er f.eks. værdier om, at mennesker skal behandles ens, uanset hvilken tro de har, uanset hvilken politisk overbevisning de har, og uanset hvilken seksuel orientering de har.
Og det er her, at Polens lgbtq-fri zoner i en tredjedel af landets kommuner overskrider det, er i strid med de værdier, som Polen har skrevet under på at Polen vil overholde.
Man kan sige, at der er lidt forskellige meldinger om, hvad det er, der sker i disse kommuner, hvor man ikke må have lov til at være f.eks. homoseksuel.
Nogle beretninger går på, at homoseksuelle ikke kan gå på gaden hånd i hånd uden at blive antastet, ligesom heteroseksuelle kan.
Men vi ved, at i Polen er homoseksuelle udsat for talrige voldelige overgreb – og i højere grad end i andre lande.
Og det er helt umuligt at forestille sig, at den ideologi, som også disse lokale kommuner har, hvor de erklærer sig selv lgbtq-fri zoner, ikke spiller ind på borgernes opførsel over for homoseksuelle, der viser deres homoseksualitet i offentligheden.
Så selve erklæringen er altså med til at føre til den vold, som også civile udsætter homoseksuelle for, og det er også meget svært at forestille sig, at politiet i de kommuner, som har erklæret sig for lgbtq-fri, tager det alvorligt, når homoseksuelle bliver udsat for overgreb og angreb og vold i byerne.
Så uanset hvor uforpligtende nogle kommuner måtte hævde det er, og at det blot er en erklæring om, at man ikke ønsker den slags livsstil, og at det ikke har nogen juridiske konsekvenser, så har det jo disse konsekvenser, altså at myndighederne i Polen – for kommuner er myndigheder – spreder anti-lgbtq-holdninger til civilbefolkningen og efter alt at dømme også til politiet, der skal håndtere disse udfordringer, når lgbtq-personer udsættes for overgreb.
Så jeg kan simpelt hen ikke følge udenrigsministeren i det med at sætte spørgsmålstegn ved, om en traktatkrænkelsessag ville kunne vindes.
På mig virker det, som om man prøver at finde på en undskyldning, fordi man fra regeringens side tror på en anden strategi, hvor man, muligvis Kommissionen, ligesom tror på, at en anden strategi er bedre til at forhindre, at Polen går i den her retning.
Det tror jeg ikke på.
Jeg tror ikke, at der er nogen anden strategi, der er bedre end at sætte foden ned nu og sige: Nu er det nok, nu har I kørt det her siden 2019, så vidt jeg husker, og I har ikke gjort noget ved det i den polske regering.
I har tilladt kommunerne at gøre det her, og nu bliver vi fra EU's side nødt til at sige stop.
I vil jo gerne være med i klubben, ikke, Polen?
I vil jo gerne være med i EU, og nu bevæger I jer altså i en retning, hvor I risikerer, at jeres medlemskab af EU kommer til at hænge i en tynd tråd.
Vi ønsker ikke, at I fortsætter på den her måde.
Jeg tror ikke, at det er en juridisk vurdering, der ligger bag, når regeringen og Kommissionen siger, at en traktatkrænkelsessag har svært ved at kunne vindes.
Jeg tror, det er en politisk strategi, man har valgt.
Den politiske strategi er jeg ikke enig i, og derfor vil Liberal Alliance stemme for beslutningsforslaget.