Morten Østergaard (RV), 2018-04-06:
Det synes jeg jo er positivt, for jeg synes, at vi måske krabber os lidt langsomt frem i de diskussioner, der er.
Derfor håber jeg, at vi så kan bruge den enighed til at se, om ikke vi kan komme lidt videre.
Jeg tror, det vil være et rigtig stærkt svar på nogle af de problemstillinger, som vi ser her.
Så vil jeg også spørge til det med medierne.
Er det Liberal Alliances opfattelse, at der er for meget public service, altså at der er for stor en statsfinansieret kritisk offentlighed?
Er det det, der er ærindet med det udspil, man har lavet, altså at man ønsker mindre statsfinansieret kritisk journalistik?
Inspireret af statsministerens indledning kom jeg til at tænke på, at jeg på et tidspunkt var valgobservatør i Albanien, hvor valgstyreformanden startede med at fortælle, at i Danmark stemte man med blyant.
Alle slog en hånlatter op, for det giver jo ikke mening, at man kan stemme med blyant, for så kan man jo viske det ud og ændre stemmerne efterfølgende.
Det gav simpelt hen ikke mening for dem.
Og i Danmark gør vi det jo, for at blækket ikke smitter af, så det ser ud, som om der er to krydser.
Og det jo så en anden historie.
Men pointen er bare, at det i Danmark jo er helt utænkeligt at forestille sig, at nogle ville gå ind og begynde at ændre stemmesedlerne på den måde, og derfor er den løsning fin og gangbar.
Det fortæller jo et eller andet om vores samfund.
Og for mig er det, det fortæller, at grundstoffet i det fællesskab, vi har etableret, er tillid – tillid til hinanden, imellem befolkningsgrupper, tillid til de demokratiske institutioner.
Og der vil jeg starte med at sige, at jeg egentlig oplever en lidt underlig diskrepans, når man ser de her målinger, som også har været taget frem i dag, der viser, at politikere som sådan har troværdighed som en brugtvognsforhandler, eller hvad det er, man plejer at sige.
Så undrer det mig lidt, for det synes jeg aldrig jeg møder sådan på gader og stræder.
Jeg synes faktisk altid, jeg møder en meget stor respekt fra folk, der siger: I er travle folk, sikke I rigtig hænger i, det må være hårdt at være politiker; I skal så meget og skal stå til rådighed altid.
Og det synes jeg da egentlig også vi gør – altså hænger i.
Så det er jo ikke sådan en disrespekt, jeg møder på det personlige plan.
Det tror jeg er rigtig vigtigt at værne om.
Og derfor tror jeg, at den mistillid mere handler om den måde, politik bedrives på – altså ikke nødvendigvis personerne, ikke institutionerne, men den måde, vi udfylder rammerne på i vores fællesskab.
Og derfor synes jeg, det er så afgørende, at vi egentlig alle sammen lader os gribe lidt af den stemning, der så er opstået i dag, med, at det er okay at lade sig anfægte af virkeligheden og blive klogere undervejs.
Den kontraktpolitik, som jeg synes var en svøbe om politik, og som blev etableret i starten af det her årtusind, synes jeg har været plagsom, fordi det jo gjorde, at politikerne var mere optaget af at holde hinanden op på kontrakter end på egentlig at løse problemer, også selv om vi godt ved, at det at stemme på en person jo er en fuldmagt til at træffe beslutninger om sager, som man ikke på det tidspunkt, hvor man stemmer, kan vide hvad handler om, fordi verden kan udvikle sig.
Derfor synes jeg, det er afgørende at diskutere åbent og ærligt, hvordan vi kan komme ud over det.
I gamle dage var der fra Sovjetunionens side et ønske om, at vi alle sammen skulle blive kommunister eller noget, der mindede om det, men i dag er der jo bare et ønske om, at vi skal gå op i limningen, og at vi skal miste tilliden til vores demokratiske institutioner, til vores fællesskab i EU.
Og der er en enorm aktivitet, bl.a. fra Ruslands side, for at understøtte det.
Og derfor synes jeg faktisk, det er ret vigtigt, at vi står vagt om den kritiske offentlighed i Danmark, om vores public service som en vigtig måde at sikre, at der er nationale holdepunkter, steder, hvor man føler man kan få nyheder, debat af høj troværdighed.
Derfor er jeg dybt bekymret over det udspil, der er fra regeringen, i forhold til om det i virkeligheden gør nogle af de problemer større, eller om vi i forhold til dem udefra, der har ondt i sinde, gør deres ærinde lettere.
I hvert fald er det jo velkendt, at det er et mønster, man ser – på tværs af lande, rundtomkring i Europa og også uden for Europas grænser – at der er et angreb i gang, hvor man svækker nogle af de her institutioner.
Og jeg mener, at den kritiske offentlighed er en meget vigtig del af vores demokrati og en vigtig demokratisk institution.
Det andet handler så om, hvordan vi selv bedriver det, altså det indre pres.
Få dage før havde dansk erhvervsliv haft det ene af deres store årsmøder, nemlig det i Dansk Industri, og der havde temaet været FN's verdensmål.
Hele dagen havde man diskuteret, hvordan Danmark kan klare sig godt ved at gøre godt og hjælpe både herhjemme og ude med at løfte levestandarden i verden i bredeste forstand ud fra FN's verdensmål.
Så mødtes vi her i landets fornemste sal, brugte 12 timer på at diskutere, og det, der kom ud af debatten, var et burkaforbud, som der så i går blev lavet et forlig om.
Og det er selvfølgelig, fordi jeg er uenig i burkaforbuddet, og det er jo en ærlig sag, at man kan have en anden holdning, men jeg synes, at det forløb udstiller en del af det dem og os-problem – at vi kan lukke os om os selv i en osteklokke og diskutere nogle meget små ting, mens vi overlader de store spørgsmål til andre af samfundets aktører at diskutere.
Og jeg håber, at vi kan bruge det som en anledning til at overveje, om vi også der kunne blive lidt klogere.