Nick Hækkerup (S), 2021-10-26:
Tak, formand.
Og tak for de generelt gode kommentarer.
Lad mig starte med at sige, at der jo i virkeligheden – og det siger alle ordførerne også, men dog med vægt på forskellige ting – er grund til at glæde sig over, at vi står med et lovforslag, hvis indhold er godt, og som vil give vores politi og anklagemyndigheder bedre muligheder for at opklare kriminalitet, og at der i øvrigt er et meget bredt flertal bag det her.
Det fik så hr. Peter Skaarup til at sige, at regeringen, han sagde ikke i tide og utide, men det kunne næsten lyde sådan, roser sig selv, og der tror jeg, man bliver nødt til at huske på det, som jeg tror Svend Auken sagde, nemlig at den eneste ros, man er sikker på at få i politik, er selvros, så den skal man ikke være karrig med, og det er regeringen så heller ikke i den her sammenhæng.
Det leder mig så frem til det næste element.
Flere ordførere har sagt: Er det ikke en urimelig samling af alle mulige forskellige elementer, som sådan set godt kunne fortjene at stå i deres egen ret politisk og få deres egen behandling politisk?
Jeg er sådan set enig i, at en række af elementerne godt ville kunne bære det.
Når det samles her, er det jo, fordi det netop implementerer den samlede aftale, som vi har lavet, som det også blev påpeget.
Som det blev påpeget af Enhedslistens ordfører, vil der for de fleste partier, hvis ikke alle partier, være elementer, som man er mere glad for end andre elementer, og der vil være elementer, som man hellere ville have været foruden, men når nu det er et samlet forlig, der bliver udmøntet her, må man ligesom tage det sure med det søde, og derfor er det en samlet pakke.
Man kan sige, at de to eneste partier, der med rimelighed kunne sige, at det her bør deles op, er Venstre og Liberal Alliance, der så ikke er her i dag.
Venstres ordfører, hr. Preben Bang Henriksen, var i øvrigt, skal jeg for historieskrivningens skyld sige, en central forhandler i det, som vi implementerer i dag, indtil Venstre så af mere og mere uklare grunde besluttede sig for ikke at ville være en del af det alligevel.
Men hr. Preben Bang Henriksen har så i dag tilkendegivet, at Venstre støtter lovforslaget, hvilket jeg synes er fornuftigt, og derfor er der jo ikke basis for at dele lovforslaget op.
Så til nogle af de indholdsmæssige elementer, som der har været peget på: Det her med, at der gives strafrabat, er blevet rejst af flere.
I dag er det jo sådan, at vi, og det blev også nævnt af hr. Preben Bang Henriksen, i straffelovens § 82, nr. 13, har en bestemmelse om, at det skal indgå som en formildende omstændighed, at straffesagen mod gerningsmanden ikke er afgjort inden for rimelig tid, uden at dette kan bebrejdes gerningsmanden.
Hvis gerningsmanden selv har været skyld i, at sagen kommer til at tage lang tid, kan det ikke udløse strafrabat, men ellers kan det udløse strafrabat, og retspraksis viser også, at det gør det.
Der var sådan set et rimelig bredt ønske om, at den strafrabat ville man gerne gøre op med i forhandlingerne.
Det vil sige, at der igen var nogle partier, der var mere begejstrede for det end andre.
Det er korrekt, når hr. Peter Skaarup fra Dansk Folkeparti gør opmærksom på, at det her var en hjertesag for Dansk Folkeparti og noget af det, som Dansk Folkeparti bragte med ind til forhandlingerne, men i øvrigt jo støttet af en lang række andre partier i det synspunkt.
Det, der bare er sagen, er, at Den Europæiske Menneskerettighedskonvention i artikel 6, stk. 1, siger, at enhver – nu er det ikke ordret oplæsning, men taget sådan nogenlunde efter hukommelsen – har ret til en retfærdig rettergang inden for en rimelig frist.
Og det er så den, hr. Peter Skaarup nævner: Skulle man i stedet for at give strafrabat give en økonomisk kompensation?
Der har vi i aftalen valgt at sige, at vi vil reducere strafrabatten så meget, som det er muligt inden for rammerne af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
Men i virkeligheden er den her diskussion om, hvor meget vi så kan reducere, jo en diskussion af et symptom, nemlig et symptom på, at vi har et politi og en anklagemyndighed, domstole, som ikke har de ressourcer til rådighed, som skal til for at kunne behandle sagerne så hurtigt, at vi ikke behøver at give strafrabat.
Derfor synes jeg også, at der er grund til at bemærke, hvad der jo er en helt central del af vores politiforlig, at vi har sat måltal for at bringe den lange sagsbehandlingstid ned, sådan at der nødig fremadrettet skulle gives strafrabatter.
Navnlig inden for den personfarlige kriminalitet har vi sagt, at her er der nogle relativt korte frister for, hvor hurtigt sagerne skal være afgjort, og det er jo i virkeligheden at bekæmpe årsagen og ikke symptomerne, som vi i den grad får taget fat i.