runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Orla Hav (S), 2018-05-04:
Jeg vil jo gerne være venlig over for ministeren, men jeg synes faktisk, ministeren står og arbejder sig op i et hjørne og gør det her videre arbejde noget besværligt, fordi ministeren sådan påtager sig at skælde nogle af partierne, der har været med, ud, mens andre partier skal roses, for at man kan lave sådan en historiefortælling.
Jeg synes ikke, det er helt rimeligt, at ministeren griber det her an på den måde.
Jeg skal bare gøre opmærksom på, at i 2009 tiltrådte Danmark handicapkonventionen, og i 2013 fremlagde den daværende regering en handicappolitisk handleplan som medførte, at man tiltrådte den frivillige del af FN's handicapkonvention.
Synes ministeren, det er rimeligt at fremstille det, som om det er den her regering og nogle enkelte partier, efter at man har fået opbakning fra stort set alle partier her i salen til, at det her er et fornuftigt lovforslag, som vi alle sammen har andel i?
Marianne Jelved (RV), 2018-05-04:
Det lyser rødt her.
Det er jo rigtigt, som ministeren siger, at vi har drøftet bl.a. det med rimelig tilpasning rigtig mange gange, men det er jo ikke særlig løfterigt, at vi så får at vide, at ministeren og regeringen til næste efterår vil sætte et større arbejde i gang.
Og når vi taler om tilgængelighed, nøjes vi med at sige, at det er med hensyn til nybyggerier og nye anlæg, at man skal være opmærksom på det.
På den måde sender vi nogle signaler ud i samfundet om, at det også handler om hjælpsomhed og nogle holdninger, så vi kan indrette vores samfund gradvist, stykke for stykke, sådan at alle, også mennesker med handicap, kan have glæde af det, vi bygger rundtomkring.
Det er meget, meget svært at forstå, at der ikke kan laves en almindelig snusfornuftig behandling af det her, selv om man også skal tage hensyn til økonomien, og det er jeg fuldstændig enig i man skal.
Jeg er altså virkelig overrasket over regeringens opfattelse af begrebet rimelig tilpasning og dets konsekvenser, især når jeg kan citere fra et notat, som Finansministeriet og Socialministeriet er afsender på, fra den 22. august 2017 – det er altså mindre end et år siden.
Heri står der, at det følger af handicapkonventionen, at offentlige myndigheder skal sikre, at der tilvejebringes rimelig tilpasning, hvis det ikke pålægger myndigheden uforholdsmæssig stor eller unødig byrde.
Det gælder allerede nu, siger finansministeren og socialministeren.
Så er sagen jo bare, at det er svært for borgere, som mener, at myndigheder ikke har været gode nok til at imødekomme kravet om rimelig tilpasning.
Hvordan skal de kunne klage til Ligebehandlingsnævnet over det, når det ikke fremgår af en lov, som de kan henvise til, men af et notat, hvori det står?
Det har de jo ikke adgang til i almindelighed.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at det ikke er klart, at rimelig tilpasning er noget andet end store krav, fordi det er en individuel hjælp, en håndsrækning – som f.eks. at flytte en kørestol op på et podie.
Det fører jo ikke til store offentlige udgifter.
Karina Adsbøl (DF), 2018-05-04:
Tak til ministeren.
Altså, det er kompliceret, hører jeg ministeren sige, der er udfordringer og de ting.
Vi kan også indgå kompromiser, og vi kan finde løsninger på det her.
Det her beslutningsforslag har jeg fået rigtig mange henvendelser om, også inden det blev fremsat.
Og Muskelsvindfonden har jo også skrevet om f.eks. Jane Brostrøm, som er mor til 7-årige Maise, der har muskelsvind og bruger kørestol.
Hun undrer sig nemlig over reglerne i serviceloven.
Familien må ikke tage den hjælp, der er bevilget til dem i hverdagen, med på ferie i udlandet, men kommunen må så godt betale for, at Maise får 1 uges ophold enten hos en aflastningsfamilie eller på en institution.
Hvis et barn skal blive hjemme og ikke kan komme med på ferie, men skal være på en institution, mens resten af familien holder ferie, så er det dybt, dybt trist, men hvis vi går tilbage til det økonomiske, koster det jo også at have et barn på institution i en uge.
Så derfor er meningen med det her beslutningsforslag, at det udligner sig selv i den sidste ende, og det er derfor, vi har spurgt til omkostningerne, men det har vi så ikke kunnet få nogle beregninger på.
Og det er også derfor, vi har fremsat det her beslutningsforslag, netop fordi der jo skal stilles en aflastningsplads til rådighed, såfremt man tager på ferie som familie.
Mai Mercado (KF), 2018-05-04:
For min del forstår jeg ikke overraskelsen fra De Radikale, for vi har drøftet det her flere gange.
Vi har haft rigtig mange snakke, og vi har haft rigtig mange møder.
Vi har gjort det klart, at det er vanskeligt at estimere økonomien.
Det er jo vigtigt at sige, at loven har et meget, meget bredt anvendelsesområde.
Loven gælder jo både i den private sektor og i den offentlige sektor.
Så det, som måske kan synes som en ubetydelig lille omkostning et sted, kan jo, hvis man samler det og aggregerer det, blive til en forholdsmæssig stor samfundsomkostning.
Det er jo sådan, og det ved fru Marianne Jelved også som tidligere økonomiminister, at som ansvarlig minister må man ikke lægge et lovforslag i salen, som man ikke kender de økonomiske konsekvenser af.
Det er derfor, at vi jo nu forhåbentlig i enighed kan få iværksat den undersøgelse, som forhåbentlig kommer til at give os et større pejlemærke for, hvad det så vil koste.
Ja, det synes jeg.
Jeg sagde tak for nogle rigtig, rigtig gode ordførertaler, og jeg mente det af hele mit hjerte.
Når jeg så bliver udfrittet og får spørgsmål, som lyder, hvorfor rimelig tilpasning ikke er med, og hvorfor det først sker nu – altså, hvis man går over i sådan en retorik – så er det da klart, at jeg godt kan følge med og stille et modspørgsmål og sige, at så undrer jeg mig bare over, hvorfor man ikke selv har stillet det inden det lovforslag eller lavet rimelig tilpasning eller sikret, at man ikke må diskriminere mennesker med handicap.
Den synes jeg måske også lige skulle med.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-05-04:
Hvis man kigger på – hvad skal vi kalde det – det almenmenneskelige i det her, synes ministeren så ikke, at der er et underligt misforhold i den måde, lovgivningen er indrettet på?
Hvis en familie med tre børn, hvoraf det ene barn er handicappet, og hvor der er behov for aflastning, vælger at tage på ferie med deres tre børn, så er der ingen som helst form for støtte til aflastning, men hvis de derimod vælger – af den ene eller den anden årsag – at der er et stærkt behov for, at de nu gør noget med de to børn, der ikke har en funktionsnedsættelse, og lader det tredje barn blive hjemme, så kan det offentlige gå ind og betale.
Er der ikke noget skævt i forhold til familiernes prioritering og det, vi sådan i almindelighed må tænke, at familier har behov for at tilgodese alle deres børn, altså at hvis man lader barnet blive hjemme, betaler det offentlige, men hvis man derimod vælger at tage alle sine børn med på ferie, så er der ikke noget tilskud fra det offentlige?
Forekommer det ikke at være helt skævt, i forhold til hvordan vi tænker at familier gerne skulle have mulighed for at fungere?
Orla Hav (S), 2018-05-04:
Tak for det, formand.
Beslutningsforslaget går ud på at ændre lovgivningen, så det bliver muligt for forældre, som passer et barn eller en ung på under 18 år med funktionsnedsættelse i hjemmet, og som har fået bevilget hjælp til aflastning af forældre efter servicelovens § 84, fremover at kunne medtage hjælpen til aflastning, når de er på ferie med deres barn i udlandet.
Fra Socialdemokratiets side deler vi til fulde intentionen om, at familier, som har et barn med handicap, skal kunne få samme mulighed for at kunne komme på ferie og lade op som andre familier.
Vi deler også synspunktet om, at det er ganske vanskelige vilkår, vi ofte byder de her familier.
Vi vil gå meget langt for at sikre, at vores lovgivning er rimelig og fleksibel, så kommunerne kan yde den hjælp og støtte, som er nødvendig for at give de her familier en tålelig dagligdag.
Når det så er sagt, bliver vi også nødt til at tage realismens briller på, når det gælder omkostninger, hvad ministeren også har været inde på her i sit indlæg.
Der skal være et både rimeligt og realistisk perspektiv i det, efter hvad behovet er, herunder også med hensyn til at det skal være et rimeligt ønske om ferie og ophold i udlandet.
Det vil umiddelbart være ret vidtgående, at kommunalt ansat personale skal – i anførselstegn – medbringes til udlandet, hvilket vil være tilfældet, hvis man kan medtage aflastning efter § 84 til udlandet, som forslaget går ud på. Hvad angår dette beslutningsforslag, fremstår det særdeles uklart for os i hvert fald, hvordan situationen er i dag, og i hvilket omfang en ændring af lovgivningen vil kunne finde anvendelse, fordi der jo netop er andre muligheder for aflastning via serviceloven, som enten kan medbringes til udlandet eller rummer mulighed for aflastning på anden vis, mens man er i udlandet.
Det er ikke velbeskrevet, i hvilke situationer eller i hvor lang tid forslagsstillerne forestiller sig man skal kunne tage hjælp med til udlandet.
Vil en familie f.eks. kunne tilbringe måneder i et andet land – måske oprindelsesland – med hjælp og aflastning medbragt fra Danmark?
Hverken ministeriet eller forslagsstillerne har været i stand til at opgøre eller vurdere konsekvenserne af en lovændring.
Hvis der er et behov for en lovændring, og det siger vi bestemt ikke ikke kan være tilfældet,
så mener vi, at det kræver en tilbundsgående undersøgelse og vurdering af behovet og dermed også de økonomiske konsekvenser.
Så synes vi i øvrigt, at det er en uskik, at partierne bag satspuljeaftaler uden forhandlingsforløbene her forsøger at fremme egne prioriteringer og forventer, at satspuljemidlerne så efterfølgende skal dække sådanne løsrevne prioriteringer – det bare være sagt fra vores forhandlere på satspuljeområdet.
Vi kan på den her baggrund ikke støtte beslutningsforslaget og står også i en situation, hvor jeg i hvert fald oplever, at en række familier end ikke kan få opfyldt de behov, som de har i deres dagligdag herhjemme i Danmark.
Det kan vi jo se på de omgørelsesprocenter, som Ankestyrelsen præsterer, i forhold til kommunernes afgørelser på det her område.
Vi støtter ikke beslutningsforslaget, som det foreligger.
Mai Mercado (KF), 2018-05-04:
Men ydelsen gives i dag som naturalhjælp, og det betyder, at man får en aflastningsperson eller en aflastningsinstitution, og derfor er det jo ikke muligt at veksle til et tilskud.
Og jeg kan ikke stå her nu og sige, hvad en implikation af det vil være, men jeg kan bare fremhæve, at hvis man har et barn med et meget stort støttebehov, så er der en række ordninger, som man kan få hjælp fra.
Der er merudgiftsydelsen, der er BPA-ordningen, som selvfølgelig er for voksne, der er en ledsageordning, der er en kontaktpersonsordning.
Der er en række ordninger, som alle er mulige at få med til udlandet, og som altså modsvarer det behov, som barnet har.
Så går aflastningen jo på familien, og den bliver i dag givet som naturalhjælp, og hvis man skal til at ændre på det, så vil det være udgiftsdrivende, og det vil have en implikation.
Og derfor kan regeringen ikke støtte det, som det ligger i dag.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-05-04:
Men vil det som minimum ikke være rimeligt, at det offentlige tilskud, man kan få, hvis man lader det ene af sine tre børn blive hjemme fra en sådan ferie, er af samme størrelse, når man vælger at tage af sted med alle sine børn?
Er det ikke helt skævt, at i det ene tilfælde dækkes den fulde omkostning, altså det, der er bevilget, mens man i det andet tilfælde ikke får en krone?
Var det ikke rimeligt, at man som minimum fik det tilskud med sig, som man ville kunne få, hvis man lod barnet blive hjemme?
Mai Mercado (KF), 2018-05-04:
Men aflastning er jo noget, som går på familien og ikke på barnet.
Og det er klart, at hvis man skal 14 dage sydpå til Spanien og man har aflastning en aften om ugen, så vil det lige pludselig være meget, for så skal der jo ud over for transport også betales løn til den aflastningsperson under hele opholdet, alle de 14 dage i Sydspanien, og det er derfor, at det bliver en meget voldsom økonomisk øvelse; der kan man jo ikke bare sige, at det er et par timer, når ferien er på 1 uge eller 14 dage, eller hvad det nu måtte være.
Altså, der er ikke noget for mig, som antyder, at det vil være sådan en 1:1-løsning at kunne få aflastningen med til udlandet, altså at det vil modsvare udgiften ved at have et ophold på en institution.
De typer af hjælp, som man kan tage med til udlandet, er de typer af hjælp, som går på barnet.
Det er hjælpen til barnet i det daglige.
Det er merudgiftsydelsen, ledsageordningen og en række andre ordninger, BPA for voksne osv.
Aflastning er jo noget, som typisk gives til familien, og i og med at det ikke har været muligt at beregne det, men at det vurderes at være ikke betydeligt, er der ikke sådan en mulighed for mig til bare at sige, at det gør vi så.
For jeg har ikke på nuværende tidspunkt økonomien til at kunne prioritere således.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-05-04:
Jamen det er rigtigt, og alternativet kunne være aflastning i institution, som jo også er ret bekosteligt, kan man sige.
Jeg tror, at det er godt for familierne, at de prøver at holde sammen, men vi gætter jo.
Jeg synes også, det lyder, som om ministeren gætter.
Mai Mercado (KF), 2018-05-04:
Jamen altså, børn, som har behov for meget aflastning, vil typisk også have en af de andre ordninger eller endda flere.
Så vil man jo typisk have et handicap og et støttebehov, som er så omfattende, at man i forvejen er under en af de andre ydelser, som man så altså derfor kan tage med.
Det, som jo er det springende punkt, er, at hvor de andre er kontante beløb, man kan tage med, så er en aflastningsperson jo det, der hedder naturalhjælp og altså en fysisk person.
Det er klart, at hvis man har aflastning en aften om ugen, eller man har en weekend om måneden, så bliver det jo vanskeligt at tage vedkommende med på en ferie, som kan være af 7 dages varighed eller af 14 dages varighed.
Dermed skal man jo betale for hele den pågældende ferie fra mandag, man kommer, og til man altså tager hjem igen søndag, når ferien slutter, og det er jo det, der også er med til at gøre det så meget dyrere.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-05-04:
Ministeren oplister jo alle de grupper af borgere, som allerede har mulighed for at få hjælp til aflastning eller hjælp til at hjælpe sig selv i forbindelse med ferier.
Det her er jo ret beset bare en gruppe af borgere, som ligesom falder uden for de gældende aftaler, sådan har jeg i hvert fald umiddelbart læst beslutningsforslaget, og det handler også om at få dem med.
Jeg synes, at ministeren oplister de dyre eksempler, altså de børn, som kun har brug for meget lidt aflastning i dagligdagen, men jo ikke medtager de børn, som har brug for omfattende aflastning, hvor det jo nødvendigvis må være forholdsvis billigere, i forhold til hvad man normalt betaler.
Jeg tænker, om ministeren måske kunne se for sig en eller anden form for graduering.
Jeg tror nemlig ikke, at forældre med meget lidt behov for aflastning nødvendigvis efterspørger at få aflastning med på ferie, men det er de forældre, som har behov for omfattende aflastning, der har det behov, hvis det er sådan, at de skal have et rekreativt indhold af deres ferie.
Mai Mercado (KF), 2018-05-04:
Under det forrige punkt, da vi diskuterede »mere vil have mere«, var det sjovt nok også dette beslutningsforslag, jeg sådan lige kunne se for mig.
Jamen altså, det vil jo kræve, at der er en finansminister, som man taler med, for der vil være økonomiske forudsætninger, som knytter sig til det her.
Og derfor kan regeringen ikke bare tilkendegive, at det vil man gøre.
Det er klart, at hvis man skal gøre det, skal det selvfølgelig først og fremmest finansieres.
Karina Adsbøl (DF), 2018-05-04:
Jeg er sikker på, at vi på en eller anden måde kan finde en løsning.
Om ikke andet ville man jo godt kunne lave en ordning, f.eks. en 1:1-ordning, hvad angår de udgifter, kommunen alligevel skal betale, eller finde nogle løsninger.
Det er jo sådan, at vi er folkevalgte, og hvis vi har et flertal herinde, kan vi gøre, hvad vi vil.
Altså, det her beslutningsforslag er jo ikke skrevet i granit eller andet.
I Dansk Folkeparti er vi helt indforstået med at finde løsninger på, hvordan vi gør.
Mai Mercado (KF), 2018-05-04:
Det er korrekt, at det er kompliceret stof.
Det synes jeg egentlig at de her spørgsmål og svar også giver et godt billede af.
For det er jo klart, at der er forskel på, om man er i aflastning i en uge på en institution, eller man er i aflastning i nogle timer en aften om ugen eller kun nogle timer hver anden uge.
Der er bare lige det ved det, at regelsættet jo ligesom er under et, og det er derfor, at det er så vanskeligt at beregne, fordi det er svært at lægge de beregningsforudsætninger ind.
Så når vi behandler et beslutningsforslag, som sådan umiddelbart bliver sendt i salen, forholder jeg mig jo til det som minister, og der er det jo, at jeg siger, at det her er vanskeligt at tilgå.
Der vil være en økonomisk omkostning forbundet med det her beslutningsforslag, og det er også derfor, at regeringen ikke kan støtte det, og hvor jeg jo så også gør opmærksom på, at der er mange andre muligheder for støtte og hjælp, som man rent faktisk godt kan tage med på ferie på et udlandsophold.
Det korte svar er, fordi det ikke er økonomisk ansvarligt.
Man kan jo ikke sende et lovforslag i Folketingssalen, som man ikke kender de økonomiske konsekvenser af, og selv om det kunne synes at være tillokkende at sige, at så prøver vi det af på et område, vil det jo stadig væk være sådan, at der vil være økonomiske konsekvenser forbundet med det område.
Som ansvarlig regering må man jo altid sende de lovforslag ned i Folketingssalen, som man kender økonomien og økonomiens omfang af, og det gør vi ikke for det, der handler om en rimelig tilpasning, og det er jo så også derfor, at det ser ud til, at vi nu får en beretning, hvor man så kan prøve forhåbentlig at komme det lidt nærmere inden for de næste par måneder.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-05-04:
Mange tak for det, formand, og tak til ordførerne for de overvejende positive indlæg om lovforslaget, som vi har hørt i dag.
Formålet er jo at udskyde revisionen af offentlighedslovens bestemmelser om postlister fra folketingsåret 2017-18 til folketingsåret 2018-19.
Der har i årene 2015 og 2016 været gennemført et forsøg med åbne postlister i udvalgte myndigheder.
Postlisteforsøget blev evalueret i 2017, og postlisteudvalget kom med en rapport i juli 2017.
Postlisteudvalget udtaler sig ikke om, hvorvidt der bør indføres en permanent ordning med åbne postlister.
Som bekendt pågår der i øjeblikket politiske forhandlinger om en ny aftale om hele offentlighedsloven, og vi har vurderet, at de politiske overvejelser om postlister bør indgå i de politiske drøftelser, der er i øjeblikket.
Det er klart, at de drøftelser, der kører, foregår nu, og alt efter hvordan de måtte munde ud, er det nu engang sådan, at vi ikke tidsnok kan nå at fremsætte lovforslag i denne samling om en eventuel ny aftale om offentlighedsloven.
Med de bemærkninger skal jeg takke ordførerne for indlæggene, og jeg ser frem til den videre behandling.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-05-04:
Det er så ikke en vurdering, jeg deler, men jeg er enig i, at tidligere regeringer har haft en tilsvarende fortolkning, og det bliver det desværre ikke bedre af.
Jeg har sådan set respekt for, at det vil være godt at have en fornemmelse af, hvad det her koster.
en så præcis som mulig vurdering af det her, at vi ikke har kunnet blive enige om så at prøve det af på et begrænset område, konkret uddannelsesområdet, som vi har peget på.
Hvorfor i alverden prøver vi det ikke af der, sådan at vi lige præcis kan se, hvad de konkrete erfaringer er, hvis man indfører en rimelig tilpasning på et enkelt område?
Jeg kan simpelt hen ikke se den sunde fornuft.
Hvad er fornuften i det?
Orla Hav (S), 2018-05-04:
Tak for det, formand.
Jeg har lyst til at sige, at endelig ligger denne sag på Folketingets bord – lov om forbud mod diskrimination på grund af handicap.
Danmark tiltrådte i 2009 FN's handicapkonvention uden forbehold og tiltrådte i 2014 den frivillige tillægsprotokol, der giver adgang til at føre klager over afgørelser frem til FN's handicapkomité.
Hermed ligestilles handicappede med andre grupper, der har samme beskyttelse uden for arbejdsmarkedet på grund af køn, race og etnisk oprindelse.
Overtrædelser kan indbringes for Ligebehandlingsnævnet.
Helt overordnet kan vi støtte lovforslaget.
Lovforslaget her er et skridt i den rigtige retning.
Det løser ikke alt, men det fører os et skridt nærmere.
Der er fortsat behov for udvikling og fremgang på området, for vi er ikke i mål endnu.
Vi har også noteret os, at en lang række aktører gerne så, at vi havde taget skridtet endnu videre og havde indført krav om både tilgængelighed og rimelig tilpasning.
Det ønske forstår vi til fulde.
Det burde være indlysende, at vi ikke kan bygge hele samfundet om, men vi bør sætte nogle krav, som fremmer processen med at modvirke diskrimination.
Reglerne om antidiskrimination skal bruges til at skabe sikkerhed om, at vi som samfund vil modvirke eksklusion.
Det skal bevidstgøre os alle om at medvirke til at bearbejde de ekskluderende elementer, hvad enten det drejer sig om fordomme eller tilretning af de fysiske rammer.
Min påstand er, at rigtig mange af de situationer, der opleves ekskluderende for et menneske med funktionsnedsættelse, opstår som følge af manglende forestillingsevne om, hvordan vore indretninger virker for handicappede.
Det er oftest manglende viden og ikke ond vilje, der ligger bag diskrimination.
Overordnet er lovforslaget et skridt i den rigtige retning, og på den baggrund kan vi stemme for lovforslaget.
Karsten Hønge (SF), 2018-05-04:
SF deltager i de aktuelle forhandlinger om en ny offentlighedslov.
Justitsministeren mener, at postlisteforsøget skal indgå i de forhandlinger.
Men det er også klart, at vi ikke bare kan blive ved med at udskyde sagen, og jeg forstår meget godt de kritiske høringssvar fra Danske Medier og Dansk Journalistforbund.
Trods vores fælles utålmodighed vælger SF alligevel at komme ministeren i møde.
Det virker som en pragmatisk løsning at diskutere postlisteforsøget i sammenhæng med den øvrige ændring af offentlighedsloven, og derfor kan vi støtte lovforslaget.
Zenia Stampe (RV), 2018-05-04:
Jeg skulle til at sige, at det er, fordi vi er så enige – men lige præcis vedrørende det her lovforslag er der en del nuancer, nej, måske ikke det her lovforslag, men hvad angår offentlighedslove generelt.
Derfor har vi da også tænkt over, hvordan vi skulle forholde os her.
Vi er jo en del af forligskredsen.
Det er ikke nogen hemmelighed, at vi har fået lidt kolde fødder, meget kolde fødder, i forhold til nogle af de ændringer, der blev foretaget af offentlighedsloven, og derfor er vi jo i gang med at forhandle en ny offentlighedslov, eller i hvert fald nogle ændringer.
Derfor kan vi godt leve med, at den her forsøgsordning bliver en del af de forhandlinger, selv om jeg selvfølgelig også godt kan forstå argumentet om, at man da godt kunne rykke på det her område uden at afvente den store salomoniske løsning angående den samlede offentlighedslov.
For jeg tror ikke, det er nogen hemmelighed, at det også er en rigtig svær opgave.
Men vi kan godt tilslutte os at udskyde det her område for så til gengæld at se det i sammenhæng med hele revisionen af offentlighedsloven.
Christina Egelund (LA), 2018-05-04:
Med det her lovforslag udskyder man revisionen af postlisterne som en del af offentlighedsloven.
Som flere andre ordførere også har været inde på, er det sådan, at vi i øjeblikket stadig væk forhandler om en samlet revision af forskellige bestemmelser i offentlighedsloven, og derfor giver det meget god mening at tage det som en samlet del af de forhandlinger, der foregår.
Og jeg skulle hilse fra vores venner i Det Konservative Folkeparti og sige, at det gør de også.