Kristian Hegaard (RV), 2021-03-24:
Tak for ordet.
I 1994 påbegyndte man arbejdet med den seneste magtudredning.
Folketinget nedsatte et særligt udvalg med det mundrette navn, og jeg citerer: »Udvalget vedrørende en analyse af demokrati og magt i Danmark«.
afgav udvalget en beretning, der udgjorde startskuddet til igangsættelsen af en dansk magtudredning.
Arbejdet skulle strække sig over 5-7 år og ledes af en uafhængig forskningsledelse.
Af beretningen fremgik, at følgende skulle være genstand for arbejdet: folkestyrets funktion i bred forstand, herunder organisationers, bevægelsers og økonomiske magtstrukturers indflydelse i samfundet samt internationaliseringens konsekvenser for gennemsigtighed og synliggørelse af beslutninger, indflydelse og magt i samfundslivet.
Ja, det er til at få julelys i øjnene af for en jurist som mig.
Fokusområderne var derudover, at bl.a. emner som Folketinget og partierne, den offentlige sektor under forandring, organisationer, erhvervsliv og eliterne, politiske beslutningsprocesser, meningsdannelse og medierne i den politiske proces og mange andre emner.
Man må bare slå fast, at meget vand er løbet i åen siden 2004.
For det er ganske vist, at samfundet udvikler sig hele tiden.
Dengang kendte ingen til Facebook, Instagram, Twitter eller Snapchat, og nu er det det første, mange unge åbner, når de står op om morgenen.
Der skal sendes en besked på Messenger eller svares på en Snapchat, man ikke fik svaret på aftenen før.
Der er et forandret mediebillede, hvor TV2 News sender 24-7, hele døgnet rundt.
Medier dækker indimellem politiske forhandlinger, som var det en fodboldkamp.
Der er en analyse, der er en optakt, overvejelser om resultatet, udpegning af vindere og tabere – på trods af at de i modsætning til fodboldkamp ikke har set den egentlige kamp.
Der sendes tweets i stedet for pressemeddelelser, og i 2004, da magtudredningen kom, var det en helt ny ting, at statsministeren havde fået en såkaldt spindoktor.
Nu har alle ministre det, og nogle ministre har flere end en, og i ministerierne bliver der oprettet særlige politiske udviklingsenheder.
Og hvad betyder det egentlig for demokratiet og for forholdet mellem regering og Folketing?
Vi oplever større polarisering, større skel, og hvad betyder det egentlig for den offentlige debat?
Hvordan er tilliden til politikerne?
Og så det meget teoretiske spørgsmål: Er der sket en magtforskydning fra dengang til i dag – både imellem Folketing og regering, men også imellem andre aktører?
Dengang syntes nogle, at erhvervslivet havde for meget magt.
Andre syntes, de faglige organisationer bestemte for meget, og der vil garanteret i dag være nogle mønstre, der ligner.
Rollen som parlamentariker har også udviklet sig.
Som nyvalgt vil jeg ikke kloge mig nærmere på det, men bruger vi tiden rigtigt?
Føler befolkningen, at der er nem adgang til os?
Og hvordan bruger vi de politiske redskaber, og bruger vi dem rigtigt?
Det er mange spørgsmål, man kunne stille i en opdatering af magtudredningen.
Det kan vi blive klogere af, det kan vi blive bedre af.
Det skader aldrig, og måske kan vi endda lære noget af hinanden.
Arbejdet skal naturligvis finde sted med fuld armslængde med en uafhængig forskningsledelse og -gruppe og med metodefrihed.
For folkestyret er under konstant forandring.
Det er jeg nok ikke en til en enig med ham i, men mon ikke, vi altid kan blive bedre?
Det at kigge os selv efter i sømmene kan kun være sundt, og mon ikke det skaber bedre løsninger for borgerne i sidste ende?
Det ville ikke være så ringe endda.