Monika Rubin (M), 2024-01-31:
Allerførst vil jeg gerne sige tak til jer fra Danmarksdemokraterne for at indkalde til den her forespørgselsdebat, så vi også her fra Folketingets talerstol kan sætte fokus på det vigtige emne, som den palliative indsats i Danmark jo er.
For nogle sygdomme kan desværre ikke helbredes, men mange kan lindres.
Så hvad vil regeringen gøre for at forbedre adgangen til specialiseret palliation?
Sådan lyder dagens forespørgsel i sådan en lidt omskrevet form, og svaret kan i virkeligheden gøres ganske kort, altså at den skal forbedres.
For når jeg som statsrevisor i sommer ikke kunne være med til at afslutte den beretning, som vi taler om nu, og som altså handler om adgangen til specialiseret palliation, som var 3 år efter beretningen udkom, så er der desværre fortsat et potentiale for forbedring.
For – citat – udviklingen af den specialiserede palliation er ikke ensartet på tværs af regioner og patientgrupper, og målet om, at 90 pct. af patienterne skal modtages til specialiseret palliativ behandling inden for 10 dage, er fortsat ikke nået.
Og det ved jeg at regeringen tager meget seriøst, og det har vi jo også hørt både fra ministeren og de andre regeringsordførere, der har stået her på talerstolen, og det gør vi også i Moderaterne.
For når jeg som læge ikke kan behandle, så er det vigtigt, at jeg kan lindre.
Da jeg arbejdede som læge i anæstesien, var det også et emne, der fyldte, men jeg havde nu alligevel ikke forestillet mig, at så meget af folketingsarbejdet også ville komme til at omhandle det her vigtige emne, og det synes jeg virkelig er godt.
Hvad er en værdig død?
Er det, når man selv kan beslutte, hvornår man vil forlade den her verden, og det vil altså f.eks. også sige, at man kan tale om aktiv dødshjælp?
Jeg er faktisk ikke helt sikker, og i virkeligheden tror jeg også, at svaret ligger og flyder et eller andet sted midt imellem.
For det, der er rigtigt for den ene, er ikke nødvendigvis rigtigt for den anden, og det er også det, der gør, at de her samtaler omkring liv og død er så svære at få greb om.
Men i Moderaterne er vi generelt meget optagede af, at vi alle sammen bliver bedre til at tage de her svære samtaler med hinanden.
Selv om vi alle sammen ved, at vi en dag skal dø, så er døden jo også et emne, som er fyldt med sorg og angst, og det kan vi bare se, når vi kigger på tallene for organdonation, altså hvor mange der siger, at de gerne vil være organdonorer, og hvor mange der så rent faktisk får tilmeldt sig Donorregistret.
For det er svært at forholde sig til det her med døden, men det er nødvendigt, at vi tør tage de her svære samtaler.
Derfor er det godt, at vi endnu en gang her i Folketingssalen vender det her vigtige emne, at vi sætter fokus på vigtigheden af at styrke den palliative behandling, at forbedre den sidste tid og sikre en værdig død for dem, vi ikke kan behandle, at forbedre livskvaliteten, også til det sidste, at lindre smerter, at give ro og at give psykologisk, social og åndelig støtte.
For det er så umådelig vigtigt, at man som patient føler sig set og hørt, og det er måske endda også særlig vigtigt i den sidste tid, og det er derfor afgørende, at den palliative behandling er højt prioriteret, og at den er en integreret del af vores sundhedssystem, og ikke mindst nu, hvor vi jo lever længere og længere, og vores sundhedssystem også bliver bedre og bedre til at behandle alvorlige sygdomme.
Derudover blev der jo i efteråret også sat navne på medlemmerne af Udvalget for en mere værdig død, som skal sikre en bredere offentlig debat om livets sidste tid.
Men jeg kan ikke lade være med at stille mig selv spørgsmålet, hvilken betydning det ville have, at vi havde en bedre palliativ behandling i Danmark, og ikke mindst, at folk kendte til den lindring, som de kan få i den sidste tid.
Jeg mener, at der påhviler os alle sammen herinde i Folketinget en opgave om at udbrede kendskabet til den palliative behandling, og det er vi jo med den her forespørgselsdebat så netop nu i gang med at gøre.
Så endnu en gang tak for muligheden, og tak for ordet.