Kasper Roug (S), 2025-12-02:
Tak for det, formand.
Det er jo selvfølgelig altid ærgerligt at se, at når man kommer på talerstolen, så går alle tilskuerne.
Ikke desto mindre er det, vi skal tale om her i dag, faktisk rigtig spændende og ret vigtigt også.
For det første skal vi have bedre styr på vores beskyttelsesrum, og så er der nogle tilføjelser i forhold til tilsynet og et overblik over kapaciteten.
Og for det andet retter vi selvfølgelig en teknisk fejl i bilaget til særlovgivningen, så EU's regler om kritiske enheder bliver fuldt gennemført i dansk ret.
Det er et lovforslag, som vidner om rettidig omhu, og som kan skrives under overskriften: Hvis vi ikke ved, hvad vi har, så ved vi heller ikke, hvad vi mangler.
Vi står i en mere usikker tid, end vi gjorde for bare få år siden.
Krigen i Ukraine, hybride trusler, cyberangreb og et skærpet internationalt klima påvirker også Danmark, og det vil selvfølgelig være uansvarligt at lade, som om det ikke gør det.
Det er et ret vigtigt udgangspunkt for det, vi laver i dag.
Samtidig er det vigtigt at fastholde det, som står i efterretningstjenestens vurdering, der er, at der ikke er en trussel om et regulært militært angreb imod rigsfællesskabet.
Det er også ret vigtigt.
Det her lovforslag er derfor selvfølgelig ikke skrevet i en ånd af angst for militære angreb; det er skrevet med en meget mere jordnær erkendelse af, at det tager tid at opbygge kapacitet.
Beskyttelsesrumsområdet har ikke været i politisk fokus i årtier, og mange af rummene har ikke været åbnet i rigtig lang tid, fordi vi efter den kolde krig selvfølgelig har forsøgt at indløse fredsdividenden.
I 1992 lagde man ansvaret for beskyttelsesrum ud til kommunerne.
Det skete i en tid præget af optimisme efter jerntæppets fald.
Dengang gav det god mening, at kommunerne med deres kendskab til lokale forhold skulle styre området.
I dag er situationen som sagt en anden.
Den enkelte kommune kan ikke forventes at vurdere det globale trusselsbillede eller vurdere, hvornår vi samlet set bør øge kapaciteten.
Derfor støtter vi i Socialdemokratiet, at ministeren får mulighed for at påbyde kommunerne at opføre offentlige beskyttelserum, hvis væsentlige civile beredskabsformål tilsiger det.
Fremover får ministeren også beføjelse til at indføre en sikringsrumspligt, så beslutningen om, hvornår det bliver nødvendigt, træffes centralt på baggrund af et samlet trusselsbillede.
Det ændrer så ikke ved, at kommunerne fortsat er helt centrale.
Lovforslaget tydeliggør også ministerens hjemmel til at fastsætte et klargøringsvarsel i en bekendtgørelse, altså en tidsfrist, inden for hvilken offentlige beskyttelserum skal kunne klargøres, hvis der opstår et behov.
Her er det selvfølgelig også vigtigt at få en ting slået fast, også for borgerne: Et klargøringsvarsel betyder ikke, at kommuner og bygningsejere skal stå klar fra dag et; klargøring skal først igangsættes, hvis der i en krise- eller krigssituation træffes politisk beslutning om, at rummene skal gøres klar.
Indtil da handler det om vedligeholdelse, planlægning og om at vide , hvad der skal til – igen: rettidig omhu, ikke dramatik.
I dag er kommunernes tilsynsbeføjelser forholdsvis vagt formulerede, og det er uklart, hvilke værktøjer de helt præcis har, hvis en bygningsejer ikke lever op til sine forpligtelser.
Med det her lovforslag tydeliggør vi kommunernes tilsynspligt med sikringsrum.
Kommunerne får ret til at kræve oplysninger fra bygningsejere, og i sidste ende, hvis ejeren ikke medvirker og mindre indgribende midler ikke rækker, mulighed for kontrol uden retskendelse.
Det er igen rettidig omhu, for hvis vi ikke ved, hvad vi har, så ved vi heller ikke, hvad vi mangler.
Der er en ting, der er vigtig at få med her.
Det er ikke ambitionen – heller ikke hos Socialdemokratiet – at vi skal bygge beskyttelsesrumspladser til hele befolkningen.
Det er hverken nødvendigt eller økonomisk realistisk.
Det er sund, nordisk pragmatisme: Vi bruger det, vi har, bedre, før vi bygger noget nyt.