Jette Gottlieb (EL), 2021-04-20:
Enhedslisten synes, og det er forhåbentlig ikke en stor overraskelse, at syge børn skal have omsorg og passes, indtil de er raske.
Derfor støtter vi også beslutningsforslaget og opfatter det som en samfundsmæssig opgave at sikre, at vi finder løsninger på problemerne.
Men der er mange ting, man skal lægge mærke til i forbindelse med et forslag som det her.
For hvad er det, der gør, at det overhovedet er nødvendigt med sådan et forslag?
Alle de gode argumenter, der er nævnt i forslagets bemærkninger, forklarer en del af ændringerne, siden der kom kvinder på arbejdsmarkedet.
Inden da var det jo en selvfølge, at moderen passede et sygt barn.
Siden har udviklingen fremprovokeret flere ændringer.
Det begyndte at blive en nødvendighed, at begrebet sygt barn indgik i overenskomsterne.
De fleste overenskomster rummer i dag en ret til løn på barnets første sygedag, og siden er der så lovgivet om ret til fravær fra arbejde på barnets første sygedag.
Så hvis vi tager de næste skridt i dag, vil det give store forbedringer i forhold til barnet og børnefamiliernes vilkår.
Vi er selvfølgelig også opmærksomme på, at der på en vis måde er tendens til, at de eksisterende overenskomstordninger kan trække kønsmæssigt skævt.
Det er jo ikke fuldstændig tilfældigt, i hvilke overenskomster der er aftalt ret til barns første sygedag, og hvilke overenskomster der har medført ret til første og anden sygedag.
Man kan prøve at gætte, hvilke overenskomster der er flest kvinder på.
Forudsætningen for, at det i en årrække har kunnet fungere med første og anden sygedag har jo været, at det har været muligt for forældrene at få hjælp udefra.
Det mest omtalte og brugte har været bedsteforældreløsningen.
Vi har før hørt forskellige argumenter for, hvorfor den ikke fungerer så godt, men et af argumenterne er jo, at hvis de nu ikke bor i samme landsdel, er det ikke helt så nemt.
I dag er bedsteforældrene typisk på arbejde, og jeg har hørt helt seriøse overenskomstforslag af typen: barnebarns første sygedag.
En forsker har gjort rede for, at de forandringer, der er sket med udviklingen af vores familiestruktur, har ført til, at vi nu har flere og flere i firegenerationsfamilien.
Den generation, der er hårdest spændt for, er anden generation.
Der stilles store forventninger til, at de passer deres gamle forældre, men også at de bliver længere og længere på arbejde, og at de stiller op, hvis de har syge børnebørn.
Og det er jo umuligt at håndtere så alsidige krav, og derfor er dette forslag på sin plads.
Forslaget er godt, men der mangler en del i den praktiske udformning.
Det kræver, at der bliver fundet en organisatorisk løsning.
Det kan være i paralleliteten til den svenske model, som borgerforslaget selv foreslår.
Det kan dog under ingen omstændigheder overføres direkte – pengene falder jo ikke ligefrem ned fra himlen – og ville kræve store ændringer i vores dagpengesystem.
En anden løsning kunne være at parallelisere til de ordninger, der findes i form af barselsfonde – der var måske noget at arbejde videre med.
Jeg vil derfor stille en række spørgsmål på de to områder i forbindelse med udvalgets arbejde med forslaget.
Og så vil jeg sige, at selve det, at problemstillingen er blevet rejst på den måde, den er – og jeg vil også gøre opmærksom på, at det her borgerforslag er det borgerforslag, der på allerkorteste tid har samlet flest underskrifter – tyder på, at problemet er mere nærværende, end man umiddelbart skulle forvente, hvis man sidder her og ikke synes, man selv har problemet.
Vi støtter forslaget, men mener, at der mangler en hel del i den praktiske udformning, og vi er meget klar til at stille spørgsmål, der måske kan fremme et par forslag til løsninger eller forbedringer af den nuværende situation.