Jacob Mark (SF), 2021-08-27:
Regeringen og flertallet af partier vil ikke sætte økonomi af til at indfri de anbefalinger om at skabe mere lige løn i den offentlige sektor, som lønstrukturkomitéen måtte komme med.
Det står klart efter andenbehandlingen.
Regeringen vil ikke forpligte sig til at indkalde til forhandlinger med henblik på at indfri de anbefalinger, som lønstrukturkomitéen skulle komme med.
Regeringen vil ikke engang indkalde alle partier med henblik på at se på, om man kan blive enige om nogle af de anbefalinger, som lønstrukturkomitéen kommer med.
Det står klart efter andenbehandlingen.
Det vil sige, at det, vi så nu kan vente på, er, at en lønstrukturkomité bliver færdig med sit arbejde – på trods af at vi også har haft en Lønkommission – men at den lønstrukturkomité i virkeligheden ikke har noget at rutte med.
Vi ved jo alle sammen, at hvis vi skal ændre på de her skæve lønninger, kommer det til at koste.
Derfor stemmer SF nej til det lovforslag, som vi skal stemme om nu her.
Jeg vil også gerne sige til både sygeplejerskerne, pædagogerne, jordemødrene, ernæringsassistenterne, sosu'er og alle de andre, at det her ikke har været forgæves.
Jeg synes, det har været helt vildt opmuntrende at se, hvor vigtig faglig kamp stadig er, for jeg er overbevist om, at når vi skal drøfte de her i Folketinget igen, og det kommer vi til, kommer det til at rykke noget.
Når jeg også stiller mig herop, er det, fordi jeg nu har lejlighed til at sige noget, som jeg egentlig havde lyst til at sige, allerede før jeg blev valgt til Folketinget i 2013 – og jeg er helt med på, hvad SF's ansvar også var i det, for vi har alle sammen et ansvar for det her: Den danske model på det offentlige område er dysfunktionel, og vi ved det godt.
Vi ved det allesammen godt.
Vi vidste godt, at det ville ende her.
Man vidste det godt, og det var derfor, lærerne kaldte det aftalt spil.
Og vi vidste det også godt den her gang, for det, som både sygeplejerskerne, men også pædagogerne og jordemødrene og alle de andre krævede, var nemlig et opgør med en årtier lang urimelighed – og det koster for mange penge til, at kommunerne og regionerne vil kunne løse det selv.
Så det var givet på forhånd, at det ville ende sådan her.
Modellen er også dysfunktionel, fordi – modsat på det private område – arbejdsgiverne jo har en urimelig fordel.
Hvis en arbejdsgiver her vælger at lockoute de ansatte, så kan der godt komme et offentligt pres – det er jeg med på – men det er så også det eneste, der kan ske, for staten sparer penge ved det.
Man har ikke engang forpligtet sig til, at de penge skal blive på det pågældende velfærdsområde.
Så man kan ikke vinde som faggruppe.
Det er jo ikke rimeligt, for så bliver den danske model noget, vi leger.
Så min opfordring herfra til regeringen skal være at gøre det, som både den nuværende statsminister og den tidligere statsminister Lars Løkke Rasmussen også sagde, nemlig at man simpelt hen er nødt til at kigge på, hvorfor den danske model er den mest konfliktfyldte model vi har i hele Skandinavien.
Hvorfor ender overenskomstforhandlinger oftere sådan, som de har gjort her i vores land, end de gør f.eks. i Sverige og Norge.
Jeg er med på, at det ikke er simpelt, og jeg er med på, at det her skal drøftes indgående med de mennesker, der sidder og forhandler derude.
Jeg er med på, at det her ikke er noget, der skal dikteres inde fra Folketinget, men det er simpelt hen på tide, vi går i gang med at kigge på det her, for ellers ville vi få konflikt igen og igen, og de ansatte, der er derude, tænker bare: Det giver jo ikke mening; vi ved jo alle sammen godt, at det i praksis er regeringen, vi forhandler med.
Så det er bare en opfordring: Få nu lavet det eftersyn, få nu nedsat den gruppe, der skal kigge den her model efter i sømmene.