Kristian Thulesen Dahl (DF), 2021-01-28:
Velsignelsen blev givet, de blev viet hos en mullah og holdt en bryllupsfest med hele familien.
Pigen var 13 år, og fra den dag begyndte de at bo sammen som et ægtepar i samme værelse.
Det er jo starten på en fortælling om et af de par, som kom til Danmark, og som boede på et af vores asylcentre.
Det er beretningen om en af de mindreårige, som var gift med en ældre mand, hvilket der i slutningen af 2015 og starten af 2016 bredte sig en fuldstændig entydig, nærmest entydig, politisk fordømmelse af fandt sted i Danmark.
Det var det, der fik eksempelvis Socialdemokratiets Dan Jørgensen til at sige: »Barnebrude i Danmark?
Jeg troede det var løgn da jeg hørte det.
Det er selvsagt helt uacceptabelt og det skal stoppes nu!
Hvorfor er det en avis der skal grave sådan en historie fem.
Har myndighederne ikke styr på den slags?
Det skal Støjberg nu svare på!«
Det var også det, der fik den radikale fru Sofie Carsten Nielsen til at sige: Det skal stoppes omgående.
Der skal ikke være barnebrude i Danmark.
Og hun fortsatte i øvrigt med at sige, at hun var lidt ligeglad med, om ægteskabet var lovligt i hjemlandet, for det er juridisk på linje med misrøgt af børn.
Det sagde den radikale fru Sofie Carsten Nielsen.
Det er på det her bagtæppe, at der er en minister, der griber ind og prøver at sikre, at man ikke på de danske asylcentre har nogen boende, hvor den ene er mindreårig og den anden en egentlig mand.
Vi vil ikke have det i Danmark.
I virkeligheden ser vi det i Dansk Folkeparti som en minister, der forsøgte at sikre det, som et næsten enigt Folketing ønskede skulle sikres i Danmark.
Det er i øvrigt også en retsstilling, som vi synes er ret og rimelig; det er sådan, det bør være her i Danmark.
Når jeg tager det her med i dag, er det jo ikke, fordi jeg ikke på nogen måde lytter til alle jer, der siger, at det her overhovedet ikke handler om sagens kerne, som handler om ren, kold jura, og at vi nu bare hver især skal tage stilling til, om vi synes, at en minister må bryde loven.
For hvis loven er brudt, skal ministeren selvfølgelig stilles for retten, stilles til ansvar – sådan må det være: at der skal være lighed for loven, at lov er lov osv.
Men det næste spørgsmål, man så kan stille, er jo: Er det her lighed for loven?
Er det her udtryk for, at Folketingets store flertal, som nu ønsker at igangsætte den her rigsretssag, har tænkt lighed for loven?
Når hver af os i Folketinget tager stilling på tirsdag og skal stemme for eller imod en rigsretssag, så skal vi ikke bare tage stilling til, om vi tror på, at forhenværende minister fru Inger Støjberg kan blive dømt af Rigsretten – for det er jo klart, at man kun skal stemme for, hvis man tror, at hun bliver dømt – men vi skal også kun stemme for, hvis vi synes, at den her sag kan bære en rigsretssag, altså kan bære i forhold til den retspraksis, som Folketinget selv har lagt, i forhold til rigsretssager i fortiden.
For hvis lov er lov og alt det her og der skal være lighed for loven, så skal fru Inger Støjberg jo ikke undgælde mere end andre ministre, der også har forbrudt sig mod reglerne.
Det er jo i givet fald kun sjette gang, vi rejser en rigsretssag i Danmark.
Vi har gjort det fem gange tidligere, og vi skal tilbage til tamilsagen, som det har været nævnt, i 1995, før vi sidst havde en afgørelse ved Rigsretten.
Og retspraksis i forhold til rigsretssager er jo både set i forhold til de seks sager, inklusive den, vi taler om i dag, hvis den rejses, men jo også set i forhold til alle de sager, hvor ministre har forbrudt sig mod reglerne og ikke er blevet stillet for en rigsret.
Jeg må understrege, at det også skaber retspraksis, at det også skaber præcedens, og at det også skal tages med i betragtning, i forhold til om man synes, at den her sag kan bære at skulle for Rigsretten.
Og der må jeg jo nok sige, at vi i Dansk Folkeparti synes, at proportionaliteten fuldstændig går fløjten.
Vi har vel inden for de sidste ca. 30 år haft ca. 60 situationer, hvor Folketinget har udtrykt kritik af ministre og har givet forskellige typer af næser.
Sagerne er vidt forskellige, men blandt de sager er der bestemt sager, der kunne kvalificere til at være på niveau med det, vi taler om her, altså i forhold til den påtænkte eller den eventuelle forbrydelse, som fru Inger Støjberg måtte have begået.
Men i de sager er der ikke blevet rejst en rigsretssag.