runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Schnoor (ALT), 2018-04-19:
Lad mig slå fast med det samme: Alternativet kan ikke stemme for det her forslag.
Det er et lovforslag, som ifølge regeringen bl.a. er fremsat, fordi det er afgørende, at »Dermed øges incitamentet for ikke-dansktalende EU-borgere, der er bosat i Danmark, til at lære dansk.
Dette styrker deres integration i det danske samfund til gavn for den enkelte og for samfundet som helhed.«
Sundhedsvæsenet bruges altså her som incitament til at lære at tale dansk.
Hvis man sætter det lidt på spidsen, kan man sige: Hvis du ikke kan forstå, hvad lægen siger, når du har fået kræft, må du være motiveret til at lære at tale dansk.
I Danmark har alle med bopæl her i landet lige ret til adgang til sundhedsvæsenet.
Det er et bærende og helt afgørende princip i den danske sundhedslovgivning.
§ 7 i sundhedsloven siger, at personer, der har bopæl her i landet, har ret til lovens ydelser, og § 16 siger, at information skal gives løbende og give en forståelig fremstilling af sygdommen, undersøgelsen og den påtænkte behandling.
Det har vi hørt her i dag stort set alle høringssvar er enige i.
Vi mener, at lovforslaget strider mod helt grundlæggende principper, som jeg lige har nævnt før, om retten til ydelserne nævnt i loven.
De er traumatiserede, og de kan ende med slet ikke at møde op til behandling.
Kommunikationen mellem patienten og sundhedspersonen er afgørende for at opnå den bedst mulige patientbehandling af os danskere.
Hvis kommunikationen ikke fungerer, kan det være årsag til forkerte diagnoser og fejlbehandlinger.
Et eksempel på, hvor slemt det kan gå, blev beskrevet i medierne sidste efterår.
En congolesisk familie blev indlagt med symptomer på forgiftning, og på ulykkelig vis kostede forgiftningen to af deres børn livet.
Familien oplevede flere gange ikke at få tolkebistand.
Vi har som sagt set rigtig mange høringssvar, hvor man siger, at lægen ikke kan udføre et ordentligt lægearbejde, når der er sprogbarrierer.
Det er der meget stor tvivl hos alle de fagpersoner, der har afgivet høringssvar, om vil kunne lade sig gøre, hvis vi vedtager det her lovforslag.
Ja, det ville da være fint, hvis alle kunne lære at tale dansk, når de kom til lægen.
Det ville gøre kommunikationen meget lettere.
Men vi ønsker simpelt hen ikke at sige ja til et lovforslag, hvor ønsket om, at udlændinge skal lære dansk, bygger på en logik med en form for straf som motivation.
Vi mener, det er et lovforslag, der er dybt problematisk, og som kan få konsekvenser for patienters retssikkerhed og for patientsikkerheden.
Vi mener, vi bør gå op i alle borgeres sundhed, også hos de mest udsatte og sårbare, der ikke har haft mulighed for at lære dansk.
Der skal være lige vilkår for alle.
Derfor siger Alternativet et stort nej til L 213.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-04-19:
Mange tak for det.
I SF vil vi til enhver tid bekæmpe ulighed i sundhed.
Det betyder også, at vi ikke stemmer for forslag, som vil øge uligheden.
Det er tilfældet med det her forslag, som vi behandler i dag.
Kommunikationen er afgørende for patientsikkerheden.
Den læge, som ikke kan kommunikere med patienten, risikerer at begå fejl, og det kan naturligvis være fatalt.
Jeg vil gerne understrege, at jeg også mener, at nye borgere, som gerne vil bo i Danmark, også skal lære dansk, hvis der overhovedet er mulighed for det, for det er trods alt et faktum, at man kan være så skadet, at det ikke er muligt at tilegne sig et nyt sprog.
I andre tilfælde handler det bare om, at det er for svært.
I langt de fleste tilfælde går det heldigvis fint.
Men uanset årsagen til, at man ikke får lært sproget i løbet af 3 år, er det forkert at spare på tolkeydelser i sundhedssektoren.
Der er en overhængende risiko for, at patienterne lader sig tolke af mindre kompetente tolke eller i værste fald af familiemedlemmer, som er for blufærdige til at kunne tolke korrekt.
Det ved vi desværre af tidligere bitre erfaringer.
Det er en formildende omstændighed, at forslaget også stiller krav til de professionelle tolke i fremtiden.
I SF er vi glade for, at tolke i fremtiden skal certificeres; det har vi nemlig selv foreslået.
Netop emnet ringe tolkning har for nylig været på dagsordenen, og læger kunne netop berette om, hvor fatalt det er, når man ikke kan kommunikere ordentligt.
Ud over at den øger risikoen for fejlbehandling, forsinker den svære kommunikation også lægerne i deres arbejde.
Ikke desto mindre er det paradoksalt nok de svageste patienter, som altså ikke lige får lært sproget, der ikke får gavn af de certificerede tolke, for de har næppe råd til det.
Jeg vil derfor opfordre regeringen til at genoverveje det her forslag.
Det skaber i den grad ulighed i sundhed, og det kan blive fatalt, ligesom det vil besværliggøre lægernes arbejde unødigt.
SF er helt i tråd med de mange, som er særdeles kritiske i forhold til det her forslag, og vi stemmer naturligvis imod.
Marlene Borst Hansen (RV), 2018-04-19:
Det hører alligevel til sjældenhederne, at alle høringssvar til et lovforslag er så negative, og det er jo høringssvar fra organisationer, som vi i Sundhedsudvalget plejer at lytte rigtig meget til, organisationer med stor og grundig indsigt i det danske sundhedssystem.
Det er organisationer som Danske Patienter, Lægeforeningen, Danske Regioner, Det Etiske Råd, Dansk Selskab for Patientsikkerhed, Institut for Menneskerettigheder og en masse, masse andre, der alle sammen ikke bare er lidt, men helt vildt kritiske og bekymrede over det her lovforslag, og det er vi også i Radikale Venstre.
Tolkenes funktion er altafgørende, når patienten skal fortælle lægen eller sygeplejersken, hvordan han eller hun har det, og hvordan symptomerne er.
Tolken er ligeledes altafgørende, når lægen skal forstå patientens situation, aftale behandling og følge op på det videre forløb.
Jeg er sådan set enig i, at vi godt kan have en forventning om, at når man kommer til Danmark, skal man lære sproget, og det kan langt, langt de fleste også efter 3 år.
Men vi må da ikke spille hasard med menneskers liv og sundhed, hvis de nu ikke gør eller ikke kan det, som vi forventer.
Det er simpelt hen for vidtgående et skridt i forhold til politisk positionering.
Så kan det også godt være, at man i lovforslaget skriver, og jeg citerer: »En patient vil ... ikke kunne fravælge tolkebistand af økonomiske årsager.« Jo, det kan man jo godt, hvis man helt lader være med at komme.
Et af argumenterne for egenbetaling for tolkebistand er, at man forventer, at det vil styrke udlændinges integration i det danske samfund, og gode danske sprogkundskaber har selvfølgelig meget stor betydning, enorm betydning, for uddannelse og beskæftigelse og dermed for god integration, men det har god sundhedstilstand også.
Hvis man lægger hindringer i vejen for at opnå den bedst mulige sundhed blandt indvandrerne, ja, så risikerer man at modarbejde integrationen, og det her lovforslag bryder med den danske tradition om, at alle uanset pengepung og uddannelsesniveau har lige adgang til sundhedsvæsenet.
Vi synes, det er virkelig ærgerligt, at Socialdemokraterne har valgt at ændre sin linje i spørgsmålet om egenbetaling for tolkebistand.
Radikale Venstre stemmer imod.
Stine Brix (EL), 2018-04-19:
Tak for det.
En læge er jo forpligtet til at vurdere, om en patient har brug for en tolk.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren svare de mange sundhedspersoner, der spørger: Hvad skal jeg gøre, hvis jeg står i en situation, hvor jeg vurderer, at det er nødvendigt for, at jeg kan gennemføre den her konsultation, jeg skal gennemføre, men omvendt ved jeg, at min patient ikke har råd til at betale og vil udeblive fra en vigtig konsultation, også eventuelt uden at vide, hvad konsekvenserne af at udeblive kan blive?
Hvad skal man gøre i den situation som læge eller som sygeplejerske eller som sundhedsperson i vores sundhedsvæsen?
Stine Brix (EL), 2018-04-19:
Det er ikke karikeret.
Jeg har spurgt mange gange til det her skriftligt, og det har været centralt i debatten i dag.
Jeg synes ærlig talt, at landets sundhedsminister skylder sundhedspersonerne et svar på, hvad de skal stille op i det dilemma.
Hvad skal de gøre?
Skal jeg forstå det, sundhedsministeren siger, som at så må patienterne bare lade være med at betale det gebyr, hvis ikke de kan det?
Eller skal jeg forstå det på den måde, at man siger, at så må de bare udeblive, det er bare ærgerligt?
Hvad skal man gøre, hvis man står i det dilemma, man kan komme til at stå i som sundhedsperson, nemlig at man skal pålægge en patient et gebyr, som patienten ikke kan betale, og som dermed kan føre til, at patienten ikke vil møde op til en nødvendig behandling, en nødvendig konsultation?
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-04-20:
Jeg må jo sige, at det godt kan klinge lidt hult at sige, at alle er optaget af at sikre økonomi til den her gruppe.
Man kan jo i hvert fald sige helt bogstaveligt talt, at det har været en gratis omgang i forbindelse med aftalen i satspuljekredsen om ikke at bevilge penge til det her.
Jeg synes måske i forhold til ministerens sidste bemærkninger, at det kunne kalde på en lidt anden tilgang.
Det er jo fuldstændig rigtigt, at vi i det her har haft det sigte, at der skulle bevilges de nødvendige midler.
Mette Bock (LA), 2018-04-20:
Tak for det.
Jeg noterer mig selvfølgelig, at der er en skuffelse over, at vi ikke vil igangsætte analysen.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-04-20:
Tak for det.
Og også tak til Enhedslisten for at fremsætte det her rigtig fornuftige beslutningsforslag.
Danmark har selvfølgelig en særlig forpligtelse til at sikre borgere med handicap adgang til at deltage i folkeoplysende virksomhed – ikke bare ud fra en almen menneskelig betragtning, men også, fordi vi har forpligtet os via FN's handicapkonvention.
Heri påpeges både vores forpligtelse til at sikre vores borgere med handicap fuld og effektiv deltagelse og inklusion i samfundslivet og tilgængelighed.
Derfor giver det også god mening, som foreslået af Enhedslisten, ikke alene at foretage en analyse af, hvilken økonomisk ramme der skal til for at sikre borgere med handicap adgang til deltagelse i folkeoplysning, men også at gå i dialog med støttemodtagerne, så man kan få beskrevet en ny administrativ praksis i en bekendtgørelse.
Derfor støtter SF også forslaget, på trods af at der jo vil være ekstra udgifter forbundet med forslaget, hvis alle kommuner fremadrettet skal kunne yde støtte til transport via § 117 i serviceloven.
Det sidste er, som forslagsstillerne også selv påpeger,
Hvis kommunerne skal pålægges ekstra udgifter til transport, skal de vel duttes for udgiften.
Men som sagt støtter SF forslaget.
Mette Bock (LA), 2018-04-20:
Jeg får behov for efter at høre ordførertalen her lige at slå noget fast.
For det kunne komme til at lyde, som om de partier, der ikke støtter beslutningsforslaget, ikke ønsker, at vi skal støtte mennesker med handicap i Danmark, og der vil jeg gerne slå fast at det ønsker regeringen, og at det ønsker mit eget parti, og det er mit indtryk, at det er der et meget bredt ønske om i hele det danske Folketing.
Men jeg synes bare, man også må have en respekt for, hvordan vi arbejder i Folketinget.
Når jeg udtrykker mig, som jeg udtrykker mig, så er det, fordi jeg har respekt for de politiske beslutninger, der bliver truffet.
Der er truffet en beslutning om en finanslov, og der er truffet en beslutning om satspuljen, og her kan meningerne brydes, men på et eller andet tidspunkt træffer man en beslutning, og der er jo to dele i det her beslutningsforslag.
Dels er der ønsket om at igangsætte en analyse, dels er forslaget jo så, at man afsætter det, som betegnes som de nødvendige midler, og det synes jeg hører hjemme et andet sted.
Det kan man være uenig i, men jeg vil bare gerne have lov til her afslutningsvis at påpege og understrege, at ønsket om at understøtte mennesker med funktionsnedsættelse, også i deres adgang til folkeoplysning, er til stede, og at der er muligheder i dag.
At der så er truffet beslutninger, som begrænser det på nogle områder, synes jeg man må have respekt for det politiske flertal bag.
Carsten Kudsk (DF), 2018-04-20:
Det her forslag handler om at pålægge regeringen at foretage en analyse af, hvilken økonomisk ramme der skal til for at sikre handicappedes mulighed for deltagelse i folkeoplysning efter folkeoplysningslovens § 44, stk. 2, og afsætte de nødvendige midler hertil igennem finanslovens bevilling fra konto 21.51.01.
Det er kommunerne, som primært stiller rammerne for den folkeoplysende virksomhed til rådighed, også for handicappede borgere, og derfor har kommunerne også i henhold til folkeoplysningsloven mulighed for at give et supplerende tilskud til voksenundervisning for deltagere med handicap i relation til undervisning i et konkret emne.
Det er beskrevet i folkeoplysningslovens § 6, stk. 2 og § 19, stk. 2 om nærmere angivne formål i forhold til personer med særlige behov, f.eks. handicappede.
Der findes jo ikke en central oversigt over, i hvilket omfang kommunerne giver tilskud og til hvilke formål, men f.eks. har Aalborg, Aarhus, Odense og København ifølge deres hjemmesider lokale ordninger og puljer, hvor der efter ansøgning ydes tilskud til handicappedes udgifter.
Endvidere er det et krav i loven, at kommunerne skal yde tilskud efter objektive kriterier, hvor der tages særlige hensyn til aktiviteter for børn og unge og til undervisning m.m. for voksne med særlige behov.
Puljen har en størrelse på 4 mio. kr. – 2018-puljen på finansloven – og sådan er det også med satspuljen fra 2009 til 2012 og fra 2013 til 2016 og fra 2017.
Man aftalte en yderligere forhøjelse af puljen med 3-4 mio. kr. – det er forskellige beløb i tre aftaler, så puljen i alt har været på mellem 7 og 8 mio. kr. årligt.
Og som forskellige handicaporganisationer påpeger i deres brev til finansordførerne og kulturordførerne, ønsker de også, at det skal være en ren finanslovsbevilling.
Samtidig kommer de også med et skøn over, hvor meget det drejer sig om.
Så hvorfor igangsætte en analyse, når man ved, hvor stort et beløb der skal foreslås bevilget i finanslovsforhandlingerne?
Det er et beløb, der ligger mellem det faktiske beløb og det foreslåede beløb fra handicaporganisationerne, og desuden har satspuljepartierne øget puljen ad flere omgange, men initiativet var som sagt ikke prioriteret i regeringens satspuljeoplæg i denne omgang.
Herudover er kommunernes støtte til det folkeoplysende område reguleret i folkeoplysningsloven, der sikrer offentligt tilskud til den frie folkeoplysende virksomhed.
Desuden kommer der på beskæftigelsesområdet et oplæg om handicapområdet, og derfor kan Dansk Folkeparti ikke bakke op om forslaget.
Ulla Sandbæk (ALT), 2018-04-20:
Mange tak.
Derfor er det også urimeligt, at det skal være så svært for handicappede at finde de økonomiske ressourcer, det kræver at deltage i folkeoplysende aktiviteter.
Der er egenudgifter, som vi også hørte ministeren nævne, som alene er betinget af personens handicap.
For nogle deltagere er befordring f.eks. en forudsætning for deltagelse, fra andre adgangen til tekniske hjælpemidler som f.eks. teleslyngeanlæg og tegnsprogstolkning, og det er ikke rimeligt, at disse udgifter skal bæres af den handicappede.
Ikke desto mindre er kommunerne, som vi jo også hørte det, ikke forpligtede til at yde et tilskud.
Det fremgår af folkeoplysningslovens § 24, stk. 2, at det er ministeren, der yder tilskud til handicappedes deltagelse i folkeoplysende aktiviteter.
Handicaporganisationerne gjorde allerede i 2015 opmærksom på, at bevillingen fremadrettet bør være en ren finanslovsbevilling, der skal kunne dække de handicappedes udgifter, bortset fra, at der til transport skal opkræves en egenbetaling.
Skønnet for en sådan bevilling er en ramme på 17 mio. kr. pr. år.
Det er ikke noget særlig stort beløb, når man tænker på, hvor mange penge der er på en finanslov.
Dette beslutningsforslag imødekommer handicaporganisationernes berettigede anmodning om en finanslovsbevilling og en bekendtgørelse, der fastlægger de nærmere regler for anvendelse af rammen.
En del af udgifterne blev jo frem til 2016 dækket ved bevillinger fra satspuljen, men den usikkerhed, der er forbundet med at skulle søge satspuljen hvert fjerde år eller at søge kommunerne om ekstra penge eller nogle af alle de andre ordninger, som også eksisterer, er selvsagt ikke befordrende for mennesker, som i forvejen har mere end nok at bekymre sig om.
Dertil kommer, at Danmark som bekendt har ratificeret FN's konvention om rettigheder for personer med handicap.
For så vidt angår folkeoplysende virksomhed, henviser handicaporganisationerne til artikel 30 og til artikel 24, der taler om livslang uddannelse, og nu, hvor jeg taler om handicapkonventionen, vil jeg gerne slå til lyd for, at den bliver implementeret i dansk lovgivning, så den bliver bindende og bestemmelserne ikke skal være afhængige af, om kommunerne eller om vekslende ministre synes, der er råd til fuldt ud at opfylde konventionens bestemmelser.
Jeg vil gerne takke Enhedslisten for at have fremsat dette beslutningsforslag, som kommer, efter at Enhedslisten har stillet en lang række spørgsmål om emnet, som desværre ikke er blevet fulgt op af handling fra regeringens side.
Det håbede jeg faktisk at beslutningsforslaget ville råde bod på.
Det er desværre ikke tilfældet, og det beklager jeg.
Men Alternativet stemmer for beslutningsforslaget.
Laura Lindahl (LA), 2018-04-20:
Tak for det.
Forslagsstillerne ønsker med det her forslag at få foretaget en analyse af midlerne til handicappedes deltagelse i folkeoplysning samt få ændret den administrative praksis, så det er lettere at gennemskue, hvilke midler der er til rådighed.
Herudover ønskes det også, at man sikrer, at der er tilstrækkelige midler til området.
For mig at se er der hverken behov for en analyse eller lettere tilgængelig information.
Midlerne på den i forslaget nævnte finanskonto kan man jo bare med en internetforbindelse slå op, og ministeriet kender ansøgerkredsen til puljen i forvejen.
Men jeg kan så forstå, at ministeren siger i sin tale, at man gerne vil kigge på den her administrative praksis for at gøre det mere overskueligt.
Det er jo fint.
I forhold til det med at afsætte de nødvendige midler: Jeg synes, at det er en lidt sjov formulering, for hvad der er nødvendigt, er grundlæggende en politisk beslutning.
Det er relativt sjældent, vi oplever, at vi afsætter nogle midler og får at vide, at der er afsat for mange midler.
Det er tit noget, man politisk beslutter, altså hvad man synes er nødvendigt.
Det at sikre handicappedes deltagelse i folkeoplysning synes jeg er et værdigt politisk formål, og jeg kan sagtens forstå et politisk ønske om at sikre flere midler til det formål, men som med de fleste andre ønsker om flere midler til et givent område må jeg bare sige, at det er nogle forhandlinger, som man tager i forbindelse med enten satspuljen eller finansloven.
Derfor støtter Liberal Alliance ikke forslaget.
Carl Holst (V), 2018-04-20:
Tak, formand.
Venstre kan ikke støtte forslaget.
Og jeg skal hilse fra De Konservative og meddele, at det kan de heller ikke.
Forslaget har en indvirkning på det kommunale selvstyre, som vil skabe en ensrettethed, som er unødvendig, på bekostning af de enkelte kommuners adgang til at lave nogle ordninger, som de har friheden til, og som tilpasser sig de vilkår og udfordringer, der er.
Der er forskel på omfang, indhold, behov og efterspørgsel, alt efter om det er i København eller på Frederiksberg eller i Vejen ved Esbjerg.
Så er der også et element i beslutningsforslaget fra Enhedslisten i forhold til volumenen af puljen.
Der har vi den tilgang, at det er et anliggende i satspuljeforhandlingerne, og at man ikke laver satspuljeforhandlinger de facto ved at målrette midler i beslutningsforslag.
Det hører hjemme ved det bord, hvor partierne omkring satspuljen opererer.
Orla Hav (S), 2018-04-20:
Jeg tænker bare på nogle få ting som f.eks. indførelse af mere og mere teknologi, flere ting over nettet, NemID osv. som forudsætning for at tage del i vores samfundsliv.
Det er der en gruppe borgere som har et særligt behov for at få en chance for at lære på anden vis, og det er jo det, som den folkeoplysende indsats kan hjælpe med.
Vi har også stor forståelse for, at det er sådan, at vi mangler et overblik over, hvordan det er, de her ordninger fungerer på nuværende tidspunkt.
Vi hører ministeren sige, at der aldrig har været penge nok til opgaven.
Og det tror vi sådan set er rigtigt, men bruger vi så de penge, der er på området, på den helt rigtige måde, og får vi kigget på, om der er andre måder at finansiere det på, som vi ikke har mulighed for at finansiere via den folkeoplysende indsats?
Og så er vi med på at kunne diskutere på den længere bane, om der er et behov for at se på, om der skal tilføres midler.
Men det er altså ikke i den her omgang.
Skal jeg komme med en lille smule kritik af Enhedslistens forslag, er det, at Enhedslisten foruddiskonterer løsningen.
Men jeg vil sådan set gerne have et afklaret grundlag at tage nogle beslutninger på, og det har ministeren givet tilsagn om at ville tilvejebringe, og derefter må det være Folketingets opgave sammen med den siddende regering at få skabt grundlaget for at yde den indsats, vi fra samfundets side gerne vil kunne give den her gruppe af borgere, som i høj grad har behov for en ekstra hånd i forhold til at kunne være en aktiv del af vores samfund.
Og det er jo en erklæret målsætning.
Så vi tager ministeren på ordet med hensyn til at få skabt et afklaret grundlag.
Vi stemmer ikke for Enhedslistens beslutningsforslag.
Mette Bock (LA), 2018-04-20:
Tak for den bemærkning.
Jeg svarer selvfølgelig gerne på spørgsmål, der måtte blive stillet til kulturministeren.
Jeg går også ud fra, at det måske kunne være relevant at stille nogle spørgsmål til socialministeren, undervisningsministeren osv.
Så jeg svarer gerne med det, jeg kan bidrage med.
For selvfølgelig skal vi jo gerne, når vi skal til at træffe nye beslutninger til efteråret, træffe dem på et så oplyst grundlag som muligt.
Men en decideret analyse af det her område tror jeg ikke er vejen frem.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-04-20:
Tak for det.
SF's tilgang til frikommuneforsøgene tager altid afsæt i, hvad der kan gøres for at frisætte kommuner og regioner til gavn og glæde for borgerne og ikke mindst de mest udsatte borgere.
Derfor havde det også været hjælpsomt, hvis regeringen havde delt forslaget op, så man mere stykvis kunne have taget stilling til de enkelte delelementer.
For i det foreliggende forslag til frikommuneforsøg er der både roser og tidsler.
Jeg vil ikke gennemgå alle delelementerne i forslaget, men blot lave et par enkelte nedslag, der viser, hvorfor vi synes at noget er godt og noget andet er skidt, og hvorfor vi i sidste ende kan blive i tvivl om, om vi kan stemme for forslaget – medmindre at vi i udvalgsarbejdet kan få præciseret eller måske helt fjernet enkelte forslag.
På den ene side synes vi det lyder rigtig spændende, at man i Region Syddanmark og Region Midtjylland i samarbejde med kommunerne vil forsøge at skabe mere sammenhæng i behandlingstilbuddene inden for psykiatrien – noget, som SF og psykiatriorganisationerne har efterlyst længe.
På den anden side synes vi det er lidt at foregribe begivenhedernes gang at lave en række frikommuneforsøg på magtanvendelsesområdet, når vi i disse dage sidder midt i forhandlingerne om ændringer af kapitel 24 i serviceloven om magtanvendelse.
Jeg synes også, det virker lidt suspekt, at disse forsøg primært skal foretages under den frikommunehat, der hedder Frikommunenetværket »Bedre styring af udgifterne på det specialiserede socialområde«.
Magtanvendelse må ikke tage afsæt i behovet for at spare på de kommunale udgifter.
Det skal altid tage afsæt i behovet for omsorg for den enkelte borger med et kognitivt eller psykisk handicap, og hvis magtanvendelse kan undgås, eksempelvis via pædagogiske foranstaltninger, skal det altid være vejen frem.
Men det koster naturligvis.
Afslutningsvis vil jeg blot sige, at vi i udvalgsbehandlingen også skal have klarlagt de forbehold, som både LO og FTF har i forhold til § 9 d på beskæftigelsesområdet vedrørende spørgsmålet om fritagelse for revurdering i den 12. måned, så der ikke er syge borgere, der kommer i klemme.
På trods af vores forbehold går vi som altid fordomsfrit ind i den kommende udvalgsbehandling, men som forslaget ligger lige nu, vil vi ikke kunne stemme for det.
Så jeg håber, at vi kan få ændret det og fjernet tidslerne.