Peter Hummelgaard (S), 2021-12-21:
Tak for det.
Henvendt til både de ordfører, der har fundet vej til salen, men jo også til de mange seere, der sikkert stadig væk sidder derude og følger med i denne vigtige debat, vil jeg begynde med at slå fast, at det for regeringen er hjerteblod at værne om dansk velfærd og selvfølgelig den danske arbejdsmarkedsmodel.
Derfor er det også regeringens holdning, at orlovsrettigheder håndteres bedst nationalt frem for på EU-niveau.
Når det er sagt, har regeringen et klart ønske om, at flere danske fædre skal tage mere orlov, og at danske orlovsregler bliver så fleksible som muligt.
Derfor glæder det mig også, at vi den 26. oktober 2021 indgik en bred politisk aftale om øremærket orlov med Venstre, SF, Radikale, Enhedslisten og Alternativet.
Med den politiske aftale minimumsimplementerer vi orlovsdirektivet og øremærker heraf 9 uger til henholdsvis mor og far.
Regeringen ønsker ikke at øremærke mere end de 9 uger, fordi det også er vigtigt, at familierne har mest mulig fleksibilitet.
På den måde får den enkelte familie mulighed for at indrette sig, så det giver bedst mulig mening for dem.
For det er et område, som selvfølgelig optager rigtig mange familier.
Og så sent som i torsdags stod jeg også her på talerstolen, fordi vi behandlede et borgerforslag om netop øremærket orlov.
Med beslutningsforslaget ønsker forslagsstillerne at pålægge regeringen at bringe fælles EU-barselsregler op på førstkommende EU-topmøde, at igangsætte et arbejde med at kortlægge, i hvilket omfang EU har kompetencer og beføjelser til at regulere på barselsområdet, og at arbejde for, at en eventuel kompetence tilbageføres til nationalstaterne.
Lad mig først slå fast, at EU har kompetence til at regulere på det her område.
Beskæftigelsesudvalget har i september i år efter ønske fra hr. Morten Messerschmidt stillet et skriftligt folketingsspørgsmål, folketingsspørgsmål nr. 694, om det samme, nemlig om, med hvilken EF-traktat Danmark overdrog beføjelser til EU på barselsområdet.
Som den fungerende beskæftigelsesminister svarede i mit fravær, fordi jeg selv var på fædreorlov, er det vurderingen, at det daværende EF havde mulighed for at regulere området, allerede da Danmark blev medlem i 1973.
Allerede i 1970'erne og 1980'erne blev der vedtaget direktiver på det ansættelsesretlige område om rettigheder ved bl.a. virksomhedsoverdragelser, kollektive afskedigelser og solvens.
Senere har man så med Maastrichttraktaten fået et mere specifikt hjemmelsgrundlag.
Derfor er der ikke behov for at vurdere, om der er kompetence, for det er der.
Det indebærer jo så også, at vi kan gå direkte til spørgsmålet om at tage kompetence tilbage, som forslagsstillerne lægger op til.
Hvis EU's kompetence på orlovsområdet skal tilbagetages, kræver det selvfølgelig en traktatændring.
En traktatændringsproces er en væsentlig begivenhed, og det vil betyde, at alle medlemslande og andre aktører på europæisk plan vil kunne fremføre deres ønsker om ændringer og tilføjelser, vel at mærke ændringer og tilføjelser, som meget vel kan være stik modsat danske interesser.
Det er slet ikke en vej, som vi på nuværende tidspunkt ønsker eller ser behov for at gå ned ad.
Regeringen er skeptisk over for EU's mulighed for at regulere på store dele af arbejdsmarkedsområdet.
Vi har f.eks. lige stemt nej til direktivet om passende mindstelønninger.
Men der er også områder, hvor vi ser positivt på EU-regulering, f.eks. på arbejdsmiljøområdet, og senest er der foreløbig dansk opbakning på ligelønsområdet.
Vi mener, at EU skal arbejde for at opnå konkrete resultater for borgerne og ikke kaste samarbejdet ud i årelange diskussioner om mulige traktatændringer.
Vi skal heller ikke stille os selv uden for døren.
Vi kan ikke løse de mange grænseoverskridende udfordringer alene, f.eks. og mest nævneværdigt udfordringerne med social dumping.
I den forbindelse er der i de senere år sket forbedringer i EU-reglerne, der kan bidrage til kampen mod social dumping, hvor Danmark har været med til at presse på.
Det gælder bl.a. det reviderede udstationeringsdirektiv.
Med det reviderede udstationeringsdirektiv rykkede man jo på balancen i EU-reglerne til fordel for beskyttelse af arbejdstagerne.
F.eks. blev det gjort klart, at man kan kræve den sædvanlige aflønning og ikke blot mindsteløn, og en tjenesteyder kan maksimalt udstationere en arbejdstager i 18 måneder, før værtslandets regler gælder fuldt ud.
Der er altså sket gode forbedringer.
Men regeringens kamp stopper ikke her.