Karsten Hønge (SF), 2024-01-24:
Iran påstår, at baggrunden for deres handlinger er solidaritet med det palæstinensiske folk, men det reaktionære diktatoriske præstestyre i Teheran er kun solidarisk med sig selv.
De er kun drevet af en eneste ting, nemlig at blive en regional stormagt, og de har jo i dag opnået en meget stærk magtposition.
Iran har endda fået så meget politisk, militær og økonomisk selvtillid, at de bomber nabostater som Pakistan, Syrien og Irak.
De spreder indflydelsen pr. stedfortræder gennem Hizbollah i Libanon, Hamas i Palæstina og houthierne i Yemen.
Vi behandler dagens beslutningsforslag i skyggen af disse realiteter, og vi kan kun meningsfuldt diskutere situationen i Det Røde Hav, når vi samtidig ser på magtforholdene i hele regionen.
Krigen i Ukraine har bragt Rusland og Iran sammen i et tæt parløb, hvor Iran leverer en lind strøm af droner til Rusland, som bruger dem til at bombe i Ukraine.
I sommeren 2023 blev Iran optaget i BRIKS-landenes samarbejde og i den kinesisk-russiske shanghaisamarbejdsorganisation.
Nu taler man om den triangulære alliance mellem Iran, Rusland og Kina – tre lande med hver deres interesser og ambitioner, men samlet mod en fælles vestlig fjende.
De har fælles interesser i stærke regionale stormagter og i at skabe ustabilitet i Mellemøsten.
Det er i det lys, vi skal se Irans engagement i Hizbollah, Hamas og houthierne.
Glem alt om en højere sags tjeneste for palæstinenserne: Det handler om Irans ønske om dominans som regional stormagt.
Houthiernes angreb på civile skibe i og omkring Det Røde Hav er brikker i dette magtspil.
Planen er ustabilitet, uro, økonomisk krise og kamp mod demokratierne i Vesten.
Men det skal ikke lykkes Iran gennem stedfortrædere i houthibevægelsen at ramme den internationale skibstrafik.
Hvis ikke Iran og houthibevægelsen stoppes i angrebene på den frie skibstrafik, rammer det naturligvis søfartsnationer som Danmark og hele den internationale handel, ved at man må tage store omveje syd om Afrika.
De færre skibe på gennemsejlads har allerede nu betydet, at Egypten får reduceret indtægterne med en tredjedel.
FN's Sikkerhedsråd vedtog den 10. januar 2024 en resolution, som fordømmer houthibevægelsens angreb på skibe i Det Røde Hav.
FN vurderer angrebene som en trussel mod international fred og sikkerhed og kræver, at angrebene standses øjeblikkeligt.
Resolutionen anerkender endvidere medlemsstaternes ret til at forsvare deres skibe mod angreb.
En række lande, herunder Danmark, udsendte den 3. januar 2024 en fælleserklæring om, at houthibevægelsen ville komme til at bære konsekvenserne, hvis ikke angrebene stoppede.
Houthibevægelsen fortsatte ufortrødent med at angribe civile skibe, og det førte så til, at Sikkerhedsrådet tog sagen op.
SF støtter indsatsen for at reducere og helst fjerne Iran og deres håndlangere i houthibevægelsens evne til at true den maritime sikkerhed.
Hvis vi nøjes med den defensive indsats ved at lægge bl.a. den danske fregat ind som et beskyttende skjold for de civile skibe, vil det aldrig få en ende.
Hvorfor skulle Iran stoppe med gennem houthierne at sende missiler mod skibstrafikken, hvis den eneste konsekvens ville være, at demokratiske lande binder en masse ressourcer i en uendelig lang tid i området i og omkring Det Røde Hav?
Hvem har interesse i det?
Og hvem har interesse i at trække opmærksomheden væk fra krigen i Ukraine?
Det har Iran og Rusland.
Det er ikke nok at sætte et plaster på såret; vi skal stoppe blødningen.
Iran og houthierne skal sættes ud af spillet, ellers kommer vi ikke videre.
Danmark skal forsvare den frie internationale skibstrafik, og hvis vi ikke står fast nu, vil det give andre terrorbevægelser og militsgrupper blod på tanden med nye angreb andre steder i verden.
Det er ikke nogen nem beslutning, men SF ser beslutningsforslagene som afbalancerede og som nogle, der begrænser Danmarks indsats.
Hvad er så i øvrigt alternativet?
Det er, som om der, hvis vi ikke gjorde det her, var et alternativ, men det ikke at gøre noget er faktisk også en handling.
At SF støtter de to beslutningsforslag, betyder ikke, at vi dermed binder os til eventuelt kommende forslag om at udvide Danmarks indsats.
Mellemøsten er et sort hul af konflikter, og Danmark skal ikke lade sig suge med ind.