Jan E. Jørgensen (V), 2016-10-28:
Det forrige indlæg vidner jo om, at der kan være flydende grænser mellem religiøs oplæring og politisk propaganderen.
Men det, vi står med her, er jo alvorligt nok.
De fleste kan jo nok huske den tv-dokumentar, som TV 2 kørte, og jeg vil godt benytte anledningen til at rose dem for det store arbejde og den grundige research, de havde foretaget for at kunne vise os alle sammen, hvad der foregår i »Moskeerne bag sløret«, som var titlen på programserien, hvor de gennem skjulte tv-optagelser kunne afsløre, hvordan nogle religiøse forkyndere altså systematisk undergraver danske love, danske værdier, og hvor man prædiker en fuldstændig helt og aldeles parallel retsopfattelse.
En talsperson fra en dansk moské forsikrede ganske vist om, at den pågældende moské skam overholdt alle danske regler, og at man jo i øvrigt opfordrede sin menighed til at tage aktivt del i det danske samfund.
Men de skjulte optagelser inden for moskeen viste imidlertid et helt andet billede.
Man så i dokumentaren bl.a. eksempler på, at kvinder blev frarådet at lade sig skille fra voldelige ægtemænd, de fik besked på at acceptere, hvis deres mand ønskede at tage flere koner, og hvad der måske var det mest alvorlige, blev de instrueret i, hvordan man skulle slå sine børn som led i børneopdragelsen.
Se, Danmark er et demokratisk samfund.
Vi har ytringsfrihed, vi har ligestilling, og vi har religionsfrihed, og det er noget, vi er stolte af, og vi betragter disse rettigheder som selve fundamentet for vores danske samfund.
Men når man så ser en tv-serie som »Moskeerne bag sløret«, bliver det desværre tydeligt, at disse rettigheder ikke er en selvfølge, og at der findes kræfter i Danmark, der under dække af religion forsøger at undergrave vores samfund og vores fælles danske værdier, og det må vi som samfund bekæmpe.
For at komme diverse spørgsmål i forkøbet vil jeg sige, at vi i Venstre ikke er så naive, at vi tror, at et par paragraffer i straffeloven med et trylleslag vil gøre alle til sande demokrater, som hylder ligestillingen mellem kønnene og accepterer homoseksualitet osv. osv., og det er heller ikke det, som lovforslaget går ud på.
I det hele taget er lovgivning ikke det mest effektive middel til at påvirke holdninger, men her har vi alle sammen og ikke mindst skolelærere og personale i daginstitutioner, klubber osv. en langt større rolle at spille.
Dialog og holdningspåvirkning i det daglige i skoler og på arbejdspladser osv. har langt større betydning på det her område end lovgivning.
Det ændrer imidlertid ikke ved, at der altså er områder, hvor vi er nødt til at bruge lovgivning.
Når holdninger kan føre til handlinger, der er ulovlige, må vi som lovgivningsmagt skride ind, og det har vi gjort før, og det gør vi nu igen.
Når visse religiøse forkyndere, som jo altså nyder stor respekt og autoritet i deres menighed, direkte billiger grove straffelovsovertrædelser som terror, voldshandlinger, drab, voldtægt, incest, pædofili, tvang, frihedsberøvelse og flerkoneri, så er vi ganske enkelt nødt til at finde fornuftige, effektive og virksomme gensvar.
Hvis ikke man selv er meget troende, kan det være svært at forstå den magt, som religiøse forkyndere kan have over deres menighed, og problemet er naturligvis størst, når man betragter præstens – eller i praksis måske oftest imamens – ord som lov.
Når man følger en lovreligion så blindt, at man er villig til at tilsidesætte de verdslige love, hvis det strider mod prædikantens ord, så er det dybt problematisk.
Vi skal derfor finde nogle konkrete løsninger, der rækker ud over almindelig dialogbaserede initiativer, og det er derfor, regeringen sammen med en række andre partier har fremsat forslag om, at det fremover skal være strafbart som led i religiøs oplæring udtrykkeligt at billige terror, voldtægt, voldshandlinger, incest, pædofili, frihedsberøvelse, tvang og flerkoneri, og det gælder altså, uanset om ytringerne er fremsat offentligt eller i mere private sammenhænge.
Det er en kompleks øvelse – det anerkender jeg – at beskæftige sig med kriminalisering af ytringer i en lovgivningsmæssig sammenhæng, og det forudsætter, at man handler både velovervejet og varsomt.
Det nytter selvsagt ikke noget, at vi i jagten på undergravende religiøse forkyndere pludselig står i den situation, hvor vi selv kompromitterer vores samfunds fundamentale frihedsrettigheder.
For Venstre er det derfor også afgørende, at lovforslaget fastsættes inden for såvel grundlovens som retsstatens rammer og med respekt for vores internationale forpligtelser, og det gør lovforslaget.
Så aftalen rykker altså ikke ved, at der naturligvis fortsat skal være stor rummelighed til at mene, hvad man vil.
I Venstre ønsker vi ikke at være holdningspoliti, og vi ønsker, at der også fremadrettet skal være plads til forskellige trossamfund i Danmark.
Jeg vil godt gøre opmærksom på, at det naturligvis skal være tilladt at være tilhænger af dødsstraf, genindførelse af revselsesretten og for den sags skyld også at arbejde for det politisk, men hvis man med den store påvirkningskraft, man kan have som religiøs forkynder, udtrykkeligt billiger disse meget alvorlige forbrydelser som led i religiøs forkyndelse, så vil det fremover være strafbart.
Jeg mener, at vi har fundet en god balance mellem forsvaret for ytringsfrihed og bekæmpelse af religiøs radikalisering, og jeg glæder mig over, at der tegner sig et solidt flertal for lovforslaget.