Kim Valentin (V), 2025-01-30:
Tak til formanden, og jeg vil også sige tak til DF for at fremsætte det her forslag.
Jeg synes jo, det ligger i direkte forlængelse af det andet forslag, vi havde lige før, altså B 66.
Det her forslag er lidt mere specifikt, man kan sige, at det er en delmængde af det andet, og at vi sagtens kunne have taget en fælles drøftelse om de her to forslag, og at jeg derfor vil nøjes med at gentage nogle af de pointer, der er vigtige for Venstre.
For det første er det jo ikke arbejdspladsen som sådan, der er problemstillingen, men det er det, at man får ptsd i nogle bestemte sammenhænge, som er problemstillingen, og vi skal finde ud af, hvordan vi gør det her bedst muligt, og det siger vi i regeringspartierne og regeringen, at det gør vi bedst muligt ved at få lavet en god analyse af, hvad det er for nogle forhold, der her rent faktisk gælder, hvad det er, der sker, hvad det er for nogle grupper, man skal kigge på osv., altså alt det, som også blev sagt under den forrige debat.
Vi har i Venstre arbejdet meget stærkt og kraftigt på at få veteranerne på banen, og det her forslag forsøger at få nogle andre grupper, som også er udsat for traumatiske oplevelser, ind under de samme regler som veteranerne.
Det har vi fuld forståelse for i Venstre, det synes jeg bare jeg vil sige fra en start af, og vi vidste godt, at den her diskussion skulle tages.
Men vi syntes også, at det hastede med veteranerne, fordi der er en særlig problemstilling, der gør sig gældende for udsendte veteraner, nemlig at bevisbyrden i forbindelse med ptsd er meget, meget svær at løfte, fordi det er et spørgsmål om, at man er meget, meget langt væk derfra, hvor det skete, og beviserne mange gange er væk.
Så derfor er der jo en vigtig overvejelse i, at man gjorde, som man gjorde.
Dermed ikke sagt, at man ikke også kan se lidt på andre felter – det er vi åbne for, og det sagde jeg også under den forrige debat – men det er bare for lige at påpege, at der er den forskel imellem den ene og den anden gruppe.
Det er noget særligt, at man er udsendt, fordi man kommer langt væk fra beviserne, når man så kommer hjem, og der ofte er gået meget, meget lang tid.
Der er også en masse andre forhold, der gør sig gældende, og det skal jeg ikke gentage her, men blot sige, at vi i Venstre kigger på det her med stor alvor og med stor forståelse.
For når vi kigger på de familier, der bliver ramt af ptsd, så vil jeg gentage, at det jo ikke bare er en lille ting, men at det er en kæmpe ting, som bryder op i familien, og som definerer børn af ptsd-ramtes liv.
Det definerer en masse ting i den ramtes liv, men altså også i familien, det definerer ægteskaber, der er forældre, som bliver ramt af det her, og man omlægger hele sit liv i forhold til den, der er ptsd-ramt.
Det skal undersøges ordentligt, og det er så det, vi i Venstre siger at vi gør i den rapport, analyse, som ministeren, synes jeg, rigtigt nok sætter i gang, og vi arbejder hurtigt på den.
I 2025 bliver vi færdige med den, og så sætter vi os ned og snakker om det, og måske kunne man også finde på en fælles tekst omkring det.
Det appellerer vi til, så vi ikke har to sager, der rumsterer rundt, og det kunne jo være, at vi på et så vigtigt område, som ptsd er, kunne blive enige om en fælles tekst til, hvad det er, der skal ske i løbet af i år.
Det ved jeg ikke om vi kan, men det kunne jo godt være, at vi kunne det.
Jeg siger ikke mere nu, men jeg vil bare sige tak for forslaget, og som I hører, er vi i Venstre meget engagerede i det.
Vi støtter ikke decideret forslaget, men vi støtter det, ministeren siger, altså at vi laver den her analyse-rapport i løbet af i år, og at vi så gør noget.