Lars Boje Mathiesen (NB), 2021-01-15:
Tak for det, formand.
Tak til Dansk Folkeparti for at rejse den her debat.
Jeg synes, det er fornuftigt, at der bliver kigget på det.
Jeg hører ikke til dem, der tror, at vi fuldstændig kan sørge for, at der ikke kommer sådan nogle sager som dem, vi hører om.
For hvis det er sådan, at mennesker – og det er sådan set lige meget, om de er psykisk syge eller de ikke er – er meget determineret på at finde oplysninger om andre mennesker, så kan de det i et samfund som det danske, især hvis det er en person, der vælger også at være tilgængelig på Facebook og andre steder.
Det må aldrig nogen sinde være et vilkår, at man ikke kan deltage på sociale medier eller andet for at kunne have et arbejde, men jeg hører ikke til dem, der siger, at vi fuldstændig kan udrydde det her.
Men man kan gøre noget, og det, man kan gøre, skal man gøre.
Der synes jeg, at det er et godt forslag, som Dansk Folkeparti kommer med, nemlig at spørge, om vi kan skabe en større anonymitet omkring de her mennesker.
Ja, det kan vi, ser det ud som om, og så lad os da gøre det.
Det synes jeg helt sikkert.
Og hvis der kom et beslutningsforslag om det, ville vi absolut stemme for det i Nye Borgerlige.
Det er jo rigtigt, som også ministeren sagde, at det her er noget, som går på to ben.
Det ene er, hvad vi kan gøre i den konkrete sag, og det andet er, hvad vi kan gøre ved de her ting generelt i psykiatrien.
Vi har været store fortalere for – og jeg er stor fortaler for – at vi får lavet en langsigtet plan på det her område, som rækker gerne 5-10 år ud i fremtiden.
Herinde i Folketinget laver man forlig, og så er det dem, man laver, og så kører de i mange år, og så kører man fremad på den måde.
Det burde man gøre på det her område, så det ikke er via satspuljemidler og alt muligt andet midlertidigt, de her ting skal køre, men så vi simpelt hen får lavet en langsigtet genopretning af psykiatrien.
Der er meget, meget massive problemer både med hensyn til sengepladser, og der er noget med hensyn til administration og bureaukrati, og hvor meget de her speciallæger bruger af deres tid på det.
Det er, at vi er blevet bedre til at fange de her ting, at diagnosticere flere, og at der er flere, der kommer ind i behandlingssystemet.
Så det skal man også huske at tage med.
Men når der så kommer flere ind i behandlingssystemet, er det altså også vigtigt, at midlerne følger med, samtidig med at vi bliver bedre til at håndtere de her ting.
Så der er en lang række områder, som jeg mener man skal kigge på, og derfor synes vi, det er godt, at der bliver taget stilling til det.
Et af de punkter, som ikke er blevet nævnt herinde endnu, er det om straf.
For et er, hvis man i affekt gør noget.
Noget andet er – hvis vi indfører det her med, at man ikke kan finde navnene på de her medarbejdere med det samme – at man jo ikke længere er i affekt, hvis man alligevel graver ned i det og altså måske planlægger et overfald eller fremsætter trusler mod folk i offentlig tjeneste.
Der synes jeg godt, at man måske kan gå ind og kigge på strafniveauet, for det er altså ikke særlig højt.
Strafferammen er høj, den er op til 8 års fængsel, men hvis man kigger på retspraksis om det, er der både bøder og ofte betingede fængselsdomme for de her ting, som er meget, meget lave.
Så det er også et område, man måske kunne kigge på.
Det kommer ikke til at ændre noget for dem, som gør det i affekt, men det gør det måske for dem, som sidder og overvejer og planlægger det, hvis konsekvenserne ved at gøre det bliver større.
Så det er jo også et element, som man måske kunne kigge på, og som ikke er blevet nævnt i debatten endnu.