Anni Matthiesen (V), 2017-04-21:
Jeg står her i dag som standin for ordfører Klaus Markussen, som ikke kunne være til stede.
Først og fremmest vil jeg rette en tak til Enhedslisten, som har rejst debatten.
Det er jo en vigtig debat, som vedrører rigtig mange mennesker i vores samfund.
Vi kan alle blive enige om, at der er alt for mange mennesker, som står uden for arbejdsfællesskabet.
Det er ikke holdbart, hverken for den enkelte eller for det danske erhvervsliv, for der er jo nogen, der skal drive væksten og også skabe nye job.
Venstres helt klare mål er, at flere danskere bliver en del af arbejdsfællesskabet, og vi ønsker, at færre er afhængige af de offentlige kasser.
Midlerne til at nå det mål er nok der, hvor vores veje så måske skilles.
Flest muligt skal i arbejde og forsørge sig selv, adgangen til førtidspension begrænses, og der skal i stedet sættes ind med en tidlig tværfaglig og sammenhængende indsats i et ressourceforløb med fokus på udvikling af arbejdsevne.
Flere personer med en lille arbejdsevne skal i højere grad i fleksjob.
Med reformen målretter vi beskæftigelsesindsatsen, så flere, der er i risiko for at ende på passiv forsørgelse, får en tilknytning til arbejdsmarkedet og kan forsørge sig selv.
Forespørgslen i dag handler jo bl.a. om de menneskelige konsekvenser af reformen, og i den forbindelse er det for Venstre altafgørende, at vi ikke opgiver mennesker ved at parkere dem på førtidspension, for så kan man i hvert fald ikke tale om negative menneskelige konsekvenser.
I stedet siger vi jo med reformen, at alle får mulighed for at være en del af arbejdsfællesskabet.
Før reformen trådte i kraft, fik ca. 14.500 personer tilkendt førtidspension.
I 2016 var det tal faldet til 8.400.
Er det en succes?
Ja, det er det i høj grad.
Tallet er naturligvis ikke en succes i sig selv, men jeg vil mene, at det da er en succes for rigtig mange mennesker, der i stedet for nu er i kontakt med arbejdsfællesskabet og ikke er på passiv forsørgelse.
Og så synes jeg da også, at det er værd at bemærke, at det største fald faktisk er blandt personer under 40 år.
Det er simpelt hen i tråd med intentionerne i reformen.
Vi må også holde fast i, at unge ikke skal begynde deres voksenliv på offentlig forsørgelse.
De skal hjælpes til at få kontakt med arbejdsfællesskabet og dermed jo også hjælpes til, hvis de har forskellige former for sygdomme, det kunne være depression og angst, at komme ud af de ting, så de på den måde kan tage del i arbejdsfællesskabet.
Det er også vigtigt, at vi kigger på f.eks. de ressourceforløb, som udspringer af reformen.
På landsplan modtog tidligere knap 17.000 fuldtidsansatte personer i 2016 et ressourceforløb og dermed jo også en helhedsorienteret indsats.
Jeg ved godt, at der har været meget kritik af ressourceforløbene.
Derfor har man jo også i forligskredsen fremsat en række initiativer, der forbedrer ressourceforløbene og dermed også giver større tryghed for borgerne.
Så må vi holde fast i, at vi ser en generel tilfredshed, trods alt, med ressourceforløbene blandt de mennesker, der rent faktisk deltager i dem.
En brugerundersøgelse fra sensommeren viste jo faktisk trods alt, at der var 43 pct. af borgerne, som var tilfredse med deres ressourceforløb.
For Venstre er det vigtigt at holde fast i, at ressourceforløb er vejen til job og uddannelse.
Ud fra de foreløbige erfaringer kan vi se, at en virksomhedsrettet indsats i kombination med andre tilbud er det bedste redskab i vores beskæftigelsessystem til at bringe udsatte borgere tættere på arbejdsfællesskabet.
Det gælder også for borgere i ressourceforløb.
Derfor skal vi blive ved med at se på, hvorvidt ressourceforløbene kan justeres og forbedres, for de skal nemlig give mening for den enkelte borger.
Så vil jeg også her mod slutningen lige nævne fleksjobordningen.
I november 2016 var der cirka 67.000 personer i fleksjob, hvoraf knap 20.000 arbejdede mellem 1 og 10 timer om ugen i de her såkaldte minifleksjob.
Det ser også ud til, at det går den rigtige vej.
Med reformen skaber vi nemlig et mere rummeligt arbejdsmarked, hvor flere med meget nedsat arbejdsevne har fået mulighed for at være en del af arbejdsfællesskabet.
Som jeg også indledningsvis sagde, er det et klart mål for Venstre, at flere bliver en del af arbejdsfællesskabet og færre bliver afhængige af offentlig forsørgelse.
Regeringen har taget nogle helt afgørende skridt i den retning.
Vi ser, at flere bytter den offentlige forsørgelse ud med en lønseddel, og det er utrolig positivt.
Til sidst vil jeg egentlig gerne sige, at vi mener, at det er forkert at udelukke de her mennesker fra arbejdsmarkedet, også selv om de har en begrænset arbejdsevne.
De her minifleksordninger skal i stedet være med til at sikre, at de får en tilknytning til arbejdsmarkedet.
Tak for ordet.