Mattias Tesfaye (S), 2024-04-03:
Tak til formanden for ordet, og tak til ordførerne for, synes jeg, en god debat.
Jeg vil godt starte med at erklære mig hundrede procent enig med SF's ordfører, der citerer den tidligere skolelærer Lise Egholm.
Hun siger: Jeg går ikke ind for kæft og trit, men jeg går ind for retning.
Derfor er jeg også enig med Liberal Alliances ordfører, når hun siger, at det er et problem, at disciplin er blevet et fyord – altså noget, som i dele af den pædagogiske verden betragtes som noget negativt.
Jeg har læst præcis den samme artikel i Berlingske med en skolelærer – jeg tror, hun var fra Østerbro i København – der konkret undrer sig over, ærgrer sig over, at en sofa, der tidligere stod oppe foran skolelederens kontor, hvortil man kun sende elever hen, hvis de havde opført sig uhensigtsmæssigt i undervisningen, nu er væk.
Jeg var lige startet som undervisningsminister, og jeg spurgte: Må man ikke mere sende elever uden for døren?
Hvornår er det blev afskaffet?
Og så gik der ikke så lang tid, og jeg fik et svar tilbage fra ministeriet: Det er aldrig blevet afskaffet.
Og så sendte de mig noget, jeg aldrig havde hørt om før, som hed ordensbekendtgørelsen, og så læste jeg den, og så tænkte jeg: Nogle gange synes jeg måske, at sproget er lidt gammeldags – eftersidning og sådan nogle begreber, som jeg troede ikke blev brugt mere – men jeg tænkte egentlig, at her er der masser af værktøjer i værktøjskassen, som man som skoleledelse kan bruge i dagligdagen på en folkeskole, men der er tilsyneladende mindst en skolelærer på mindst en folkeskole på Østerbro, som selv havde opfattelsen af, at de værktøjer ikke fandtes mere, for man havde nemlig lokalt besluttet, at dem brugte man ikke.
Grunden til, at jeg lige starter her, er, at ude foran Folketingssalen her står der: Med lov skal man land bygge.
Men der står faktisk det samme nede foran Københavns Domhus: Med lov skal man land bygge.
Og i det er der en dobbelthed i, hvordan man opbygger et samfund, nemlig at du vedtager nogle love, men de skal også håndhæves, ellers er det jo ligegyldigt at have vedtaget dem.
Det er lidt det, jeg tænkte, da jeg læste den artikel fra Berlingske, og hvor jeg efterfølgende fik det svar fra Undervisningsministeriets departement, at man jo skal have nogle regler.
Det har vi så skrevet ned i en ordensbekendtgørelse, men der skal også være en vilje til at benytte sig af de regler, for det er jo først, når man håndhæver reglerne, at de egentlig rigtig træder i karakter og træder i kraft.
I dag har jeg desværre måttet melde afbud til et arrangement, jeg meget gerne ville have deltaget i, ude i Dragør.
Det er nemlig det, der hedder TAMU-centrenes 50-årsjubilæum.
Træningsskolens Arbejdsmarkedsuddannelser, tror jeg det står for.
For efterhånden mange år siden, mere end 10 år siden, besøgte jeg TAMU-centeret i netop Dragør og talte med deres grundlægger, der hed Jens Bay.
Nu er han død.
Han var en meget, meget inspirerende fyr.
Han har skrevet en bog, jeg var faldet pladask på halen over, der hed »Konsekvenspædagogik«.
Den var en enorm øjenåbner for mig, for
her var en fyr, der har brugt sit arbejdsliv på at arbejde med unge på kanten af samfundet, og som ingen skulle beskylde for ikke have hjertet med i sit arbejde.
Han var uddannet filosof og interesserede sig for fransk eksistentialisme og havde nu kastet sig over unge på kanten af samfundet, hvoraf mange havde begået kriminalitet og havde behov for hjælp til at komme ind i samfundet igen.
Hans konklusion var: Handlinger er nødt til at have konsekvenser, og jo mere udsatte unge er, jo mere tydeligt er det nødt til at være, at der er en direkte sammenhæng mellem handlinger og konsekvenser, og jo værre og mere ødelæggende kan det være, hvis ikke dårlige handlinger følges op af konsekvenser.
Hans budskab til de unge var dengang, og det er stadig TAMU-centrenes grundfilosofi, at hvis du handler på en negativ måde, bliver du mødt af negative konsekvenser.
Ønsker du andre konsekvenser, må du ændre dine handlinger.
Det kan på overfladen lyde hårdt, men er faktisk,
var hans budskab til mig dengang i 2012, enormt befriende, for som han siger: Du behøver ikke ændre, hvem du er og din personlighed.
Du behøver ikke ændre på, hvilken gud du tror på, hvordan du går klædt, hvordan du føler indeni: alt det er vi faktisk ligeglade med på TAMU-centrene.
Der var en ung pige, der var på køkkenværkstedet, der kom farende hen til os, da vi stod i et vindfang ude på TAMU-centeret.
Hun sagde navnet på en faglærer, hun havde på det køkken, hun var på, og sagde: Han hader mig.
Og så sagde Jens Bay: Nej, han hader dig ikke, men han elsker dig heller ikke.
Han er faktisk lidt ligeglad med, hvem du er.
Han har reageret på de handlinger, du har gjort.
Så hvis du har kastet en kartoffel igennem køkkenet, er det nok derfor, du har fået skældud.
Hvis du ikke ønsker at få skældud, så lad være med at kaste en kartoffel igennem køkkenet.
Altså, vi reagerer på de dine handlinger og ikke på din eksistens.