Jakob Engel-Schmidt (M), 2023-05-10:
Tak for det, formand.
Tak for muligheden for at drøfte principperne for kunststøtte her i dag.
Det er altid en fornøjelse.
Inden vi går videre til at tale om sagens kerne, synes jeg det er vigtigt at tale om, hvilken afgørende rolle kunsten spiller i samfundet.
Heldigvis ved jeg, at flere af ordførerne i salen deler min store entusiasme for, hvordan kunst og kultur bør nyde en større politisk prioritering, end tilfældet er i dag.
For kunst og kultur er det bærende fundament, vi står på som samfund, det, der binder os sammen som venner, familie og land, i kraft af vores fælles kulturarv, i kraft af frivillige og forpligtende fællesskaber på tværs af postnumre, uddannelsesmæssig baggrund og løncheck og i kraft af de oplevelser, erkendelser og indsigter, som kunsten og kulturen giver os hver især.
Kunst og kultur løfter os, samler os og skaber rum for debat og giver os mod, vilje og styrke til at tænke nyt.
Derfor er det også min klare holdning, at alle danskere skal have adgang til kunstoplevelser af høj kvalitet, og at der skal være plads til diversitet og alsidighed i kunsten.
Det kan ikke overdrives, hvor bekymret jeg er, hvis vi bevæger os ned ad en vej, hvor kunsten udelukkende dikteres af politikere.
Vi behøver jo blot at kaste et historisk blik ikke engang 100 år tilbage til regimer, der har fyldt i både syd, øst og vest, for at se, hvor galt det kan gå.
Sovjetunionen i nogle tilfælde og Tyskland i 1930'erne og 1940'erne i andre tilfælde brugte kunsten til et indoktrinerende og totalitært regime, hvor propaganda fulgtes hånd i hånd med politiske projekter med katastrofale menneskelige følger.
Det er bestemt ikke det, jeg siger at hr. Mikkel Bjørn og Dansk Folkeparti ønsker.
Jeg forsøger blot at eksemplificere, hvordan det i nogle tilfælde er gået galt, hvis man går ad en sådan vej.
I Danmark valgte vi derfor – og det har man også gjort i mange andre frie lande – at gå i en anden retning, hvor det frie samfund går hånd i hånd med den frie tanke og den frie kunst.
For kunsten skal ikke tjene politiske formål.
Den skal være uafhængig, og derfor oprettede man i Storbritannien, efter at man havde afsluttet anden verdenskrig, et uafhængigt kunstråd med et armslængdeprincip.
Nogle husker måske den anekdote, der er blevet fortalt om Winston Churchill, der under anden verdenskrig blev præsenteret for et budgetmæssigt forslag af sin finansminister, hvor man foreslog at nedlægge kulturdepartementet og overføre alle midlerne til krigsministeriet.
Hr. Churchill svarede: Hvad kæmper vi så for?
Men det var ikke, så vidt jeg tolker det, ud fra et ønske om, at han skulle diktere, præcis hvilke billeder der skulle males, hvilke ord der skulle skrives, eller hvilken musik der skulle spilles, men fordi det, at man som samfund har fri kunstnerisk udvikling og udfoldelse, er fuldstændig afgørende for den frihed, den glæde og den lykke, som kan nydes af hvert enkelt individ i samfundet.
Den tanke adopterede vi i Danmark i 1956 ved at oprette Statens Kunstfond.
Siden da har den uddelt kunststøtte med armslængdeprincippet.
Er Statens Kunstfond så perfekt?
Der tror jeg at svaret er nej.
Men jeg synes sådan set, at den på en lang række områder gør sit arbejde formidabelt.
Så er der en lang række andre områder, hvor der er behov for forbedringer, tænker jeg.
Jeg har ikke været kulturminister længe nok til at pinpointe dem alle sammen, men jeg er altid åben for, hvordan Statens Kunstfond kan gøre sit arbejde dygtigere, og hvordan vi som politikere kan skabe bedre rammer for den frie kunst.
Men jeg tænker, at det helt afgørende vel i virkeligheden er, at vi skaber de bedste rammer, og at vi afsætter midler til det, vi ønsker at støtte, men at vi så også holder os ude af tegnestuen eller designrummet eller musikkonservatoriet og lader de mennesker, der har den kunstneriske indsigt, støtte projekter ud fra ansøgninger og kriterier ud fra kunstneriske kompositioner.
Det gælder jo også Det Kongelige Teater, Team Danmark og museer, at vi fra politisk side fastsætter rammerne, men lader det være op til kulturinstitutionerne selv at træffe de faglige afgørelser.
Jeg ville være enormt ked af at skulle debattere med hr. Kasper Holten nede på Det Kongelige Teater, hvad det kommende program skulle indeholde.
Det tænker jeg at han trods alt er dygtigere til, end jeg måtte være.
Det samme gælder jo sådan set de forskellige udstillinger rundtomkring på vores spændende kunstmuseer eller vores historiske museer.
Jeg tænker sådan set, at de mennesker, der har studeret det igennem flere år, har haft en lang karriere og har indsamlet viden, er dygtigere til at sikre sammensætningen og den museale oplevelse, end vi er her i Folketinget.
Omvendt er det her jo en spændende debat, og jeg hilser den velkommen og vil egentlig også sige tak til Dansk Folkeparti og hr. Mikkel Bjørn for at rejse den.
Selv om det er onsdag – medmindre dagen er gået hurtigere, end jeg har forudset, og vi sidder i Folketinget efter midnatstid – er det en vigtig debat at tage.
Så jeg er åben og lydhør over for Dansk Folkepartis efterspørgsel efter mere viden om de eksisterende rammer, som kan danne grundlag for videre dialog om kunstens vilkår.
Den kulturpolitiske redegørelse, den første af sin art i 25 år, bliver sendt til Folketinget allerede i morgen, den 11. maj.
Det er jo, dagen efter vi har førstebehandlet beslutningsforslag B 106.
Jeg ser frem til at præsentere et mere faktuelt afsæt for debat om fremtidig dansk kulturpolitik.
Så endnu en gang tak til hr. Mikkel Bjørn og Dansk Folkeparti for at tage hul på dialogen.
Jeg ser frem til debatten.