Pelle Dragsted (EL), 2019-04-30:
I dag handler det om bidragssatserne på realkreditlån og om formidlingsprovision hos bankerne.
Men det er jo ikke lang tid siden, vi også behandlede et forslag fra SF om kviklån, og det synes jeg egentlig bare lige at jeg vil knytte et par bemærkninger til.
Vi kan jo se i dag, at Danmarks Radio har sat fokus på det her.
Og der må jeg indrømme, at jeg synes, det er lidt hyklerisk, at flere af Folketingets partier går ud og siger, at det skal der gøres noget ved, når vi lige har behandlet et forslag fra SF, som der ikke var opbakning til.
Jeg synes, der nogle gange er lidt for mange gode undskyldninger i forbindelse med de her spørgsmål, men jeg håber da, at de gode viljer ikke mindst hos Socialdemokraterne kommer til udtryk på den anden side af et valg, så vi kan få lukket ned for den her særlig problematiske del af misbrug fra den finansielle sektors side.
Bidragsstigningerne på realkreditlånene er jo en sag, der virkelig har optaget mange mennesker, fordi de er blevet meget hårdt belastet økonomisk af nogle meget voldsomme stigninger i bidragssatserne.
Det har jo nærmest startet en folkebevægelse, der hedder Fair Bidragssats – man kan være medlem af gruppen på Facebook – som jo bl.a. også har fået valgt repræsentanter ind i Nykredits repræsentantskab og i det hele taget har lavet et vigtigt stykke oplysningsarbejde.
Bankerne forsøgte jo at forklare de her realkreditstigninger med, at det bare handlede om, at de skulle polstres bedre.
Det var jo nye kapitalkrav, der var kommet fra politisk hold.
Men dygtige journalister afslørede jo hurtigt, at de her penge, man indkrævede, røg direkte videre som udbyttebetalinger til aktionærerne og altså ikke blev brugt til at polstre bankerne.
Der er blevet lavet nogle opstramninger.
Problemet er, at de langt fra er tilstrækkelige, og at det reguleringsregime, vi har i forhold til realkreditobligationer, stammer fra en tid, hvor realkreditforeningerne var demokratiske og fællesejede og nonprofit.
Det er klart, at den slags virksomhed behøver man ikke at regulere særlig meget, for når forbrugerne selv ejer deres virksomheder, hvorfor i alverden skulle de så sætte deres egne bidragssatser op?
Det skete selvfølgelig heller ikke dengang.
Det her kunne så lyde som et socialistisk påfund, men i regeringens egen ekspertrapport, som kom for snart 2 år siden her i august, kan man jo bare læse på side 2.
Der fremgår det meget, meget klart, at de peger på, at årsagen til, at der sker en stigning i bidragssatserne, er det, de kalder den forandrede ejerstruktur hos realkreditten, nemlig det, at man er gået fra forbrugereje til aktieselskabseje, og i den forstand er fokus på et afkast til aktionærerne blevet større.
Det siger næsten sig selv.
Når der er nogle aktionærer, der skal aflønnes og tjene penge på det, så stiger omkostningerne, og det er selvfølgelig nede fra lommerne på forbrugerne, de penge kommer.
Så det vigtigste, vi egentlig kunne gøre, var at få genoplivet og styrket den forbrugerejede realkreditmodel.
Og det er en skam, for det var faktisk noget af det, der var unikt ved vores model i Danmark.
Der er også andre ting, der var unikke ved den, men en af tingene var, at den var startet af almindelige mennesker.
Den var drevet demokratisk i realkreditforeninger eller statslige realkreditfonde, og den var baseret på et hvile i sig selv-princip.
Det var rigtig gode principper, som beskyttede forbrugerne og sikrede imod ågerpriser.
Så det bedste, vi kunne gøre, var faktisk at skabe rammer for, at der kom nye foreningsejede, andelsejede realkreditinstitutter igen.
Indtil det er tilfældet, skal vi regulere området hårdere, end vi gør i dag.
Det nytter ikke noget, at vi regulerer det, som om det stadig væk var demokratisk og fællesejet.
Der har SF et forslag her.
Personligt kan jeg nu bedre lide det forslag, vi selv tidligere sammen har fremsat, som handlede om at lave en proces, hvor realkreditinstitutterne kun kunne hæve bidragssatserne på allerede eksisterende lån, hvis de fik tilladelse til det, fordi der var objektive vilkår, der gjorde, at det var nødvendigt for dem, f.eks. nye politiske kapitalkrav.
Til gengæld skulle de så også sænke dem igen, når de havde opnået den polstring, som var formålet med forøgelsen af bidragssatserne.
Uret tikker nedad nu, og jeg når slet ikke at tale om den anden del af det, men Enhedslisten støtter forslaget og siger igen tak til SF for deres evindelige forsvar for almindelige mennesker over for den finansielle sektor.