Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-10-22:
Da vælgerne tilbage i juni valgte en ny regering, tror jeg mange gjorde det, fordi de ønskede en ny retning, et politisk kursskifte.
Men sådan gik det som bekendt ikke.
Borgerne besluttede, at det var tid til et tronskifte.
De valgte rød bloks løfte om forandring og håbet om en ny tid: klimaets tid, de udsattes tid, børnenes tid og de offentligt ansattes tid.
Disse løfter om forandring, en ny tid, har man selvfølgelig med i erindringen, når man sidder og læser regeringens finanslovsudspil.
Det oplagte spørgsmål er derfor, om udspillet står mål med den forandring, som vælgerne blev stillet i udsigt.
Kan man faktisk se, at Danmark har fået en ny regering og en ny regering, der også vil en ny retning?
Det korte svar på det spørgsmål må umiddelbart og desværre være et nej.
Forslaget er ganske vist bedre end det, vi så fra den tidligere regering, og der er som sådan heller ikke noget galt med de fleste forslag.
Nej, problemet handler faktisk om alt det, der ikke er i udspillet, alt det, der ikke blev plads til, men som man jo på en eller anden måde havde stillet befolkningen i udsigt.
Det er lidt, som om regeringen drejer lidt på nogle små knapper, men at maskinen i det store og hele er den samme.
Det er nogle gode små justeringer, men det, vi ikke ser med det her udspil, er, hvordan vi bygger en ny maskine, hvordan vi kommer videre med den systemforandring, som må og skal til.
Groft sagt ligner det her et lidt er nok-udspil.
Vi kan tage det grønne område.
Det er, som om regeringen har glemt, at den grønne omstilling kræver ambitiøse investeringer.
Jeg fristes til at spørge, hvor de mange milliarder til Socialdemokratiets grønne investeringsfond er blevet af.
Dem talte man meget om under valgkampen.
Hvor er pengene, der skal finansiere 75.000 ha urørt skov og 15 naturparker, som vi hørte om i Hirtshals i foråret?
Med en galoperende klima- og biodiversitetkrise over os er det altså lidt skuffende, at der ikke er mere grøn omstilling med i dette udspil.
Men der er måske trods alt håb endnu, for som jeg har forstået finansministeren, er man meget åben over for at øge ambitionerne, så længe der følger penge med – og fair nok, regningen skal jo betales.
Derfor har vi selvfølgelig også taget imod finansministerens invitation, for er der noget, vi gerne vil, er det jo at hjælpe regeringen med at indfri de grønne løfter fra valgkampen.
Så er vi også kommet med et forslag om at fremrykke pensionsbeskatningen.
Det kunne frigøre 20 mia. kr. om året til omstilling af eksempelvis transport- og energiinfrastruktur, hvilket Økonomisk Redegørelse faktisk viser godt kan lade sig gøre, da den danske økonomi jo er godt rustet til fremtiden.
Sidst, men ikke mindst, har vi, som jeg nævnte under åbningsdebatten for et par uger siden, et tredje forslag om at udstede grønne obligationer.
Kort fortalt handler forslaget om, at staten kan finansiere de helt nødvendige investeringer, vi skal lave i dag i den grønne omstilling, ved at udstede grønne statsobligationer.
Det kan vi gøre til en ret lav rente, og det gør det altså til en attraktiv model, dels fordi vi nu og her kan få finansieret de investeringer, vi skal lave, dels fordi investorerne får et bæredygtigt og sikkert sted at sætte deres penge.
På den måde leder vi altså private midler over i de gode grønne tiltag, vi skal lave i fællesskab.