Birgitte Bergman (KF), 2020-12-18:
Tak for det, og tak til ministeren for redegørelsen.
Udgangspunktet for debatten må være, at vi skal sikre lige muligheder for mænd og kvinder til at forfølge det liv, de gerne vil have.
Det betyder ikke, at vi skal være ens.
Ligestilling betyder ikke, at alle skal træffe de samme beslutninger, og at alle resultater skal fordele sig 50/50.
Vi skal arbejde med, at der skal være lige muligheder, så mænd og kvinder også i praksis har bedre mulighed for at bryde med kønsnormer.
Det er ikke nok at fjerne kønsdiskriminerende lovgivning, for det har vi i virkeligheden ikke så meget af.
Man er også nødt til at se på, hvad der faktisk sker ude i verden, og hvis realiteten er, at der fortsat er streng kønsopdeling, bør vi handle på det.
I Det Konservative Folkeparti er vi enige i, at der skal gøres noget for at komme kønsopdelingen på uddannelser og arbejdsmarkedet til livs.
Vi er også enige i, at sexchikane skal bekæmpes.
Vi gider det bare ikke mere, det er helt uacceptabelt, og de problemer, lgbti-personer kan have, skal vi håndtere.
Men en af de vigtigste opgaver, når det kommer til ligestilling,
er at få brudt med den negative sociale arv.
Og her er beskæftigelsesindsatser en nøglefaktor for at modarbejde social kontrol.
Men det kan ikke stå alene, for problemet med manglende ligestilling stikker altså dybere, og det må den nyudnævnte ligestillingsminister ikke miste blikket for.
Vi står med et kolossalt problem, når det kommer til ligestilling, især for kvinder i de muslimske miljøer.
Vi har set skrækkelige eksempler på, hvordan kvinder holdes fanget i negativ social kontrol, når de ønsker at blive skilt fra deres mænd.
Det kan kun lade sig gøre, hvis de skriver under på en shariaskilsmissekontrakt udstukket af den lokale imam eller moské.
Det handler om et bedaget menneskesyn.
Desuden har vi i indvandrermiljøer en kulturel modpol, hvor opfattelser og holdninger ikke er forenelige med ligestilling.
Jeg kan kun læne mig op ad statistikken, som er skræmmende: Hver femte mand med indvandrerbaggrund er helt enig eller overvejende enig i, at kvinder, der går udfordrende klædt, selv er skyld i det, hvis de udsættes for seksuelle overgreb.
Samme opfattelse deles kun af 5 pct. af de etnisk danske mænd.
I tillæg hertil gælder det, at 20 pct. af de ikkevestlige mænd er helt enige eller overvejende enige i, at manden bør have det sidste ord, når det gælder beslutninger i hjemmet.
Tallet for etnisk danske mænd er 5 pct.
Det er en bedrøvelig tendens, og det er noget, vi skal have ændret på.
Social kontrol må være en kvindes værste mareridt.
Vi har en opgave i at hjælpe de kvinder, som er overvåget her i landet.
Det skylder vi dem.
Lad mig også knytte en kommentar til ligeløn hertillands.
Hensigten med de kønsopdelte lønstatistikker er at undgå forskelsbehandling.
Det blev undersøgt i 2010 af Lønkommissionen, som bl.a. konkluderede, at ligelønsloven overholdes.
Sagt med andre ord: Mænd og kvinder får det samme i løn, hvis de laver det samme arbejde.
Regeringens støttepartier fremlagde efter 2019 et forslag til fremme af ligestilling, hvor de ønsker at ændre på loven om, at virksomheder med mindst 35 ansatte en gang årligt skal udarbejde en oversigt, der viser forskellen i mænd og kvinders løn, når de har samme jobfunktion.
Støttepartierne ønsker, at det også skal gælde mindre virksomheder.
Til gengæld vil den påføre mindre virksomheder en betydelig udgift til bureaukrati.
Det vil efterlade færre penge til løn, arbejdsmiljø og tiltag, der rent faktisk har betydning for ligestilling.
Det er svært at se de gode grunde til at indføre et omfattende bureaukrati, der skal sikre, at en lov overholdes, når den i forvejen overholdes.