Astrid Krag (S), 2020-12-15:
Tak for det, formand.
Jeg synes, det er en glimrende anledning til at genbesøge, hvad udligningsreformen rent faktisk indeholder og har betydet.
Det er da også en rigtig god udligningsreform, hvor vi styrker muligheden for at levere velfærd i alle kommuner og får et mere retfærdigt og enklere system.
Det er meget glædeligt, at en så omfattende reform er funderet på et så bredt flertal i Folketinget.
Det skaber troværdighed om udligningssystemet og stabilitet i kommunernes økonomi mange år frem.
Med reformen er en række kendte skævheder i systemet blevet rettet op, og vi omfordeler mere fra de mest velstillede kommuner til de mest udsatte kommuner.
Reformen har flyttet hele 1,4 mia. kr. til landets 30 yderkommuner årligt.
Som en del af den øgede omfordeling fra de velstillede til de mest udsatte kommuner har vi med udligningsreformen indført et loft for, hvor meget de allermest velstillede kommuner kan få i rabat i den såkaldte overudligningsordning.
Det har vi gjort, fordi vi ikke mener, det er rimeligt, at de allermest velstillede kommuner med landets laveste kommuneskatteprocenter skal have en kæmpe rabat på deres bidrag til udligningen.
Det skal jeg nok komme tilbage til.
Vi har som en del af udligningsaftalen sørget for en rimelig overgang til det nye system med en overgangsordning og en mulighed for, at kommuner med tab kan sætte indkomstskatten op svarende til deres tab uden risiko for individuel sanktion efter reglerne i skattesanktionsloven.
Samtidig har vi aftalt en tilsvarende ramme til tilskud til skattenedsættelser, hvor vi har prioriteret de kommuner, der i dag har den højeste skat.
På den måde er reformen også med til at mindske forskellen i den kommuneskat, som danskerne betaler på tværs af landet.
Det er nogle af de forskellige elementer i reformen, der tilsammen betyder, at vi har fået en mere retfærdig udligning.
I beslutningsforslaget refereres der til en ekstra og skjult udligning.
Det er et noget fordrejet billede af virkeligheden og den aftale, som et bredt flertal i Folketinget står bag.
Der er intet ekstra eller skjult.
Den effekt, der refereres til, er den såkaldte overudligningsordning.
Overudligningsordningen betyder, at særlig de mest velstillede kommuner med en lav skatteprocent får en rabat i deres bidrag til de andre kommuner i udligningen.
Overudligningen fandtes i udligningen før udligningsreformen.
Og der har været et politisk ønske om, at denne ordning skulle videreføres med udligningsreformen, men der har også været et politisk ønske om at begrænse rabatten.
Denne regering finder det som nævnt ikke retfærdigt, at kommuner med en kommuneskat langt under landsgennemsnittet skulle kunne få en stadig større rabat i deres udligning, jo længere de satte skatten ned, sådan som det var tilfældet i det gamle system.
Derfor har det været et centralt element i udligningsreformen, at der skulle sættes et loft for rabatten i ordningen, og det har indgået i de opgjorte virkninger af reformen – igen intet skjult, men en bevidst politisk prioritering, der har haft til formål at skabe et mere retfærdigt udligningssystem, hvor der er råd til en ordentlig velfærd i alle landets kommuner.
Jeg skal være den første til at medgive, at overudligning ikke er det letteste element at forstå i udligningssystemet, men jeg er overbevist om, at de kommuner, som har haft og stadig får glæde af overudligningen, er helt med.
Videreførelsen af ordningen har således også haft betydning for de opgjorte virkninger af udligningsreformen.
Det gælder særlig for en række nordsjællandske kommuner, som kunne have fået langt større tab uden en videreførelse.
Men lad os se lidt mere på teknikken: I udligningen af kommunernes beskatningsgrundlag tages udgangspunkt i en gennemsnitlig beskatning af skattegrundlaget.
Jo lavere en kommune i overudligningen sætter udskrivningsprocenten, desto større rabat kan den med ordningen dermed opnå i kommunens bidrag til udligningen.
Men med udligningsreformen er der som noget nyt fastsat et loft over overudligningsrabatten, der betyder, at selv om en kommunes udskrivningsprocent er sat lavere end loftet på 23,25 pct., kan den kun få en rabat svarende til, at den kan beholde op til 7 pct. af provenuet opgjort med en udskrivning på 23,25 pct.
Det vil sige, at en kommune ikke kan opnå en større rabat ved at sætte skatten under 23,25 pct.-loftet, sådan som det var tilfældet i det gamle system.
Det betyder jo samtidig også, at kommuner med en skat under loftet på 23,25 pct. vil have en uændret overudligningsrabat, selv om den måtte hæve skatten til og med loftet.
Før udligningsreformen, hvor der ikke var et loft, ville enhver stigning i indkomstskatten hos kommuner i overudligning mindske den opgjorte overudligningsrabat.