Karen Ellemann (RV), 2018-03-23:
Mange tak til samtlige ordførere for rigtig gode og fyldestgørende ordførertaler, for en god debat og for muligheden for, at jeg nu kan få lov at reagere og respondere på de mange gode og fornuftige ting, der er sagt i forbindelse med redegørelsesdebatten.
Og ja, vi er enige, det hører jeg vejen rundt.
Vi er nået langt her i Danmark med at sikre kvinder og mænd lige muligheder, men er vi så i mål?
Det kommer an på, præcis hvordan man sætter måltallet.
Det er der flere, der har været inde på i forhold til at turde sætte et måltal.
Og lad mig være helt klar i mine visioner for diskussionen om ligestilling: Ligestilling for mig er ikke en rendyrket fifty-fifty så at sige mænd og kvinder lige mange fifty-fifty, så er der ligestilling.
Ligestilling er helt grundlæggende diskussionen om lige muligheder og lige rettigheder.
Og når alt det er sagt, så er det indiskutabelt, at der er opgaver, hvor man må sige, at vi stadig væk har masser at se til, og derfor er det vigtigt, at vi holder fast og fortsætter med netop at sætte fokus på de mange områder, hvor der er forbedringspotentiale.
Tak for kvitteringen for, at det rammer redegørelsesdebatten og perspektiv- og handlingsplanen ind i.
Vi adresserer flere af opgaverne.
Jeg håber, at vi nærmest har været omkring dem alle, det har ordførertalerne i hvert fald.
Men lad mig også tillade mig at starte med at fastslå, at jeg ser, at den største ligestillingsopgave, vi har – ikke den eneste, men den største – er manglen på ligestilling i visse etniske minoritetsmiljøer.
Og jeg konstaterer bredt set, både i dag og også løbende, at det er en fælles sag, også på tværs af partiskel, på tværs af tilhørsforhold netop for at lykkes med at skabe den nødvendige forandring, sådan at alle kvinder og piger uanset etnisk baggrund nyder helt grundlæggende frihedsrettigheder, de grundlæggende muligheder, som vi har i Danmark, for i Danmark er ligestilling en helt grundlæggende værdi, og frihed for den enkelte til selv at bestemme over sin egen krop, at bestemme over sit eget liv er en basal rettighed.
Man skal frit kunne vælge uddannelse, fritidsaktiviteter, job, kæreste, ægtefælle.
Det kan ikke gradbøjes, og det er vigtigt at sige det sådan: Det gælder for alle i det her land uanset køn, uanset om man er født her i landet eller har rødder i en anden kultur.
Og ja, indimellem kan det da godt være svært at tale om, men vi må ikke være berøringsangste, for så tror jeg i høj grad, at vi lader nydanske piger og kvinder, som allerede er i gang med at tage den her kamp, i stikken.
Med regeringens strategi, »Et Danmark uden parallelsamfund«, ønsker vi jo netop at nedbryde de mere eller mindre isolerede enklaver, hvor kvinder regnes for mindre værd end mænd, og hvor social kontrol og manglende ligestilling sætter snævre grænser for piger og kvinders udfoldelsesmuligheder og personlig frihed.
Det er det, vi vil til livs.
Alle piger og kvinder i det danske samfund skal have samme rettigheder og samme muligheder.
Socialdemokratiets ordfører konstaterede, at der var mange ministre til stede i forbindelse med lanceringen af regeringens parallelsamfundsstrategi, men at ligestillingsministeren ikke var til stede ved selve lanceringen.
Der var otte af mine gode kollegaer i regeringen til stede under lanceringen, men jeg kan berolige med, at jeg har været meget involveret i arbejdet netop for at sikre, at hele diskussionen omkring social kontrol og det ligestillingsperspektiv, der er i det, selvfølgelig indlysende er en del af hele arbejdet med ligestilling og hele arbejdet med parallelsamfundsstrategien.
For at supplere det yderligere vil jeg sige, at jeg også i efteråret lancerer et oplysnings- og debattilbud til minoritetsetniske kvinder, mænd og unge, simpelt hen grundlæggende for, kan man sige, igen at sætte fokus på rettigheder, sætte fokus på ligestilling og selvfølgelig på negativ social kontrol.
Så handler det også om, som flere har været inde på, at vedblive med at fortsætte dialogen, at tage dialogen med både forældre og unge.
Det vil jeg også selv fortsætte med.
Sidste år imod slutningen af året afholdt vi et meget succesfuldt ungdomstopmøde.
Det var vitterlig også med en stærk opfordring fra mange af de unge deltagere: Vær sød at blive ved med det, også med vores forældre.
Der er lige nu rigtig mange, som bryder tabuer, som tager de nødvendige opgør, og det er dem, vi støtter ved også at være aktive i den her kamp for frihed til at leve og være den, man ønsker.
Perspektiv- og handlingsplanen indeholder jo som nævnt også en række andre vigtige indsatsområder.
Og lad mig sige nogle ord om hele lgbti-området, for vi sætter jo som noget nyt fokus på netop at skabe større tryghed, trivsel og lige muligheder for alle uanset seksuel orientering eller kønsidentitet.
Det gør vi, fordi lesbiske, bøsser, biseksuelle, transkønnede og interkønnede stadig i det her land møder diskrimination og fordomme.
Det gør vi, fordi alle skal kunne leve deres liv frit og i tryghed med den kæreste og partner, som de ønsker, og med det kropsudtryk eller kønskarakteristika, som man nu engang ønsker at have.
Derfor er jeg glad for, at jeg har fået den her koordinerende funktion.
Jeg er også glad for, at satspuljepartierne – det har flere af ordførerne også nævnt – i fællesskab har afsat 25 mio. kr. i perioden her fra 2018 frem til 2021, alt sammen til initiativer specifikt på det her område.
Det er initiativer, som vil indgå i en samlet handlingsplan, som jeg forventer at lancere her i foråret.
Så har flere også været inde på hele metoobevægelsen.
Der sætter vi også ind for at forebygge og håndtere i forhold til seksuel chikane.
Tabuer bliver brudt, og tabuer skal brydes, for seksuel chikane og sexisme er aldrig i orden.
Så skal vi fortsat også arbejde for, at alle talenter kommer i spil.
Det handler både om, at den enkelte har mulighed for at udnytte sit talent, bringe sine ressourcer i spil, og så handler det om, at vi også bredt set som samfund jo ikke har råd til at gå glip af dygtig arbejdskraft og heller ikke har råd til ikke at bruge hele den talentmasse, som vi bruger masser af midler på at gøre veluddannet.
Der er en positiv udvikling i gang i forhold til at se, at flere kvinder bliver en del af ledelser og bestyrelser, men ja, der er plads til forbedringer.
Mange, især de større virksomheder, arbejder målrettet med at få flere kvinder i ledelse, og nogle af de gode eksempler vil vi gerne prøve at samle, så andre kan blive inspireret – helt god gammeldags videndeling.
Jeg vil også i den her sammenhæng arbejde sammen med rekrutteringsbranchen, så også den kan blive bedre til at folde hele paletten af talenter ud, når man skal finde egnede kandidater til ledelsesposter og i det hele taget udfordre de kønsstereotype opfattelser, som rigtig mange mennesker mødes af, uanset hvor man arbejder, uanset hvad man arbejder med. I den forbindelse har vi brug for, at kvindelige rollemodeller er med til at inspirere de unge til at vælge uddannelse, som kan føre til ledelse, og også uddannelser, som fører til ledelseskarrierer i det hele taget – også inspiration til at gå efter ledelseskarrieren.
Det var derfor, at jeg i forbindelse med 8. marts bl.a. lancerede et rollemodelkorps sammen med Danish Diversity Council.
For mig er friheden til at vælge essentiel, og i den her diskussion om at bringe talenterne i spil skal vi derfor også fortsætte med at tage livtag med det her kønsopdelte uddannelsesvalg.
Det handler om at vedblive med at arbejde for, at eksempelvis flere mænd vælger at blive pædagog og vælger omsorgsfag, og også at have fokus på at få flere kvinder til at vælge f.eks. it-vejen.
Så det vil jeg også vedblive med at have fokus på.
Kønsstereotype forventninger skal jo altså ikke afgøre, hvad man uddanner sig til, eller hvad man arbejder med.
Flere af ordførerne har også nævnt barselsområdet meget specifikt, Socialdemokratiet helt konkret, i forhold til det her med de 32 uger i dag, som i langt størstedelen af tilfældene bliver brugt af mor og også rent teknisk til at starte med tilfalder mor, selv om man kan dele det imellem sig.
Så jeg må være ærlig og sige, at det synes jeg er et spændende forslag, og det må vi se nærmere på.
For som den radikale ordfører var inde på, er det ikke kun godt for familierne, det er sådan set bredt set godt for familierne, både for far, for mor, for børn, og det er også godt for virksomhederne.
Noget af det, vi også gør i den her forbindelse, er, at vi udbyder en pulje til lokale oplysnings- og debataktiviteter om fædre og orlov, så vi på den måde skubber på og er med til, at det virkelig kommer på dagsordenen.
Så har flere af ordførerne været inde på hele voldsområdet.
Lad mig starte med at sige i forhold til det helt konkrete forslag fra Radikale Venstre om, om man ikke kunne forestille sig, at man som ligestillingsminister så at sige valgte et tema ud og så gik i dybden.
En ligestillingsminister er den koordinerende minister for ligestillingsområdet.
Vold i nære relationer ligger også placeret hos flere fagministre både i forhold til straffelov, det er hos justitsministeren, og i forhold til kvindekrisecentrene er det hos socialministeren.
Og vi har sådan set en handlingsplan til bekæmpelse af vold i familien og i nære relationer.
Det er faktisk helt tilbage fra S-SF-R-regeringen, som sammen med Venstre og Konservative dengang i 2014 afsatte penge til en 4-årig handlingsplan.
Den løber til og med 2018, og evalueringen får vi i første kvartal 2019.
Dermed skal det også være sagt, at vi netop kommer til at se ind i, hvordan det er gået med de initiativer.
Det er ikke sådan, at man så har ligget på den lade side, så at sige, siden man vedtog den her handlingsplan.
For satspuljepartierne lavede tilbage i 2017, altså sidste år, hele fokuseringen på »Lev Uden Vold«, en ny national enhed mod vold i nære relationer, hvor man bl.a. også har dannet lige præcis den her samlede enhed, som også har et vidensopdrag.
Så der er ting i gang.
Det er indiskutabelt, at det er nødvendigt, men det er blot for også at sige, at med evalueringen af den eksisterende handlingsplan og lige præcis den nationale enhed så mener jeg egentlig, at vi er godt på vej.
Så det her med at sige, at vi nu og her skal lancere en ny handlingsplan, det følger i halen af det andet her.
Flere har så været inde på diskussionen om, hvordan vi taler om vold i nære relationer, og der har været meget kritik i forhold til undersøgelser osv.
Og lad mig – som jeg også har gjort i forbindelse med lanceringen af forskellige undersøgelsesresultater – sige, at vold mod kvinder er det primære problem.
For her er hovedparten af de alvorlige tilfælde, her er de største skader med de mest vidtrækkende konsekvenser, og det er sådan set også det, forskellige rapporter slår fast.
Der har også været en diskussion om, hvad man ellers så at sige kan tillade sig at diskutere, når vi taler om vold i nære relationer.
Jeg er glad for, at de ordførere, som har taget det op, også har sagt: Jamen, vold i nære relationer handler ikke kun om kvinderne; det handler om hele familien.
Nogle af de initiativer, der netop også bliver taget i forbindelse med Dialog mod Vold, er at prøve at se på voldsudøveren og prøve at finde årsagssammenhænge til bekæmpelse af det, og det er jo helt klart også et vigtigt element i diskussionen om bekæmpelse af vold i nære relationer.
SF var helt konkret inde på spørgsmålet omkring maskulinitetsundersøgelsen, og man var bekymret for, om det kun handlede om maskulinitet i forhold til etniske minoritetsmiljøer.
Og nej, der bliver også kigget på etnisk danske mænd, så den går altså bredere ud.
Jeg står lige et øjeblik og kigger på noterne – undskyld – altså om jeg nåede det hele.
Ellers er der jo også mulighed for at stille spørgsmål.
Jeg tror egentlig, at det er bedre at begynde at runde af her og så tage imod spørgsmål.
Jeg vil blot konstatere, at ligestillingsarbejdet er et langt og sejt træk, og udviklingen rykker sig ikke lige fra den ene dag til den anden, og der er ikke snuptagsløsninger.
Men den rykker, og jeg tror ikke på, at tingene bare er fikset med lovgivning eller penge.
For mig er det her en fælles kulturkamp.
Det er en kamp, som vi skal tage for den enkeltes skyld og for Danmarks skyld, men jo også i det hele taget, når vi er ude i den store verden.
Og jeg vil gerne sige tak for de reaktioner, der har været på vores arbejde i forbindelse med Kvindekommissionen, for det giver os også en stærk stemme internationalt til at presse på for kvinders og pigers rettigheder og ligestillingen globalt.
Og når vi i den sammenhæng bidrager med 0,7 pct. af vores bni, er vi bestemt i top i den liga, og det har vi kunnet klare at gøre i 40 år i træk.
Så det ranker jeg ryggen over.