Dina Raabjerg (KF), 2025-12-09:
Tak, formand, og tak til ministeren for en informativ redegørelse.
Når man læser redegørelsen, kan man faktisk blive helt forpustet af at læse om alt det, som ministeren opremser at man har gjort for landdistrikterne.
Men reelt har man bare samlet sammen fra ressortministerierne, om det så er det at nævne bredbåndspuljen, der er så gammel, at den går på krykker, og det synes jeg er lidt ærgerligt.
For når man skærer igennem redegørelsen, står vi tilbage med et meget tydeligt billede: Danmark er i ubalance, og den ubalance vokser.
Der er særlig nogle områder, hvor skævheden står tydeligst.
Hvis vi kigger på landdistrikterne, bærer de byrderne i forbindelse med vedvarende energi, men de får ikke gevinsterne.
Udkantsområderne sakker dramatisk bagud, uden at vi egentlig har en samlet strategi for de konkrete områder.
Småøerne har udfordringer, og vi ikke har nogen plan for, hvordan vi sikrer kulturarven.
Lægedækningen halter, og vi har nogle mål, men vi har faktisk ikke nogen geografiske værktøjer.
Butikker og dagligvarer forsvinder, så behovet for, at man har sin egen bil, stiger.
Uddannelsestilgangen falder, men vi har ikke noget modsvar.
Infrastruktur og mobilitet er udhulet, men vi har ikke nogen ny model, der for alvor rykker.
Når man lægger de her syv forhold oven på hinanden, står der et klart budskab tilbage: Danmark bevæger sig i to hastigheder.
Vi har to slags landdistrikter.
Der er de landdistrikter, der er tæt på en stor by, og som faktisk klarer sig rigtig fornuftigt, og det kan måske være, fordi det er blevet rasende dyrt at bo i de store byer.
Så er der de landdistrikter, der ligger længere væk, og her ser det faktisk skidt ud.
Folketallet falder, alderen stiger, butikker og uddannelser forsvinder, de unge bliver stadig dårligere uddannet, og afstanden til lægen bliver større, og så har man brug for bilen for at komme frem og tilbage, og der er ingen samlet strategi, retning og plan.
De hårdest ramte områder ligger stadig væk i Nordjylland, og der er også områder i Vestjylland og Syddanmark og særlig Lolland-Falster, hvor udviklingen knækker.
De ligger i bunden på næsten alle indikatorerne, og vi burde have en samlet målrettet indsats for lige præcis de områder.
Af de områder, hvor landdistrikterne bidrager positivt, nævner redegørelsen faktisk kun den vedvarende energi, og her kan vi se, at det især er de mest udsatte landområder, som stiller arealer til rådighed.
Redegørelsen fortæller samtidig, at de områder ikke får andel i gevinsterne; jobbene, selskabsskatten og økonomien lander primært i andre kommuner, og det er måske i virkeligheden den egentlige årsag til, at både borgere og politikere i mange landdistrikter øffer mere og mere over den vedvarende energi.
Småøernes udfordringer giver en stor risiko for, at bygninger, bymiljøer og små historiske miljøer forsvinder, og at ejendommene forfalder, fordi ansvaret ligger i nogle små kommuner og hos øboere, som ikke rigtig har nogen budgetter til at sikre den her kulturarv, selv om kulturarv jo er et nationalt anliggende.
Småøerne er underlagt nogle ret stramme regler i planloven, der bevarer udtrykket i småøerne og den måde, de fysisk ser ud på, i teorien, men i praksis er vi jo i gang med at miste det med den afvikling, der er på vej.
Så samlet set mener vi, at der mangler en samlet retning på landdistriktsområdet.
Vi har brug for, at vi får en national handlingsplan for at bevare kulturarven på småøerne.