Dan Jørgensen (S), 2021-10-14:
Tak for det.
For 100 år siden var der en dansk højskolelærer, der hed Poul la Cour, der som måske den første i verden, i hvert fald den første, vi kender til, eksperimenterede med, hvordan man med en vindmølle kunne lave strøm.
Han eksperimenterede endda med, hvordan man kunne lave den strøm om til hydrogen, altså brint, via elektrolyse.
Senere, i 1970'erne, begyndte vi at lave landvindmøller her i landet.
Det var mest sådan nogle selvstændige pionerer og senere Vestas, og ja, resten er historie.
Danmark er vindenergiens hjemland.
Vi bliver ude i verden betragtet som det land, der ikke bare startede den revolution med vindenergi, som i dag gør, at havvind kan konkurrere med kul og atomkraft på pris rundtomkring i verden – vi bliver også betragtet som det land, der går forrest, når der skal udvikles ny teknologi.
Og det må man i sandhed sige at den beslutning, vi skal træffe i dag, er et udtryk for.
Da vi lavede verdens første havvindmøllepark i 1991, Vindeby, var det en imponerende bedrift – 11 vindmøller, 54 m høje!
Det var meget dengang.
I dag virker det selvfølgelig ret småt.
Kriegers Flak, vores største havvindmøllepark i dag, har 72 vindmøller, og hver af dem er 188 m høje.
Den park kan levere strøm til 600.000 husstande.
Vi har 2,3 GW havvindmøllekapacitet i Danmark i dag.
Den her ø i Nordsøen kommer til i første omgang at levere 3 GW og senere op til 10 GW.
Det er 10 millioner europæiske husstande, som den potentielt set kan levere grøn strøm til.
Det er klart, at det jo er mange flere, end vi er i Danmark, og det er godt, for det betyder, at vi får overskydende grøn el, som vi kan bruge til noget andet.
F.eks. kan vi jo støve den her opfindelse af, som Poul la Cour var med til at udvikle for over 100 år siden, nemlig elektrolyse.
Det er heldigvis ved at ske.
Der er allerede lavet ganske store investeringer i Danmark i elektrolysekapacitet, som vil blive udbygget her over de kommende år.
Det vil sige, at vi løser to udfordringer, der i dag er med havvind.
Den første er, hvordan man lagrer den energi til de dage, hvor vinden måske ikke blæser så meget?
Det kan man gøre ved at omdanne elektriciteten til brint og derefter brinten til måske andre former for drivkraft som f.eks. forskellige former for grønt brændsel til vores luftfart, skibsfart og tunge transport på landevejene.
Og det er så den anden udfordring, som det her potentielt hjælper os med at løse, nemlig det faktum, at vi også skal have dekarboniseret vores flytransport, vores skibstransport m.m.
Det er essentielt, at den her udbygning går stærkt.
Det lægger vi os i selen for, og jeg tror, jeg kan sige om de mange spørgsmål, der er blevet stillet i processen, og den store fokus, der har været, at der nok ikke er noget spørgsmål, der har optaget så mange som netop tidsplanen – hvor stærkt det kan gå.
Hr. Carsten Kissmeyer er jo en af dem, som, synes jeg med rette, har været meget fokuseret på, at vi skal være ret sikre på, at vi får optimeret de her processer, så vi kan blive færdige så hurtigt som muligt.
Og det mener vi at vi har gjort.
Vi er blevet enige om i forligskredsen, at vi skal overvåge det her løbende, så vi sikrer, at det tempo, som er sat, ikke bliver sænket.
Til det hører altså også, at der bliver en anden klageadgang end den, der er normal.
Det er jo ikke en helt ny praksis for alt byggeri i Danmark, vi laver her.
Det er et særtilfælde, som jeg meget vil advare mod at vi viger bort fra.
Jeg har selvfølgelig respekt for, at man i udvalgsbehandlingen kan gå det lidt grundigt igennem og se på, om der kunne være muligheder for at gøre noget mere smidigt.
Det vil jeg ikke afvise.
Men jeg må grundlæggende set sige, at der er en diskrepans imellem, hvad jeg mener jeg har oplevet i forhandlingslokalerne, og det enorme pres, der har været, for, at det her skal gå stærkt, og så debatten her i salen i dag.
Med al respekt for den retssikkerhed, som selvfølgelig skal være til stede, og som også er til stede, al den stund at domstolsprøvelse selvfølgelig stadig er muligt, så må jeg sige, at jeg ikke synes, det hænger sammen, når man politisk står meget hårdt på, at ting skal gå så stærkt som muligt, og måske endda er kritisk over for, at tingene ikke går stærkt nok, men samtidig måske ikke vil være med til den her foranstaltning, som kan være den allervigtigste i forhold til at sikre, at det her faktisk kommer til at ske inden for tidsplanerne.