Mads Fuglede (DD), 2024-05-23:
Mange tak, og tak for ordet.
Jeg ved ikke, om det her er en rigtig jomfrutale, men det er en slags jomfrutale alligevel, så jeg forventer lidt mønter og andet, når jeg er færdig heroppe.
Og I må være flinke ved mig i dag, for jeg er ny på det her område og har ikke gjort meget på den her bane før, og I må tilgive mig en famlende begyndelse.
Men først vil jeg sige tak til ministeren for redegørelsen.
Jeg synes jo, det er vigtigt at gøre status, og det er en dejlig måde at lande i debatten at starte med sådan en redegørelsesdebat her.
Vi befinder os i begyndelsen af en rejse mod en komplet omstilling af vores samfund, og, hvis man bliver lidt højtflyvende, vores verden, og når vi en dag skal se tilbage på den rejse, ved vi, at vi kan sammenligne den med andre store rejser, mennesket har været på tidligere.
Og vi ved, at når man løser monumentale opgaver – og det er noget, vi gode til – vil mange af de redskaber, vi holder i vores hånd nu, blive skiftet ud undervejs.
Ser man på, hvor vi stod oprindelig, da vi begyndte at bekymre os for vores udledning af drivhusgasser, og der, hvor vi så er nu, tager vi skridt i den rigtige retning, men der er selvfølgelig lang vej endnu.
For os i Danmarksdemokraterne er det derfor vigtigt, at vi griber opgaven an på en facon, hvor vi er ydmyge over for den viden, som vi ved vi ikke har i dag, men som vi ved vi vil få.
Det er med andre ord vigtigt for mig at understrege vigtigheden af, at vi er teknologineutrale i hele vores tilgang til opgaven.
Det er vigtigt for os i Danmarksdemokraterne, at man løser opgaven med incitamenter og investeringer frem for afgifter og pisk.
Jeg repræsenterer en kommune i Danmark, der har gået længst i den grønne omstilling.
Intet sted står der flere vindmøller end i Ringkøbing-Skjern, og hvis alle landets kommuner havde været lige så ambitiøse, som man er i Ringkøbing-Skjern, ville mange af de her debatter se anderledes ud.
Når jeg kører mod min valgkreds her fra København, gør jeg ofte det, at drejer fra motorvejssystemet et sted på Vejlekanten.
Jeg kører så ad mindre veje, og dem er der masser af, mod Vestkysten og det Danmark, der folder sig ud her fra Grejsdalens skrænter til de midtjyske plantager, Birkebæk, Hareskov, Høgildgård, Hesselvig, Bjørslev til det majestætiske Hoverdal, hvor indlandsklitter, lyng og dyb skov veksler med hinanden.
Det Danmark er så bjergtagende smukt, at det fylder mig med en stor ro, også når der er meget uro i mit liv, og det ved I jo godt der har været på det seneste i mit politiske liv.
På en gåtur til det område i Hoverdal, man kalder for skovens vugge, fordi det var her, men først plantede træer for at binde sandet, talte min følgesvend 22 forskellige arter af græs, indtil jeg måtte bede ham om at holde op, for mit hoved kan ikke rumme så mange forskellige arter af græs.
Jeg nød bare at være der.
Det er mig et komplet mysterium, at der er planer om at rulle tusindvis af hektar solceller og vindmøller ud langs de strækninger, jeg lige har beskrevet, og jeg er helt sikker på, at vi vil fortryde det for altid, hvis vi gør det.
Men planerne er der.
Bare i Ringkøbing-Skjern er der, til trods for at man er gået længst, til trods for at man har gjort sit, planer om at opstille tusindvis af hektar med solceller og hundredvis af møller langs Vesterhavets kyst, kystnære møller.
Det mest voldsomme projekt har også fået det mest upoetiske navn, man overhovedet kan komme på, og det hedder Megaton.
Det lyder som navnet på et våben, og det ødelægger også rigtig meget, hvis det bliver til – gud forbyde det – virkelighed.
Så vil det aflive adskillige byer i Vestjylland.