Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2023-11-21:
Selv om jeg nåede at føde to børn under nedlukningen, der ikke er tvillinger, så husker jeg alligevel tydeligt de mange lange forhandlinger, vi havde, nogle gange i det samme rum og andre gange bag skærmen, om en situation, som jeg tror de færreste af os havde troet vi ville opleve i vores tid som folketingspolitikere.
Det er en af de mest alvorlige situationer, vi som land har stået i, først og fremmest selvfølgelig i forhold til danskernes sundhed, dem, der mistede livet, og de meget alvorlige konsekvenser, det havde for vores børn og unges trivsel, og som trækker tråde op til dag, og selvfølgelig også i forhold til vores kultur- og fritidsliv og virksomhederne, hvoraf nogle også simpelt hen knækkede nakken på det.
Det gælder også de personlige omkostninger, det har, når man skal se sin virksomhed, som man måske har knoklet for i rigtig mange år, ikke kunne holde til det pres, der blev lagt i de år.
Det har jeg den største respekt for.
Jeg synes også, at når vi f.eks. læser Justitia og Advokatsamfundets rapport, der er meget, meget grundig og meget klart gennemgår ændringen fra den tidligere lov til den hastebehandlede lov, der kom lige i starten af coronatiden, kan vi se, at det er nogle meget alvorlige ting, de peger på, i forhold til retssikkerheden for virksomhederne.
Vi har brugt mange dage, aftener og nætter på at diskutere netop – hvad skal man sige – den materielle forskel på at få kompensation og få erstatning.
Hvornår er der tale om ekspropriation?
Det er der tale om i meget få tilfælde.
Det bliver også gennemgået meget nøje i rapporten, at der er meget få tilfælde, hvor der, jævnfør grundlovens bestemmelser, vil være tale om ekspropriation.
I de fleste tilfælde vil der være tale om restriktioner, som for nogle virksomheders vedkommende vil udløse en ret til kompensation efter de regler og aftaler, vi lavede på det tidspunkt, og for andres ikke.
Jeg er rigtig stolt af, hvordan vi som Folketing og regering stod sammen i en ekstremt svær situation og bøjede os mod hinanden.
Vi fik ikke alt, hvad vi hver især ønskede os, men vi kunne se, hvor stor en forskel det gjorde for befolkningen og for omverdenen at se, at vi faktisk samarbejdede i den grad, vi gjorde – og det håber jeg vi kan fortsætte med.
Selvfølgelig er der ingen af os, der håber, at vi skal stå i den situation igen, men vi bliver nødt til at forberede os på det utænkelige, for det utænkelige er sket én gang.
Der blev vi nødt til at lægge skinnerne, mens vi kørte.
Nu har vi den erfaring, der skal til for at kunne gøre forarbejdet.
Derfor synes jeg også, det havde været det mest ordentlige, at ministeren havde indkaldt til forhandlinger, så vi kunne se på, hvordan vi måske kunne rette loven til.
Den blev trods alt ændret i al hast.
Anderledes kunne det heller ikke være, men nu har vi nogle erfaringer, og vi kunne kigge på det med de øjne.
Jeg vil også egentlig gerne, nu jeg har taletiden, henlede opmærksomheden på, at i Justitia og Advokatsamfundets rapport påpeger de faktisk også – det synes jeg er vigtigt at huske på – at: »Den nye epidemilov indeholder mange af de samme handlemuligheder for regeringen som den tidligere, dog med flere retssikkerhedsmæssige forbedringer og langt bedre demokratisk forankring af beslutningerne.«
Det synes jeg også hører med til historien, når vi er kritiske over for nogle ting.
Jeg håber, at konklusionen på det her bliver, at vi kan mødes; at vi, ligesom vi har gjort før, kan bøje os mod hinanden; og at vi kan sikre retssikkerheden for virksomhederne, men også for borgerne i forhold til de mange milliarder, man bruger til at holde hånden under erhvervslivet, så vi kan forebygge, at de få, der ikke har gjort sig fortjent til at få den støtte, ikke får det en anden gang.
Så der er opbakning fra os til fru Mona Juuls forslag om, at vi skal mødes, uden at vi på forhånd har sagt, hvad SF's konklusion på det vil være.