Nils Sjøberg (RV), 2020-05-28:
Tak for ordet, og tak, fordi Folketinget vil tage den her sag op.
Som punkt 1 kan man sige, at det er andet end bare at gennemgå sådan en lille, tynd bog at blive dansk statsborger.
Vi har fremsat dette beslutningsforslag for at pålægge regeringen at genindføre den tidligere § 3 A.
Den gav unge, der var født og opvokset i Danmark, tilbud om dansk statsborgerskab ved erklæring, når de bestod folkeskolens afgangseksamen, eller når de fyldte 18 år.
Det eneste andet krav var, at de samtidig skulle holde sig uden for alvorlig kriminalitet, og det er naturligvis vigtigt.
Denne mulighed, denne lovparagraf 3 A, blev desværre afskaffet i 2016 af det daværende flertal i Folketinget med udlændinge-, integrations- og boligminister Inger Støjberg i spidsen.
Vores opfattelse i Det Radikale Venstre af statsborgerskabet i dag er den samme som i 2014, da man i sin tid indførte § 3 A.
H.C. Andersen siger: »I Danmark er jeg født, der har jeg hjemme, der har jeg rod, derfra min verden går«.
Når man er født og opvokset i Danmark, så er man en del af os, så er man en fuldbyrdet del af det danske samfund.
Man er ikke født i det land, som man i dag arver fra sine forældre, og har ikke nødvendigvis en særlig stor tilslutning til det.
Man har boet det meste af sit liv i Danmark, helt præcis i mindst 12 år, og mange kender ikke nødvendigvis det land, som de skulle såkaldt tilhøre, andet end gennem deres forældre.
Hvis mine forældre var flyttet hertil fra udlandet, havde født mig her og jeg havde boet her stort set hele mit liv, så ville jeg da ikke føle mig som andet end dansk, må jeg sige, og jeg ville føle mig rodløs og udstødt, hvis ikke samfundet anerkendte det.
Jeg synes, at det er trist og et mærkeligt samfund, vi har, hvor man skal betale mange tusinde kroner og gå igennem 3 års ansøgningsproces og blive spurgt på kryds og tværs, for at man kan blive anerkendt som dansker.
Det er da en kolossal mistillid, som vi viser de mange unge, som har gået i dansk børnehave, i dansk folkeskole og på danske fritidshjem og sfo'er.
For manges vedkommende kender de ikke andet, og hvis ikke de er blevet klar til at være danskere efter hele den omgang, synes jeg, at vi skal kigge indad og spørge os selv, om vores folkeskoler og børnehaver er gode nok, og om vi gør det på den rigtige måde.
Jeg tror på, at statsborgerskabet er et vigtigt redskab til at opnå integration af de mange, der er kommet til Danmark, og det gælder både anden og tredje generation, og i den her sammenhæng taler vi om første generation.
De bliver med statsborgerskabet anerkendt i deres opvækst og får fuldbyrdet lov til at deltage i det danske samfund på lige fod med alle andre.
Det betyder også, at de har de pligter, som alle andre har.
Det giver et tilhørsforhold, som giver ansvarsfølelse over for det samfund, man lever i.
Jeg tror, at vi alle kan huske, fra da vi var unge, at det netop er, når vi som unge bliver vist tillid og bliver anerkendt, at vi vokser mest som mennesker.
Derfor mener vi i Det Radikale Venstre, at det ville være rigtigt at give statsborgerskab som en gave – og det anerkender vi det er – og en anerkendelse efter 9. klasses afgangseksamen, eller når man fylder 18 år og bliver myndig.