runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Preben Bang Henriksen (V), 2024-04-02:
Tak for det.
I dag er det sådan, at politiet efterforsker, om der er sket en forbrydelse, og så overvejer, om der skal rejses tiltale i den pågældende sag.
Det gælder eksempelvis den voldtægtssag, der har været omtalt så meget i medierne.
Det er så sådan, at hvis politiet ikke vil rejse tiltale, har statsadvokaten mulighed for at omgøre denne indstilling.
En sådan opgørelse skal i dag ske inden for 2 måneder.
Det er det, som forslaget så vil ændre til 4 måneder.
Jeg tror, det er en god afvejning.
Selvfølgelig er det kedeligt for den sigtede at være i 4 måneders usikkerhed, med hensyn til om statsadvokaten vil omgøre en tiltale.
På den anden side kan vi jo heller ikke acceptere, at mange, der mener sig voldtaget, ikke får, om jeg så må sige, deres sag prøvet i retten, fordi politiet har begået en fejl.
Så ændringen fra 2 til 4 måneder mener jeg er et fornuftigt kompromis, som gør, at de sager, der skal føres, også bliver ført af anklagemyndigheden.
Så indeholder forslaget også en processuel regel, der siger, at hvis en forurettet under de her omstændigheder mener at have krav på en godtgørelse, en erstatning, eller hvad det nu måtte være, så er det det offentlige, altså anklageren, der skal føre sagen, ganske som det er i dag med de såkaldte adhæsionsprocesser i retten.
Det er også en udmærket regel.
Det er en processuel regel, der gør, at det ikke længere er offeret selv, der skal belastes med at søge en eventuel godtgørelse eller søge erstatning.
Det, der resterer, og som er meget, meget interessant, er jo så spørgsmålet om, i hvor høj grad der skal udbetales erstatning til en person, der mener at være offer for eksempelvis en voldtægt, i sager, hvor politiet ikke får forkyndt rettidigt.
Det kan jo altså også ske i fremtiden.
Hvad skal der så gives i godtgørelse for det offentliges fejl og for, at man ikke fik prøvet en sådan sag for domstolene?
Det er med det her forslag en mulighed, at anklageren fører den pågældende sag for den forurettede, som jo sikkert har meget andet i hovedet at tænke over.
Peter Hummelgaard (S), 2024-04-02:
Det gode argument ligger jo i de balancer og afvejninger, også dengang man indførte reglerne, i ministeransvarlighedsloven, nemlig at man har en periode, hvor det er, at vælgerne også når at tage stilling på forhånd.
Jeg tror, det er ret afgørende i forhold til ministeransvar, at folk ikke, 20 år efter at der eksempelvis måtte være blevet begået nogle fejl eller lignende, kan blive stillet retligt til ansvar, ligesom man jo kun kan det i de mest alvorlige straffesager.
Og derfor synes jeg, at det er nogle rimelige og naturlige balancer, der er fundet.
I de konkrete situationer, hvor der så har været undersøgelseskommissioner, som er nedsat for at belyse et stykke arbejde, har man jo, ligesom med regeringens forslag til et udvidet mandat for FE-undersøgelseskommissionen, ligesom med Instrukskommissionen og andre tilfælde, fundet praktiske løsninger på de spørgsmål.
Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2024-04-02:
I et retssamfund kan man jo ikke have nogle regler, hvor det skal være op til en regering, der måske har sit eget flertal på det gældende tidspunkt, at beslutte, om den er i det rigtige lune til at acceptere, at man i en specifik sag har nogle praktiske foranstaltninger for at komme omkring det.
I et retssamfund har man vel generelle regler, fordi man synes, at der er noget ret og rimelighed i det?
I forhold til retssikkerhed er der jo en kæmpe forskel mellem et værtshusslagsmål, hvor der efter lang tid kan være uklarhed om, hvad der egentlig skete og folk ikke kan huske det, og så en kommissionsundersøgelse, hvor der er masser af skriftligt materiale osv.
Mener ministeren ikke, at med den magt over og indflydelse på samfundet, man har som minister, bliver man også nødt til at sikre nogle generelle regler for, at man kan blive stillet til ansvar for det, man har gjort som minister?
Peter Hummelgaard (S), 2024-04-02:
Jo, men jeg synes jo også, at vi har nogle fornuftige generelle regler, hvormed man iagttager de balancer og de hensyn.
Og der, hvor der undervejs bliver lagt mere til, eksempelvis en kommissionsundersøgelse, som det jo er sket med det nu udvidede mandat for FE-undersøgelseskommissionen, så viser Folketinget sig kapabelt til også at håndtere det, hvis man altså vedtager den del af lovforslaget, som regeringen har lagt op til, nemlig at der vil ske en udvidelse af forældelsesfristen på 6 måneder, efter at kommissionen har aflagt sin rapport.
Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2024-04-02:
Efter instrukssagen og den efterfølgende rigsretssag blev der lavet en beretning, som Socialdemokratiet også var med i, og man ville indhente de her forskellige råd fra eksperter og fremsætte et lovforslag.
Det var for et år siden godt og vel, og det er ikke sket.
Der gav man på baggrund af de erfaringer, man havde fra instrukssagen, hvor man sagde, at der tydeligvis var nogle problemer, ligesom udtryk for: Vi vil gerne indhente nogle råd fra eksperter, og vi vil fremsætte et lovforslag herom.
Det har man ikke gjort.
Peter Hummelgaard (S), 2024-04-02:
Jamen som jeg også var inde på, er forældelsesfristernes længde i almindelighed, men også hvad angår ministeransvar, for regeringen at se udtryk for en svær balance.
Derfor er jeg også helt enig i, at en eventuel ændring af reglerne ville skulle ske efter grundige overvejelser og også med involvering af eksperter på området.
Som jeg også sagde i min indledende tale, åbner jeg sådan set også op for, at vi kan fortsætte de drøftelser i regi af en opfølgning på Dybvadudvalgets anbefalinger, men jeg er også ærlig omkring, at regeringen på nuværende tidspunkt ikke har nogen aktuelle planer om at ændre på forældelsesfristerne.
Man kan også vende det om: Måske ville det være ønskværdigt for alle, hvis alle partier – ingen nævnt, ingen glemt, heller ikke mit eget – i højere grad førte politik og parlamentarisme, som man gjorde i 1964, frem for at gøre, som man har gjort i 2020, 2021, 2022 og 2023.
Det tror jeg ville være ønskværdigt for alle og ikke mindst for det danske demokrati.
Betina Kastbjerg (DD), 2024-04-02:
Så vender jeg lige tilbage til noget, som de tidligere ordførere også har spurgt ind til.
Jeg kunne bare godt tænke mig, at ministeren gav mig en rigtig god grund til, hvorfor en minister ikke skal stå til ansvar for noget, som vedkommende har gjort forkert.
Peter Hummelgaard (S), 2024-04-02:
Men ministre skal stå til ansvar.
Og forældelsesfristen på 5 år tager højde for de balancer, der er, også så et nyt flertal i Folketinget kan stille en minister til ansvar, som der i den daværende samling ikke var flertal for at stille til ansvar.
Når der så er tale om undersøgelseskommissioner, viser al praksis jo, at Folketinget med brede flertal er i stand til at finde praktiske løsninger på at sørge for, at et ansvar hypotetisk kan gøres gældende, hvis kritikken er alvorlig nok.
Betina Kastbjerg (DD), 2024-04-02:
Tak for det.
Ministeransvarlighedsloven er tilbage fra 1964, og jeg tror godt, at både ministeren og jeg kan blive enige om, at den måde, man førte politik på i 1964, i forhold til den måde, vi fører politik på i dag, er noget anderledes, så måske var det på tide, at man fik kigget ind i den her ministeransvarlighedslov og fik kigget på forældelsesreglerne – om det ligesom lever op til den lovgivning, vi har, og den måde, vi fører regering på, og den måde, vi fører politik på i dagens Danmark.
Peter Kofod (DF), 2024-04-02:
Tak for det.
Det læner sig jo i meget høj grad op ad Konkursrådets betænkning fra sidste år, som mange før mig også har været inde på.
Debatten har jo så også handlet om registeret og om indsigten i registeret, og det er altså vores indtryk, at regeringen har fundet en ganske udmærket balance i det her.
Og det siger jeg ikke bare for sige det – jeg er medlem af et oppositionsparti og burde stå heroppe og tonse mod regeringen, men det er faktisk mit indtryk, at det her forslag ligger på et rimelig fornuftigt sted, så det kan vi godt gå med til.
Tak for ordet.
Peter Hummelgaard (S), 2024-04-02:
Men det synes jeg bare ikke at der er nogen eksempler på er tilfældet.
Altså, vi behandler aktuelt i Folketinget et lovforslag om udvidelse af FE-undersøgelseskommissionens mandat.
Her har regeringen lagt op til, at man forlænger forældelsesfristen med 6 måneder efter kommissionens arbejde, og det er sågar det selv samme parti, som også sad i regering i den sidste folketingssamling, der har gjort det.
Så jeg synes jo ikke, der er noget grundlag for at have de mistanker, for der bliver fundet praktiske løsninger på problemstillingerne.
Steffen Larsen (LA), 2024-04-02:
Nu kan vi jo stå i en situation, hvor nogle ting først opdages meget sent i forløbet eller der måske først sker et regeringsskifte meget sent.
Lad os sige, at der går 4 år, før der kommer et regeringsskifte, og at det forhenværende ministerparti fortsat sidder på magten.
Så er det jo svært at få gjort noget ved det.
Så er det måske ikke en fordel at lave nogle mere generelle ændringer, der gør, at f.eks. en undersøgelse eller lignende, hvis den skulle komme frem med noget, faktisk ville kunne placere et ansvar.
Det ville da i hvert fald være en ting, der ville kunne fjerne noget af den mistanke, der kan være, om, at syltekrukker kan udnyttes til, at man undslipper sit ansvar.
Mai Mercado (KF), 2024-04-02:
Nej, det har I jo lige præcis ikke fundet en løsning på.
For det, der er hele problematikken, er jo, når forældelsesfristerne kolliderer med en kommissionsundersøgelse, som først bliver færdig efterfølgende.
Der er jo ikke nogen, der taler om, at det skal vare i 20 år.
Det er jo et spørgsmål om at sikre, at så længe man har en kommissionsundersøgelse, der pågår, og som altså ikke har afrapporteret og dermed ikke har undersøgt for fejl, mangler og ulovligheder, så skal man stadig væk kunne stille en minister til regnskab.
Så hvilke eksempler kunne ministeren komme på, hvor det ikke er en god idé, at en minister kan stilles til ansvar, når en kommissionsundersøgelse er færdig?
Peter Hummelgaard (S), 2024-04-02:
Måske ser vi meget forskelligt på det her.
Jeg tror også, det er en debat, vi har haft ad adskillige omgange.
Jeg synes jo grundlæggende, at det er et problem for folkestyret, og at det er et problem for Folketinget, at Folketinget ikke er i stand til under skiftende flertal og alt muligt andet igennem nyere tid at bruge de parlamentariske værktøjer, man har til rådighed til eksempelvis at stille ministre til ansvar – at vi er kommet til en situation, hvor det er, at det er undersøgelseskommissioner, der skal nedsættes alene med henblik på at retliggøre et egentligt politisk spørgsmål.
Så er der andre tilfælde, hvor det, der undersøges, er så alvorligt, at det også kan blive til et retligt spørgsmål, men grundlæggende tror jeg ikke jeg er enig med ordføreren i den tilgang, hvor politik retliggøres.
Rosa Lund (EL), 2024-04-02:
For at følge op på det svar, som lige er blevet givet, vil jeg høre, om det, vi så hører ministeren sige, er, at regeringen gerne vil være med til, at man kan lave parlamentariske undersøgelser.
Det er jo et parlamentarisk redskab, vi ikke har i dag, som lige er niveauet under en kommissionsundersøgelse, og som vi jo desværre, må jeg sige, har set mange eksempler på at vi står og mangler.
Nu står ministeren og siger, at kommissionsundersøgelser også kan blive alt for meget, at det kan blive alt for voldsomt i forhold til de sager, vi ser.
Så det er fint nok, at regeringen ikke er enig i det her beslutningsforslag, men er det, jeg hører justitsministeren sige, at nu skal vi til at have parlamentariske undersøgelser?
Peter Hummelgaard (S), 2024-04-02:
Der har Folketinget vel ret beset, i øvrigt også med Socialdemokratiets medvirken, i nogen udstrækning givet sig selv det værktøj i form af granskningsudvalg, forundersøgelser og også eventuel nedsættelse af granskningskommissioner.
Så kan det godt være, vi ikke er enige om de forhold, der skal undersøges, eller om karakteren af det eller alt muligt andet, men det er vel et værktøj, man i dag har og kan gøre brug af.
Det handler ikke om, hvorvidt det er godt eller dårligt, at en minister bliver stillet til ansvar.
Så har man en række konkrete sager, hvor der har været lange undersøgelseskommissioner – det er jo tilfældet nu med FE-undersøgelseskommissionen, der får et udvidet mandat.
Så træffer man de fornødne foranstaltninger til at sikre, at et ansvar ikke bliver forældet.
Det er også det, regeringen har lagt op til i forbindelse med det lovforslag, der nu bliver behandlet, om udvidelse af FE-undersøgelseskommissionens mandat.
Steffen Larsen (LA), 2024-04-02:
Ministeren siger, at han er imod en generel ændring af reglerne, men en generel ændring af reglerne her kunne jo måske fjerne noget af den mistanke og spekulation, der netop er omkring, at man f.eks. kunne bruge det som en syltekrukke til at kunne unddrage sig sit ansvar.
Det er jo her, at man måske godt kunne sige, at den generelle ændring af reglerne netop ville kunne fjerne en sådan mistanke mod folkestyret, og det kunne da være meget positivt.
Kunne det ikke det, hr. minister?
Peter Hummelgaard (S), 2024-04-02:
Jamen vi har jo nogle forældelsesregler, som jeg egentlig synes hviler på nogle fornuftige afvejninger af fordele og ulemper osv.
Som jeg også var inde på, blev grænsen, dengang man besluttede at indføre de forældelsesregler,
sat til 5 år, for det ville så også betyde, at de eventuelle ansvarlige i et givent politisk forhold ville nå at møde vælgerne på forhånd, og at et nyt Folketing ville kunne nå at tage stilling til samme spørgsmål igen.
Helt grundlæggende handler det jo om straffens nyttevirkninger, og om de i almindelighed taber styrke, efterhånden som tiden går, mens de hensyn, der taler imod strafforfølgning og straffuldbyrdelse, træder tydeligere frem.
Det er derfor, man har forældelsesregler i almindelighed, og også derfor, man har forældelsesregler, for så vidt angår ministeransvar.
Rosa Lund (EL), 2024-04-02:
Det er jeg ikke enig i.
Fra lande, hvor man kender det her redskab parlamentariske undersøgelser, er det også muligt for et mindretal at sætte undersøgelsen i gang.
Jeg vil så bare gerne gentage min konservative kollegas spørgsmål, for jeg tror ikke, jeg helt forstod svaret, hvis ikke svaret var, at vi skulle lave parlamentariske undersøgelser: I hvilke situationer er det ikke godt, at en minister kan stilles til ansvar?
Bjørn Brandenborg (S), 2024-04-02:
Det næste lovforslag har sin baggrund i den ærgerlige og helt uholdbare situation, at der i de seneste år har været flere konkrete sager om seksuelle overgreb, hvor fejl hos myndighederne har ført til, at sagerne ikke kunne forfølges.
Jeg tror, at vi alle her har forståelse og sympati for, hvor frustrerende og utrygt det må være for en person, som har taget den meget personlige og intimiderende beslutning at anmelde en voldtægt for så at få at vide, at ens sag ikke bliver til noget på grund af sagsbehandlingsfejl hos myndighederne.
Derfor blev der sidste år indgået en bred politisk aftale om at indføre initiativer, som skal sikre, at der bliver begået så få fejl som overhovedet muligt.
Og bliver der begået fejl, skal der være sat nogle rimelige og ordentlige rammer for de forurettede, som bliver ramt.
Det lovforslag, vi behandler i dag, gennemfører de dele af aftalen, som kræver lovændringer.
Det handler om at forlænge omgørelsesfristen fra de nuværende 2 måneder til 4 måneder og om at gennemføre en forenklet proces til at få behandlet erstatningskrav som følge af fejl i forbindelse med omgørelsesfristen.
Vi skal gøre, hvad vi kan, for at sådanne sager ikke opstår igen, og hvis de gør, skal vi gribe de mennesker, som står i en urimelig og helt uforskyldt situation.
Derfor var det en god aftale, vi indgik i september sidste år, og derfor støtter vi selvfølgelig det her lovforslag.
Tak for ordet.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2024-04-02:
Ministeren har jo helt ret i, at det her ikke er nok, for der ligger den store opgave med at sikre de steder, hvor drikkevandet dannes, i de 200.000 ha.
Og jeg kunne da egentlig godt tænke mig at høre, hvad det er for en plan, man har der.
For hvis man kigger på, hvad man har fundet i de øvre jordlag, så er det jo dybt bekymrende, at man der, hvor fremtidens drikkevand dannes, har fundet pesticider i 80 pct. af prøverne, og i 40 pct. af prøverne var det over grænseværdien.
Så kan ministeren ikke se, at vi har en akut opgave ud over at vedtage lovforslag, som det tager mere end 400 dage at få fremsat i Folketinget?
Kan ministeren forestille sig, at man lavede frivillige aftaler på de her 200.000 ha, eller er vi nødt til at vedtage det her i Folketinget for at sikre vores drikkevand i fremtiden?
Magnus Heunicke (S), 2024-04-02:
Jeg er nødt til lige først at anholde en ting, for nu har jeg hørt flere ordførere sige det.
Jeg er en minister, som også har prøvet at være igennem hastesager – også meget, meget store hastesager – i den her Folketingssal, men jeg har også lovet hver gang, at det kun sker, når det virkelig, virkelig er nødvendigt.
Vi skal gøre alt, hvad vi overhovedet kan, for at sikre, at vi overholder de frister, vi selv sætter op, altså at lovforslagene kommer i høring.
Jeg har også hørt flere ordførere læse op af høringssvarene i den her debat i Folketingssalen, og det er altså afgørende vigtigt, at vi overholder vores egne frister.
Derfor synes jeg ikke, det er rimeligt, at man kritiserer, ja mig, det kan jeg godt leve med, men embedsværket i ministeriet, som knokler med at overholde alle de frister og høringer osv., som vi har sat op.
Det er altså derfor, det lige tager noget tid, fra man laver en politisk beslutning, der skal igennem høringer, før vi mødes her i Folketingssalen og drøfter det.
Og det skal også rammesættes i Folketingets tidsplaner.
Det var desværre ikke svar på det stillede spørgsmål, og nu er tiden udløbet.
Undskyld, men ordføreren må lige stille spørgsmålet igen.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2024-04-02:
Jeg har ikke kritiseret embedsmænd, jeg har kritiseret regeringen.
Og jeg gentager gerne kritikken af regeringen for dens nøl, og at det skulle tage så lang tid at komme frem til, at det her lovforslag kom.
Så kunne jeg godt tænke mig at høre, om ministeren har gjort sig nogle overvejelser om, hvordan man skal lave en god plan til at gennemføre restriktioner på 200.000 ha, når det tager så lang tid at komme frem til det her BNBO-forslag, som ovenikøbet har været bestilt i en anden udgave i en aftale fra 2019.
Kan ministeren med sine erfaringer med hastelovgivning osv. se en hurtig løsning på 200.000 ha?
Magnus Heunicke (S), 2024-04-02:
Det, vi har gjort nu for at arbejde videre med at beskytte de formentlig omkring 200.000 ha – det er jo et bud, og det er et kvalificeret bud – altså de arealer i Danmark, hvor det grundvand, som bliver til drikkevand, dannes, er, at vi har sat gang i en kortlægning, og den er i fuld gang.
Vi starter med et pilotprojekt på Fyn, hvor vi vurderer, hvor det er, de her grundvandsmagasiner er.
Det er jo nogle underjordiske floder, strømme, som bliver til drikkevand.
Det går vi så videre med og ser på resten af Danmark.
Svaret må selvfølgelig afhænge af, præcis hvad det er for nogle områder, hvad det er det for noget jordlag, der er, for at finde ud af den konkrete lokale løsning.
Lars Boje Mathiesen har et godt spørgsmål her.
Jeg kan faktisk ikke svare på det.
Normalt, når vi laver en lovgivning, som kommunerne skal holde, holder de jo lovgivningen, og der findes jo et stort regelsæt, hvis kommunerne ikke overholder lovgivningen.
Selvfølgelig går vi ud fra, at kommunerne overholder den lovgivning, som vedtages her i Folketingssalen, og der er jo et fint system for, hvad der så sker, hvis kommunerne ikke overholder lovgivningen.
Lars Boje Mathiesen (UFG), 2024-04-02:
Vi har jo ikke noget problem herindefra med at sætte konsekvenser op og lave straffe og sanktioner over for borgerne, når de ikke overholder reglerne og lovgivningen, så jeg går da ud fra, at der også er det her.
Det er jo fair nok, man ikke kan svare mundtligt, men så vil jeg godt have et skriftligt svar på det.
For det her er jo et område, hvor der måske er en risiko for, at kommunerne siger, at det kan de ikke nå, og at så sparker de bare det her til hjørne, og så kommer der ikke til at ske noget på det her område.
Jeg frygter, at der kommer en lang række sager, hvor kommunerne siger, at lige på det område nåede de det ikke, og at lige der nåede de det heller ikke.
Derfor synes jeg, vi skal have gjort det tydeligt og klart, hvad sanktionerne er, hvis kommunerne ikke lever op til det her påbud og de ting, som kommer herinde fra Folketinget af på det område her.
Magnus Heunicke (S), 2024-04-02:
Det vil jeg godt tilkendegive.
Vi får leveret et skriftligt svar præcis på det her.
Det er ikke forskelligt fra al anden lovgivning her i Folketinget.
Altså, når der er en opgave, der pålægges en myndighed, skal den myndighed selvfølgelig varetage og leve op til den opgave.
Her har jeg så også sagt, og det vil jeg også gentage her, at der også er midler med, til at man kan løfte opgaven.
Den skal så også løftes; det er klart.
Zenia Stampe (RV), 2024-04-02:
Tak for det.
Vi støtter grundlæggende lovforslaget, men jeg må også indrømme, at debatten har gjort mig lidt mere i tvivl om et af elementerne i pakken, nemlig det her register over dem, som har fået karantæne.
Jeg synes, at der har været nogle vældig gode argumenter heroppefra – i øvrigt fra to forskellige fløje i Folketinget – for en lidt mindre åben model end den, som regeringen har valgt at fremlægge i dag.
Så der vil jeg varsle, at vi vil overveje i udvalgsbehandlingen, om det er noget, som vi vil bakke op om bliver delt op i lovforslaget, så vi kan stemme separat om det.
Og så vil vi indtil videre lade det stå åbent, om vi kommer til at stemme for den model, som regeringen fremlægger, eller om vi kommer til at gå med nogle af de partier, der har været oppe at kritisere den her fulde åbenhed.
Det handler om at finde en balance – og det er der flere der har været inde på her – mellem et system, som skal tilskynde til iværksætteri, og noget, som omvendt ikke er naivt i forhold til personer, der måtte udnytte den tillid, der ligger i sådan et system.
Vi synes egentlig, at det på mange måder virker, som om regeringen har ramt det – med god hjælp fra rådets anbefalinger.
Men det her er så også det ene område, hvor man ikke har fulgt anbefalingerne.
Og derfor vil vi følge udvalgsbehandlingen og finde ud af i forbindelse med anden- og tredjebehandlingen, hvor vi vil lægge os i forhold til det enkelte spørgsmål.
Men ellers støtter vi lovforslaget.
Kommunerne efterlyser i deres høringssvar en afklaring i bekendtgørelsen, i forhold til hvad der ligger i, at der skal være forsøgt indgået en frivillig aftale.
Kan ministeren både tilkendegive, at det vil der være en meget præcis beskrivelse af i bekendtgørelsen, og kunne ministeren måske allerede på nuværende tidspunkt løfte sløret for, hvad der ligger i, at lodsejere er blevet tilbudt en frivillig aftale?
Hvad sker der i det scenarie, hvor vandselskabet ikke er interesseret i at indgå i sådan en dialog?
Hvor står kommunen så?
Skal man så alligevel prøve at tilbyde en frivillig aftale til den lodsejer?
Hvordan skal det så fungere, hvis vandselskabet ikke er en del af den dialog?
Det er jo nogle af de spørgsmål, som kommunerne stiller, og som fik mig i min ordførertale til at sige, at det lidt virker, som om der er en masse ubesvarede spørgsmål, som det har været meget bekvemt bare at sparke ud til kommunerne.