Heidi Bank (V), 2024-05-02:
Tak for det.
Jeg kender personligt mennesker, der har stået på tilsvarende lovforslag som det, vi behandler i dag om indfødsrets meddelelse – mennesker, der har skullet kæmpe for at leve op til de mange krav, vi med god grund stiller, for det at blive dansk statsborger og få et af verdens mest attraktive pas er virkelig noget, man skal ville.
Derfor forstår jeg også, hvor meget dagen i dag betyder.
Det at føle, at man hører rigtig til, er kæmpestort.
Og det bør det også være, for det er en tillidserklæring fra os alle, der har Danmark med som en del af vores rødder, vores historie.
Til jer, der nu bliver en del af det fællesskab at kunne kalde sig dansk, også selv om jeres historie og udgangspunkt har været et andet, skal der lyde et kæmpestort tillykke fra os i Venstre – til jer og jeres familier.
For det er en helt særlig dag, dagen, hvor vi førstebehandler de nye statsborgerskaber.
For at få dansk statsborgerskab skal man kunne vores sprog, der som et aber dabei ikke er blandt verdens letteste.
Man skal være selvforsørgende.
Man skal overholde vores love og have kendskab til Danmark, danske værdier, dansk historie og meget mere.
Vi har da også ad flere omgange strammet reglerne for indfødsret.
Det har vi gjort, fordi vi tidligere har oplevet, at det har været alt for nemt at blive statsborger i Danmark, og det duer ganske enkelt ikke, hvis Danmark skal blive ved med at være et land med frihed til at tro, tale, forsamles, og et land, hvor alle er lige for loven, hvor korruption ikke er noget, vi skal bekymre os nævneværdigt om, for ikke at nævne et land med noget så helt afgørende som kønnenes ligestilling og seksuelle minoriteters ret til et frit liv.
Lad os nu være ærlige: Selv om der er flest, der gerne vil Danmark, er der også grupper af tilflyttere til Danmark, jeg gerne havde været foruden – helt foruden.
Og der er grupper, jeg mener bør gøre mere for at tage det danske til sig, ikke mindst for deres børns skyld.
Derfor: Vores danske frihedsrettigheder handler også om unge mennesker, om jeres børn.
Det handler om, at det er dybt forkert, hvis et ungt menneske på grund af forældede normer, der mere handler om familiens ære end om den unges trivsel, skal leve i en usund dobbelthed i frygt.
Vi ser det hos unge med indvandrerbaggrund, der bliver kærester med en af eget køn.
Vi ser det hos piger med indvandrerbaggrund, der bare gerne vil have lov til at komme med til sociale arrangementer, komme i skole, deltage i studiemiljø, og hos unge med indvandrerbaggrund, der bliver forelsket i en, der ikke lige falder i forældrenes smag, fordi vedkommende ikke har oprindelse fra samme land eller har den samme religion.
Her er det bare, jeg siger: At blive dansk er mere end det rødbedefarvede pas.
Det at kunne kalde sig dansk handler også om, at I skal turde tage springet og tilegne jer den tillid, som er en stor del af det at være dansk; tillid til, at jeres børn og unge kan vælge, hvad der er det rette for dem; tillid til, at de kan vælge den, de elsker; tillid til, at det nok skal gå, hvis de skulle få valgt forkert eller I skulle få valgt forkert en enkelt gang.
En anden ting, jeg vil bede jer om, er at passe godt på den fred, vi har her i Danmark.
Det gør nemlig fysisk ondt på mig, når jeg ser, hvordan nogle bruger de frihedsrettigheder, det demokrati, vi har her, til at gå amok, til at få deres galde, frustration, vrede og hævn ud på en måde, der ikke sigter på forsoning og samtale, men på konfrontation, på ufred.
Danmark må og skal ikke være en religiøs kampplads, hvor nogle danske muslimer ikke vil bryde brød med nogle danske jøder eller omvendt.
Det går bare ikke.
Det skal være sådan, at i Danmark kan børn uanset religion gå trygt i skole uden pigtråd, kamera på enhver husmur og tungt bevæbnet politi.
Sådan er det ikke i dag.
Det er skamfuldt for os som samfund, og det er forkert over for de danske jøder – de er ikke Israel, ligesom enhver dansk muslim ikke er Hamas.
Det fortæller mig, at der er nogen, der ikke har forstået, hvor heldige de har været at kunne finde fred og frihed i vores lille smørhul.
Det gør mig uendelig trist.
Når det så sagt, minder jeg mig selv om alle de mennesker, der er kommet til Danmark, som tør og vil Danmark, som aldrig kunne drømme om at sprede had, som lever deres liv, studerer, arbejder, engagerer sig i det lokale foreningsliv, gør en positiv forskel, og som giver tilbage med den tillid, vi har vist dem.
Det er godt.
Med de ord vil jeg endnu en gang på vegne af Venstre ønske jer 2.064 mennesker, der hver og en bærer på jeres egen historie, og jeres familier et rigtig stort tillykke.
Tak for ordet.