Martin Lidegaard (RV), 2019-12-17:
Tak til Dansk Folkeparti for at rejse den her spændende forespørgselsdebat.
Det er jo ikke altid, vi i Dansk Folkeparti og Radikale Venstre er enige om specielt meget, men den interesse, som ikke mindst hr. Søren Espersen har for de grønlandske og arktiske forhold, har vi stor respekt for, også selv om vi nogle gange kommer til forskellige konklusioner, og den her debat er utrolig vigtig.
Jeg tror ikke, jeg er den eneste – det kan man også høre på ordførertalerne i dag – der lidt føler, at de tektoniske plader i geopolitikken rykker sig lidt i de her måneder.
Det nye multipolare verdensordenssystem, som begynder at dukke frem her, hvor Kina, Indien og andre stormagter vokser frem på den internationale scene og vokser i både økonomisk og militær styrke, sætter sig nu også igennem på vores breddegrader og dermed også den reaktion, der kommer fra verdens altoverskyggende supermagt, USA, og vores position som lilleputstat i den sammenhæng, men jo altså sådan set som stormagt, når det handler om Arktis, qua rigsfællesskabet og Grønland og Færøerne og Danmarks samlede vægt.
Det er jo et utrolig væsentligt spørgsmål, hvordan vi lægger os i den nye udvikling, for vi er selv med til at skabe den fremtid, som vi her bliver en del af.
Man kan jo sige det på den måde, at ingen af de store stater – hverken USA eller Kina eller Rusland – kan tåle, at en af de andre får sådan det ultimative overherredømme i det her område, og det er måske chancen for sådan nogle småstater som os, at vi så kan balancere, selv om vi selvfølgelig har allierede og ikkeallierede og vores egne interesser at varetage.
Fra radikal side, og det er sådan set den vigtigste pointe i dag, tror jeg, man skal skelne meget mellem, når vi snakker om de rene forsvarspolitiske initiativer og vores forhold til USA, hvad det angår, og når vi snakker om den økonomiske politik og den overordnede politiske tilgang til området.
Hvad angår det forsvarspolitiske, tror jeg, at vi går en fremtid i møde, hvor der er et øget behov for en større overvågning, for det, som amerikanerne kalder for situational awareness, altså at kunne holde øje med, hvad der sker i vores områder, og jeg tror, det er en selvstændig pointe, at Danmark og Norge kommer til at skulle spille en vigtig rolle i at styrke det.
Men jeg tror også, det er vigtigt, at det er Danmark – og her tænker jeg kongeriget Danmark – og Norge og ikke NATO, der f.eks. skal ind og lave overvågning i Danmarksstrædet.
Det er en selvstændig pointe, og jeg hører også, at det er det, man taler om, fordi det er med til at holde lavspænding i området.
Alle anerkender, at Danmark og Norge har en legitim berettigelse både civilt og militært i et øget beredskab og i en øget overvågning, og den her dobbelteffekt af at få mere overvågning og beredskab i området er jo præcis det samme, som Rusland står på, og det tror jeg er vigtigt at vi også kan stå på, og det er en nuance, at det er Danmark og Norge og ikke NATO som institution, der udbygger det, og det håber jeg derfor også at en af de tre ministre vil bekræfte er det man tænker.
Det er i hvert fald også sådan, jeg hører amerikanerne.
Hvad angår det økonomiske, er det jo en lidt anden sfære, for i princippet hører jeg i hvert fald grønlænderne sådan, at de er interesseret i alle investeringer fra alle gode samarbejdspartnere, herunder amerikanerne, men sådan set også kineserne, russerne og forhåbentlig også danskerne.
Her vil jeg sige, at det, der må være vores fælles interesse set med mine briller, jo må være at skabe en transparent investeringskultur, hvor der er mulighed for for alle at gøre sig gældende, men hvor den kritiske infrastruktur ligger i staten, dvs. kongerigets, hænder, men hvor alt andet til gengæld kan indgå i den internationale økonomi, som er reguleret af almindelige multilaterale regler.
Det har vi en interesse i, og i den sammenhæng mener jeg, at vi har en særskilt interesse i at bringe Europa mere på banen, både med investeringer og med den klima- og miljøpolitik, som Europa er stort set ene om at føre, når man kigger på de store magter i verden, og hvor Europa som verdens største handelspolitiske magt har en ret stor indflydelse.
For jeg tror, det bliver ret afgørende for hele rigsfællesskabet, at Europa bliver en af de poler, der står selvstændigt, når den nye multipolare verdensorden engang er tømret fast.
Tak for ordet.