Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-12-20:
Tak for det.
Personligt mener jeg faktisk også, at det er udtryk for en gammeldags holdning, når en mand ikke vil give hånd til en kvinde.
I en verden, hvor ligestilling mellem kønnene er et af 17 verdensmål, er det himmelråbende forkert, at man ikke vil give hånd til en kvinde.
Jeg har selv oplevet det en gang.
Jeg prøvede at række hånden frem mod en mand, der ikke ville give hånd, og jeg syntes, det var en meget mærkelig situation at stå i.
Vi ser simpelt hen i de her år et korstog for bevarelsen af det, som nogle definerer som danske værdier, som de forstås af særlig Dansk Folkeparti og til dels regeringen og til dels Socialdemokratiet.
Du skal give hånd, hvis du er dansk statsborger, du må ikke tildække dit ansigt, der skal serveres traditionel dansk mad i vuggestuerne.
Men når vi har så travlt med at definere de danske værdier, glemmer vi den allerallervigtigste af dem alle sammen, nemlig frisindet, det, at vi her i landet har en helt særlig tradition for at tolerere holdninger, som afviger fra den gængse opfattelse af normer og traditioner, og det er jo lige præcis det, der er sagen i det her lovforslag.
For hvis kvinder ikke behandles ligeværdigt af personer, som har et meget traditionelt og patriarkalsk syn på køn, så skal det da udfordres.
Det skal debatteres og udfordres af os politikere, af medierne og af borgerne.
Det ændrer bare ikke ved, at fænomenet er udtryk for en holdning, som er lige så anderledes og samfundsomstyrtende som alle mulige andre holdninger, som vi også er vant til at tolerere.
Fællesskabet i Danmark styrkes, når det rummer forskellige holdninger og konfronterer dem kritisk, ikke, når det undertrykker mindretalsholdninger.
Vi kan bare se på, hvordan Danmark jo var det første land, som tillod pornografi, indførte registreret partnerskab for homoseksuelle og fjernede transpersoner fra WHO's liste over psykisk syge.
Vi har et af de mest levedygtige demokratier i hele verden, fordi vi ikke undertrykker holdninger ved lov, men fordi vi bekæmper dem med ord.
For vi ved det jo allerede: Holdninger forsvinder ikke, bare fordi vi lukker døren.
For hvis vi bare forbyder alting ved lov, behøver vi jo ikke at være opmærksomme og forholde os kritisk med ord til det, vi oplever.
Og hvad er det så for et samfund vi står tilbage med?
Jeg vil gerne lige bruge lejligheden til at læse et brev op, som Billy O'Shea, som er irer og bor i Danmark, har skrevet til Indfødsretsudvalget i Folketinget, og jeg har fået lov af Billy til at læse brevet op i dag.
Det er L 80, bilag 7, og det lyder sådan her:
»Til Indfødsretsudvalget Jeg er 61 år og kommer fra Irland, og jeg er en af de mange udlændinge, der for tiden søger dansk statsborgerskab.
Jeg har for nylig bestået Indfødsretsprøven.
Jeg skriver til Indfødsretsudvalget fordi jeg er bekymret på grund af forslaget om, at alle nye danske statsborgere skal være tvunget til at give hånden til repræsentanter fra myndigheden.
Jeg har boet i Danmark siden 1981, har været selvforsørgende fra dag 1, og har aldrig taget imod socialhjælp af nogen art.
Jeg har arbejdet hårdt, har betalt skat igennem alle årene, har ingen gæld til det offentlige, og ingen strafattest.
Jeg har altid elsket Danmark og den danske kultur, og det er udelukkende derfor, jeg er blevet her og har forsøgt at gøre Danmark til mit hjem.
Jeg er ikke religiøs, og giver gerne hånden til alle.
Dronning Margrethe gav mig hånden i 2000, da jeg modtog Københavns Universitets guldmedalje, og jeg var meget beæret over privilegiet.
Men efter min mening skal en håndsrækning, for at være udtryk på gensidig respekt, nødvendigvis være frivillig.
Man kan ikke fremtvinge respekt ved lov.
Tanken er efter min opfattelse temmelig udansk.
Jeg har stor respekt for Københavns borgmester, Frank Jensen, og for hans embede.
Jeg giver ham meget gerne hånden under andre omstændigheder.
Men jeg har også respekt for mig selv, og jeg har ikke tænkt mig at min første handling som borger i et demokratisk land skal være at give afkald på noget så grundlæggende som retten til at bestemme over min egen krop.
Derfor vil jeg, hvis dette forslag bliver lov, nægte at give hånden under ceremonien.
Og hvis det koster mig mig mit statsborgerskab, sådan er det.
Det er i så fald ikke prisen værd.
Naturligvis skal man være taknemlig, som vi udlændinge hele tiden hører, for at have muligheden for at erhverve sig dansk statsborgerskab.
Men vi skal være ligeværdige borgere i et demokratisk land, vi skal ikke falde på knæ.
En lille smule taknemlighed den anden vej ville måske også være på sin plads.
For eksempel til en velkomstceremoni for nye statsborgere.
Se, dette ville være en håndsrækning!«.
Tak for ordet.