Kirsten Normann Andersen (SF), 2022-05-06:
Tak for det, og tak for ordet.
Lovforslaget, som vi behandler her i dag, har haft en noget besynderlig vej gennem lovgivningsprocessen set med vores øjne.
Normalt, når vi behandler større reformforslag, har vi på baggrund af et udspil fra ministeren og eventuelt en kommission politiske drøftelser og aftaler, der munder ud i et eller flere lovforslag.
Det har ikke været tilfældet her, eftersom der lægges op til, at Folketinget blot skal blåstemple den aftale, som regeringen indgik med kommunerne og Danske Regioner om 21 sundhedsklynger sidste sommer.
Oprindelig var der lagt op til, at denne aftale skulle have været en del af økonomiaftalen for 2022, men regeringen valgte så i sidste øjeblik, at det skulle den ikke være – måske fordi man så kunne nå at invitere partierne til et informationsmøde, dagen før den blev præsenteret.
Nu, et år efter, skal vi så tage stilling til aftalen uden overhovedet at have forhandlet indholdet, på trods af at forslaget kommer til at fastlægge rammerne for den sundhedsreform, som vi forhandler i de her uger og dage.
I SF synes vi, at tingene skulle have været set i en sammenhæng.
Det samme gælder i øvrigt behandlingen af en ny ældrelov og en 10-årsplan for mental sundhed.
Det er både kunstigt og forkert at skille tingene ad, også fordi ældreområdet på mange måder er rygraden i den kommunale sundhedsindsats.
Men sådan skulle det ikke være.
I SF har vi dog stor sympati for forslagets målsætning om at skabe bedre forebyggelse og sikre mere sammenhængende behandlings- og rehabiliteringsforløb for ældre medicinske patienter, kronikere, psykisk syge og dobbeltdiagnosticerede via en mere formaliseret samarbejdsstruktur, både på det politiske niveau og det fagligt-strategiske niveau, dvs. mellem sygehusene, almen praksis og kommunerne.
Det nære og sammenhængende sundhedsvæsen skal have et løft.
Derfor ender SF formentlig også med at stemme for forslaget.
Men i SF vil vi ikke lægge skjul på, at vi gerne havde set et endnu mere forpligtende samarbejde mellem sygehuse, kommuner og almen praksis, end der lægges op til i forslaget.
For ligesom i dag – med de nuværende sundhedskoordinations- og praksisplanudvalg – skal alting aftales, og så kan man godt være bekymret for, at patienterne stadig væk skal kæmpe for den rigtige behandling og genoptræning.
Og når udviklingen med hurtigere udskrivning og flere behandlinger på kommunale akut- og rehabiliteringsstuer i hjemmet og i almen praksis accelererer endnu mere, kan man være bekymret for, om vi får et A- og et B-sundhedsvæsen.
Aftalerne skal være klare, og akutstuer, hjemmesygepleje, almen praksis og kommunal genoptræning bør være forpligtet af de udmeldinger, specialafdelingerne har givet, og bør kunne trække på den nødvendige specialviden, mere end de 72 timer, der nu lægges op til, f.eks. i Region Hovedstaden.
I forhold til de kommende sundhedssamarbejdsudvalg ønsker SF at styrke og udvide den kommunale repræsentation.
Idéen om, at kommunerne blot skal være repræsenteret af borgmestre, virker lidt besynderlig.
Hvis vi skal styrke den kommunale sundhedsindsats, skal vi altså også have bragt de kommunalpolitikere i spil, der ved noget om især sundheds-, forebyggelses- og ældrepolitik.
Det har de eksempelvis i enighed besluttet at arbejde for i KKR Nordjylland, men bør det ikke også indarbejdes i loven?
Til slut vil jeg blot gentage, at SF sandsynligvis kommer til at stemme for forslaget, men vi vil samtidig opfordre til, at vi skynder os langsomt, sådan at forhandlingerne om regeringens sundhedsreform så vidt muligt kommer til at spille sammen med udvalgsbehandlingen af L 191, som den her lov hedder, så vi kan få landet en sundhedsreform, der fremmer forebyggelse og styrker det nære og sammenhængende sundhedsvæsen.
Det vil også være et væsentligt skridt, hvis vi skal mindske den herskende ulighed i sundhed.
Tak for ordet.