Mette Thiesen (DF), 2025-01-30:
Jeg beklager forsinkelsen.
Der var lige noget familiemæssigt, der skulle klares, og det er jo det vigtigste.
Tusind tak til Enhedslisten og SF for at fremsætte det her forslag.
Ikke overraskende er vi i Dansk Folkeparti meget enige i meget af det, der står i det.
Lige bagefter den her behandling skal vi behandle et meget lignende forslag fra Dansk Folkeparti, netop fordi vi ved, at der er nogle grupper, som er udsat for så massivt et stress i deres arbejde, at det faktisk kan udvikle sig til sår på sjælen og ar på sindet, og det er jo bl.a. det, vi taler om lige nu.
Hvordan kan vi som samfund bedst muligt tage ansvar for de her mennesker, der på grund af deres arbejde, som jo er i samfundets tjeneste, pådrager sig meget alvorlige psykiske lidelser som eksempelvis ptsd?
Det, som beslutningsforslaget her lægger op til, er, at vi ligestiller vilkårene for offentligt ansatte i højrisikojob med de vilkår, som vi allerede tilbyder veteraner fra forsvaret, og det er noget af det, som vi sådan set er ret enige i i Dansk Folkeparti.
Den indsats, de yder for Danmark, ofte i de farligste og mest krævende situationer, fortjener al den anerkendelse og støtte, som vi overhovedet kan give.
Det er både en historisk og en moralsk fejltagelse, og den må vi aldrig nogen sinde acceptere.
Når det så er sagt, skal vi også rette blikket mod en anden ret ubehagelig virkelighed, nemlig at vi alt for ofte desværre ser i forhold til dem, som vi taler om, nogle af vores offentligt ansatte, som arbejder i de her højrisikojob, at det faktisk er udlændinge, der skaber problemer.
Det er desværre ret velkendt, at udlændinge står for en stor del af de her voldelige episoder og episoder med trusler, som eksempelvis rammer politibetjente, fængselsbetjente, socialarbejdere og ansatte i psykiatrien.
Der er ganske enkelt grupperinger af udlændinge, som ikke har samme respekt for dansk lov og danske myndigheder og de mennesker, der arbejder for at opretholde ro og orden i vores samfund.
Vi har set eksempler på det for ganske nylig, bl.a. i nytåret, hvor man i mange af de her områder, som man kalder udsatte boligområder, så udlændinge, som nærmest skabte krigszoner og beskød brandvæsen og politi osv. med bomberør og simpelt hen udsatte dem for de værste faresituationer.
Det samme gælder jo sådan set socialarbejdere og sundhedspersonale, der bliver udsat for trusler og vold af mennesker, der egentlig bare burde være taknemlige for den hjælp, som de får.
Vi vil simpelt hen ikke acceptere, at vores offentligt ansatte, dem, som arbejder i de her højrisikofag, og som jo allerede har en svær og krævende hverdag, skal lide under en adfærd, som grundlæggende bunder i foragt for det danske samfund.
Samtidig skal vi også anerkende, at der findes andre grupper i vores samfund, som betaler en meget, meget høj pris for deres indsats.
Politifolk, fængselsbetjente, brand- og redningsfolk, socialarbejdere, ansatte i psykiatrien står hver eneste dag i den yderste frontlinje, og det er jo ikke alle krigszoner, som er langt væk hjemmefra.
Nogle af dem er faktisk herhjemme, hvor man håndterer vold, trusler og menneskelig nød, ofte uden den nødvendige opbakning og beskyttelse.
Og som forslaget beskriver, er risikoen for at udvikle ptsd blandt disse højrisikogrupper jo markant højere end i befolkningen generelt.
F.eks. opfylder 8 pct. af ambulance- og brandfolk ifølge FOA kriterierne for ptsd.
Et studie fra 2018 viser, at mellem 14 pct. og 18 pct. af de ansatte inden for specialpædagogikken, psykiatrien og sundhedssektoren har ptsd-symptomer.
Og det er alarmerende tal, som vi ikke bare må ignorere.
Med det her forslag – jeg kan se, at tiden løber – bliver vi bedt om at tage stilling til en grundlæggende værdi, nemlig retfærdighed.
Hvis en veteran fra forsvaret, der har risikeret alt for Danmark, har krav på behandling og rehabilitering – og det har han – hvordan kan vi så vende ryggen til eksempelvis en fængselsbetjent, som er ramt af ptsd på grund af vedkommendes indsats i samfundets tjeneste?
Det kan vi ikke, og det bør vi heller ikke.
Men det handler ikke kun om retfærdighed.
Det handler også om at sikre, at de mennesker, som vi har bedt om at tage det hårdeste og mest krævende arbejde på sig, får mulighed for at komme sig, så de kan vende tilbage på arbejdsmarkedet, til deres familier og til et liv med værdighed.
Med de ord vil jeg sige, at vi fra Dansk Folkepartis side støtter det her beslutningsforslag.
Vi støtter intentionen, og vi støtter også forslaget, fordi det jo netop er indskærpet, at det er højrisikogrupper.
Og så må vi sætte os ned og, forhåbentlig, lave en aftale om – der var også nogle, der nævnte en beretning – hvilke grupper der skal være med.
For det er selvfølgelig ikke alle offentligt ansatte; det er kun dem i højrisikogrupperne.