runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jacob Mark (SF), 2018-11-08:
Altså, sandheden er jo, at vi indtil videre reelt set har set uddannelseslukninger.
Der er uddannelser, hvor videregående uddannelsesinstitutioner har sagt, at dem måtte de lukke.
De var i forvejen dyre for institutionerne at have, men de havde dem, enten fordi de ville holde liv i et yderområde, eller fordi det var vigtigt for dem at bevare den type uddannelse, og hvor de har sagt: Det kan vi ikke, det hænger simpelt hen ikke økonomisk sammen.
Så jeg ved ikke, hvor ministerens forventning kommer fra, men det, jeg gerne vil spørge om, er, om det her får en reel udløbsdato.
Jeg har tænkt, hvem der kunne overbevise ministeren om, at det er en god idé, for jeg tænker ikke, at ministeren vil lytte til en SF'er.
Så tænker jeg: Er det de studerende, der er imod besparelserne, som kan overbevise ministeren?
Er det institutionerne?
Det har heller ikke virket.
Er det erhvervslivet?
Jeg tænker, at med ministerens tilknytning til erhvervslivet, var det måske en mulighed.
Men i virkeligheden synes jeg, at det bedste, jeg vil kunne hive frem, er den tidligere uddannelses- og forskningsminister, der jo som sin sidste gerning afleverede et brev til Finansministeriet med anbefalingen: Skrot nu de besparelser fra 2022.
Så vil man det i regeringen?
Tommy Ahlers (V), 2018-11-08:
Min forventning er ikke, at der er nogen som helst uddannelsesinstitutioner, der skal lukke på grund af det her.
Det her er et krav til institutionerne om at spare, og hvis vi tager det ind til og med 2021, er det ca. lidt under 12 pct. i forhold til udgangspunktet tilbage i 2015
Jeg har en klar forventning om, at de kan lave de besparelser på en klog måde, og det er også det, vi har set indtil videre.
Jacob Mark (SF), 2018-11-08:
I morges vågnede jeg til, hvad jeg selv mener var en lidt trist nyhed – og det er aldrig rart at vågne til dårlige nyheder.
Den her var rigtig dårlig, synes jeg, for det var endnu en konsekvens af de besparelser, som regeringen har påført uddannelsesområdet, men det var på en eller en måde en nyhed, der ligesom ramte lidt hårdere, fordi det blev meget tydeligt, hvad det egentlig har af konsekvenser.
Nyheden var fra Skive, hvor Skive Gymnasium meldte ud, at de bare ville informere om, hvad konsekvenserne var for dem, hvis ikke man fjernede omprioriteringsbidraget på gymnasierne, ligesom man har gjort på erhvervsuddannelserne.
Det var sådan meget konkret.
De er 67 lærere på det gymnasium, og nu skal man afskedige 15 af dem, altså 15 ud af 67 lærere.
Altså, kan man tale om effektiviseringer i en situation, hvor vi snakker om, at 15 ud af 67 lærere skal afskediges, og hvornår har man så nået grænsen?
Altså, hvor mange lærere skal Skive Gymnasium ned på, før man ligesom siger, at nu holder man inde med det her?
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Det er svært at effektivisere, men hvis man afskediger 15 ud af 67 lærere, er det altså ikke, fordi man effektiviserer med 2 pct.
Jeg kender ikke det pågældende gymnasium, men det kan være, at elevsøgningen er gået ned lokalt; det kan være, at der er flere elever, der har søgt ind på en erhvervsuddannelse; det kan være, at der er flere elever, der har søgt ind mod byen.
Igen, jeg kender ikke det pågældende gymnasium.
Men 15 ud af 67 lærere er ikke en 2-procentsbesparelse – det siger sig selv.
Så der er andre faktorer i spil, som også kan gøre, at det er svært for den enkelte rektor at spare.
Rosa Lund (EL), 2018-11-08:
Jeg vil også gerne sige tak til ministeren for talen.
Jeg bed mærke i, at ministeren sagde, at man bl.a. har det her omprioriteringsbidrag, så man har pengene, når man virkelig skal bruge dem.
Og så nævner ministeren en ny uddannelse, som man så kan bruge pengene på.
Kan det virkelig være rigtigt, at noget uddannelse skal betale for noget andet uddannelse?
Er der virkelig ikke andre steder, regeringen kan kigge hen for at finde penge til nye initiativer på uddannelsesområdet?
Hvorfor er det sektoren selv, der skal betale for regeringens initiativer på området?
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Altså, hvis man er Enhedslisten, ved jeg godt, at man ikke nødvendigvis laver det store budget.
Så er det godt at kunne beskrive hver en krone, der bruges, ikke?
Det skal man altså, når man sidder i regering, og der er, kan man sige, hele tiden justeringer inden for alle områder.
Og så er der også justeringer inden for eget område.
Det er der under den her regering; det var der også under den røde regering, for der foretog man også justeringer og prioriteringer inden for uddannelsesområdet.
Lotte Rod (RV), 2018-11-08:
Når regeringen sparer på uddannelse, og uddannelsesinstitutionerne derfor er nødt til at fyre lærere, så tror jeg, at det betyder, at der er mindre tid til feedback, når man f.eks. har afleveret en opgave.
Hvad tror ministeren det betyder, når man på et gymnasium fyrer lærere?
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Gymnasierne har en i lang årrække fået flere og flere elever; det vil sige, at man har været inde i en lang opgangsperiode.
Man har også kunnet prioritere ressourcer til nyt byggeri og nye muligheder, og det vil sige, at der har været en lang periode, hvor det er gået fremad.
Nu kommer der en periode, hvor der kommer færre elever, både fordi der kommer mindre årgange, og fordi flere vil søge over imod en eud.
Og ja, så har man også et omprioriteringsbidrag.
Det kan jeg godt forstå man synes er barsk.
Sidste gang De Radikale sad på uddannelsesministerposten, sparede man på SU.
I 2013 traf man det valg at lave en besparelse på SU, som fuldt indfaset i 2020 giver en årlig besparelse på 2,2 mia. kr.
Om det så også var på uddannelse, ved jeg af gode grunde ikke.
Jeg siger bare, at den til enhver tid siddende regering kigger jo budgetterne efter i sømmene – hvordan skal man bruge pengene, og hvordan rammer de bedst?
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-11-08:
Tak for det.
Også tak fra mig til ministeren for talen.
Vi var jo glade, da vi for nogle dage siden hørte, at man har valgt at afskaffe omprioriteringsbidraget på erhvervsuddannelserne – det havde vi også ventet på i noget tid – men selvfølgelig er det positivt, set i lyset af hvordan vilkårene var.
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren: Hvad er den faglige begrundelse for, at man ikke i samme hug fjerner omprioriteringsbidraget på de øvrige ungdomsuddannelser?
Hvorfor er der forskel?
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Jamen regeringen lagde et omprioriteringsbidrag frem, eller vi har videreført omprioriteringsbidraget, som Venstre indførte, fordi der var behov for at holde igen, som sagt, med de offentlige budgetter.
Der var en økonomi, som ikke var solid nok i forhold til de regler, som er fastsat af EU.
Så det var en prioritering; det var at være voksen, kan man sige.
Det var at tage ansvaret for økonomien, og det gælder så også på det her område.
Det mente de var vigtigt, og det har vi anerkendt, og derfor har vi lavet en aftale.
Men det var sådan set regeringens politik, at omprioriteringsbidraget skulle videreføres.
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Jamen det er da altid nemmere at have mange penge; det er dejligt at have gode, store budgetter og mange elever.
Sådan er det, hvis man er rektor – så vil man selvfølgelig gerne have et godt budget og mange elever.
Det er svært at effektivisere, det underkender jeg på ingen måde, men alle regeringer – røde som blå – træffer en gang imellem beslutninger om at revidere.
Det gjorde S også, da de sad i regering sidste gang.
Anni Matthiesen (V), 2018-11-08:
Jo, altså, jeg anerkender helt klart, at der er lavet nogle undersøgelser af det her.
Men jeg vil også sige, at der måske også kunne laves nogle andre undersøgelser, som kunne sige det modsatte.
Altså, lad os nu tænke højt og forestille os, at vi gennemførte Alternativet og Enhedslistens beslutningsforslag.
Så vil jeg sige, at der sagtens kunne laves nogle undersøgelser, som viste, at der var nogle forældre, der absolut ville have, at deres barn skulle vente, men at det faktisk ikke var til gavn for barnet.
Så jeg vil næsten lægge hovedet på blokken, i forhold til at vi også kunne finde eksempler på, at det faktisk ikke tjente barnets tarv, men at det var forældrene, der simpelt hen skar igennem og sagde: Vi vil have, at vores barn for enhver pris skal vente 1 år, selv om fagfolkene måske siger noget andet.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2018-11-08:
Bare et kollegialt og venskabeligt råd: Jeg tror, at regeringen vil gøre sig selv og resten af landet en stor tjeneste, hvis den dropper de her bevidstløse besparelser, som der ligger i omprioriteringsbidraget, ikke mindst hvis det stadig væk er regeringens ambition at sikre gode og ordentlige uddannelsestilbud i hele Danmark.
For det er særligt ude i landdistrikterne, at man bliver ramt af det her.
Så mit spørgsmål er: Hvor mange uddannelsesinstitutioner skal bukke under for det her sparekrav og lukke, for at regeringen tager op til overvejelse at ændre politik?
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-11-08:
Tusind tak til ordføreren for ordførertalen.
Jeg anerkender faktisk ordførerens argumentation.
Altså, jeg er ikke enig i den, men jeg kan sagtens forstå, hvad det er, ordføreren lægger til grund for, at hun faktisk synes, at det fungerer godt, som det er i dag – så anerkendelse for argumentationen herfra.
Men vi mener jo for det første ikke, at forældrene skal stå fuldstændig alene og træffe den beslutning.
Vi skriver i beslutningsforslaget, at det skal ske efter samråd med både skole og daginstitution.
Det er bare for at specificere det.
For det andet kommer vores bekymring jo af, at andre har den her bekymring.
Altså, foreningen Skole og Forældre, som jo repræsenterer forældre til skolebørn, mener jo, at det er et problem, at der nogle gange er forældre, der oplever, at de bl.a. af økonomiske årsager får et nej, når de beder om at få en skoleudsættelse.
Og så er der også den her undersøgelse fra DEA, som også peger på, at børnehaveklasselederne synes, det er et problem.
Så anerkender ordføreren ikke også, at der er nogle centrale og vægtige aktører, som er ude at sige, at det faktisk er et problem, at forældrene ikke kan træffe den her beslutning i sidste instans?
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Jeg mener ikke, at det bliver en leg med ord.
Det var jo sådan, det var.
De regler, jeg forklarer her i min tale, er fuldstændig korrekte, og hvis ordføreren kan påvise, at det er ukorrekt, er jeg selvfølgelig åben for at høre det.
Men det var præcis sådan, det var, nemlig at man ændrede det sådan, at børnehaveklassen blev obligatorisk, og ja, så kan den enkelte forælder ikke fravælge den, men det betød ikke, at den enkelte forælder selv planlagde, hvornår man havde lyst til, at ens barn skulle starte i skolen.
Sådan var det ikke, og det er jo den fortælling, der har været med til at være en præmis både for samrådet og nu her for beslutningsforslaget, og derfor er det selvfølgelig vigtigt for mig at beskrive, hvad det var for en ændring, man foretog, og at det ikke var en ændring, hvor man tilbageviste forældrenes ret til selv at bestemme skolestarten.
Så det, man gjorde, var at fastlægge, at børnehaveklassen blev obligatorisk.
Det var det, man gjorde dengang, og det står vi fast på, og vi synes, at undtagelser stadig væk skal besluttes lokalt.
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-11-08:
Jeg hæfter mig ved, at ministeren lægger meget vægt på, at vi ikke skal have en overdreven individualisering af vores skolesystem.
Det er jeg sådan set meget enig i.
Det skal vi ikke have.
Men når der nu her i forslaget er lagt op til, at forældrene skal træffe beslutning efter en dialog med den børnehave, hvor deres barn går, efter en dialog med den skole, hvor deres barn eventuelt skal gå, og de på baggrund af den dialog træffer beslutning om, at de godt vil udsætte barnets skolestart, er forældrene så ikke de rette?
Eller må vi sige, at nej, den kompetence bestrider forældrene ikke?
Når de træffer en beslutning på baggrund af en grundig dialog med skole og børnehave, mener vi alligevel ikke, at vi kan overlade det til forældrene selv at træffe beslutningen.
Er det virkelig ministerens opfattelse af forældres kompetence?
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Det her er sådan en lidt pudsig debat, for jeg er liberal minister og taler her med en socialist og en alternativist, og her er det mig, der, kan man sige, står på værdien af fællesskabet og også det, at den enkelte som udgangspunkt indskriver sig i det fællesskab på nogle bestemte præmisser.
Så det er selvfølgelig en lidt pudsig debat, men vi er fuldstændig enige om, at forældrene bør høres i de tilfælde, hvor man mener at der er et behov for skolestartsudsættelse, og at man skal have en lokal dialog.
Vi er nok lidt uenige om balancen her, fordi jeg som sagt mener, at den balance er fin, som er i dag.
Lotte Rod (RV), 2018-11-08:
Ministeren er meget optaget af, at forældre frit skal kunne bestemme, hvad for en skole deres børn skal gå i.
Men hvorfor må forældrene så ikke bestemme, hvornår deres børn skal starte i skole?
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Det er, fordi vi alle sammen kun er forældre til vores egne børn, og når vi afleverer vores børn i skolen, kan det faktisk godt være ret vanskeligt, for der overgiver man barnet til et fællesskab, hvor det barn også, hvad skal man sige, får nogle pligter.
Det gør vi også selv, når vi indskriver vores børn i en skole; uanset om det er en folkeskole eller en fri grundskole, er det et fællesskab, hvor man også indgår under nogle præmisser og har nogle pligter.
Og der synes jeg måske nok, at oppositionen her glemmer pligterne og fællesskabets præmisser lidt og siger: Jamen nu er det helt frit, altså, nu kan man starte, når man har lyst, når man er 7 år eller 8 år, eller hvornår man lige synes.
Og jeg synes, at balancen bliver skubbet her, for der skal være mulighed for at tage hånd om det barn, som har behov for udsat skolestart, og tage en lokal dialog om det.
Det synes jeg er rigtig fornuftigt.
Men jeg synes ikke, det er godt med et atomiseret skolevæsen, hvor man bare, hvad skal man sige, køber ind på tingene uden også at have en ramme og en forpligtigelse.
Det tror jeg simpelt hen ikke er godt, og jeg tror, det er fint også at have nogle fællesskaber og nogle rammer, som man som frit og myndigt individ indskriver sig i. Så det er en lidt pudsig dialog her, hvor jeg synes, at I udskriver jer lidt af de pligter og fællesskaber, der også er.
Lotte Rod (RV), 2018-11-08:
Men ministeren er simpelt hen nødt til at forklare mig, hvordan fællesskabet er anderledes, alt efter om et barn starter, når det er 6 år eller 7 år gammelt.
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Jamen det er jo, fordi børn – og her taler vi generelt – møder hinanden, når de er cirka samme alder, og så skaber det jo et klassefællesskab, hvor man har de samme præmisser, hvor man er i nogle udviklingsstadier på nogenlunde samme niveau, hvor man går i puberteten nogenlunde samtidig.
Og det klassefællesskab er meget fint og godt, og det synes jeg faktisk er bevaringsværdigt, fordi jeg tror, at det klassefællesskab er rigtig godt til at opdrage frie og myndige borgere.
Og I ønsker så, kan man sige, helt frit at rive individet ud af det og sige: Det må man selv om, men vi atomiserer det.
Og det tror jeg ikke man skal.
Jeg tror, man også skal have respekt for, at der er et klassefællesskab.
Og så er der undtagelser, og det skal der være plads til.
Jacob Mark (SF), 2018-11-08:
Jeg mener faktisk, at ministeren udtaler sig mod bedre vidende lige her.
For ministeren siger, at man som udgangspunkt kommer ind i nogle stadier, og så må jeg forstå det på den måde, at hvis man skal følge de stadier som barn, så skal man starte, når man er 6 år.
Der er faktisk rigtig meget forskning på det her område, der tyder på, at når vi kommer til den der børnealder, hvor man starter i skolen, er det forskelligt, hvor klar man er, og derfor kan der også være forskellige tidspunkter, der er hensigtsmæssige for børnene, hvis de skal komme ordentligt ind i de her udviklingsstadier.
Jeg vil bare høre, om ministeren er enig i det, altså at der faktisk er undersøgelser, der viser, at børn udvikler sig i forskellige tempi.
Så vil jeg høre: Et problem lige nu er, at kommunerne har en vidt forskellig praksis i forhold til skoleudsættelse.
Er ministeren så indstillet på at lave en eller anden form for vejledning i det mindste til reglerne for, hvornår man kan blive skoleudsat, så forældrene har en eller en form for retssikkerhed, der er større end den, man har i dag?
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Anerkender jeg den forskning?
Ja, naturligvis gør jeg det.
Men jeg har læst afskyelig meget forskning om børn og deres udvikling, og det er sådan, at børn udvikler sig i spring.
Nu læste jeg lige for nylig, at Einstein eksempelvis var lidt sen i det, da han startede i skolen.
Så det kan sagtens være, at det barn, der er lidt usikkert og ikke er helt klar, når det når til skolestarten, lige pludselig laver et kæmpe spring og måske overhaler de andre.
Derfor er det ikke så enkelt, det her, og derfor er det godt, at der er en hovedregel om, at børn starter det år, hvor de fylder 6 år, og så kan der være undtagelser fra det.
Men jeg tror ikke, at vi skal have sådan et samfund, hvor alle mennesker er en undtagelse, for det er ikke det, frihed går ud på.
Frihed går også ud på, at man indskriver sig i et fællesskab og er i det og så i øvrigt, når man bliver voksen, har mulighed for at tilrettelægge sit liv.
Så det her sådan helt atomiserede skolesystem er jeg bare ikke helt enig i.
Jeg mener, det er vigtigt at tage hånd om de børn, der har behovet, men jeg mener, at vi skal se på det som noget, nogle børn kan have behov for.
Jacob Mark (SF), 2018-11-08:
Så må jeg jo antage, at ministeren mener, at vi havde et atomiseret skolevæsen, og at alle børn var en undtagelse i 2009.
For der var det jo sådan, at man som udgangspunkt startede på et bestemt tidspunkt, men det var lettere at få skoleudsættelse, fordi børnehaveklassen ikke var obligatorisk.
Vi kan jo se, at tallene er styrtdykket.
Altså, der er nogle kommuner, der decideret opererer med spareforslag, hvor man siger nul skoleudsættelser, for så kan man hente en masse penge, mens andre siger: Det har vi en mere lempelig tilgang til.
Kunne man lave en eller en form for ministeriel tilgang, som gælder alle kommuner her, uden at det binder dem fuldstændig?
Jakob Sølvhøj (EL), 2018-11-08:
Jeg er jo så lykkelig at have fire børn, som har bevæget sig igennem folkeskolen, og for dem alle fire var det sådan, at da de nåede børnehaveklassealderen, var det op til deres far og deres mor at bestemme, hvorvidt de skulle af sted.
Sådan er det ikke længere, man har ændret det.
Det var jo det, der skete, da man gjorde børnehaveklassen obligatorisk.
Så det bliver jo en leg med ordene.
Man har ændret praksis fra, at tidligere kunne man selv vælge, om barnet skulle i børnehaveklasse, og det kan man ikke længere.
Jeg vil godt høre ministeren: Gør det slet ikke noget indtryk på ministeren, når vi kan se fra undersøgelser, at halvdelen af landets indskolingsledere siger, at 3 ud af 20 børn kommer for tidligt i skole?
Virker det ikke, som om der er et eller andet galt med den måde, man håndterer det her på ude i de kommunale forvaltninger, når indskolingslederne mener, man rammer ved siden af 3 ud af 20 gange?
Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Præcis som jeg sagde i min tale, og som jeg også sagde ved samrådet, er det sådan i et liberalt og frit samfund, at selv vi liberale og frie borgere også indskriver os i nogle rammer, og der er skolen en af de institutioner, som er en ramme, man går ind i som familie og som barn, og den skal der selvfølgelig være nogle afvigelser fra.
Der skal være nogle muligheder for at afvige fra den ramme, hvis man har et særligt behov for det.
Men selv om jeg er liberal, går jeg jo ikke ind for et individualiseret skolevæsen, hvor vi laver individualiserede skoleforløb til hver enkelt barn, for jeg mener faktisk, at klassefællesskabet er rigtig godt.
Det er et godt forum at være i for det enkelte barn, og det er meget godt, at de klassefællesskaber er sammensat, så de fleste børn har nogenlunde den samme alder.
Mette Bock (LA), 2018-11-08:
Man kan jo altså ikke både kræve armslængde og så sige, at vi inde på Christiansborg skal beslutte, hvordan kulturen kommer til Lolland-Falster.
Det er en absurditet; man kan ikke påstå begge dele på en gang.
Kulturen skal binde os sammen som folk og som land, og der skal være adgang over hele landet.
Vi har et kulturinstitutionslandskab i landet, som er rigtig, rigtig fint, men det, der gør kulturen levende, er ikke de nøgne institutioner.
Det er, at mennesker bruger dem, det er, at der er et civilsamfund.
Jeg har ikke besøgt, tror jeg, en eneste kulturinstitution, hvor der ikke på en eller anden måde er frivillige engageret.
Så kultur handler ikke kun om penge, kultur handler om levet liv og engagement.
Jacob Mark (SF), 2018-11-08:
Ministeren spurgte sådan lidt retorisk: Hvordan skal vi få penge til en scenekunstreform, og hvordan skal vi ændre på museumsområdet?
Og ministeren kunne nok godt være fortsat med: Hvordan skal vi finde penge til at lave nogen forskellige former for ændringer på kulturområdet?
Så siger ministeren ganske rigtigt, at det er en prioritering, og jeg får bare lyst til at sige, at ja, det er det.
Der må jeg bare sige, at jeg i hvert fald ikke synes, det skal være den sandhed, alle skal høre på derude, at den eneste måde, man kan gøre det her på, er ved altid at lave besparelser andre steder på kulturområdet.
Der er også det, at man faktisk i finansloven prioriterer at putte penge tilbage til kulturområdet.
Det, jeg gerne vil spørge om, er, at både ministeren og også hr. Bertel Haarder har snakket om det her med forudsigelighed for institutionerne.
Det siger ministeren er vigtigt.
Nu tror jeg, jeg vil starte med at spørge om:
Mener ministeren, at den her reservemodel med, at der skal sættes reserver af i 2022, hvor der er et omprioriteringsbidrag, skal fortsætte i 2023, i 2024?
Jeg ved godt, at det kan man jo ikke sige på vegne af regeringen, men er det Liberal Alliances politik?
Altså, vil det være godt at fortsætte med sådan en reservemodel?
Mette Bock (LA), 2018-11-08:
Det er meget, meget svært for mig at stå og sige, hvad der skal være politikken i 2023 og frem.
Det kan jeg simpelt hen ikke.
Men grundprincippet om, at man skal foretage omprioriteringer, og at vi skal have en offentlig sektor, som kører så langt som overhovedet muligt på literen – for nu at bruge en floskel, som jeg ellers ikke bryder mig om – går jeg ind for.
Jeg synes, det er et sundt princip, jeg synes, det er et vigtigt princip.
Men hvordan det kommer til at se ud i de år, der kommer efter 2023,
kan jeg simpelt hen ikke sige på nuværende tidspunkt.
Men jeg vil fastholde, at kulturen er fundamentet for vores land, og derfor skal vi selvfølgelig finde ud af, hvordan vi skaber rammer om kulturlivet, som gør, at det fortsat kan blomstre.
Jacob Mark (SF), 2018-11-08:
Men så vil jeg gerne spørge: Hvordan kan man så bidrage til, at der kommer mere forudsigelighed?
For nu så jeg, at en række kulturinstitutioner har sendt en appel om netop at skabe rum til også at udvikle kulturen i fremtiden.
Når ministeren ligesom erkender, at det er et problem med den manglende forudsigelighed, hvad kan ministeren så gøre for at give det?
Mette Bock (LA), 2018-11-08:
Jeg erkender fuldstændig, at det er et dilemma.
Vi har inden for de seneste måneder indgået en 5-årig medieaftale, som låser økonomien fast der.
Vi har lige i sidste uge indgået en 5-årig filmaftale, som låser økonomien fast der.
Og det er klart, at der ligger et dilemma i, hvor lang tid ud i fremtiden man kan tillade sig at låse økonomien.
Næste år skal vi udbyde en ny radiokanal og en ny tv-kanal.
Spørgsmålet er, hvor mange år det skal være for.
Radio 24-syv, som fik FM 4 sidste gang, fik en 8-årsperiode.
For det tager også tid at få ting i gang.
Så det er et fuldstændig reelt dilemma, hr. Jacob Mark rejser der, og der må vi jo prøve at finde balancen.
Der kan komme en finanskrise, som pludselig gør, at man skal gøre ting anderledes.
Så jeg tror, det er et dilemma, som vi aldrig kommer ud over som politikere, og det er sådan set ligegyldigt, hvilken farve regeringen har.