Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2020-05-19:
Tak for debatten, og også tak til ministeren for at anerkende problemstillingen.
Det er jeg meget glad for, og jeg har et lille optimistisk håb om, at vi måske engang i fremtiden kan få landet noget, som formindsker brugen af den her sanktion i fængslerne – ikke mindst fordi der er så mange argumenter imod anvendelsen.
Så vil jeg sige, at der også er mange, der har bakket op om en evaluering.
Det er jeg glad for, men som jeg lytter mig frem til i debatten, kan det måske blive lidt svært at trække af på en eventuel evaluering, men det må vi jo tage til den tid.
Det er 3 år siden, at der blev indgået et kriminalforsorgsforlig, og i de 3 år har vi nu ventet på en evaluering af disciplinærstraffe.
Jeg er glad for, at ministeren siger, at det skal vi så høre mere om på det næste møde, men jeg kan også blive lidt bekymret for udfaldet af, hvad det så er, en drøftelse kan komme frem til.
Men alt i alt så betyder det jo, at den nuværende problemstilling, nemlig at der er sket enorme og voldsomme stigninger i den lidt virkningsløse konsekvenspolitik, fortsætter hver eneste dag ude i vores fængsler, og det er, på trods af at Fængselsforbundet har advaret om, at det ødelægger sikkerheden, at sundhedseksperterne siger, at det giver psykiske skader, at juristerne siger, at internationale regler, som vi egentlig har forpligtet os på, siger, det bør afskaffes, og at fængselsdirektørerne fortæller, at det ikke virker.
Jeg synes faktisk, det er på tide, at vi får en bredere debat om, hvad det er for nogle fængsler, vi skal have i et demokratisk samfund.
Vil vi have nogle fængsler, som bygger mennesker op og får dem til at holde op med deres kriminalitet, så vi undgår det næste offer, eller vil vi have nogle fængsler, som bare bliver ved med at hælde straf på og dehumanisere mennesker?
Det synes jeg er en skillevej, vi står ved.
Jeg taler ikke for, at der ikke skal være konsekvenser, hvis man forbryder sig mod reglerne.
Straffen er jo indespærring, og vil man ikke følge fængslets regler, må der jo være en konsekvens; så langt er vi enige.
Der er rigtig mange, der har talt om vold i dag: Disciplinærstraffe handler altså om rigtig meget andet end vold.
Selvfølgelig skal der reageres på vold mod fængselsbetjente og medindsatte.
Altså, fra 2015 er der sket en stigning på mere end 9.000 pct. i brugen af isolationsfængsling på mere end 14 dage.
Vi forlanger, at de indsatte skal være spærret inde i meget længere tid i deres celler i dag.
Det gør vi, fordi vi ikke har fængselsbetjente nok.
Så er løsningen at lukke dem inde, for så letter vi det for fængselsbetjentene.
Men rigtig mange af de indsatte ryger; omkring 40 pct. har adhd, og det er jo et handicap, som gør, at man har meget uro i kroppen, og rigtig mange af de mennesker ryger – de sidder og dulmer deres nerver – og når de så ikke kan komme ud og få den smøg, sker det, at de tager en i deres celle.
Det skal de selvfølgelig ikke, fordi der er et rygeforbud, og jeg anerkender, at der også er et hensyn at tage til sundhedstilstanden.
Jeg siger bare, at her er et problem, som måske i virkeligheden er lidt voldsomt at straffe med isolationsfængsling.
Giver det mening at løse et afhængighedsproblem på den måde?
Det samme gælder mobiltelefoner.
Dem har vi gjort en ihærdig indsats for at holde ude af fængslerne, men de anskaffes primært for at holde kontakt til familien.
Det er en rigtig stor motivationsfaktor at kunne holde kontakt med sin familie.
Hvorfor er det så, vi ikke går den anden vej og forsøger at prøve at finde nogle løsninger, som tillader, at man f.eks. kan have en bedre videokontakt med sin familie, uden at kompromittere sikkerheden, og uden at det selvfølgelig kan misbruges til at lave ny kriminalitet eller stalke ofre eller vidner eller radikalisere andre?
Det kunne også være en løsning.
Så er der grim tale, som mange af sanktionerne også handler om.
Selvfølgelig skal man tale ordentligt til hinanden, men med de miljøer, som de indsatte kommer fra, har de nogle gange et sprog og en kommunikationsform, hvor den, der råber højest, er den, der kommer til orde.
De ved, hvornår der ryger en finke af panden, fordi konen lige er skredet med ungerne og ikke gider mere, og frustrationerne får frit løb, og så kommer man til at sige et eller andet grimt i ren og skær frustration.
De ved godt, hvornår man skal lade den passere, og hvornår en indsat siger noget i en ren provokation, og som man bør sanktionere.
Lad os give dem det skøn tilbage.
Lad os stole på vores fængselsbetjente.
Lad os stole på, at de kan træffe de her beslutninger.
Jeg tror sagtens, vi kan finde fælles fodslag her, både om su'en til eleverne, men også om at få sikret viden om, hvad det er, der gør, at vores fængselsbetjente falder fra, for der ligger en kæmpe arbejdskraftressource i dem, som holder op, og som ikke holder op på grund af helbredsbetingede problemer, for det er der nemlig også rigtig mange der gør.
Så det tror jeg er noget, vi virkelig skal dyrke i forligskredsen om kriminalforsorgen.