Mette Abildgaard (KF), 2021-11-11:
Det er alligevel ikke så ofte, at man skal køre talerstolen så langt ned efter en taler!
Den velfærdslov, som vi behandler her i dag, er jo bare udmøntningen af et socialdemokratisk valgløfte, et valgløfte om velfærd.
Men det her er jo ikke en lov om velfærd.
Så simpelt er det ikke.
Det her er jo alene en lov, som løfter og øger det offentlige forbrug.
Men øget forbrug fører ikke nødvendigvis til øget velfærd.
For der står også – og jeg citerer igen: »Det bemærkes endvidere, at den foreslåede model ikke indebærer bindinger på den offentlige forbrugsvækst, således at pengene skal prioriteres til bestemte udgiftsområder.«
Man forpligtes altså alene på at bruge flere penge, men ikke på, hvad man bruger pengene på.
Så egentlig kan man bruge alle de penge, man nu får i kassen, på offentlig administration, på konsulentydelser, for det indgår også i opgørelsen af forbruget.
Det står der også sort på hvidt i det lovforslag, vi behandler i dag.
Det er da også en helt central kritik i de høringssvar, der ligger.
Ældre Sagens kritik sammenfattes sådan her i høringsnotatet: Loven bør sætte krav til demokratisikringen af de dele af det offentlige forbrug, der er påvirket af demografien, i stedet for det samlede offentlige forbrug.
Og jeg forstår godt, at Ældre Sagen kan frygte, at pengene kommer til at blive brugt på alt muligt andet.
Så hvis der er et støtteparti til regeringen, som eksempelvis ønsker at anvende pengene til gratis tandlægebehandling, som jeg spurgte ind til over for hr. Rune Lund lige før, eller et parti, der ønsker at finansiere abortbehandling af polske kvinder i Danmark, som der også har været forslag fremme om fra samme parti, ja, så vil det jo også kunne gøres med de midler, man har tilvejebragt ved at have den her velfærdslov, som skal sikre en udvikling, der følger det demografiske træk.
Derudover er det jo helt grundlæggende vanvittigt at have en lov, der forpligter os til at have et givent forbrug, men ikke have en given indtjening.
Prøv lige at overveje at overføre det princip til jeres private økonomi.
Som Dansk Erhverv skriver i sit høringssvar: Der sikres ingen steder, at der er råd til de stigende udgifter, som lovforslaget pr. automatik vil medføre.
Så det er bare et helt grundlæggende vildt signal at sende, at velfærd altid er lig flere penge; at det altid er det, der skal til.
Jeg tror, de fleste af os husker dokumentaren med Else, der blev så miserabelt, så uværdigt behandlet.
Der var nok hænder på arbejde den dag, men de hænder, der var på arbejde, tog ikke deres ansvar alvorligt.
De behandlede hende så disrespektfuldt.
Det var ikke flere penge, der skulle til der.
Vi kan ikke sætte lighedstegn mellem det, altså at løsningen altid er at bruge flere penge.
Vores konservative velfærdsløfte – sådan et har vi også –
lyder: Vi vil gerne garantere, at vi ikke bliver dem, der lover flest penge væk.
Der er mange andre partier, der kan tage den rolle.
Men vi vil love at bruge penge nok.
For vi har også forældre, der kommer på plejehjem.
Jeg har selv to døtre, der går i daginstitution.
Selvfølgelig vil vi sikre, at der er nok hænder til at hjælpe dem i vores samfund, der har behov for det.
Derfor kan vi i Det Konservative Folkeparti ikke stemme for den her velfærdslov.
Og jeg må indrømme, jeg synes, at det er den vildeste symbolpolitik, og jeg kan allerede nu forudse, at hvis det her skulle blive gennemført, hvilket jeg heldigvis ikke tror det bliver, så vil det være sådan en let kommunikerbar sandhed, at de borgerlige partier vil fjerne velfærdsloven, og at velfærdsloven er det, der sikrer velfærd.
Uden en velfærdslov er der ingen velfærd i Danmark.
Det er sådan newspeak på et nyt niveau, man leverer med det her lovforslag, og jeg synes ikke, at det tjener vores folkestyre.
Det er også at give en illusion af, at man nu har fremtidssikret velfærden på den her måde, som om der ikke kan være 90 mandater, der fjerner det her igen.
Men jeg vil også bare insistere på, at velfærd handler om andet end offentligt forbrug.
For mig er det også velfærd, hvis vi kan give de skattelettelser til en familie, der gør, at man eksempelvis kan prioritere, at mor går ned i tid for bedre at kunne gå hjemme og få familielivet til at hænge sammen, eller at far vælger at gøre det.
Velfærd er for mig ikke alene, hvad vi kan bruge i den offentlige sektor.
Så vi kommer ikke til at stemme for den her velfærdslov.