Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-19:
At følge debatten her i dag leder uvægerligt tankerne i retning af Charles Dickens' »En fortælling om to byer«: Det var den bedste af alle tider, det var den værste af alle tider – min oversættelse, formand.
Og hvorfor nu det?
Jo, fordi vi åbenlyst befinder os i en situation, hvor vi er i krig med islamismen – islamismen, som er langt inde bag vores egne grænser, og som i moskéer i Danmark har dybt radikaliserede miljøer, hvor man rekrutterer islamister, jihadister, syrienskrigere osv.
Det vil vi gerne gøre noget ved.
I den forstand er lovforslaget her i dag »the best of times«.
Når det alligevel også er »the worst of times«, ja,
så er det ganske enkelt, fordi der ikke er sikkerhed for, om man nu rammer de rigtige.
Er det nu de rigtige, vi fører modkrig imod?
Og det er jo det, som flere ordførere har gjort gældende her i dag, men hvor der opstår en fuldstændig uklarhed om, hvad det egentlig er, det handler om – en pseudosnak om demokrati og menneskerettigheder, som er fuldstændig irrelevant for sammenhængen, nemlig hvad er Danmark; hvad er det at høre til i det danske samfund?
Skulle man ikke som trossamfund kunne fungere i Danmark, hvis man modtager penge fra ikkedemokratiske stater?
Jamen naturligvis.
Jeg må gøre opmærksom på, at Vatikanstaten er fuldstændig antidemokratisk; ledet af én mand udpeget af en række mænd ved én lejlighed og så udnævnt på livstid.
Det er ikke et demokrati.
Men selvfølgelig skal man da kunne modtage penge som trossamfund i Danmark fra Vatikanstaten.
Alt andet ville være fuldstændig forrykt.
Men lige så forrykt er det selvfølgelig, at man som radikal moské i Danmark kan modtage penge fra Iran, Saudi-Arabien, Bahrain eller Qatar eller fra andre steder, som er en del af den krigsførelse, som foregår imod Danmark, dansk kultur, danske frihedstraditioner og den danske grundlov.
Hele den prædiken skulle man måske have ventet med at holde, til man havde taget ansvaret for den indvandringspolitik, som man så også har ført.
Hvem ønsker at være en del af det danske fællesskab?
Det handler ikke om forlorne begreber som menneskerettigheder eller demokratirettigheder.
For selvfølgelig kan man være en del af Danmark, selv om man er katolik og drømmer om at leve under pavestaten.
Det er ikke det, der er problemet.
Problemet er jo, om man finder det foreneligt med at være dansk.
Og det er selve det, der er sagen, og det er derfor, den her debat i dag er så afslørende.
Når man er dansk, så er man født ind i en tradition; så er man født ind i en virkelighed.
Og det er den tradition, og det er den virkelighed, som vi, os 179 folketingsmedlemmer, er valgt til at beskytte, forvalte og videreudvikle.
Og det er derfor, vi er nødt til at sige klart, at det er dem, der fravælger det danske, dem, der fravælger den tradition, der er vores fjende, og det er dem, vi er i krig med.
Det er ikke en krig, vi har erklæret, men en krig, som de har erklæret, og som gang på gang bliver påmindet os, når terroren rammer Paris, når terroren rammer Nice, når præsident Erdogan erklærer uvilje, krig og ufred imod vores allierede.
Det er grundlæggende den virkelighed, vi befinder os i, og der er det her forslag en del af modsvaret.
Men for at kunne være en del af det rigtige modsvar må vi jo så også have et svar fra ministeren på, om man har forstået udfordringen, om man har forstået problemstillingen; at det her jo ikke skal være til gene for dem, som er en fuldstændig almindelig og naturlig og historisk levende del af det danske fællesskab.
Det her er et svar til alle dem, der netop ikke vil det danske fællesskab.
Så nu venter vi, minister.
Er det her »the best of times«, eller er det »the worst of times«
Tak, formand.