Jan E. Jørgensen (V), 2018-11-27:
Så sandt, som det er sagt.
Tak for forespørgslen, der giver anledning til at understrege, at vi i Venstre rigtig gerne vil af med forsvarsforbeholdet.
Det mener vi vil være det bedste for Danmark, det mener vi vil være det bedste for Europa, og det mener vi vil være det bedste for NATO.
Men omvendt har vi ikke nogen planer om en folkeafstemning her og nu.
Det, vi har lært af tidligere debatter, er, at det at tro, at man kan udskrive en folkeafstemning og så have en debat, der varer forholdsvis kort tid, og så regne med et ja, er ikke sikkert.
Derfor kræver det altså en rum tid, en lang tid, hvor man diskuterer fordele og ulemper ved det forbehold, vi har.
Men vores grundlæggende holdning er ikke nogen hemmelighed.
Den har statsministeren gjort klar så sent som på vores landsmøde, og så sent som her til morgen kunne jeg læse en fremragende kronik i Berlingske af vores forsvarsminister, der fortalte, ligesom jeg også mener, at det danske forsvarsforbehold i højere og højere grad er blevet en klods om benet på os, hvis vægt tynger os i forhold til resten af de europæiske lande, for forsvarspolitikken er noget, der med rette ligger øverst på EU's dagsorden i disse år, og lande som Tyskland og Frankrig har netop udtrykt ønske om at styrke det fælleseuropæiske forsvarssamarbejde.
Det er et samarbejde, som vi i Danmark langt hen ad vejen kommer til at stå uden for på grund af vores forsvarsforbehold.
Tag nu bare sådan noget som EU's missioner i Mali, arbejdet med at stabilisere Sahelregionen i Afrika, hvor en stor del af de migranter, der i disse år søger til Europa, kommer fra.
EU er til stede i området for at forhindre, at Mali simpelt hen kollapser og kunne risikere at blive et arnested for terror eller en transitrute for de mennesker, der søger mod Europa.
Og man skulle da tro, at særlig sidstnævnte scenarie havde forespørgerne fra DF's interesse.
Nu er det så så heldigt, at NATO også har en mission i området, som vi altså godt kan være med i nu, hvor vi ikke kan være med i EU's egen mission.
Misforstå mig ikke, NATO skal selvfølgelig fortsat udgøre fundamentet for vores sikkerhed, men vi har altså at gøre med et forværret trusselsbillede både i og uden for Europa, og denne udvikling sætter unægtelig Danmark og vores forhold under et større pres.
Det er ikke første gang, at det er sket.
En opgørelse for nylig fra Tænketanken Europa viste, at forsvarsforbeholdet er blevet aktiveret 141 gange, siden det blev indført i 1993.
Det har ramt antipirateriindsatsen i Somalia, hvor Danmark var med indledningsvis, men så måtte vi trække os ud, da det overgik til at blive en EU-operation.
Det var også tilfældet på Balkan, der jo startede med et NATO-mandat, men så overgik til at være en EU-mission, hvor Danmark også måtte trække sig ud.
Der har altså været situationer, hvor Danmark har trukket sig ud.
Hvis der er NATO's nordstjerne på, kan vi godt være med, men hvis der er EU's 12 stjerner på, kan vi ikke, selv om det, man laver, er præcis og nøjagtig det samme.
Samtidig er der jo, og det er vi nødt til at erkende, en præsident i USA, der altså sætter spørgsmålstegn ved artikel 5, altså musketereden i NATO om, at et angreb på en er et angreb på alle.
Der er blevet twittet og andet om, at lande, der ikke lever op til 2-procentsmålsætningen, ikke nødvendigvis skal forvente, at USA kommer til undsætning.
Så slemt er der ikke nogen af os der tror det går, men det er altså noget, man er nødt til at tage alvorligt.
I øvrigt er det jo også signaler, der kommer fra USA selv, nemlig at man ønsker, at EU i større grad påtager sig en større rolle for at klare sikkerheden i eget nærområde.
Men situationen lige nu er den, at vi afventer en ekstern udredning om forbeholdets nøjagtige konsekvenser.
Det er den, som regeringen har bedt DIIS om at udarbejde, og når den foreligger, så ved vi mere præcist, hvor vi står, og hvad forbeholdet har af konsekvenser for os.
Og så kan vi yderligere tage en debat om forsvarsforbeholdets konkrete betydning på et endnu mere oplyst grundlag end det, vi har i dag.
Det er ikke nogen hemmelighed, at vi selvfølgelig gerne vil sidde med ved forhandlingsbordet og have indflydelse på det europæiske forsvarspolitiske samarbejde.
Det er sådan set ikke bare for vores egen skyld.
Vi mener også, at vi kan bidrage.
Vi mener sådan set, at vi fra dansk side har noget at byde ind med.
Men som sagt mener vi ikke, at tiden er inde til en folkeafstemning lige nu.
Derimod ønsker vi en debat, og den hilser vi velkommen, og den har vi også her i dag.
Så har jeg et forslag til vedtagelse på vegne af Venstre, Socialdemokratiet, Liberal Alliance, Radikale Venstre, Socialistisk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti, og det kommer her:
Det noteres i den forbindelse, at dele af udviklingen også finder sted på EU-politikområder, der ikke er omfattet af forsvarsforbeholdet.
Folketinget deler regeringens synspunkt om, at den mere uforudsigelige sikkerhedssituation i og omkring Europa kræver et stærkt europæisk engagement og en fortsat styrkelse af det sikkerheds- og forsvarsmæssige samarbejde i Europa.
Men NATO forbliver samtidig grundstenen i dansk sikkerhedspolitik.
Folketinget udtaler sin støtte til, at det er nødvendigt løbende og på et oplyst grundlag at tage debatten om udviklingen i EU på det sikkerheds- og forsvarspolitiske område og dens betydning for Danmark.
Folketinget opfordrer regeringen til nøje at følge udviklingen, deltage aktivt i drøftelserne og sikre danske interesser i den videre udvikling af EU’s sikkerheds- og forsvarspolitiske samarbejde i det omfang, forsvarsforbeholdet gør det muligt.«