Merete Riisager (LA), 2019-02-19:
Mange tak for indkaldelsen til denne forespørgselsdebat.
Vi kan ikke debattere noget, der er vigtigere i denne kreds: det gode børneliv.
Jeg vil i min tale koncentrere mig om to ting: for det første vigtigheden af at skelne mellem alvorlige svigt og sygdom og det, man kan kalde snubletråde i livet, og for det andet, hvilke faktorer der er almindelige eller helt afgørende for det gode børneliv?
Først punkt 1: Da jeg var ung, arbejdede jeg i psykiatrien.
Jeg tog vagter på psykiatriske plejehjem med både unge og ældre borgere.
Jeg arbejdede i en psykiatrisk døgnrådgivning, hvor jeg blev ansat med det formål at have særlig fokus på unge brugere.
Det gør mig ikke til ekspert, men jeg fik dog et indblik i, hvordan hverdagen kan være for borgere med tunge psykiatriske diagnoser, og den er kort og godt vanskelig.
Det gjorde et enormt indtryk på mig dengang.
Selv om jeg gjorde mig umage, var det ofte svært at række ud på tværs af rædslen, usikkerheden og sorgen og nå det menneske, der sad foran mig.
I dag debatterer vi børns mistrivsel, og det er et meget vigtigt emne.
Lige så vigtigt er det at slå fast, at vi ikke må sygeliggøre vanskeligheder og barrierer, der måtte tilstøde os i livet, som ikke er sygdom, for sygdom er et svært sted at være i.
Derfor er jeg også glad for, at vi i regeringen gør en særlig indsats inden for psykiatrien.
Mine kollegaer Ellen Trane Nørby og Mai Mercado har redegjort for dette.
Det er afsindig vigtigt, at vi giver psykiatriske patienter en god og værdig behandling, og at vi altid åbner døren for bedring, livsmestring og også raskmeldinger.
Psykiatriske sygdomme behøver ikke at være en livsdom – der skal ligge en plan, der fører frem mod et bedre liv.
Men tilbage til mistrivslen: Selv om der ikke er tale om en egentlig sygdom, kan vi godt tage bedre hånd om børn og unge, der oplever ensomhed, usikkerhed eller fortvivlelse.
Men det er som sagt vigtigt at skelne.
Hvis vi ser på børnelivet i dag, har de materielle rammer aldrig været bedre.
Forældre har også historisk meget tid til deres børn, men alligevel er der børn og unge, der er frygtsomme, urolige og kede af det.
Svaret er relativt enkelt: kærlighed, nærvær, regler, rammer, retning, mening.
Kort og godt mener jeg, at mangel på voksenansvar er den væsentligste årsag til mistrivsel.
Børn i dag står i en situation, hvor en utrolig mængde valg overlades til dem.
De voksne trækker sig nogle gange tilbage og lægger i den bedste mening ansvaret over på børnenes skuldre.
Børn kan mødes med spørgsmål som: Hvem vil du bo hos, mor eller far?
Hvordan har du tænkt dig at blive bedre til matematik?
Hvad skal vi spise til aftensmad?
Hvad tror du, der sker, når du nægter at tage din jakke på, selv om det er koldt?
Hvordan synes du vi skal stoppe den mobning, der finder sted i klassen?
Synes du selv, at du er en god kammerat?
Hvad skal vi lave til jul?
Kan du godt se, at de andre ikke kan arbejde, når du nu larmer sådan?
Synes du selv, det er smart at være på de sociale medier, når du burde sove?
Samtidig mødes de med en flimrende ansvarsforflygtigende voksenverden.
Og med borgerlige dyder mener jeg borgerlige, for det er primært de borgerlige partier, der prioriterer disse.