Jens Henrik Thulesen Dahl (DF), 2020-05-27:
Tak for det.
Jeg tror, jeg er den eneste i salen i dag, der var med til at forhandle den her aftale tilbage i 2013.
Derfor tænkte jeg, at jeg egentlig lige ville tage fat i aftalen, for der står flere ting i aftalen end bare det her med beløbsgrænsen.
Det er jo en aftale, der blev indgået den 18. april 2013 med Socialdemokratiet, Radikale Venstre, SF, Venstre, Det Konservative Folkeparti, Liberal Alliance og Dansk Folkeparti, og lige præcis det her punkt, punkt 10, i aftalen var for Dansk Folkeparti helt centralt at få med.
Dengang var den her udfordring ikke så stor, men der var lige faldet en dom, der gav de vandrende arbejdstagere den her rettighed, og derfor var det rigtig vigtigt for os at få taget fat i det.
I aftalen er der jo bl.a. en beskrivelse af den her dom, og hvordan praksis er, nemlig at man skal være her og have 10-12 timers arbejde ugentligt, og så er der et punkt, der hedder opfølgning, som lyder: »Partierne konstaterer, at dommen medfører merudgifter til SU, og tager til efterretning, at regeringen vil indarbejde det nuværende skøn på 200 mio. kr. efter skat og tilbageløb på de kommende finanslove.«
Det er så det beløb, der før skat og tilbageløb i dag er 442 mio. kr.
Partierne er enige om at følge udviklingen, står der også.
Det er jo så de årlige statusredegørelser, som ministeriet vil forelægge, om udgifterne: »Såfremt udviklingen afviger væsentligt fra det forudsatte, forpligter partierne sig til i forligskredsen at sikre finansiering inden for SU-området og iværksætte relevante værnsinitiativer.«
Det er jo på den ene side værnsinitiativer, der handler om at begrænse mængden, der kommer, og hvis vi ikke kan det, har vi faktisk på den anden side dengang forpligtet os til at sige, at vi har en ramme for su.
Så i princippet skal vi gå ind nu, når beløbet er overskredet, og sætte su'en ned for alle.
Det er bestemt ikke noget, jeg ønsker vi skulle komme til, men det har vi faktisk været enige om dengang.
Så kommer der et punkt, som vi slet ikke har diskuteret, og som jeg meget gerne vil have regeringens svar på hvordan man lever op til.
Det, det handler om, er jo i EU at arbejde på, hvordan vi får ændret de her regler.
Fru Eva Flyvholm var lidt inde på det tidligere.
Det grundlæggende i den her problemstilling er jo ikke, at der er nogle udenlandske studerende, der gerne vil studere i Danmark, og at vi gerne vil have, at der kommer nogle, og at det også giver kvalitet til både uddannelserne og virksomhederne efterfølgende.
Problemet er, at det ikke er os i Danmark, der bestemmer det her.
Problemet er, at unge, der kommer herop, har krav på at kunne gå ind og tage en uddannelse.
Tidligere var det egentlig noget, vi selv bestemte – hvem vi inviterede, hvor mange vi inviterede, og hvad vi syntes var en rimelig balance i forhold til vores uddannelsessystemer.
Der må jeg indrømme, at det har været lidt op ad bakke, uanset om det har været den ene eller den anden regering, at sikre, at man nede i EU arbejdede aktivt for det her.
Det har vi diskuteret mange gange over årene, og det kommer vi sikkert til at diskutere igen.
For desværre er det åbenbart ikke noget, der ligger så højt på dagsordenen, men det er faktisk en del af den her aftale.
Det kunne bl.a. være – det har man også diskuteret – at man skulle lave et optjeningsprincip.
Nu bliver der spurgt til alternativer til at begrænse antallet af de engelsksprogede studerende.
Et optjeningsprincip, så man skulle have været x antal år i Danmark, før man overhovedet kunne søge ind på en uddannelse, ligesom vi har optjening på vores folkepension, kunne man også godt have her.
Det ville der ikke være noget forkert i.
Hvis vi ikke kan løse det på anden måde, har vi også forpligtet os til at omlægge su-systemet.
Det ville være noget, jeg bestemt heller ikke synes vi skal.
Jeg holder meget af vores su-system.
Jeg synes faktisk, det er rigtig godt at have en sikkerhed for de studerende.
Det står også i aftalen, at partierne tager til efterretning, at kravet til de videregående uddannelsers relevans for det danske arbejdsmarked er skærpet.
Det betyder faktisk, at hvis det ikke er relevant for arbejdsmarkedet i Danmark at have engelsksprogede uddannelser, hvorfor skal de så være der?
Hovedparten af nyudbudte kandidatuddannelser er på engelsk.
Vi hørte tidligere i dag, at det blev sagt, at når de engelsksprogede uddannelser er blevet begrænset, så har det været steder, hvor man ikke har omlagt dem til dansk.
Men der er jo ikke noget, der har forhindret uddannelsesinstitutionerne i at udbyde de uddannelser på dansk, så de danske studerende i hvert fald ikke blev begrænset af det.
Så man kan sige, at kernen i det her sådan set er, at vi ikke er så firkantede, i forhold til om man skal have den ene eller den anden løsning.
Men vi er ret firkantede, i forhold til at vi skal have en løsning, og vi skal overholde den her grænse.
Det ville da være den lykkeligste løsning i det hele taget.