Carl Andersen (LA), 2025-11-27:
Mange tak, formand.
Danmark har et omfattende og meget omkostningstungt beskæftigelsessystem.
Det er der mange årsager til, bl.a. har vi et væld af offentlige ydelser, støtteordninger og tilbud, som borgere og virksomheder kan benytte sig af.
De skal jo administreres og kontrolleres, men det skyldes også, at man igennem årene har opbygget et enormt bureaukrati med den gode intention, at ledige hurtigst skulle i arbejde, uddannelse eller andet.
Men det er altså gået for vidt.
Mennesket er blevet glemt i papirbunkerne, den individuelle indsats er blevet erstattet af et skematisk aktiveringskursus, og millioner af skattekroner bliver brugt på tvivlsomme indsatser.
Og hvem har egentlig gavn af det ud over dem, der arbejder med at administrere systemet, eller dem, som er sikret et nogenlunde fast kundegrundlag af kursister, som nok mere er til stede af navn end af gavn.
Den nye beskæftigelsesreform tager et grundlæggende opgør med det nuværende system.
Vi går fra skal til kan, fra centralt til decentralt og fra standard til individuelt.
Dette konkrete lovforslag realiserer en stor del af reformens besparelsespotentiale, da en ny tilgang til øvrig vejledning og opkvalificering, øvo, som vi har kaldt det, og mentorordninger bidrager med ca. 1 mia. kr. ud af de omkring 3 mia. kr., som reformen samlet set skal spare skatteborgerne for.
Det er helt naturligt, at der, når vi fjerner proceskrav, kursuskrav osv. for en lang række borgere, heller ikke fremover skal sendes penge til disse krav ud til kommunerne for at levere indsatser, som de jo ikke længere skal.
Når man hører på debatten omkring de her besparelser på øvo og mentor, kan det lyde, som om vi afskaffer det hele.
Men det er jo langtfra tilfældet.
I dag bruger vi omkring 3,5 mia. kr. på det, og fremover er det forventningen, at vi vil bruge omkring 2,5 mia. kr. i 2029, når reformen er fuldt indfaset.
Samtidig sikrer vi, at kommunernes udgifter til de her ting indgår i budgetgarantien med et loft pr. ledig.
Det gør, at pengene følger med, når ledigheden er høj, og at den reduceres, når ledigheden er lav, og det er jo egentlig meget smart.
Så er det heller ikke nogen hemmelighed, at Liberal Alliance jo gerne havde set, at vi havde fundet nogle større besparelser, f.eks. ved den her ret til 6 ugers jobrettet uddannelse frem for de her generelle rammebesparelser på øvo og mentor, som udgør omkring halvdelen af besparelsen i ordningen, for så havde man i højere grad holdt hånden under dem, der måske var længst fra arbejdsmarkedet.
Det var også noget af det, der blev anbefalet i ekspertgruppens arbejde op til reformen.
Men man kan ikke få alting i en forhandling, og vi er meget glade for, hvor det er landet her.
Jeg noterer mig, at særlig høringssvarene er kritiske over for besparelserne på mentorordningen.
Her vil jeg gerne påpege, at det godt kan være, at der er tale om to selvstændige ordninger, men det er én kasse og ét samlet krav ud over kommunerne, så hvis man i en kommune ønsker at prioritere mentorordninger over f.eks. øvo-tiltag, kan man frit gøre det.
Det er noget af det, som reformens intention jo er, nemlig at vi giver frihed og ansvar ud til de enkelte sagsbehandlere, så man kan gøre det, der giver mening, både personligt og økonomisk lokalt.
Derudover vil jeg kort fremhæve det gode forslag om at indføre forældelsesregler for opbevaring af data i Ydelsesrefusionen.
I dag er der en universel regel på 10 år, men det bliver sat ned til 4 år, og det gør, at vi kan spare nogle penge på ikke at have dataopbevaring, og vi får nok også en større datasikkerhed, ved at man ikke skal opbevare så mange data i så lang tid.
Så samlet set støtter Liberal Alliance den her del af implementeringen af beskæftigelsesreformen, som vi skal behandle mange gange heroppe på den her talerstol.
Jeg kan godt afvise, at det er Liberal Alliances politik.
Det, som det var intentionen at sige med det, var, at noget af det, jeg synes er fint ved vores overenskomstmodel, er, at forskellige befolknings- eller arbejdsgrupper jo kan forhandle sig til, hvad de nu engang synes er vigtigt inden for deres branche.
Der er nogle steder, hvor det her med ret til barns sygedag og barsel fylder mere end andre steder på arbejdsmarkedet f.eks. Det gør, at vi får en god allokering af ressourcerne, når det kommer til, hvordan man prioriterer løn, arbejdsvilkår og andre forskellige ting ude på arbejdsmarkedet.
Det er ikke sammenligneligt med vilkårene for f.eks. handicappede, som vi selvfølgelig skal holde hånden under, for det er jo uselvforskyldt, at man har et handicap.
Så jeg synes, det er to meget forskellige ting.