runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-06-02:
Jeg tror, at der teknisk set ikke var et spørgsmål i det, men jeg vil alligevel udlede, at der er det, for jeg tror godt, jeg ved, hvad hr. Jan E. Jørgensen vil spørge om.
Den ene ting, og det var det sidste, er det med, om det er værre at blive frihedsberøvet.
Jeg tror grundlæggende set, at noget af det værste, der kan overgå et menneske ud over at være offer for de her forfærdelige ting, er at blive frataget sin frihed.
Det tror jeg er grundlæggende rigtig slemt.
Men man kan ikke sige det så kategorisk, tror jeg, for hvis du bliver frihedsberøvet i 2 uger, og hvis samfundstjenesten både tidsmæssigt og med det, du skal gøre, er ret omfangsrig, så kan det jo godt være, at det lige pludselig begynder at balancere.
Så på den måde tror jeg ikke man kan sige det fuldstændigt.
Men jeg vil ikke begynde at negligere, hvor indgribende det er for et menneske at blive frihedsberøvet.
Så skal vi jo tage diskussionen om, om den samfundstjeneste er bred nok eller omfangsrig nok, eller hvad det er.
Det synes jeg jo også er fair nok at diskutere.
Men der er også noget fint i at betale tilbage til samfundet, når man har begået en strafbar handling via et overgreb mod et individ.
Jan E. Jørgensen (V), 2016-06-02:
Jeg er enig.
Man kunne iøvrigt kombinere det.
Men den anden del af mit – indrømmer jeg – lange spørgsmål var, om man i SF også mener, at der er forbrydelser, der ikke egner sig til samfundstjeneste, og det kunne jo så være den brandstiftelsesdom fra Højesteret, jeg tidligere refererede til.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-06-02:
Den konkrete dom vil jeg ikke gå ind i, og jeg vil også sige, at der er ret stor forskel på brandstiftelse, i forhold til om der er ofre osv.
Jeg ved godt, at ordføreren refererer til den konkrete sag, men brandstiftelse bredt set kan jo forstås på mange forskellige måder.
Jeg synes, det er godt, at vi har et retssystem, hvor man tager udgangspunkt i den individuelle sag, en enkelt sag, og ser på, om det vil være bedre, at der er samfundstjeneste, end der er frihedsberøvelse i sagen.
Dermed ikke sagt, at samfundstjeneste ikke også kan være en stor sanktion.
Det er jo en diskussion om, hvad det indebærer.
Peter Kofod Poulsen (DF), 2016-06-02:
Tak for det.
Egentlig vil jeg bare takke for de mange gode bemærkninger og partiernes synspunkter.
Jeg vil da også sige, at jeg glæder mig meget til, at vi kan vende tilbage hertil senere på året, når justitsministeren har modtaget det arbejde, der er sat i gang.
Det er vores indtryk, at vi har at gøre med et stort problem, som vi vil have rettet op på, og det skulle jo være mærkeligt i en situation, hvor vi har 90 borgerlige mandater, at man ikke kan tage det her område mere alvorligt og sørge for, at der igen kan komme styr på tingene.
Så det ser vi meget frem til ministeren vender tilbage med.
Nick Hækkerup (S), 2016-06-02:
Det her er ikke rette tid.
Det her er ikke den rette måde at gøre det på.
Det er en gentagelse af et forslag, som først og fremmest tjener til intern national dansk balsamering på venstrefløjen.
Peter Kofod Poulsen (DF), 2016-06-02:
[Lydudfald]
... vil bekæmpe shariastyre mere end os i Dansk Folkeparti, så der kan ordføreren være helt rolig.
De organisationer, jeg f.eks. hentydede til før, er jo altså anerkendte foreninger – Landsforeningen Hjælp Voldsofre, Dansk Kvindesamfunds Krisecenter, Landsforeningen Spor – jeg tror, det var de samme, som hr. Jan E. Jørgensen remsede op.
Det er jo anerkendte foreninger, der egentlig går ind og problematiserer det her forhold.
Gør det ikke indtryk?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-06-02:
Jeg synes, det er en helt relevant debat.
Jeg vil gerne have – for ordføreren får jo ordet igen – at ordføreren giver et konkret eksempel på en konkret organisation og nogle tal.
Jeg er sikker på, at ordføreren ligger inde med dem, og det gør det lidt nemmere.
Men jeg vil også sige, at en af grundene til, at vi er lidt på afstand af straffesystemet, af vores justitssystem – altså at vi ikke sidder i bittesmå samfund og laver sharialovgivning eller siger, at jeg skal bestemme, hvad min overfaldsmand skal have af straf – jo er, at man er for tæt på det, hvis man har været udsat for kriminalitet.
Jeg tror desværre, de fleste af os kender nogle, der har været udsat for en eller anden form for kriminalitet, og der er man jo for tæt på det, der er sket.
Det siger sig selv.
Igen vil jeg sige, at de tre ben, som jeg mener vores system skal hvile på – resocialisering, retsfølelse og, hvad skal man sige, ordnede samfundsmæssige forhold – mener jeg har lige stor vægt, alle tre.
Nu får jeg nok mulighed for at svare på det konkrete spørgsmål, når ordføreren har spurgt mig igen.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2016-06-02:
Det er en helt fair kommentar, fru Zenia Stampe kommer med.
Man kan sige, at det, man gjorde op med i 1905, nok var sådan noget som pryglestraffen og den slags.
Min pointe er bare, at man godt kan have et ønske om, at befolkningen og ofrene føler det anderledes, men det er jo ofrenes følelser, som vi først og fremmest skal tage hensyn til i dette øjeblik.
Så kan man have en fremtidsvision om at ændre det.
Jeg tror bare, at for nærværende er opfattelsen sådan, at det er urimeligt, at man, hvis man begår et voldeligt overfald, så får en samfundstjeneste.
Det var min pointe.
Zenia Stampe (RV), 2016-06-02:
Ja, og så lad os da lande den i fred og fordragelighed.
Vi stod lige før ude på sidelinjen og talte om, at vi jo nok alligevel alle sammen ender det samme sted i debatten i dag, nemlig at vi vil se på Rigsadvokatens undersøgelse og så tage debatten igen, men på et oplyst og konkret grundlag.
Derfor vil jeg også godt sige, at et stykke hen ad vejen er jeg enig, for det er jo klart, at det er den herskende retsopfattelse, men i forhold til den måde, vi omtaler samfundstjeneste på, når det netop bliver omtalt som en light straf, eller det bliver omtalt som noget, man kan slippe med, så tror jeg, man skaber den opfattelse hos ofrene, og der kunne vi måske arbejde sammen om at italesætte, brande samfundstjeneste på en anden måde, fordi det nu engang er den rationelt mest fornuftige strafform.
Jan E. Jørgensen (V), 2016-06-02:
Altså, nogle gange får jeg den mistanke, at fru Zenia Stampe en gang imellem indtager et meget, meget mystisk standpunkt, som hun godt er klar over at hun er den eneste i hele verden der har – bare sådan for sjovs skyld.
Her i dag har vi så skullet høre på, at samfundstjeneste er lige så slemt som at sidde i fængsel.
Ja, det lyder nærmest, som om det er værre.
Altså, hold nu op!
Hvad vil man helst selv?
Hvorfor tror ordføreren at man som forsvarsadvokat naturligvis plæderer for, at ens klient skal nøjes med en betinget dom med vilkår om samfundstjeneste frem for at skulle i fængsel?
Det er da, fordi det vil man hellere end i fængsel.
Altså, skal vi diskutere tåbeligheder?
Hvis vi kigger på, hvad man får for en forbrydelse, er det sådan, at 2 års fængsel veksledes til 300 timer, og nu er det så blevet forhøjet til, så vidt jeg husker, 450 timer – det må man ikke hænge mig op på, men jeg mener, at det var det, vi blev enige om – men hvad enten det er 300 timer eller 450 timer, svarer det altså til 17.520 timer i fængsel.
Hvordan kan ordføreren påstå, at det er værre at arbejde i 300 timer eller 400 timer end at sidde 17.520 timer i fængsel, hvor der jo i øvrigt også er en arbejdsforpligtelse?
For man kan ikke nøjes med at sidde på sin – og så skal jeg sætte mig ned på den legemsdel, jeg var ved at tale om.
Zenia Stampe (RV), 2016-06-02:
Jamen man må jo bare igen spørge sig selv: Hvad får samfundet mest ud af?
Får det mest ud af, at man arbejder og bidrager til statskassen i arbejdstiden i hverdagen, og at man så derudover lægger arbejde for fællesskabet også i sin fritid?
Men det er jo også rigtigt, at det er hårdere at blive slået – og det ved jeg godt at vi jo ikke længere gør i vores retssystem, men jeg synes, det er en svær sammenligning at lave.
For det er jo rigtigt, at det er værst at slå folk ihjel, det er slemt at slå, og det er også slemt at låse dem inde i et lille rum osv., men hvis man nu anlægger det perspektiv, hvordan man egentlig bedst betaler tilbage, så er samfundstjeneste den straf, hvor man vel i virkeligheden yder mest.
Jeg synes, det er et svært spørgsmål, for hvad var nutidens opfattelse dengang, og hvad er nutidens opfattelse i dag?
Og det, jeg jo i virkeligheden argumenterer for, er at prøve at påvirke den opfattelse, sådan at man rent faktisk opfatter samfundstjeneste som en straf og ikke som en badeferie eller en belønning, for det mener jeg faktisk ikke at det er.
Jamen jeg synes faktisk, at ordføreren alligevel blander to ting sammen, for én ting er jo straffens, kan man sige, alvor eller længde, eller hvad vi nu taler om, og der er det jo klart, at hvis man er i fængsel i 2 år, er det værre end at være i fængsel i 1 år, men det er jo svært at sammenligne to forskellige strafformer.
Ordføreren fremstiller det, som om det faktisk er en mildning af straffen, og det er det jo ikke, det er en anden strafform.
Peter Kofod Poulsen (DF), 2016-06-02:
Tak for det, og særlig tak til ordføreren for afslutningen af talen, hvor ordføreren jo var inde på offerdelen.
Hvis jeg skal anerkende Socialistisk Folkepartis ordfører for noget, er det jo den interesse, ordføreren har vist, netop for at gøre noget godt for ofrene.
Derfor vil jeg spørge ind til en ting, som jeg også spurgte den foregående ordfører om – den ordfører, der var på før SF's ordfører – nemlig det, de her organisationer, der arbejder med voldsofre f.eks., har sagt, hvor ofrene jo ofte er fortørnede over, hvor lave straffe der gives selv for meget voldsomme forbrydelser.
Ser ordføreren ikke – med den store interesse, som ordføreren har udvist for netop at gøre noget godt for ofrene – at der her er noget, vi kan sætte ind over for, netop for at sørge for, at der er en retfærdighedsfølelse, der styrkes?
Jan E. Jørgensen (V), 2016-06-02:
Altså, en gang imellem skal man måske sige: Ja, okay, det var nok en svipser.
Og selvfølgelig er det værre at sidde i fængsel end at lave samfundstjeneste.
Altså, hvad vil ordføreren selv helst: have taget sin frihed og ikke kunne være sammen med sine børn, ikke kunne opleve fester, højtideligheder sammen med sin familie i 2 år – i 2 år – eller arbejde 450 timer i sin fritid?
Skal vi ikke bare blive enige om, at det var en svipser?
Trine Bramsen (S), 2016-06-02:
Der er ingen tvivl om, at straf handler om retfærdighed, men straf handler også om, at kriminelle ikke fortsætter den kriminelle løbebane, men at de hurtigst muligt kommer ud af kriminalitet.
Og jeg mener, at vi i stedet for at konkludere på et enkelt, tvivlsomt eksempel, som man slet ikke kender rækkevidden af – vi kender ikke indholdet af dommen, vi har ikke siddet med i retssalen – bør træffe beslutninger på baggrund af den solide forskning, der ligger på det her område.
Og det er ikke bare enkeltpersoner, der har påstået, at det er godt med samfundstjeneste.
Det er altså solid forskning på området, der viser, at samfundstjeneste får kriminelle til at blive mindre kriminelle, at de ikke fortsætter deres kriminelle løbebane, og at det på alle måder har en positiv virkning på kriminaliteten i vores samfund.
Peter Kofod Poulsen (DF), 2016-06-02:
Tak for det.
Jeg vil bare spørge ordføreren, om det ikke gør indtryk, når organisationer står frem og siger, at når en gerningsmand f.eks. har tævet eller slået eller på anden måde ødelagt et offer, har gjort et offer bange, har såret en anden person, så betyder straf sådan set også noget i forhold til ofrene, og at det også er en form for retfærdighed, som samfundet skal udøve.
Martin Lidegaard (RV), 2016-06-02:
Det er ikke for at være sådan kedelig.
Men jeg har nu det princip, at man skal passe utrolig meget på med at sammenligne udenrigspolitiske situationer fra forskellige dele af verden, for det er altid forskellige dynamikker, forskellige historikker osv.
Og der er jo den, kan man sige, ulempe ved det spor, vi taler om her, at der er utrolig mange palæstinensere ansat på Vestbredden på israelske arbejdspladser osv.
Derfor skal man tænke sig om.
Når jeg er lidt optaget af den konstruktion, jeg talte om tidligere, f.eks. med de israelske banker, hvis hovedforretningsområde er det her, så er det, fordi de især er målrettet nye bosættelser, så vidt jeg er orienteret.
Derfor synes jeg, det er et ret interessant sted at sætte ind, uden at det får økonomiske konsekvenser for palæstinenserne.
Finn Sørensen (EL), 2016-06-02:
Vi er helt enige om, at økonomiske sanktioner sandsynligvis er det mest effektive middel.
Det har vi kunnet se på israelernes reaktioner de få gange, hvor man har taget nogle skridt i den retning.
Men også her bider det sig selv lidt i halen, hr. ordfører.
For som jeg forstod ordførerens synspunkt, er det jo ikke noget, vi går om bord i, medmindre vi har EU med.
Det er ikke noget, som ordføreren mener at Danmark selv skal gå i gang med på de områder, hvor vi har en mulighed for det.
Så er vi tilbage igen, og derfor kan jeg ikke opfatte al den her snak om EU på anden måde, end at det er en undskyldning for ikke at gøre noget, og at det i virkeligheden også er en forsikring imod, at der bliver gjort noget, fordi der altid vil være nogle lande, der blokerer for det, der gør rigtig ondt på israelerne.
Og når der er så stor modstand imod at anerkende Palæstina i en række lande, er det, fordi det også gør ondt.
Det er jo lidt mere end symbolpolitik.
Israelerne bryder sig ikke om at blive isoleret i det internationale samfund.
Men det, jeg godt vil spørge ordføreren om, er, hvad det er for nogle præciseringer af regeringens mandat, ordføreren ligesom lagde op til at vi skulle prøve at forhandle.
Det kunne jeg godt tænke mig at høre lidt mere om.
Martin Lidegaard (RV), 2016-06-02:
Lad mig lige starte med at sige, at hvad angår økonomiske tiltag, er det noget, som kun kan gøres i EU, fordi Danmark jo har overgivet sin handelskompetence til EU.
Så Danmark kan ikke bare begynde at gøre ting selv.
Men selv hvis vi kunne, ville jeg nok have det samme synspunkt, nemlig at der skal nogle større økonomiske muskler til, før det batter noget.
Der er en ting, som jeg synes det kunne være interessant at spørge regeringen om de vil være med til, når det handler om anerkendelse: Når regeringen siger, at de gerne vil være en honest broker, at de gerne, som vi hørte udenrigsministeren sige, vil ind, og prøve at spille en rolle mellem de meget forskellige positioner, der er i EU, for at flytte processen, så synes jeg selv, det kunne være interessant at finde ud af, hvad det er for nogle ting, vi kan bringe i spil som Danmark betragtet.
For det er meget svære diskussioner i EU.
Der er meget stærke holdninger, og Danmark er ikke altid lige klar i mælet.
Det har den fordel, at vi kan tale med andre, men det kræver så også, at vi har noget at tale med dem om.
Finn Sørensen (EL), 2016-06-02:
Jeg er enig i, at fordi Danmark jo har overladt kompetencen til at indgå handelsaftaler til EU, har det stækket os i en situation som den her.
Ikke desto mindre tror jeg nok, vi kan finde nogle områder med økonomisk og også stor symbolsk betydning for Israel, hvis Danmark tør tage nogle skridt i forhold til det.
Der er jo danske virksomheder, der har været engageret i samhandel med Israel.
Der er noget med noget våbenproduktion og ting og sager, så det tror jeg godt vi kunne gøre.
Men jeg blev nu ikke så meget klogere.
Altså, jeg spørger ærligt ind til det, for hvis der er en udstrakt hånd og vi kan komme videre i en proces og lægge noget pres på regeringen og måske få flyttet tingene bare en lille smule, så vil jeg i hvert fald ikke skyde det ned.
Men jeg synes da, det er lidt svævende.
Hvad er det, der skulle erstatte det her beslutningsforslag, og som ville bringe os i den retning, som vi siger vi er enige om?
Martin Lidegaard (RV), 2016-06-02:
Jeg synes for det første, det ville være fint at tilkendegive en stærk opbakning fra dansk side til den franske proces, som pågår nu, og den konference, som faktisk kommer.
Som vi hørte i udenrigsministerens indlæg, har vi ikke haft den utvetydige opbakning før.
Og i den forbindelse vil det også være interessant at gå ind og kigge på, hvad EU kan gøre, hvilken rolle EU kan spille, både i form af økonomiske stokke, kan man sige, men også i form af økonomiske gulerødder.
Man skal jo huske på, at de præferenceaftaler, vi f.eks. har med Israel, både kunne blive mindre og større, jævnfør at det eneste, der har virket, har været at mindske dem.
Men man kunne også bruge dem som en gulerod.
Det samme gælder i øvrigt i forhold til palæstinenserne og støtten til dem.
Peder Hvelplund (EL), 2016-06-02:
Jeg vil gerne starte med at kvittere for en god og nuanceret ordførertale.
Nu gjorde ordføreren tidligere opmærksom på, at der har været konsistens i det radikale synspunkt hele vejen igennem, men jeg synes da også, at det lyder til, at der er en lille smule bevægelse i hvert fald i forhold til at undersøge mulighederne for gennem EU at lægge et øget pres på Israel.
For vi er jo fuldstændig enige om, at det er bosættelserne og de økonomiske sanktioner, altså kampen mod de ulovlige bosættelser og kampen for økonomiske sanktioner, der er enormt vigtige i den her sag.
De Radikale har jo heller ikke nogen principiel modstand mod at anerkende en palæstinensisk stat.
Det kan godt være, at man så har nogle betragtninger om, at det måske ikke virker, og at det ikke gør den store forskel.
Altså, når palæstinenserne selv udtrykker et ønske om en anerkendelse af en palæstinensisk stat, hvorfor holder vi os så tilbage, hvis det er sådan, at vi mener, at de har en principiel ret?
Hvis det eneste argument er, at det måske ikke hjælper noget, hvorfor kunne vi så ikke bare gøre det?
Det ville da i hvert fald ikke gøre nogen skade, andet end at vi styrker den palæstinensiske sag.
Martin Lidegaard (RV), 2016-06-02:
Det er, fordi jeg tror, at det er et kort, der kan spilles i de forhandlinger, som pågår, og hvor EU skal ind og spille – håber jeg – en central rolle på den franske konference.
Det kort er jeg sådan set enig med ordføreren i ikke er et vanvittig stærkt kort, hvis det var det, der lå i ordførerens spørgsmål.
Det er ikke et trumfkort eller et es, og jeg tror ikke, at den anerkendelse har så stor betydning.
Men jeg tror dog, den er noget værd, og især tror jeg, at en fælles europæisk handling på det, gør kortet mere værd.
Derfor tænker jeg bare, at hvis vi drypvis med 2-3 års mellemrum hver især anerkender det, så har det ingen påvirkning overhovedet.
Peder Hvelplund (EL), 2016-06-02:
Men jeg forstår det bare ikke helt.
Hvis vi anerkender deres principielle ret og faktisk også anerkender, at det kunne have en vis betydning, er det så ikke lidt bagstræberisk bare at overlade det til EU og dermed de lande i EU?
Det er jo sådan, at der skal være enstemmighed, og på den måde deponerer vi også vores mulighed for at anerkende en palæstinensisk stat hos de mest bagstræberiske lande i EU.
Hvis vi anerkender, at de har den principielle ret, og hvis vi anerkender, at det har en betydning, ville det så ikke også have en betydning, at Danmark gik ud nu og anerkendte og på den måde var med til at lægge pres på andre EU-lande?
Christian Juhl (EL), 2016-06-02:
Jeg vil gerne minde om Sydafrika.
Jeg ved godt, der er nogle, der er for unge til at kunne huske det, og at jeg er belastet af at kunne huske det.
Især da olieboykotten kom i gang, begyndte apartheidsystemet for alvor at reagere.
Der er også nogle, der har sammenlignet kampen med dengang, selv om man jo skal nuancere det, for det er ikke helt bantustans, der er.
Men det ligner næsten bantustans på Vestbredden efterhånden, sådan som det er delt op med veje, bosættelser og ting og sager.
Martin Lidegaard (RV), 2016-06-02:
Som sagt er jeg enig i, at det mest effektfulde kort, som jeg tror man kan spille, og som jeg også tror er lettest at samle de europæiske lande om, er et fokus på de ulovlige bosættelser og økonomiske konsekvenser i den forbindelse.
Lad mig starte med at kvittere for Enhedslistens anerkendelse af, at Radikales holdning er konsistent og ikke forandrer sig, uanset om man sidder i regering eller ikke sidder i regering.
Altså, hvis jeg og vi Radikale på et tidspunkt blev overbevist om, at det faktisk kunne gavne palæstinenserne selv, så vil jeg ikke udelukke det.
Men jeg tror, det bliver svært, og det er, fordi jeg faktisk ikke er enig i, at EU's holdning ikke har flyttet sig på det her område.
I forhold til anerkendelse har det måske ikke, men i forhold til f.eks. mærkning af varer og de anbefalinger, man giver, i forhold til de bosatte områder, mener jeg faktisk, at EU's position har flyttet sig.
Og jeg mener også, at det er det eneste, Israel har reageret over for.
De eneste gange, vi har oplevet, at Israel de facto har bevæget sig, har været, når EU begynder at røre ved det.
Jeg har sagt og siger det gerne igen, at når det f.eks. kommer til israelske firmaer, hvis hovedbeskæftigelse er at investere i bosatte områder og har en forretningsmodel, der hovedsageligt er knyttet op på det, så jeg gerne, at vi også gik ind og prøvede at samle EU.
Jeg tror på, det har en langt større effekt.
Nikolaj Villumsen (EL), 2016-06-02:
Det vil jeg gerne samarbejde om.
Jeg vil da foreslå, at vi i den nye samling går sammen i Enhedslisten og De Radikale og andre partier, der gerne vil det, for at se på, hvordan vi kan stille forslag om det her og få rejst den debat, så vi kan få lagt et økonomisk pres på Israel.
For der er ingen tvivl om, at der er behov for det, og i det øjeblik, hvor det pres bliver tilstrækkelig stort, kommer Netanyahu også til forhandlingsbordet.
Det er vi helt enige om.
Altså, vi ved jo på vandrørene, at Frankrig og en lang række andre lande vil gå ud selvstændigt og formentlig anerkende, hvis det franske initiativ ikke bliver til noget.
Kunne Danmark være en del af den kreds?
Martin Lidegaard (RV), 2016-06-02:
Jeg tror, at hvis vi oplever en fransk konference, der fører til ingenting, kan man godt forestille sig, at der i dønningerne af det kunne skabes et momentum i EU, og jeg så gerne, at Danmark spillede med i det momentum.
Der, hvor jeg sætter hælene i, er forestillingen om, at for at vi ligesom kan føle, vi har gjort noget godt, skal vi anerkende Palæstina, på trods af at vi dermed afskærer os fra muligheden for at spille en aktiv rolle i, hvilken position i EU skal tage fremover.
Altså, sagen er, at anerkendelsen her er et kort, man kan spille, men man kan kun spille det én gang, og jeg tror ikke, at vi får noget ud af at spille det, medmindre det bliver spillet i en europæisk løsning, og det vil jeg meget gerne prøve at gøre.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2016-06-02:
Jeg er enig i, at det ville være fantastisk, hvis EU stod sammen om det her.
Men vi må bare se på, at både her og i andre sager behøver det ikke nødvendigvis være der, hvor vi står, for at vi får gjort noget.
Det er kun 23 af EU-landene, der har anerkendt Kosovo.
Det har vi godt kunnet gøre alligevel.
Og ville det ikke netop være at støtte op om at skubbe på for at få en EU-holdning, hvis vi gik med Sverige?
Ergo ville Sverige ikke stå alene, for så ville vi stå ved siden af.
Og det flertal, der var i Europa-Parlamentet
ved den her meget symbolske afstemning, der var, handlede jo også om at støtte op om det og på den måde presse på for at få en fælles europæisk holdning.
Så hvor lang tid skal vi vente på, at vi får EU med?
Det kan godt være, man er marginaliseret, når man står én.
Men så står man to, så står man tre, så står man fire, og der skal jo være noget, der får folk til at rykke sig på et tidspunkt.
Det bekymrer mig bare, hvor lidt der sker på EU-plan på det her område.
Nu har jeg ikke som ordføreren været udenrigsminister, og det kan godt være, der sker en hel masse bag lukkede døre.
Men det, vi ser udefra, er, at der ikke sker noget.
Derfor tror jeg, det er vigtigt, at vi netop støtter op om, at Sverige tog et skridt.
Så lad os gøre det samme.
Når den næste gør det, er der lige pludselig et par, og så er det, der kan skabes en bevægelse.
Men der sker ikke noget, hvis vi ikke gør noget.