Mette Reissmann (S), 2017-03-03:
Jeg skal indledningsvis sige, at jeg også taler på vegne af SF.
I Danmark har vi en stærk tradition for fri og lige adgang til uddannelse.
Det har gennem mange år skabt velstand og lighed.
Fri og lige adgang til uddannelse handler om, at børns muligheder i livet ikke afhænger af forældrenes pengepungs størrelse, men af vilje og talent – jeg kunne også nævne flid – og her spiller SU'en en afgørende rolle.
Derfor var det også glædeligt, da et bredt flertal i Folketinget i 2013 indgik et forlig om SU'en.
SU-forliget var en god aftale, der sikrede, at den studerende har et sundt økonomisk grundlag for at give studierne den rette opmærksomhed, som der kræves.
I forhold til dagens forespørgselsdebat indeholder SU-forliget imidlertid et særligt relevant punkt, nemlig forligets opfølgning på EU-Domstolens dom i sagen fra februar 2013, og dommen betyder, at EU-borgere og EØS-borgere, der rejser til Danmark for at studere, har ret til at modtage SU, såfremt de opnår status som vandrende arbejdstagere, og for at opnå status som vandrende arbejdstager kræver det mindst 10-12 timers ugentligt arbejde med udgangspunkt i en konkret vurdering.
Dommen ændrede den hidtidige praksis, og den nye praksis blev klogt imødekommet i SU-forliget, hvor partierne bag sammen tog højde for lige præcis de merudgifter, som dommen medfører.
Og som ventet har vi siden 2013 set udgifterne til vandrende arbejdstagere, der modtager SU, stige, og tallene tyder på, at der er en risiko for, at udgifterne i 2017 vil overstige den ramme, som blev aftalt i SU-forliget.
Det tager Socialdemokratiet meget alvorligt, og vi mener, at det bør give grund til at overveje, hvordan man kan sikre, at udgiftsniveauet holder sig inden for udgiftsrammen.
I SU-forliget er det aftalt, at der igangsættes relevante værn til initiativer, hvis udviklingen afviger fra det væsentlige.
Her må det siges, at det er oplagt, at regeringen tager ansvar og tager initiativ til at samle SU-forligskredsen og drøfte udviklingen.
Fra Socialdemokratiets side indgår vi meget gerne i en konstruktiv dialog om værnsinitiativer, der sikrer, at udviklingen holder sig inden for det aftalte niveau.
Ligeledes må det også forventes, at regeringen løbende arbejder aktivt i enhver relevant europæisk sammenhæng for at fremme forudsætningerne for at opretholde det nuværende danske SU-system, som det også er aftalt i SU-forliget.
Endelig må det understreges, at enhver form for SU-turisme på ingen måde kan accepteres; forsætlig, beregnende udnyttelse af det danske SU-system er ikke acceptabelt.
At komme til Danmark for ydelsernes skyld og ikke for studiernes skyld kan ikke accepteres.
Omvendt skal alle udenlandske studerende fra andre EU-lande heller ikke gøres til syndebuk.
Det er helt tydeligt, og det er også blevet lagt til grund, at der er en samfundsøkonomisk gevinst ved at fastholde udenlandske studerende, der tager deres uddannelse i Danmark, til senere beskæftigelse.
Spørgsmålet om udenlandske studerende bør dog ikke kun have for øje, at udgifterne holder sig inden for udgiftsrammen.
Det er som sagt et afgørende spørgsmål, og det udgør det ene ben, men det bør ikke stå alene, og derfor handler det andet faktisk også om, hvordan vi fastholder de udenlandske studerende, der læser i Danmark, til efterfølgende at blive og medvirke til at betale for fællesskabet over skattebilletten.
Der er god ræson i at overveje, hvordan man arbejder på lige præcis den politik.
Der er et uforløst potentiale her, der kan indfris.
Der er heller ingen tvivl om, at erhvervslivet faktisk efterspørger studerende med forskellige kompetencer, særlig inden for det naturvidenskabelige område, og en del af de udenlandske studerende er jo i gang med at erhverve sig kompetencer inden for lige præcis disse områder, som der er stor efterspørgsel efter.
Hvis vi skal blive bedre til at fastholde udenlandske studerende efter studierne og få dem i arbejde i nogle år, er det igen her vigtigt at understrege, at der er en økonomisk gevinst af hente, men vi bliver nødt til at blive bedre til det.
Når debatten her i dag handler om SU og de vandrende arbejdstagere, er det også på sin plads, at regeringens bebudede SU-udspil får et par ord med på vejen, for i regeringsgrundlaget skriver trekløverregeringen jo, at man vil fremlægge et SU-udspil med udgangspunkt i den tidligere 2025-plan.
Og med 2025-planens SU-udspil var ambitionen jo at imødegå udviklingen i antallet af udenlandske SU-modtagere ved at gøre SU-systemet mere robust, som det hed.
Det betød som bekendt at forringe SU-stipendier med 20 pct. og afskaffe det sjette SU-år.
Jeg er sikker på, at vi får rig lejlighed til at diskutere regeringens SU-reform, når den engang ser dagens lys, så jeg vil ikke gå nærmere ind på det her, men jeg vil gerne understrege, at Socialdemokratiet mener, det er dybt urimeligt, at samtlige SU-modtagere skal have forringet deres SU i forsøget på at løse en problematik, der vedrører en lille andel af de samlede udgifter til SU.
Jeg tror også, at de fleste godt kan se, at det er urimeligt og skævt, og samtidig kan man med rette sætte spørgsmålstegn ved, om en forringelse vil have en effekt i forhold til udviklingen i antallet af SU-modtagere.
Derfor er SU-forringelserne ikke bare urimelige, de er muligvis også unødvendige.
Jeg synes, det er interessant, at Enhedslisten kun kan pege på én løsning, og det er at forringe SU.