Trine Torp (SF), 2016-11-17:
Når vi i Folketinget behandler lovforslag, som handler om at udvide indgrebsmuligheder og magtbeføjelser over for udsatte borgere, skal vi altid være meget varsomme.
Det socialpædagogiske arbejde er vejen frem, hvis mennesker skal udvikle sig.
Derfor vil vi også gerne have fokus på, at man sørger for, at der er uddannet personale nok, og at de har de rette kompetencer, fordi det er i virkeligheden det, der også forebygger en lang række konflikter.
Sådan må det være.
Desværre ser jeg ikke det samme syn på magtanvendelse i det fremsatte lovforslag, som vi behandler her i dag.
Derfor ønsker regeringen nu at udvide indgrebsmulighederne over for denne målgruppe på en række områder.
Det drejer sig om muligheden for at undersøge, om den anbragte borger har effekter på sig, og om at udvide muligheden for åbning og kontrol af post til den anbragte.
Disse øgede indgrebsmuligheder skal både gælde på sikrede og ikkesikrede boformer efter servicelovens § 108.
Samtidig vil man på særligt sikrede afdelinger som Kofoedsminde også udvide reglerne i forhold til kontrol af besøgende, aflåsning af den anbragtes bolig om natten og mulighed for at anvende isolationsrum.
Det er temmelig voldsomme indgrebsmuligheder, og for os i SF er det helt afgørende, at de magtbeføjelser, som kan anvendes, står mål med de behov, som der er i virkeligheden.
Det er jeg ikke sikker på er tilfældet med de her nye indgrebsmuligheder, og jeg læner mig op af en række af de høringssvar, som er givet af faglige organisationer i forbindelse med det her lovforslag.
En lang række organisationer sætter således spørgsmålstegn ved proportionaliteten i de foreslåede regler.
Kommunernes Landsforening, som jo immer væk repræsenterer de kommuner, regeringen ønsker at understøtte med det her forslag, opfordrer f.eks. i deres høringssvar til, at man i stedet for de foreslåede indgrebsmuligheder prøver at undersøge langsigtede løsninger på området samt foretage en analyse af udviklingen i den omfattede målgruppes karakteristika. KL foreslår derfor, at de øgede indgrebsmuligheder udgår af lovforslaget på voksenområdet, og Kommunernes Landsforening bakkes op af Institut for Menneskerettigheder og Socialchefforeningen og Socialpædagogernes Landsforening, som alle i deres høringssvar problematiserer, at der skulle være et reelt behov for at udvide indgrebsmulighederne for den særlige målgruppe, sådan som det foreslås i lovforslaget.
Deres høringssvar sætter simpelt hen spørgsmålstegn ved, om der er proportionalitet i lovforslaget.
Jeg synes, at det er bemærkelsesværdigt, at de organisationer, som repræsenterer den faggruppe, der i sidste ende skal håndhæve de foreslåede indgrebsmuligheder, ikke synes, at de er proportionelle.
Det mener jeg vi bør tage til grundig efterretning.
Jeg tror også, at de kunne have bidraget med væsentlige pointer i forhold til lovforslaget.
Men jeg mener, at der er tale om en meget, meget afgrænset lille gruppe, og jeg synes, at det er meget voldsomt at lave en generel lovændring af den grund.
Så i forhold til lovforslaget kunne man jo i stedet for indarbejde en særbestemmelse i loven om, at der kan konstrueres særaftaler omkring ganske enkelte borgere i samarbejde med regionen og socialtilsynet netop for at forhindre ny kriminalitet.
Hvordan sådan en særbestemmelse så yderligere skal indrettes, kunne jo være noget af det, vi kunne arbejde videre med i udvalgsbehandlingen.
Vi er i SF altid klar til at undersøge, om de magtbeføjelser, som er til stede i dag, er tilstrækkelige, og om de står mål med den virkelighed, der er på de forskellige institutioner og afdelinger, men i det her tilfælde synes jeg det er væsentligt at lytte til de faglige organisationer og andre organisationer, der i overvejende grad i deres høringssvar ikke finder det nødvendigt at udvide indgrebsmulighederne.
På den baggrund kan vi i SF ikke bakke op om lovforslaget.