Kirsten Normann Andersen (SF), 2023-04-18:
Tak for ordet, og ikke mindst tak til ældreministeren for redegørelsen.
Det bliver svært at nå omkring dem alle sammen, men jeg prøver alligevel at komme ind på nogle af dem.
I forordet til redegørelsen skriver ministeren selv, at Danmark er et godt sted at blive gammel.
Det er jeg sådan set enig i.
Men det kræver også, at vi værner om kvaliteten i den danske ældrepleje, og jeg synes, redegørelsen præsenterer flere punkter, hvor der er plads til forbedring.
Først og fremmest synes jeg, det er et kæmpeproblem, at vi oplever så store udfordringer med at få besat stillinger i ældreplejen, når de slås op.
Det er megabekymrende, når jeg hører, at vi i 2030 mangler 17.000 social- og sundhedsmedarbejdere, altså om bare 7 år – 17.000 kommer vi til at mangle.
Samtidig er der relativt stor fokus på medarbejdere på deltid i redegørelsen, men måske skal vi også have en snak om, hvad der er årsagen til de mange deltidsstillinger.
Er det, fordi arbejdet er for hårdt, eller er det, fordi arbejdet ikke er tilrettelagt på en fornuftig måde?
Hvordan skal vi i det hele taget få sikret os, at medarbejderne kan holde til at arbejde på fuld tid?
En af de ting, der står mejslet i sten ud fra redegørelsen, er, at borgere, der modtager hjemmehjælp, er mere trygge, hvis de oplever at møde den samme medarbejder.
Faktisk kan vi læse, at hele 98 pct. af de borgere, der møder den samme medarbejder, er trygge ved ældreplejen.
Det synes jeg sådan set giver rigtig god mening.
Jeg ville selv være meget mere tryg ved den hjælp, som jeg skulle modtage, hvis jeg kendte den person, som jeg modtog hjælpen fra, og sådan oplevede min gamle far det også.
Det var bare lettere, når det var Maja, der kom.
I SF foreslog vi allerede tilbage i 2017, at vi skulle organisere arbejdet i faste teams, fordi det kan øge kvaliteten, og det glæder mig virkelig, at redegørelsen understreger det.
Jeg tror nemlig, at også faste teams kan være med til at øge medarbejdertrivslen.
Jeg tror, de fleste mennesker kender værdien af at have nogle gode kolleger.
Det gør bare arbejdet lettere, og det er måske også løsningen i forhold til at få flere medarbejdere til at vælge fuld tid.
Ingen redegørelse, uden at vi også snakker om privatisering
Sådan har det egentlig også været i de andre år, hvor vi har fået redegørelser på ældreområdet, så det er sådan set ikke noget nyt, men jeg noterer mig, at ministeren skriver i forordet, at der skal være større valgfrihed og mere reel selvbestemmelse.
Redegørelsen mangler også principielt at tage stilling til, om borgeren faktisk efterspørger mere privatisering.
Udviklingen er stort set uændret i de sidste 10 år, så jeg undrer mig over, om regeringen i virkeligheden er kommet til at sætte kikkerten for det blinde øje, når man insisterer på, at det stadig væk skal være grundlaget for den måde, man tænker ældreplejen på.
Vi ved ikke, om tilfredsheden er uændret, for det er nemlig ikke opgjort, men risikoen for en konkurs er altså stadig væk en kæmpe trussel i forhold til kontinuitet, og det synes jeg også er et tema.
Valgfriheden har imidlertid også medført mere brugerbetaling.
Brugerbetaling rammer socialt skævt.
På et plejehjem i Aarhus kan man eksempelvis købe mere hjælp for 360 kr. i timen, hvis man f.eks. har brug for en undersøgelse på et hospital.
Min far havde altid brug for at få nogen med sig, når han skulle på et hospital, altså som i altid , og for det meste tog det også en hel feriedag for enten min bror eller jeg.
Hvis jeg skulle omsætte det til, at jeg skulle købe en hjælp, ville det have svaret til omkring 2.880 kr. for en dag.
Det er der ikke ret mange ældre der har råd til.
Men mener vi helt ærligt ikke, at en svækket ældre har ret til at få en kendt medarbejder med og hjælpe sig, når man skal til undersøgelse på et hospital?
Det har man ikke nødvendigvis, hvis ikke man har pårørende.
Sådan er virkeligheden også.
I SF har vi svært ved at acceptere, at der er ældre, der ikke kan få den hjælp, som de har brug for på grund af størrelsen på pengepungen.