Ulla Sandbæk (ALT), 2019-04-02:
Tak, og tak til ministeren for redegørelsen.
Europarådet, som har alle europæiske stater som medlemmer, bygger på centrale principper om fremme af demokrati, menneskerettigheder og retsstaten.
Rådet har en parlamentarisk forsamling, som mødes fire gange om året i Strasbourg.
Desværre er det ikke alle medlemsstater, der overholder disse principper, og det har fyldt rigtig meget i Den Parlamentariske Forsamlings arbejde.
Vi har flere gange som allerede nævnt af de andre ordførere og også i redegørelsen behandlet Tyrkiet, som er sat under fuld monitorering på grund af alvorlige menneskerettighedskrænkelser og overgreb på det kurdiske mindretal.
Ukraine og Aserbajdsjan har som nævnt også været på dagsordenen, og Ruslands vanskelige forhold til Europarådet har præget debatterne og vil fortsat præge arbejdet i organisationen.
Det er der desværre ikke umiddelbart en løsning på.
Desværre har der også internt i Europarådet været korruption.
Sandheden er vel nærmere, at regeringen med sit første udkast til erklæringen, som heldigvis blev kraftigt redigeret af de øvrige medlemsstater, fuldstændig misforstod sin besøgelsestid i Europarådet og forsøgte at bruge et af vores vigtigste internationale samarbejder til at føre dansk indenrigspolitik.
Danmarks internationalt stærkt kritiserede nationale hovedprioritet var nemlig i Københavnerklæringen forsøget på at skubbe til balancen mellem Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols afgørelser og nationalstaternes efterlevelse heraf til nationalstaternes fordel.
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol påser, at medlemsstaterne overholder deres forpligtelser efter Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
Domstolen anses for kronjuvelen i Europarådets virke til beskyttelse og fremme af menneskerettighederne.
På internationalt plan er domstolen unik, derved at medlemsstaternes borgere kan indgive klage over egne myndigheder til domstolen.
I en kronik i Altinget siger forhenværende ambassadør ved Europarådet Claus von Barnekow, at regeringen kunne have spillet en aktiv og dagsordenssættende rolle som formand for Europarådet, men potentialet udeblev desværre, og nu er opgaven – siger han – at genetablere Danmarks renommé.
Danmarks forsøg på at underminere domstolen fik efter sigende den konsekvens, at generalsekretæren i sin usminkede tale til ministermødet sprang det afgående danske formandskab over og gik direkte over til næste års ministermøde i Helsingfors, hvor Europarådet fylder 70 år.
Den endelige udgave af Københavnerklæringen gør heldigvis op med regeringens fejlagtige påstand om, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har været medvirkende til at forhindre udvisning af alvorligt kriminelle udlændinge.
Hvis denne påstand skulle blive gentaget, er det herefter mod bedre vidende.
Regeringens første udkast til Københavnerklæringen mødte stor undren blandt kollegaerne i Europarådets Parlamentariske Forsamling, fordi Danmark på det tidspunkt stadig var kendt som en nation, der aldrig sætter spørgsmålstegn ved de menneskerettigheder, der er nedfældet i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
I stedet for fik vi heldigvis en sluterklæring fuldstændig renset for alle de danske indenrigspolitiske kæpheste, som regeringen lagde fra land med.
På trods af den danske regering valgte Europarådets medlemmer at vedtage en erklæring, der grundlæggende bakker op om det gode menneskerettighedssystem, vi har i Europa.
Det er et system, hvor Menneskerettighedsdomstolen er i toppen, og det er der ikke rokket ved i erklæringen.
Den er nu for sige det ligeud nærmest blottet for selvindsigt.
Men en stor tak til alle kollegaerne, til sekretariatet og til ambassadøren.