Mohammad Rona (M), 2025-10-09:
Tak for ordet, formand.
I det sydlige Bosnien-Hercegovina ligger byen Mostar, og gennem byen strømmer en grøn flod.
Tilbage i 1500-tallet byggede tyrkerne den verdensberømte marmorbro Stari Most over floden og forbandt derved de muslimske, jødiske og kristne bydele.
Det blev et symbol på sameksistens for folk med forskellige religioner.
I århundreder bandt broens bue de to bredder sammen.
Så kom krigen.
Det ved de i Mostar.
Tilliden var ikke vendt tilbage, og ordene var tunge.
Men så begyndte mennesker at bære sten.
De fandt det gamle stenbrud, de målte buens vej, og de lagde et stykke på plads, så endnu et, indtil buen igen kunne bære, ikke fordi alle var enige, men fordi nogen måtte være de første til at lægge en sten.
Da broen blev genåbnet, skete der noget stille og stort.
Forbindelsen kom før forsoningen, og forsoningen fulgte efter forbindelsen.
Man gik igen over broen, og handlen fandt tilbage.
Jeg ved helt ærligt ikke med sikkerhed, om borgerne på hver side af broen i Mostar virkelig holder af hinanden, eller om de blot samarbejder, fordi det er til alles bedste, men uanset motivet, vinder de på det.
Og rollen med at bygge bro tager vi glædeligt på os i Moderaterne.
Så kan der nemlig skabes konkrete resultater.
Broen Stari Most blev først bygget af visionære mennesker, der kunne tænke stort og tænke anderledes og opføre et unikt stykke ingeniørarbejde for flere hundrede år siden.
Det betød nok ikke så meget, om ingeniøren var jøde, muslim eller kristen.
Det betød noget, at broen kunne bære.
Nu er den så genopført med de gamle mål, men bygget af nye hænder.
Betyder det noget, om hende, der lagde den første sten til genopbygningen, bekender sig til en bestemt religion?
Det betyder noget, at hun lod virkelysten råde og bare gik i gang.
Udover den åbenlyse symbolik i at forbinde folk på tværs af religion og kultur, så giver broen i Mostar også anledning til en anden refleksion: Tænk, hvis man havde bremset initiativet, og gjort vilkårene sværere for den iværksætter, der satte gang i brobyggeriet igen, og afvist ideen, fordi hendes religion var forkert.
Vi skal investere i det, der giver vækst, understøtte skabertrangen og initiativet og helt ærligt bare bruge vores sunde fornuft.
Og når jeg læser det nye udspil fra de blå partier, står jeg med følelsen af, at vi er nogle af de eneste med netop den i behold.
Jeg kan næsten allerede mærke Danmarksdemokraterne og Dansk Folkeparti rulle med øjnene af ham optimisten fra Moderaterne.
Ja, jeg vil gerne medgive, at jeg ser lyst på verden sådan helt generelt, men jeg er ikke så naiv, at jeg tror, at alle broer skal bygges, f.eks. broen mellem parlamentarikere her i Folketingssalen og den ekstreme britiske højrefløjsaktivist Tommy Robinson.
Robinson har bl.a. været i fængsel for vold, chikane og bedrageri, og det undrer mig, at Konservative kigger mod det selskab.
Det er et parti, der altid har stået for ordentlighed og god tone, og kære Konservative: Det er I simpelt hen for gode til.
Så Mona, Mona, Mona, hvornår kommer den dag, hvor du tør tage min hånd, og hvor vi kan bygge broer sammen?
Hvis en bro skal holde, skal den bygges over en overskuelig afstand.
Men nogle steder er afstanden for lang.
Så er en bro umulig, og så må man flyve.
Det plejer vi egentlig at være gode til i mit parti.