Jan E. Jørgensen (V), 2018-01-16:
Tak for det.
Og tak for ordet.
Vores frihedsrettigheder – og her tænker jeg jo så ikke mindst på ytringsfriheden – er helt grundlæggende i et demokratisk samfund som det danske, og jeg strækker mig meget langt for at forsvare dem.
Omvendt er jeg heller ikke så dogmatisk, at jeg betragter ytringsfriheden som absolut.
Hvis jeg nu her fra Folketingets talerstol sagde, at der var fundet en bombe, hvorefter alle så i panik løb ud af bygningen, så ville jeg ikke kunne dække mig ind under ytringsfriheden.
Der er også flere, der har forsøgt at være sjove i lufthavnens sikkerhedskontrol, og det er de heller ikke sluppet godt fra.
Bagvaskelse, børneporno og billigelse af terrorisme er ligeledes ulovligt.
Vi har – og i øvrigt jo sammen med forslagsstillerne fra Dansk Folkeparti – for ikke så længe siden stoppet udenlandske hadprædikanter i at komme ind i Danmark og sprede deres had.
Så ytringsfriheden er ikke absolut og har aldrig været det.
I de gode, gamle dage – og jeg er jo så gammel, at jeg kan huske dem – kunne man ikke bare sprede ulovlige ytringer.
Det krævede et massemedie, en megafon eller en rigtig god fotokopimaskine.
Hate speech, eller hadefuld tale, som det jo rettelig hedder på dansk, slap ikke forbi debatredaktøren, og afsenderen skulle jo så i øvrigt først skrive et brev, finde en konvolut og investere i et frimærke.
Hadporno var ligeledes et fuldstændig ukendt fænomen.
Vi havde ikke alle sammen et kamera i vores telefon, og man rendte altså heller ikke sådan rundt og tog nøgenbilleder af hinanden, for de skulle jo altså også først fremkaldes hos en fotohandler, og hvis nogen alligevel fik det gjort, så skulle man altså få det fremkaldt i flere eksemplarer og sende det til sine venner.
Sådan er det ikke længere.
Teknologien har gjort mange ting meget nemmere, og teknologien har desværre også gjort det nemmere at krænke andre ulovligt med ord eller billeder.
Jeg faldt selv over følgende indlæg på Facebook, som jeg nu vil læse op – og jeg vil godt advare imod sprogbrugen: Luk da de grænser, og så lad os skyde de hunde en for en – jeg tager gerne den første.
De er og bliver som aber og dyr.
De har overhovedet ikke menneskelige tanker og følelser.
Sådan bliver der skrevet – alle kan læse det, også vores børn.
Jeg er tilhænger af ytringsfrihed og modstander af censur, men med de sociale medier er der imidlertid blevet mulighed for, at alle og enhver kan skrive hvad som helst om hvem som helst.
På Facebook kan alt lade sig gøre – man kan sågar livestreame mord eller voldtægt.
Facebook har selv hævdet, at de skam var opmærksom på problemet, hvilket jo egentlig giver god mening, for
hvis man bliver i dårligt humør, hver gang man klikker sig ind på Facebook, fordi det er fyldt med had, vrede og racisme, ja, så gider man jo ikke komme der mere, og derfor indførte Facebook faktisk en mulighed for at anmelde hadefuld retorik, også før EU's aftale.
Jeg prøvede at anmelde den kommentar, som jeg lige har læst op, og svaret fra Facebook var venligt, men også komplet intetsigende.
De skrev: Tak, fordi du har taget dig tid til at anmelde noget, som du mener overtræder vores fællesskabsregler.
Vi har gennemgået den kommentar, du anmeldte for at vise hadefuld retorik, og vi har vurderet, at den ikke overtræder vores fællesskabsregler.
Altså, hvis ikke det er hadefuld retorik at kalde indvandrere for aber og dyr uden menneskelige tanker og følelser, hvad er så?
Hvis ikke det er hadefuldt at ville »skyde de hunde en for en« og i øvrigt tilbyde selv at tage den første, hvad er så?
Facebook fjerner ifølge eget udsagn hadefulde udtalelser, som angriber folk direkte på baggrund af bl.a. race, etnisk tilhørsforhold, national oprindelse og religiøst tilhørsforhold, men det gør de åbenbart ikke.
Så mine helt egne erfaringer underbygger altså, at der har været behov for at få især Facebook, men altså også YouTube, Twitter og Google til at stramme op, for de gjorde det altså ikke af sig selv.
Derfor mener jeg også, at det adfærdskodeks, som Europa-Kommissionen indgik i 2016, med retningslinjer for, hvordan udbredelsen af ulovlig hadefuld tale på internettet skal bekæmpes i Europa, er en rigtig god idé, for lille Danmark taler altså ikke med lige så stor stemme over for disse gigantvirksomheder, som EU gør.
Man kan eventuelt spørge, om de kender Margrethe Vestager – det gør de, og det er altså ikke på grund af hendes virke her i huset.
Med det forholdsvis nye kodeks forpligter it-virksomhederne sig til at håndtere ulovlig hadefuld tale på internettet.
Bl.a. skal de uddanne deres medarbejdere og gennemgå anmeldelser om ulovlig hadefuld tale inden 24 timer og om nødvendigt fjerne eller blokere adgangen til indholdet.
Ytringsfriheden vejer tungt, og derfor skal der finde en nøgtern og afbalanceret vurdering sted under hensyn til ytringsfriheden.
Der sondres altså med andre ord klart mellem ytringer, der bare krænker og støder, og så ytringer, der decideret er ulovlige hadefulde ytringer, som indeholder en reel og alvorlig tilskyndelse til vold eller had.
Altså, Grundtvig sagde: Munden fri, hånden bundet.
Der er forskel på handlinger og holdninger, men når hadefulde holdninger ytres, kan det altså i særlig grove tilfælde opleves lige så krænkende som et fysisk overgreb, og vi anerkender jo efterhånden også alle sammen et fænomen som psykisk vold.
Tingene fungerer ikke perfekt endnu, men vi er på vej, Facebook og andre er på vej, og vi skal jo altså også huske, at der ikke er tale om censur, sådan som forslagsstillerne siger – der er tale om en efterfølgende redigering af noget, som nogen har lagt op på en privat portal, og det har ikke noget med censur at gøre.
Så tak til forslagsstillerne for debatten, men nej tak til beslutningsforslaget – vi har brug for frihed, vi har ikke brug for had, og med fare for at lyde som en gammel hippie vil jeg sige, at vi nok snarere har brug for noget mere kærlighed, og det gælder nok ikke mindst også mange af dem, der kommer med de her hadske ytringer på nettet, men det løser vi næppe med et beslutningsforslag.