Christina Egelund (LA), 2018-10-04:
Tak, formand.
Liberal Alliance har uforholdsmæssig stor indflydelse.
Det er ikke noget, jeg siger.
Det er noget, hr. Kristian Thulesen Dahl siger.
Jeg takker for komplimenten, og jeg er i øvrigt helt enig.
Det er godt, at Liberal Alliance har så stor indflydelse, for når vi har indflydelse, letter vi skatten for mere end 20 mia. kr.; når vi har indflydelse, kommer der mere frihed i folkeskolen; når vi har indflydelse, får danskerne billigere biler; når vi har indflydelse, tages de første seriøse skridt for en fast forbindelse over Kattegat; når vi har indflydelse, forbedrer vi forholdene for de ældre; og når Liberal Alliance har indflydelse, tilpasses mediemarkedet til nutidens forhold.
Det er alt sammen ting, som har været vigtige for os, som vi har kæmpet hårdt for, og som der ikke umiddelbart var flertal for, men som det er lykkedes at gennemføre i samarbejde med Dansk Folkeparti, Venstre og Det Konservative Folkeparti.
Tusind tak til jer for det.
Nej, jeg tænker på den valgplakat, som havde sloganet »Gang i 90'erne«.
Det, der skulle sætte gang i hjulene, var en nedsættelse af afgifter og skatter, fordi det ville øge konkurrenceevnen.
Poul Nyrup Rasmussen gik til valg på lavere indkomstskat, lavere selskabsskat, lavere afgifter.
Socialdemokratiet, som vil sænke skatter, er jo sådan noget, der kan gøre en LA'er totalt blød i knæene.
Derfor undrer det mig også, når jeg i dag hører venstrefløjen rase imod skattelettelser, som var det noget, katten havde slæbt ind.
For undskyld mig, vi er ikke statens skaffedyr.
Borgerne er altså ikke til for statens skyld.
Og derfor bør vi alle sammen stoppe med at tale om skattelettelser og velfærd, som om de var hinandens modsætninger.
Det er en falsk modsætning, for skattelettelser er også velfærd.
Skattelettelser har en helt konkret betydning for danske familier.
Lad os da bare tage tre helt fuldstændig tilfældige af slagsen.
Vi kunne jo kalde dem for familien Skipper, familien Dyhr og familien Elbæk.
Familien Skipper oplever større velfærd, når det ikke er økonomien, som er afgørende for, om man kan sende sit barn i en friskole.
Familien Dyhr oplever større velfærd, når regeringens skattelettelser på indkomst, fri telefon og PSO giver dem ca. 10.000 kr. mere i hænderne om året – penge, som man kan bruge på en havemand, en ny cykel til børnene eller til at tage bedstemor med på ferie.
Og familien Elbæk oplever større velfærd, når de får råd til en større og mere sikker bil – eller sågar bil nummer to, så logistikken hænger lidt bedre sammen.
Mere luft i privatøkonomien er altså også velfærd.
Det giver borgerne mere frihed til at indrette sig, som de vil, og ikke, som vi vil på deres vegne.
Den offentlige sektor har ikke monopol, vi har ikke monopol på at levere velfærd til danskerne, og vi må holde op med at lade, som om velfærd står i modsætning til skattelettelser.
I Liberal Alliance mener vi det dybt alvorligt, når vi siger, at vi arbejder for mere frihed, for lavere skat, for mere vækst og for mindre stat.
Det kæmper vi for – det gør vi ude i samfundet, det gør vi i regeringen, og det gør vi her i Folketinget.
Vi kommer ikke igennem med alt, men vi yder, hvad vi kan, og jeg synes, at vi får god valuta for vores 13 mandater.
Liberal Alliances undervisningsminister har for nylig lagt et udspil frem om fremtiden for vores folkeskoler.
Det handler helt grundlæggende om mere frihed – mere frihed for skolelederne, mere frihed for lærerne og ikke mindst mere frihed for skoleeleverne.
Det er vigtigt.
Vi skal huske på, at folkeskolen er folkets skole og ikke systemets skole.
Jeg er ikke i tvivl om, at mere frihed i folkeskolen er det, der skal til for at styrke folkeskolen.
Det er vigtigt, at vi har en stærk folkeskole, som er omdrejningspunktet for dannelse og uddannelse, men det er også vigtigt, at der er alternativer til folkeskolen, nemlig de frie skoler – enten de frie skoler, som byder på en særlig vægtning af et fagligt, et pædagogisk eller et kreativt islæt, eller de frie skoler, som frivillige kræfter i civilsamfundet møjsommeligt har fået etableret efter mange kommuners dødsrute af folkeskolelukninger.
I mange af de landsbyer er den lille frie skole selve omdrejningspunktet for aktiviteter og fællesskab, og det er grunden til, at borgerne kan blive boende i stedet for at skulle flytte til den nærmeste større by.
De frie skoler er så vigtige for livet i landdistrikterne.
I den her valgperiode har vi mindsket egenbetalingen for forældrene på de frie skoler og dermed gjort det frie valg tilgængeligt for flere borgere.
Det kan fru Mette Frederiksen ikke lide.
I Socialdemokratiet er linjen, at de frie skoler skal være til for de få, for de mener at maks. 10 pct. af skoleeleverne må gå i en fri eller privat skole.
I dag vælger næsten 20 pct. den mulighed – helt præcist er det 121.000 børn, som har valgt et andet tilbud end folkeskolen; det er det, der hedder frit valg.
Hvad er det for nogle landsbyer, som skal miste deres lokale skole?
Vi indleder i den her uge den sidste samling før det næste folketingsvalg.
Var man i tvivl om det, kan man jo bare se på de mange forslag om øgede offentlige udgifter, som ruller ud af partiernes kampagnekontorer.
Alle taler om, hvor mange penge man vil bruge, og hvad man vil bruge dem på, og meget få taler om, hvor pengene skal komme fra.
Det går sådan set godt i dansk økonomi.
Beskæftigelsen er høj, ledigheden er lav, og virksomhederne har ordrebøgerne fulde.
Den offentlige sektor vokser mindre end den private sektor.
Det sidste var også en ambition i Anders Fogh Rasmussens borgerlige regeringer i 00'erne.
Det lykkedes ikke helt dengang, det gør det nu, men – for der er et men – vi står midt i en højkonjunktur, og på trods af det når den økonomiske vækst ikke engang 2 pct.
Det er problematisk, for økonomisk vækst er fundamentet for bedre levestandard, for udvikling, for velfærd, for mere frihed og egentlig for et bedre liv.
En af de barrierer, som står i vejen for højere vækst, er mangel på arbejdskraft.
Virksomheder beretter om, at de forgæves slår stillinger op og må afvise ordrer, fordi de simpelt hen ikke kan rekruttere.
Det er bekymrende, men ikke mere bekymrende, end at vi faktisk her i Folketinget kan gøre en hel del for at løse det problem, hvis vi altså vil.
Vi kan forbedre fast track-ordningen, og vi kan sænke beløbsgrænsen.
Jeg må indrømme, at jeg simpelt hen ikke fatter modstanden mod det sidste – for helt ærligt, hvad er der egentlig galt med den føromtalte svejser fra Brasilien, eller hvad er der galt med en sundhedsassistent fra USA?
Hvis de matcher godt med et behov i en dansk virksomhed og gerne vil bosætte sig blandt os, hvad er så egentlig problemet i det?
Hvorfor er det, at mennesker ikke må ansætte dem, de har lyst til?
Hvorfor skal vi overhovedet blande os så meget i det?
Vi skal i det hele taget blande os meget mindre.
Vi skal være mindre formynderiske, mindre bedrevidende og vise borgerne større tillid.
Som liberalt parti ser vi det som vores opgave at gå
mindst muligt i vejen for borgerne
Regeringen skaber nemlig resultater for borgerne.
Vi har prioriteret velfærd.
Rekordmange danskere har et arbejde.
Antallet af asylansøgere er det laveste i 9 år.
Der er skabt over 146.000 private arbejdspladser siden valget.
Og vi vil stå sammen om at gøre Danmark endnu friere og rigere.
Det er den kurs, som er sat.
Jeg har godt hørt, at hr. Kristian Thulesen Dahl ikke mener, at Liberal Alliance i samme omfang skal sætte kursen for Danmark.
Man vil åbenbart have en anden kurs.
Men helt ærligt, det vil da være ærgerligt, for det ville jo så betyde det modsatte, nemlig flere asylansøgere, højere skatter, dyrere biler, mindre frihed.
Helt ærligt, vil jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl, det tror jeg godt vi kan være enige om ville være en forkert kurs for Danmark.
Tak for ordet.