Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2018-10-26:
Tak for det, og også mange tak til udenrigsministeren for den redegørelse, der er blevet fremsendt til Folketinget.
Jeg tror, jeg vil starte på et sådan lidt mere overordnet plan.
De her redegørelsesdebatter er jo en mulighed for også at brede diskussionen lidt ud og tage nogle af de sådan større temaer op, noget, man måske kan have en tendens til, enten bevidst eller ubevidst, at lade forsvinde i hverdagen.
Altså, for Socialdemokratiet er EU ikke alene et vigtigt og afgørende projekt, men det er et projekt, som vi bakker fuldt og helhjertet op om, og det tror jeg bare er vigtigt at få understreget.
Det gør vi af mange forskellige årsager.
Vel nok allermest værd er det at notere sig, at EU igennem mange, mange år først og fremmest har været med til at sikre et indre marked, der er effektivt, hvor vi kan handle med hinanden, og som har været afgørende for at skabe beskæftigelse og fremgang rundtomkring i de europæiske lande.
Det gør vi, fordi det rent faktisk igennem at forpligte hinanden i økonomisk samarbejde og politisk samarbejde er lykkedes os at skabe stabilitet og fred rundtomkring i Europa.
Men vi gør det mest af alt jo også, fordi når vi ser på summen af alle de store udfordringer, vi kan se rundtomkring i verden, så er EU for nuværende det bedst tænkelige redskab, vi har, til at løse de mange store udfordringer, uanset om det er klimakrisen, og uanset om det er regulering og med vores øjne også beskatning af den finansielle sektor, som ellers kommer til at slippe fuldstændig fri i grådighedens navn.
Og det er, uanset om det er øget regulering af en stadig mere markedsdominerende techsektor, altså en meget mere markedsdominerende sektor for digitale tjenester, hvor man i stigende grad har meget, meget stærke og meget, meget store monopoler, som selv bestemmer, hvor det er, de vil betale deres skat, og som sådan set udøver en form for virksomhed, som vi i mange, mange årtier i hele den vestlige verden har været foruden.
Det kan vi jo se på en lang række forskellige ting.
Der havde ikke været en Parisaftale, hvis ikke det var EU, der havde presset på for det, og der ville heller ikke være en effektfuld implementering af den Parisaftale, hvis ikke EU blev ved med at presse på for det.
Men det betyder jo ikke, og det er også meget vigtigt at sige, at der ikke er gigantiske udfordringer.
Det betyder heller ikke, at vi er tilfredse med status quo, og det betyder slet ikke, at vi ikke kan se, at der også er store udfordringer og store problemer både i EU og med den måde, det indre marked er skruet sammen på.
En af de ting, som vi er meget optaget af i Socialdemokratiet, er jo, at vi bakker op om princippet om den fri bevægelighed.
Men vi vil også gerne have, at den fri bevægelighed skal betyde fair bevægelighed, og i alt for mange år har vi været vant til mere eller mindre at se passivt til, at social dumping har kunnet foregå.
Der er, når man ser på det her i tiåret for finanskrisen, stadig væk et meget, meget stort efterslæb, hvor der navnlig i de sydeuropæiske lande, men også rundtomkring stadig væk er alt for mange arbejdsløse.
Nogle lande har stadig væk tocifrede arbejdsløshedsprocenter.
I nogle lande har man stadig væk op omkring 35-40 pct. ungdomsarbejdsløse.
Lønudviklingen er ikke gået lige så stærkt som alle mulige andre steder, og nogle af årsagerne til de ting samlet set er, at den fri bevægelighed inden for det indre marked ganske enkelt ikke har været retfærdig.
Der er, som det også blev nævnt i udenrigsministerens redegørelse, sket nogle ting.
Der er navnlig sket nogle reelle fremskridt, for så vidt angår udstationeringsdirektivet, hvor man er nået et skridt længere.
Jeg deler ikke udenrigsministerens optimistiske opfattelse af, at man nu reelt har sikret lige løn for samme arbejde det samme sted, men vi er om ikke andet kommet et par skridt tættere på.
Men der er stadig væk meget store udfordringer inden for en lang række sektorer, inden for transportbranchen, inden for lufttransportbranchen, inden for byggeriet og især inden for en lang række af de områder, som i meget høj grad handler om den fri bevægelighed for tjenesteydelser.
Og en af de meget, meget store prioriteter, som Socialdemokratiet har for udviklingen af det europæiske samarbejde, er, at vi reelt får sat en stopper for, at der foregår social dumping, og at der er en ubalance mellem på den ene side det indre markeds grundlæggende principper og på den anden side respekten for lønmodtagernes grundlæggende rettigheder, lønninger og arbejdsvilkår.
Et andet sted, hvor vi sådan set også gerne ser at Danmark spiller en meget mere ambitiøs rolle, er, for så vidt angår den meget store problemstilling, som jeg også var lidt inde på i indledningen, og som handler om de her nye techmonopoler og det, at de dybest set ingen skat betaler, hverken i Europa eller for den sags skyld nogen andre steder.
Et af de forslag, der er kommet fra Europa-Kommissionen, er, at vi måske skal prøve at gå sammen om en eller anden form for digital beskatning af nogle af de her virksomheder.
Det bliver nævnt i udenrigsministerens redegørelse, men det bliver ikke også samtidig nævnt, at den rolle, Danmark har spillet i de drøftelser, indtil videre i hvert fald, har været i bedste forstand fodslæbende; og i værste forstand har man decideret stillet sig på de landes side, som er nogle af de lande – lavskattelandene, Irland m.fl. – som har forsøgt at forhindre, at man laver en fælles regulering på de her områder.
Så det er bare for at sige, at vi ikke er tilfredse med tilstanden for det nuværende europæiske samarbejde, men vi kan omvendt heller ikke se nogen som helst fornuft i, at vi skulle forlade, bryde ned eller direkte modvirke og modarbejde det fællesskab, vi nu engang har, og som giver nogle af de bedste forudsætninger, vi har, for at løse de store problemer, vi nu engang har.
Derudover er en af de vel altoverskyggende udfordringer for os her i Danmark og for resten af Unionen lige nu, under hvilke vilkår Storbritannien kommer til at træde ud.
Vi har jo mange af de her diskussioner næsten hver uge i Europaudvalget.
Vi har det også i Folketingets Brexitfølgegruppe osv.
Set med vores øjne er det en ikke bare beklagelig, men ulykkelig ting, at Storbritannien har valgt at forlade EU.
Danmark har for det første mistet en tæt samarbejdspartner, og for det andet mener jeg helt grundlæggende ud fra ren og skær solidaritet med dem, der er lavest lønnet og kortest uddannet i Storbritannien, at det er dem, der desværre ender med at komme til at betale den højeste pris for den beslutning indtil videre.
Men grundlæggende står vi altså også fast på, at Danmark selvfølgelig skal holde sig inden for det forhandlingsfællesskab, der er i EU.
Og vi bakker entydigt op om den linje, der indtil videre har været lagt fra regeringens side om, at det mest af alt er Storbritannien, der er nødt til at fortælle resten af fællesskabet, hvad det egentlig er for en relation, man gerne vil have til EU i fremtiden.
Det allersidste, jeg bare skal nævne, er, vi jo i løbet af de næste forhåbentlig mange år kommer til at blive ved med at diskutere mange af de her meget, meget store sager.
En af de ting, som vi i hvert fald har været meget skuffede over, har været, at den mulighed, Brexit var, til rent faktisk at sætte sig ned og analysere igennem, hvorfor det egentlig var, at der kunne opstå en situation, hvor store dele af et medlemslands befolkning vælger at forlade Unionen, ikke blev udnyttet.
Hvad er det for nogle ubalancer, vi har i det europæiske samarbejde i dag?
Er der den grad af demokrati, som vi ønsker?
Og mest af alt set med vores øjne: Er der den grundlæggende respekt for lønmodtagernes grundlæggende rettigheder, lønninger og arbejdsvilkår?
Ligger fokus de rigtige steder?
Der blev oven på Brexit afholdt en række møder.
Jeg mindes, at der var et møde for stats- og regeringscheferne på en båd i Bratislava.
Jean-Claude Juncker har udgivet en hvidbog, men derudover er diskussionerne om, hvordan vi reformerer projektet, hvad enten man vil reformere det i den ene retning eller den anden retning, jo stort set gået i stå.
Og det synes vi ikke alene er beklageligt, men det er ulykkeligt, for på den måde har vi også lagt kimen til, at EU kan havne i nye grundlæggende eksistentielle kriser.
Og vi tror grundlæggende, at en af de ting, der skal løses, er, at vi skal sørge for, at den fri bevægelighed også bliver til fair bevægelighed.
Jeg tror, jeg vil lade det være mit indlæg i den her omgang.