runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Dahl (LA), 2017-11-22:
Folketinget vedtog sidste år en lovændring, som indebar, at man indførte Arbejdsgivernes Uddannelsesbidrag, AUB.
Ideen var, at der skulle indføres et praktikpladsafhængigt arbejdsgiverbidrag.
Ordningen betyder, at virksomheder, der bidrager til at uddanne faglærte, bliver belønnet, mens virksomheder, der ikke gør det, skal betale et større beløb til AUB.
Hvis der er noget, jeg har lært af at sidde i Folketinget, så er det, at økonomisk teori er hundrede procent rigtig.
Det, man belønner, får man mere af; det, man straffer, får man mindre af.
Og udbyder man 1.000 generalister med svag faglig fundering til arbejdsmarkedet, finder de også et arbejde.
Derfor er det en rigtig god idé, at man nu vil belønne de virksomheder, der påtager sig et socialt ansvar.
Men der er ingen roser uden torne.
Hvis man skal have systemet til at virke, kræver det faktisk en beregningsmodel, som fastsætter de takster, virksomhederne skal betale.
I lovændringen fra juni fremgik det, at beregningsmodellen var midlertidig, og at der ved lov skulle fastsættes en permanent model, der skulle træde i kraft fra 2018.
Og ligesom der er noget, der hedder konsekvensrettelser, så er der så også åbenbart noget, der hedder konsekvenslovgivning, for konsekvensrettelser er jo logiske rettelser, der følger af en beslutning, og konsekvenslovgivning er jo sådan set det samme, altså lovgivning, der følger logisk af en tidligere taget beslutning.
Eftersom vi i Liberal Alliance er fuldstændig enige i den oprindelige beslutning, er vi naturligvis også enige i konsekvenslovgivningen og bakker lovforslaget op.
Jakob Sølvhøj (EL), 2017-11-22:
Lovforslaget her er en opfølgning på tidligere lovgivning, der udmønter trepartsaftalen om praktikpladser fra august 2016.
Vi har i Enhedslisten i forbindelse med behandlingen af de tidligere lovforslag givet udtryk for, at vi alvorligt tvivler på, at trepartsaftalen i væsentligt omfang vil bidrage til at løse praktikpladsproblemet, og som praktikpladstallene har udviklet sig siden aftalens indgåelse, er vores tvivl på aftalens effekt ikke blevet mindre.
Det er vores vurdering, at det vil blive nødvendigt med nye initiativer, hvis det skal blive muligt at leve op til de mål, der er sat i trepartsaftalerne, for en forøgelse af praktikpladsantallet, altså at der skal etableres 8.000-10.000 flere praktikpladser de kommende år.
Men vi har betragtet aftalen som et lille skridt i den rigtige retning.
Derfor har vi støttet de lovforslag, som tidligere er vedtaget for at udmønte aftalen, og vi kan tilsvarende tilslutte os det foreliggende forslag.
Anni Matthiesen (V), 2017-11-22:
I dag førstebehandler vi også et lovforslag, der hedder L 84, og som er en konsekvens af den trepartsaftale, som det lykkedes vores tidligere Venstreregering at indgå med arbejdsmarkedets parter tilbage i 2016 – en trepartsaftale, som skulle sikre tilstrækkelig og kvalificeret arbejdskraft i hele Danmark, og som også skulle være med til at skabe 8.000-10.000 ekstra praktikpladser årligt, når vi når frem til 2025.
Som en del af arbejdet med trepartsaftalen skabte vi nogle incitamenter for virksomhederne, som gør, at virksomheder i højere grad kommer til at bidrage til at skabe praktikpladser og dermed være med til at uddanne erhvervsfaglig arbejdskraft, som jo i sidste ende også kommer virksomhederne til gavn.
Med det her lovforslag sikrer vi nu, at hvis man tager et ansvar og løfter en større opgave med at få sikret flere praktikpladser, ja, så kommer man også til at blive mere belønnet, mens de virksomheder, som i mindre grad er med til at løfte ansvaret, modsat kommer til at skulle indbetale lidt mere.
Så der er tale om en smart omfordeling; en omfordeling, som gavner de mange unge mennesker, som har fulgt opfordringen om at tage en erhvervsuddannelse, men som måske har haft svært ved at finde en praktikplads; en omfordeling, som skal hjælpe virksomhederne til også i fremtiden at skaffe den rette arbejdskraft, og som vil gavne hele vores samfund, fordi den bidrager til, at efterspørgslen på arbejdskraft med bestemte uddannelser i højere grad vil passe til udbuddet af den arbejdskraft.
Det handler om, at vi skal skabe en bedre balance mellem de kvalifikationer, der er brug for på arbejdsmarkedet, og de kvalifikationer, som vore unge mennesker får igennem deres uddannelse.
Med det her lovforslag forbedrer vi netop den balance.
For med lovforslaget laver vi år for år en ny beregning af, hvordan vi skal fordele praktikpladsafhængig støtte til virksomhederne ud fra de forventninger, vi har, om udviklingen i udbud og efterspørgsel på arbejdskraft.
På baggrund af det støtter Venstre lovforslaget, og jeg skal hilse fra De Konservative og sige, at de også bakker det her lovforslag op.
Mattias Tesfaye (S), 2017-11-22:
Vi skal i dag behandle et forholdsvis teknisk lovforslag om modelparametre for erhvervsuddannelser.
Men selv om det lyder teknisk, skal vi ikke undervurdere betydningen af det her lovforslag.
Det handler om at løse et vigtigt samfundsproblem, nemlig at vi på nogle områder virkelig mangler praktikpladser – der er unge, der går på praktikpladscentrene og mangler en virksomhed at komme ud i – og på andre områder har åbne elevpladser, f.eks. i industrien, hvor vi mangler unge, der har lyst til at tage en uddannelse.
Forslaget er en udløber af trepartsaftalen med fagbevægelsen og Dansk Arbejdsgiverforening.
Her blev det aftalt at gennemføre et gammelt socialdemokratisk ønske, nemlig at det skal være dyrere ikke at tage elever.
Virksomheder, der ikke tager uddannelsesansvar, må altså til lommerne.
Til gengæld får virksomheder, der tager uddannelsesansvar, en økonomisk gulerod.
Det er kun godt.
Bag den her ordning skal der så være et kompliceret regnestykke.
Det vigtigste er, at vi får skabt flere praktikpladser, og derfor stemmer vi ja.
Karsten Hønge (SF), 2017-11-22:
Erhvervsuddannelserne er et fantastisk tilbud til de unge og til de ældre, som ikke i første omgang fik en uddannelse.
Uddannelserne giver et bedre liv til den enkelte: større indflydelse på eget liv, højere løn, et længere liv og mere sundhed.
Og alligevel står omkring 70.000 under 30 år uden uddannelse, og titusinder af ufaglærte lever et usikkert arbejdsliv, hvor man ikke er sikker på hvor man kan finde det næste job.
Flere faglærte er godt for samfundet, og det er godt for virksomhederne, men uddannelse er, som jeg sagde, først og fremmest godt for den enkelte.
Og det er virksomhederne, der har et stort ansvar, men også Folketinget skal kunne løfte opgaven.
Vi skal gøre det så attraktivt som muligt at tage en erhvervsuddannelse, herunder fjerne de sten og snubletråde, der kan være for at få voksne i gang med en uddannelse.
Et enkelt sted vil jeg sige at jeg er en anelse skeptisk, og det gælder forslaget om at lempe vilkårene for kortere aftaler.
Det her må ikke udvikle sig til et tag selv-bord for arbejdsgiverne og reducere lærlingene til daglejere.
SF vil holde nøje øje med udviklingen på det her område.
Men i øvrigt støtter SF forslaget.
Marlene Borst Hansen (RV), 2017-11-22:
Som de andre ordførere har sagt her fra talerstolen, har det her lovforslag, L 83, til formål at justere på lov om erhvervsuddannelser, så vi forhåbentlig i fremtiden ser en øget tilgang til erhvervsuddannelse for voksne.
Jeg vil ikke gennemgå enkeltelementerne, for det er der andre ordførere der har gjort.
Og vi håber virkelig på, at de her ændringer vil få en positiv effekt på tilgangen i fremtiden.
Henrik Dahl (LA), 2017-11-22:
Tak for ordet.
Formålet med lovforslag L 83 er at forbedre søgningen til euv, dvs. Erhvervsuddannelse for voksne.
Det er en bred kreds af partier, som omfatter regeringspartierne, Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet, Radikale Venstre og SF, blevet enige om.
Det gode ved lovforslaget er, at det fjerner en hel masse bureaukratiske benspænd, som man i aftalekredsen er blevet enige om gør det unødig besværligt at administrere euv.
Og bureaukratiske benspænd er der jo masser af på stort set alle ministerområder.
Det er sværere at søge fra puljer, end det burde være.
Det er tungere at administrere sociallovgivningen, end det burde være.
Og sådan kunne man faktisk blive ved langt ud over den tid, vi har til førstebehandlingerne.
Jeg kunne godt ønske, at Folketingets partier oftere, end det er tilfældet, gik sammen om at afbureaukratisere den offentlige sektor, men lidt har jo også ret, og for mig er det vigtigste måske i virkeligheden, at en bred kreds af ansvarlige partier i det hele taget erkender, at Folketinget har et stort medansvar for det unødige bureaukrati, der er overalt i den offentlige sektor.
Og det vil altså også sige på euv, erhvervsuddannelse for voksne.
Og derfor, selv om det måske ikke er så meget i det store billede, støtter Liberal Alliance naturligvis varmt lovforslaget.
Jakob Sølvhøj (EL), 2017-11-22:
Med lovforslaget her rettes der endelig op på en helt urimelig mangel på retssikkerhed, der har hersket på erhvervsuddannelsesområdet i årevis, når det gælder elevers mulighed for at få forlænget deres uddannelsesaftale, når de i en periode har haft lovligt fravær fra deres uddannelse.
Det har ikke mindst være fuldstændig grotesk, at kvinder, der har været fraværende fra uddannelsen på grund af graviditet og fødsel, er blevet frataget muligheden for at færdiggøre deres uddannelse, fordi arbejdsgiveren har afvist at forlænge deres uddannelsesaftale.
Og først ved den højesteretsdom, der faldt i 2015, blev der accepteret en rimelig retstilstand.
Det er rigtig godt, at den afgørelse fra Højesteret for et par år siden nu følges op af en lovændring, der præciserer bestemmelserne i loven, både hvad angår de problemstillinger, der er i forbindelse med graviditet, og hvad angår de øvrige forhold, som er nævnt i lovens § 58, og som giver adgang til en forlængelse af uddannelsesaftalen.
I Enhedslisten er vi også godt tilfredse med, at maksimumsgrænsen på 2 års praktikuddannelse og den obligatoriske individuelle afkortning af skoleundervisningen på erhvervsuddannelserne for voksne afskaffes, selv om jeg vil sige, at vi godt kunne have ønsket, at der blev gennemført yderligere ændringer af bestemmelserne om afkortning af uddannelsesforløbene for voksne, der gennemfører en erhvervsuddannelse.
Det er simpelt hen en ejendommelighed, at vi har en bestemmelse, som indebærer, at voksne, der tager en erhvervsuddannelse, pr. definition lærer 10 pct. hurtigere end unge, der tager en erhvervsuddannelse.
Det er ikke nogen fornuftig ordning, det forstyrrer voksenuddannelserne på en række områder, og derfor havde vi gerne set, at man var gået et skridt videre og også havde afskaffet den obligatoriske standardafkortning af euv i forbindelse med lovændringerne.
Vi kan også tilslutte os de foreslåede ændringer vedrørende realkompetencevurdering og indførelsen af muligheden for at følge og afslutte forløb og opnå certifikat på grundforløbet, samtidig med at man gennemfører undervisningen på hovedforløbet.
Til gengæld vil jeg sige, at vi er noget skeptiske over for forslaget om at lempe kravet om korte uddannelsesaftaler, der i dag skal omfatte mindst én skoleperiode sammen med en praktikperiode af erhvervsuddannelsens hovedforløb.
Vi overvejer derfor i øjeblikket, om vi skal stille ændringsforslag til den her del af lovforslaget, og skulle ændringerne blive gennemført, som de ligger nu, så vil vi i hvert fald opfordre ministeren til at følge udviklingen i brugen af korte aftaler meget tæt, sådan at der holdes nøje øje med, om ændringerne får negative konsekvenser for elevernes trivsel og uddannelsens kvalitet, så der i givet fald hurtigt kan gribes ind med en ændring af bestemmelserne.
Mattias Tesfaye (S), 2017-11-22:
Socialdemokratiet er heller ikke tilhængere af en statskirke, vi støtter også en folkekirke.
Når jeg har rejst spørgsmålet, er det, fordi jeg f.eks. så, at H.C. Andersens gravsten i Odense var blevet væltet, og at nogle havde skrevet »fuck Danmark«, og kort tid efter blev der vandaliseret 50 gravpladser på den muslimske kirkegård i Odense.
Jeg bor selv på Vestegnen, hvor vi har oplevet noget tilsvarende.
Der har også været skænding af Den Muslimske Gravplads i Brøndby, og få dage efter var der hærværk mod en kirke i Ishøj.
Så mit opfølgende spørgsmål er, om ministeren vil være med til at igangsætte en undersøgelse af, om der har været en stigning i forhold til den her form for politisk motiveret hærværk på kirkegårde, med henblik på at kunne støtte de lokale menighedsråd og bestyrelserne på kirkegårdene i at tage deres forholdsregler i de områder, hvor det er foregået.
Rasmus Prehn (S), 2017-11-22:
Jeg synes stadig væk, at ministeren taler udenom.
F.eks. kan man høre på pendlertalsmændene, at de er højst kritiske over for det her.
Jeg står her med et citat fra pendlertalsmanden på Kystbanen, Michael Randrup, og han siger her, at regeringen er i gang med at slagte hele den kollektive trafik.
Gør det slet ikke noget indtryk på transportministeren, at den politik, ministeren står i spidsen for, bliver opfattet som en regulær slagtning af den kollektive trafik?
Ole Birk Olesen (LA), 2017-11-22:
Det er jo rigtigt, at vores gamle signalsystemer fungerer ret dårligt, og at de afstedkommer problemer i trafikken, og det er derfor, vi skal have et nyt signalsystem, og det er derfor, det er værd at bruge penge på et nyt signalsystem.
Det forhold, at det kommer til at tage lidt længere tid at installere de nye signalsystemer på især udvalgte strækninger, end vi havde forventet tidligere, gør så, at der vil være en længere periode, hvor man må leve med de gamle og de lidt dårlige signaler.
Men det betyder jo ikke, at de øvrige effektiviseringer, som DSB vurderer kan gennemføres, ikke skal gennemføres, og det betyder jo ikke, at staten, når DSB så har gennemført de effektiviseringer, bare skal yde en stor overbetaling for DSB's transportvirksomhed, selv om en effektiviseret drift gør den billigere.
Det håber jeg hr. Rasmus Prehn er enig i.
Rasmus Prehn (S), 2017-11-22:
Mange tak til ministeren for det her meget, meget lange svar, som jo ikke rigtig gav noget sådan klart svar på, hvad det er, passagererne oplever derude.
Sagen er her, at passagererne nu skal stå model til, at der er yderligere forsinkelser af signalprogrammet, og de ved jo godt, at det formentlig kommer til at betyde flere aflysninger, flere forsinkelser, flere problemer i det hele taget på jernbaneområdet.
Kan ministeren så ikke godt se, at det virker som et højst besynderligt signal, at regeringen siger: Okay, nu har vi de her problemer, nu kommer I til at opleve forsinkelser og aflysninger og alt muligt andet, men til gengæld tager vi lige og fjerner adskillige hundrede millioner kroner fra DSB?
Den mulighed, DSB skulle have, for at kompensere lidt, sætte lidt ekstra busser ind, servere en ekstra kop kaffe og på en eller anden måde gøre det hele lidt mere spiseligt ude i den kollektive trafik, bliver i hvert fald ikke bedre, når man fjerner de her penge, og som vi har forstået det fra socialdemokratisk side, er det vist med hænderne bundet på ryggen, at DSB siger ja til det her.
Så kan ministeren ikke godt forstå det mærkelige signal i, at man midt i kaos og problemer siger, at nu gør vi det endnu sværere for DSB at navigere i det her ved at fjerne penge fra dem?
Ole Birk Olesen (LA), 2017-11-22:
Tak for spørgsmålet.
Som spørgeren er inde på, kan man ikke se DSB's mulighed for at levere togdrift isoleret fra infrastrukturen.
Det gælder også i forhold til signalprogrammet.
Strategien sigter netop på at give de bedst mulige rammer for gennemførelse af togdriften.
Pointen er, at der med den nye strategi tages udgangspunkt i passagerer og de nye togleverancer, som elektrificeringen og dernæst udrulningen af signalprogrammet må tilpasse sig.
Mit ministerium er i dialog med jernbanevirksomhederne om den præcise udmøntning af den nye strategi for signalprogrammet.
Det er klart, at dette er en vigtig dialog at gennemføre.
Om den besluttede reduktion i DSB's kontraktbetaling vil jeg sige, at den svarer til den reduktion, som DSB's ledelse har indmeldt.
Reduktionen baserer sig derfor på en fremskrivning af DSB's nuværende kontrakt med de effektiviseringer og økonomiforbedringer, som DSB selv anser for mulige, herunder effekterne af ændringerne på infrastrukturen.
Jeg har svært ved at se, hvad problemet er ved at reducere kontrakten med det beløb, som DSB selv har indmeldt.
For god ordens skyld kan jeg oplyse, at der i forhold til DSB vil blive korrigeret for effekten af ændret ibrugtagning af ny bane mellem København og Ringsted.
Derfor mener jeg, at svaret på spørgsmålet må være et ja.
Rasmus Prehn (S), 2017-11-22:
Tak, formand.
Jeg læser spørgsmålet op: Mener ministeren, at det er klogt at spare på DSB i lyset af problemerne med udrulning af det nye signalprogram?
Mener ministeren, at det er klogt at spare på DSB i lyset af problemerne med udrulningen af det nye signalprogram?
Ole Birk Olesen (LA), 2017-11-22:
Jeg tror, at det muligvis vil være nemmere for nogle af de her institutioner, en lillebitte smule nemmere, for jeg synes ikke, at problemet med at tage et kort med er særlig stort i dag, men det, man så ville opnå, ville til gengæld så være, at der ville blive en benyttelse af handicapparkeringspladser af de her busser, også når de transporterede beboere, som ikke har ret til at parkere på handicapparkeringspladser, og dermed ville der være færre handicapparkeringspladser til rådighed for dem, der faktisk er handicappede.
Mattias Tesfaye (S), 2017-11-22:
Jeg tror, at ministeren har ret i, at det ikke er et flertal, der har fået udstedt et handicapparkeringskort, men jeg tror, at jeg har ret i, at det er et stadig stigende antal af de ældre på ældrecentre, som ville have ret til et handicapparkeringskort, og derfor er mit spørgsmål her bare – og det kan jeg så høre at svaret er nej på – om ikke det ville være smartere og mindre bureaukratisk, hvis ældrecentrene bare havde mulighed for at få udstedt sådan et til institutionen.
Men jeg kan så høre, at det kommer vi nok ikke længere med i dag.
Ole Birk Olesen (LA), 2017-11-22:
Jeg har ikke tallene med i dag, men jeg tror ikke, det er rigtigt, når hr. Mattias Tesfaye siger, at de fleste, der bor på ældrecentre, har ret til et handicapkort.
Det tror jeg faktisk ikke er rigtigt.
Jeg tror, at det er de færreste, der har det.
Dermed er den problemstilling, som hr. Mattias Tesfaye prøver at gøre meget simpel, noget mere kompliceret end som så, for det ville jo så betyde, at bilerne kørte rundt for størstedelens vedkommende med personer, som ikke har ret til at parkere på handicapparkeringspladser.
Det er lagt over til danske handicaporganisationer at vurdere, hvem der har ret til det, og når man har fået den ret, så har man et kort, som man kan tage med i bilen, eller som ens plejere kan tage med i bilen, og så kan man parkere på en handicapparkeringsplads.
Mattias Tesfaye (S), 2017-11-22:
Jeg benægter ikke, at det godt kan lade sig gøre i dag, jeg vil bare gerne diskutere, hvad der er mest praktisk og mindst bureaukratisk.
De her biler er i forvejen købt uden afgifter, dvs. at man ikke bare kan køre på stranden i den med personalet.
Den er jo for dem, der bor på plejehjemmet, ellers ville det være ulovligt, alene fordi de biler er købt uden afgifter.
Så det, som spørgsmålet egentlig går på, er: Når vi nu er i den heldige situation, at et stadigt stigende antal danskere frivilligt arbejder på plejehjem og får nogle af de ældre ud på ture, skal de så virkelig belemres med, at hver gang, de skal ud på en tur, skal de være sikre på, at fru Jensens handicapkort er med, og at hvis ikke det er med, skal de ligge og rode rundt efter det i skuffer og skabe?
Kan vi ikke bare sige, at nu er vi i den situation, at de fleste, der bor på ældrecentre i Danmark, egentlig har ret til sådan et handicapkort, og derfor kan vi lige så godt lægge det i forruden i bilen og så lade det være tilknyttet institutionen?
Ole Birk Olesen (LA), 2017-11-22:
Jeg har lidt svært ved at se problemet i, at man, hvis man skal af sted med en gruppe mennesker – lad os sige, der er tale om fem, hvoraf en eller to er handicappet – så tager det handicapparkeringskort med, som den person eller de to personer har, hvorefter man så har fri mulighed for at parkere på handicapparkeringspladser.
Alternativet ville jo være, at det var selve bilen, der var udstyret med et handicapparkeringskort, og den ville så køre rundt med det til alle tider, uanset hvilke personer der sad i den.
Det ville jo være en omgåelse af reglerne, og det ville også betyde, at der ville blive større rift om de handicapparkeringspladser, der er, end der er i dag.
Mattias Tesfaye (S), 2017-11-22:
Tak for svaret.
Jeg vil også starte med at sige, at vi ikke i Socialdemokratiet har lagt os fast på, præcis hvad vi mener om det her.
Men jeg har personligt fået indtil flere henvendelser fra frivillige på ældrecentre på den københavnske vestegn, hvor jeg er valgt, og de siger, at når de tager nogle af beboerne på udflugter til Rødovre Centrum eller Brøndby Stadion, skal de hver eneste gang finde ud af, hvilke af beboernes parkeringskort de skal have med.
Det er jo ofte nogle meget plejekrævende ældre – det kan f.eks. være ældre med demens – og det kan give praktiske problemer, at de ikke altid kan finde de parkeringskort og sådan noget, og det betyder, at der er en risiko for, at de frivillige ender med at få en parkeringsbøde.
Derfor spørger de: Når nu de ældre på danske ældrecentre bliver svagere og svagere og mere og mere behandlingskrævende, og flere og flere af dem reelt set er handicappede, og der også bliver udskrevet flere og flere mennesker, som er gangbesværede, ville det så ikke være lettere, at institutionen havde et parkeringskort, og at de kunne køre op i Rødovre Centrum og parkere bilen uden hver gang at skulle bytte kortene ud og sikre sig, at kortet også passede til en af dem, der var med bussen? Kunne vi ikke være lidt large og sørge for, at dem, der er frivillige på vores ældrecentre, bliver mødt af lidt mindre bureaukrati?
Ole Birk Olesen (LA), 2017-11-22:
Tak for spørgsmålet.
Reglerne fremgår, som spørgeren også er inde på, af bekendtgørelsen om parkeringskort for personer med handicap.
Det følger af bekendtgørelsens § 1 stk. 1, at et parkeringskort er et særligt kort, som udstedes til personer med handicap, der opfylder visse nærmere betingelser i § 6.
Jeg vil ikke gennemgå betingelserne her, men blot nøjes med at sige, at det er Danske Handicaporganisationer, som i første instans står for vurderingen af, om en ansøger lever op til betingelserne i § 6.
Det er således en organisation, som har ekspertise inden for dette område, som foretager vurderingen.
Af bekendtgørelsens § 7 fremgår det, at parkeringskortet kun må anvendes i forbindelse med befordring af indehaveren af kortet.
Der er altså tale om udstedelse af personlige parkeringskort, som også kan benyttes af personer, der opfylder kriterierne i bekendtgørelsen.
Jeg er bekendt med, at der fra flere sider har været udtrykt ønske om, at reglerne ændres, så der vil være mulighed for at udstede kort til en institution.
Det står mig imidlertid ikke klart, hvad der er problemet med de nuværende regler.
Efter de gældende regler kan eksempelvis et plejehjem godt parkere på de særlige handicapparkeringspladser, såfremt blot en af de befordrede har fået godkendt en ansøgning om et handicapparkeringskort og kortet placeres i forruden.
Der står således ikke nogen steder i bekendtgørelsen, at brugeren af handicapparkeringskortet også skal være fører af køretøjet.
Dermed sikres det, at den særlige parkeringsplads benyttes i forbindelse med befordring af en person, som Danske Handicaporganisationer har vurderet har et sådant behov, at betingelserne i bekendtgørelsens § 6 er opfyldt.
Jeg har svært ved at se for mig, hvordan det, hvis man indførte et institutionskort, ville skulle sikres, at kortet kun benyttes i tilfælde, hvor der utvivlsomt er en person, som lever op til betingelserne i bekendtgørelsens § 6.
Dermed kan man risikere, at de særlige parkeringspladser bliver optaget af nogle, som de ikke er tiltænkt, og at det derfor vil være til gene for de mennesker i samfundet, som reglerne værner om.
Jeg finder på den baggrund ikke anledning til at ændre på de gældende regler, men vil i stedet henstille til, at institutionerne benytter sig af de muligheder, som de gældende regler giver mulighed for.