Joy Mogensen (S), 2021-03-16:
Nu kunne jeg jo faktisk holde præcis den samme tale, som jeg holdt for 2½-3 timer siden, det vil jeg prøve at lade være med af hensyn til tilhørerne og af respekt for forslagsstillerne, som jo har et andet syn på sagen her.
Det handler netop om demokratisering, det handler om studenterdemokratiet, og jeg vil gerne derfor bare bekræfte, at set med regeringens øjne er det også en væsentlig del af den proces, som jeg vil skitsere afslutningsvis.
For det er jo de studerende, som også har givet anledning til al den her debat, de studerende, som jo altid vil udfordre os, fordi det er det, ungdommen gør.
Hvordan giver vi plads til det oprørske, de frie ytringer, mens der stadig væk er plads tik kontinuitet og til mangfoldigheden i de ytringer?
Man kunne fristes til at kalde den demokratisk samtale, men i det her tilfælde er jo en kunstnerisk samtale.
Men kunst og samfund vil altid hænge sammen, fordi kunsten altid er en repræsentation af, en spejling af eller en provokation mod det samfund, der er, eller det samfund, der har været, eller det samfund, man drømmer om at få.
Derfor er det også rigtig vigtigt og rigtig relevant at tale om at give de studerende en stemme, sådan at vi yder ungdommen respekt for det, den altid skal, nemlig at udfordre og spørge, om ikke vi kunne skabe en bedre verden, men også at skabe en ramme om at lære ungdommen, hvilke værdier der har fået os så langt, som vi nu er kommet.
I forhold til de studerende på Det Kongelige Danske Kunstakademi har jeg haft dialog både med KSF og DSF, som er henholdsvis de kunstnerisk studerende og de danske studerende bredt, og de har også fået mulighed for at udpege medlemmer til det her udvalg, der nu skal belyse alle de problemstillinger, der kan være omkring at opstille en bestyrelse, ikke kun på Det Kongelige Danske Kunstakademi, men på de kunstneriske uddannelser bredt.
De vil være med til at kunne komme med de konkrete løsninger, som vi efterfølgende kan tage politisk stilling til.
Der bliver jeg lige nødt til at gentage lidt fra min forrige tale, igen i respekt for, at det er et nyt forslag, og sige, at så har Kunstakademiet jo været meget i vælten, og at der er blevet skabt rigtig meget mistillid til institutionen, til de uddannelser, som der skal være, hvor det for regeringen i virkeligheden har været et ønske, også længe før busten røg i vandet, at vi fik et mere håndværksmæssigt fokus på vores kunstneriske uddannelser.
Fru Zenia Stampe spurgte sådan lidt polemisk, tror jeg, under den tidligere debat, om man så ikke lige så godt, hvis det hele bare skal være håndværksmæssigt, kunne tage en kunstnerisk uddannelse på de tekniske skoler.
Der håber jeg virkelig, det var polemisk, for på en eller anden måde kunne man jo godt svare jo, fordi materialekundskaben jo faktisk er den samme, men så alligevel nej, for lige så lidt som at sygeplejersker skal gå i et værksted, eller at tømrere skal lære det samme som skolelærere, så er der jo i det håndværksmæssige også en kæmpe alsidighed.
Den alsidighed kommer også til udtryk i den måde, vi skal sammensætte bestyrelser på for de kunstneriske uddannelser.
Det er derfor, vi har brug for at tage tiden til at gøre det her ordentligt.
Jeg tror ikke, det er en tilfældighed.
Jeg tror faktisk, det er, fordi der bredt politisk har været en erkendelse af, at det her er nogle særlige uddannelser, der skal ses i deres mangfoldighed, ses for deres særlighed, men den særlighed vil gå fløjten, hvis de pludselig bliver akademiserede.
Man kan studere samtlige de ting, man kan studere på de kunstneriske uddannelser, på universitetet, men på universitetet er det med en teoretiseren over, hvordan kunstværkerne kunne have været, hvad der kunne ligge bag dem, mens det på de kunstneriske uddannelser handler om det håndværksmæssige.