Lars Boje Mathiesen (UFG), 2023-11-03:
Tak for det.
Det handler om tildeling af dansk statsborgerskab.
Nogle kalder det den største gave, man kan få.
Men det har også store konsekvenser for Danmark og de danskere, som allerede lever i det, vi kalder vores fællesskab, nemlig Danmark.
Hvis vi historisk set går 40 år tilbage, kan vi se, at vi havde en større grad af homogenitet i landet.
Andelen af ikkevestlige indvandrere lå omkring 1 pct.
Hvis vi så går 40 år frem og kigger på nu, kan vi se, at vi alt efter opgørelserne ligger et sted mellem 12 og 14 pct.
Hvis vi prøver at kigge 40 år frem, er der ikke noget i dansk lovgivning og ikke noget i de partier, som er herinde i Folketinget, som gør, at den demografiske udvikling ikke vil fortsætte.
Nu er der så ikke så mange medlemmer herinde.
Det er fredag eftermiddag, og politikerne vil nok gerne hjem.
Der er slet ikke nogen fra Venstre eller nogen fra Konservative.
Tak, fordi der er en fra regeringen; ministeren skal jo være her.
Men ved et så voldsomt lovforslag, som vi behandler i dag, og som har så store og vidtrækkende konsekvenser for vores land, kunne man ønske sig, at det var en fuldstændig fyldt folketingssal, og at politikerne tog ansvar for de beslutninger, som de træffer.
Man kunne ønske sig, at de tog ansvar for det jødehad, som vi har set uden for Christiansborg de seneste par dage, og at man tog ansvar for den forfejlede politik, man har haft på udlændingeområdet i de sidste 40 år – den politik, som man stadig væk ikke tager et opgør med.
Ofte i debatten trækker man enkelte eksempler frem og siger: Jamen hvad nu med det individ og den person?
Når vi tildeler statsborgerskaber, er det jo til individer, og jeg har også i min bekendtskabskreds en lang række mennesker, som er udlændinge, men som har fået dansk statsborgerskab og også er muslimer og har islam som deres tro.
Men vi bliver nødt til at gå fra at adressere det her spørgsmål på individniveau til at adresserede det på civilisationsniveau.
Vi bliver nødt til at forholde os til de store strømninger, som vi ser.
Vi bliver nødt til at kigge på det her med historiske briller.
Islam og Europa har altid været i kamp med hinanden.
Nogle gange har det været med islam på fremmarch i Europa, og andre gange har Europa også tvunget sig ind på områder, som geografisk tidligere tilhørte muslimer.
Det sværd har to sider.
I mange år har det været nærmest politisk selvmål, eller det har i hvert fald været uhørt, hvis man har tilladt sig at stille spørgsmålstegn ved, om islam er integrerbar i et verdsligt, moderne samfund i Europa.
Hver eneste gang man har påtalt problemerne, er der blevet sagt: Jamen hvad med den person?
Den person klarer sig jo godt!
Og det er der også nogle, der gør.
Men de grundlæggende nøgletal er fuldstændig klare: Den indvandring, vi har haft til landet, skader landet økonomisk, skader landet strafferetsligt, og den gør landet mere kriminelt.
Hvis vi kigger på bare de seneste par uger, vil jeg også vove den påstand, at det på ingen måde gavner landet kulturelt og værdimæssigt.
Jeg tør godt at sige, at jeg ikke tror på, at det eksperiment, man har kørt siden 1980 og frem, kommer til at ende godt, og hvis ikke Folketinget herinde finder modet til at handle og træffe hårde, men nødvendige beslutninger, bliver det vores børn og vores børnebørn, som kommer til at lide under vores manglende mod og ansvar.