Lars Boje Mathiesen (UFG), 2023-11-21:
Tak for det.
Jeg er ked af at sige det, men det her bliver en af de gange.
For da man vedtog den nye reviderede epidemilov, advarede jeg mod at vedtage den, før man havde rammesat, at der var nogle regler for erhvervslivet.
Jeg advarede Konservative og Venstre: Lad nu være med at købe regeringens historie om de gode hensigter, og at de nok skal levere.
Jeg havde håbet, at man efter halvandet år, hvor regeringen var løbet fra den ene aftale efter den anden; hvor man havde styret via bekendtgørelser; hvor man havde kørt uden om Folketinget, havde lært lektien.
Men nej, man vedtog en ny epidemilov, som gjorde, at man kunne lave en syltekrukke, og det er den syltekrukke, som erhvervslivet stadig væk ligger i i dag her i efteråret, tæt på vinteren 2023.
Det er en skamplet på den tidligere regering og på det her Folketing, at man ikke har leveret på det her.
Så får vi at vide af nu nye regeringsmedlemmer, Moderaterne og andre, at vi bare skal tro på de gode hensigter.
Nej, det er ikke sådan, det fungerer.
For det, vi lærte under coronaen, var, at man uden nogen sundhedsmæssig, faglig begrundelse indførte et coronapas, som lagde udgifter på erhvervslivet og vanskeliggjorde det for erhvervslivet; det var, at man uden nogen sundhedsfaglig begrundelse stoppede for udendørs idrætsaktiviteter og udendørs arrangementer, f.eks. motorløb, som man godt vidste at der ikke var nogen som helst risiko ved.
Så spørg de frisører, som lige pludselig fik sat vanvittige begrænsninger op – plexiglas, og jeg ved ikke hvad.
De kan ikke leve med de gode hensigter.
De har brug for et retskrav, en retssikkerhed, med hensyn til at de får en erstatning, hvis vi igen har en regering og et Folketing, som svigter.
Så er det jo, at de selvfølgelig kan rende ind i, at Folketinget igen laver en midlertidig lovgivning og aflyser det, som man har givet erhvervslivet – ligesom man gjorde sidste gang – men vi må insistere på et retskrav.
Så kunne jeg godt tænke mig at adressere det her, man siger, med, at erhvervslivet jo også fik kompensation.
Det gjorde de, eller nogle gjorde, men andre fik det ikke, og nogle fik det meget sent.
Og man fik det kun, hvis man samtidig accepterede det, som regeringen gerne ville.
Jeg har talt med mange i erhvervslivet, som frygtede, hvad der ville ske, hvis de stillede sig på bagbenene og gik imod den politiske dagsorden, som kom under coronaen.
Så forestillingen om, at erhvervslivet bare fik i pose og sæk, er altså direkte en løgn.
Mange, mange lider stadig væk i dag under det.
Og det er rigtigt, at det har ramt meget skævt i forhold til nogle brancher, og at der også er nogle brancher, som har klaret sig godt, og at der faktisk var nogle brancher, som oplevede fremgang under coronaen.
Jeg vil godt advare mod at tale de omkostninger ned, som det har haft for nogle mennesker derude, for bag mange af de her virksomheder sidder der et menneske, en selvstændig erhvervsdrivende, som også havde regninger, og som også havde børn, der skulle have vintertøj, en bil, der skulle betales, og husafdrag.
For dem var det ikke på nogen som helst måde sjovt, og de kunne se på offentligt ansatte, som blev sendt hjem med fuld løn.
Jeg har altid sagt, at hvis man havde lavet samme ordning for offentligt ansatte, som man gjorde for erhvervslivet, så ville man aldrig nogen sinde have kunnet indrette lovgivningen på den måde, som man gjorde; så ville der have været store demonstrationer, og så ville Folketinget have reageret.
Jeg støtter forslaget om, at der skal komme et retskrav til erhvervslivet.
Det fortjener de – bedre sent end aldrig.