Torsten Schack Pedersen (V), 2017-12-08:
Tak for det.
Det socialdemokratiske beslutningsforslag pålægger regeringen at sikre, at det offentlige forbrug hvert år frem mod 2025 som minimum følger det demografiske træk svarende til en realvækst i det offentlige forbrug på 0,7 pct. om året.
Der er nok ikke nogen, der er i tvivl om, at det er det, forslaget handler om, i forhold til den debat, der allerede har været.
Men lad mig for god ordens skyld sige, hvad Venstres position er.
Vi ønsker i Venstre at styrke kernevelfærden, og det har vi gjort, siden vi kom i regering i 2015, for vi har faktisk gjort en ganske stor indsats for at styrke kerneområderne i den offentlige sektor, og vi har også øget den aftalte serviceramme med kommunerne, og med den i år indgåede økonomiaftale, som gælder for næste år, er der en serviceramme, der er 800 mio. kr. større, som kommunerne kan prioritere til de områder, som kommunerne har lyst til.
Der er afsat en ældremilliard, der er sikret løft af kvaliteten i dagtilbuddene, og der er taget en lang række initiativer, for vi ønsker i Venstre en moderne, en velfungerende og en effektiv offentlig sektor.
Det er en af grundene til, at vi også genindførte den 30 dages udvidede behandlingsgaranti, som den socialdemokratiske regering havde svækket, for vi ønsker fra Venstres side, at borgerne skal få en hurtig og effektiv behandling og ikke stå på venteliste.
Det er penge, vi har prioriteret, for vi ønsker en høj kvalitet i den offentlige service.
Det kan godt være, at den socialdemokratiske historieskrivning i dag betragtes som noget, der går fra 1871, tror jeg det er, og så til 2011 og så fra 2015 og frem.
For hvad var konsekvenserne i de 4 år, hvor der var en socialdemokratisk regering?
Ja, der var der nedgang i de aftalte serviceudgifter til kommunerne, men til gengæld gav man mere i udviklingsbistand og højere kontanthjælp til udlændinge, og det synes vi faktisk fra Venstres side var en dårlig prioritering, som betød, at der samlet var færre penge til kernevelfærd, end der ellers kunne have været.
Som sagt prioriterer vi i Venstre kernevelfærden.
Sundhedsområdet er løftet med knap 4 mia. kr. siden sidste folketingsvalg, der er afsat penge til kræftplan IV, handlingsplan til ældremedicinske patienter, og vi har også afskaffet det såkaldte produktivitetskrav på sygehusene, og for historieskrivningens skyld tror jeg, at det faktisk blev indført under den socialdemokratiske statsminister Poul Nyrup Rasmussen og i øvrigt også var gældende i de 4 år, hvor vi havde en socialdemokratisk regering, nemlig fra 2011 til 2015.
Det kan ikke overraske, at vi fra Venstres side ikke kan støtte forslaget fra Socialdemokratiet.
Vi arbejder som sagt allerede for at sikre en solid offentlig sektor, hvor der er råd til velfærd, vi lægger op til at prioritere flere penge til en velfærdsreserve, som skal målrettes sundheds- og ældreområdet, med den finanslov, der forhandles i øjeblikket, og der er som sagt afsat ekstra penge til kommuner og regioner, så der er basis for at løfte velfærdsudgifterne.
Men at gøre det så skematisk, som Socialdemokratiet har foreslået, synes vi er en dårlig idé.
Det er altså ikke en skrivebordsøvelse med decimaler i den offentlige vækst, der er afgørende, men det er den service, som borgerne får.
For det er jo sådan, som det også er fremgået af debatten, at flere midler til offentligt forbrug nødvendigvis ikke betyder bedre velfærd, for man kan ikke sætte lighedstegn mellem de to ting, og det er sådan set væsentligt, at vi er optaget af, hvad det er for en service, borgerne modtager, når de bruger den offentlige sektor, mere end, hvor mange penge vi bruger på det.
Det giver højere offentligt forbrug, hvis en offentlig institution er dårligt ledet og har højt sygefravær og der skal indkøbes vikartimer.
Det giver et højere offentligt forbrug, men giver det en bedre offentlig service, at de ældre på et plejehjem ikke skal mødes af det daglige personale, men skal håndteres af vikarer?
Nej, det gør det ikke, men det giver højere offentligt forbrug, og det er måske ikke den smarteste måde at opgøre det på.
Det er måske heller ikke særlig smart at opgøre det ved kun at kigge på de her decimaler og tal, hvis man eksempelvis ved hjælp af ny teknologi kan løse en velfærdsopgave med én medarbejder i stedet for to, hvor man eksempelvis via et løfteaggregat kan være en medarbejder om at tage en ældre medborger i bad i stedet for at være to.
Det giver faktisk et lavere offentligt forbrug, men det kunne faktisk betyde, at medarbejderen havde et bedre arbejdsmiljø, og det kunne betyde, at den ældre havde en større værdighed, ved at der alene var én medarbejder, der skulle hjælpe vedkommende i bad.
Så derfor og af mange andre grunde, som tiden ikke tillader jeg kommer ind på, kan jeg så sige, at vi fra Venstres side ikke kan støtte forslaget.