Søren Søndergaard (EL), 2020-11-17:
Først vil jeg sige tak for redegørelsen.
Dernæst vil jeg sige, at der jo er rigtig mange ting, man kunne gribe fat i i den her diskussion, og det er klart, at den her periode, vi har befundet os i, siden vi havde den sidste diskussion – det tror jeg vi havde i februar, dvs. det er 8 måneder, der er gået siden – jo har stået i coronaens tegn.
Og det har selvfølgelig lagt en ramme om alt, hvad der er foregået i EU.
Men jeg vil alligevel fastholde, at de fundamentale problemer i EU og de fundamentale udfordringer, som EU, EU-landene, EU-samarbejdet og Europa står over for, i virkeligheden er de samme, nemlig karakteriseret af en trefoldig krise: dels klimakrisen, dels den sociale krise, dels krisen i retsstaten.
Når vi ser på klimakrisen, er der ikke nogen tvivl om, at der vedtages grønne tiltag i EU.
Der er vel ikke det sted i verden, hvor der ikke vedtages grønne tiltag.
Vores opfattelse er bare, at man bliver nødt til at se ethvert grønt tiltag ikke for sig selv, men i forhold til hvad der er nødvendigt.
Så er der skridt, der er for små og for begrænsede, og som ikke bringer os tilstrækkelig tæt på målet.
Og der bliver vi bare nødt til at sige, at der havde vi jo en historisk mulighed, med MFF'en, for for alvor at få sat kød og blod på en klimapolitik, og den blev ikke udnyttet.
Det er ikke, fordi der ikke i MFF'en er lagt op til, at der nogle steder kan ske mere, end der skete før; det kan der sagtens, det får vi se, om der gør, det vil fremtiden vise.
Men selve MFF'en garanterer det på ingen måde.
Og vi har jo haft diskussionerne gentagne gange, altså hele det der med, at man automatisk regner landbrug ind som grønt, og at havnevirksomhed indgår med en vis klimapåvirkning osv., uden at man overhovedet reelt aner det.
Men altså, frem for alt må vi jo sige, at de målsætninger, som er stillet op for EU, eller som vi kan forvente bliver det meget snart, er for begrænsede i forhold til at nå målet.
Vi har jo haft diskussioner i Folketingets Europaudvalg om, om regeringen skulle stille større målsætninger op.
Det har regeringen afvist, og det har regeringen jo afvist med den relativt gode begrundelse, at man ikke regnede med at få det igennem, og at man derfor ville isolere sig, hvilket jo i sig selv er en erkendelse af problemet.
På den måde mener vi sådan set, at EU desværre ikke er en løsning i forhold til klimakrisen, heller ikke selv om der kommer en masse grønne tiltag; man er stadig væk en del af problemet.
Vi må indrømme, at vi ser med stor interesse på den udtalelse, som er kommet fra Boris Johnson her for nylig, om, at man i Storbritannien vil forbyde benzin- og dieselbiler fra 2030.
Det er jo en frihed, man har, når man ikke er medlem af EU.
Altså, så har man jo muligheden for, hvis man vil, at tage radikale, drastiske skridt for at sikre klimaforbedringer.
Det er ikke noget, som vi andre kan, i hvert fald ikke hvis vi vil handle i overensstemmelse med EU's lovgivning.
Det andet punkt er den sociale krise, hvor man jo ikke kan sige at der er sket store fremskridt.
Hvis hr. Jens Rohde var her, ville han jo nok utvivlsomt nævne, at det vil vi så få med mindstelønnen.
Men der er en meget fundamental ting, jeg ikke forstår omkring den der mindsteløn.
Og det er jo den fundamentale ting, der går på, at hvis der er lande, der mener, at det er en god idé at have en mindsteløn, hvorfor indfører de den så ikke bare?
Altså, hvad er grunden til, at EU skal ind over for at indføre en mindsteløn?
Vi ved, at Tyskland er meget store tilhængere af en mindsteløn, men Tyskland har en mindsteløn.
Den er ganske vist ikke rigtig til at leve af, men det kunne de jo bare ændre selv.
Og hvis folk vil have en mindsteløn i de forskellige lande, kan de jo bare stemme på nogle politikere, der lover dem en mindsteløn.