Mai Mercado (KF), 2021-03-04:
Tak, formand.
Forespørgselsdebatten her i dag er jo en opfølgning på det samråd, vi havde før jul i kølvandet på den tragiske hændelse, hvor en fransk lærer, Samuel Paty, blev slået ihjel for at have vist tegninger fra satiremagasinet Charlie Hebdo.
Samuel Paty blev slået ihjel den 16. oktober 2020.
Drabet gav også genlyd i Danmark, hvor jeg kort tid efter var i P1 Debat for netop at diskutere tegninger af Muhammed i en dansk kontekst.
Jeg argumenterede for, at Muhammedkrisen skal være en del af folkeskolens historiekanon.
Det mener jeg stadig.
Den seneste begivenhed i den kanon var begivenheden den 11. september 2001, hvor to fly fløj ind i tvillingetårnene i New York.
Det var en vigtig begivenhed i hele verden, også i Danmark.
Og derfor er det også ulogisk, at netop denne begivenhed ikke er med på kanonlisten, som eleverne skal undervises i, selvfølgelig med den metodefrihed, der følger med hele kanonlisten.
Vi siger således ikke, hvordan der skal undervises.
Muhammedkrisen er en vigtig og formativ periode i Danmarks historie, og den havde stor betydning og store konsekvenser for Danmark som land.
Og i den her P1-debat her i efteråret kom det altså til at handle om mere end vores historiekanon.
For John Rydahl mente, at vi politikere skulle starte et andet sted.
Han kiggede på mig tværs over pulten ude i DR Byen og spurgte, hvordan vi som politikere kan sige, at vi bakker op om lærerne og deres ytringsfrihed, når vi ikke engang vil gå forrest, når vi ikke engang centralt fra vil formulere undervisningsforløb om Muhammedkrisen, som lærerne så kan hente ned fra den digitale læringsplatform, det, vi også kalder emu.dk.
Det er meget at kræve, at lærerne skal gå forrest, når der ikke engang ligger et formuleret læringsforløb, som kan bruges som inspiration ude i klasselokalerne.
Og det viser også en berøringsangst, en berøringsangst, som har fået lov til at vokse sig stor.
Hvis det tidligere var blevet acceptabelt eller endda legitimt at tale om og diskutere Muhammedkrisen i de danske folkeskoler, så tror jeg ikke, vi havde stået i den situation, vi står i i dag.
Hvis det allerede i 00'erne havde været helt naturligt og nærmere reglen end undtagelsen at undervise i Muhammedkrisen, havde vi muligvis ikke stået med den samme berøringsangst.
På sin vis kan man allerede sige, at vi som politikere har svigtet.
For hvis ikke det skal ende med at blive tabuiseret, så vi slet ikke kan nævne en af de vigtigste perioder i nyere dansk historie, så er det nødvendigt at gøre det ualmindelige almindeligt.
Det kan jo ikke være rigtigt, at vi i 2021 stadig har svært ved at adressere Muhammedkrisen i undervisningsmæssig kontekst.
Det burde ikke være sådan, men det er sådan: Der er lærere, der bliver truet, og netop derfor er det vigtigt, at vi politikere går forrest, for det handler om lærernes ytringsfrihed.
Her modtog hun truende beskeder, som indikerede, at hvis hun viste tegningerne i undervisningen, ville noget meget grimt ske hende.
Det er på alle måder uacceptabelt, og det er hende og alle andre, vi tager parti for i dagens debat.
I efteråret blev ministeren så spurgt, hvad hun ville gøre, herunder hvorfor der rent faktisk ikke var formuleret undervisningsforløb på læringsportalen emu.dk.
Og det ville ministeren ikke svare på i pressen dengang.
Det er jo barokt.
Mange partier ville så rent faktisk gerne høre svaret på det spørgsmål, og derfor var det et flertal af Folketingets partier, som så indkaldte undervisningsministeren i samråd for at få det svar.
Men her blev det endnu mere barokt, for ministeren ville overhovedet ikke anerkende, at det var vigtigt at formulere undervisningsforløb for Muhammedkrisen.
For som hun formulerede det: Vi har jo ikke formuleret undervisningsforløb for Danmarks indtræden i EF.
Den lader vi lige stå et øjeblik.
Så vi blev ikke ligefrem efterladt med den opfattelse, at ministeren ville engagere sig i lærernes ytringsfrihed.
Og da vi ikke fik noget svar ud af ministeren, har vi nu indkaldt til den her forespørgselsdebat, desværre forsinket på grund af corona.
Jeg kan måske godt forstå, hvorfor ministeren havde svært ved at fortælle på samrådet, hvad hun vil gøre for de lærere, som oplever et pres på ytringsfriheden, og som oplever trusler.
Det kan jo bare stilfærdigt nævnes, at Socialdemokratiet og selv samme minister jo faktisk modarbejdede at få prioriteret indsatser, som netop skulle modvirke trusler og vold mod lærerne.
Og det gjorde hun som socialordfører i en forhandling før sidste valg på sit partis vegne.
Den daværende undervisningsminister fru Merete Riisager havde formuleret et initiativ til at imødegå trusler og sikre lærernes ytringsfrihed, og det var faktisk noget af det første, som blev pillet ud af forhandlingerne, og jeg kan huske, hvor ærgerlig jeg blev over det dengang.
Problematikken er ikke blevet mindre siden.
Lærernes frihed til at ytre sig uden frygt for repressalier har alle dage været afgørende vigtig og er stadig afgørende vigtig.
Så vil jeg læse en fælles vedtagelsestekst op på vegne af Venstre, Dansk Folkeparti, Nye Borgerlige, LA og Det Konservative Folkeparti: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at ytringsfriheden blandt lærere er under pres.
Danske medier har fx berettet om, hvordan en dansk lærer blev truet, fordi hun ønskede at bruge Muhammedtegningerne i undervisningen.
Debatten er endvidere aktuel efter det meningsløse drab på den franske lærer Samuel Paty begået 16. oktober 2020.
Folketinget finder det helt uacceptabelt, at der er lærere, som oplever trusler.
Folketinget noterer, at regeringen ikke har taget initiativ til at støtte op om lærernes ytringsfrihed i tilstrækkelig grad.
Folketinget pålægger regeringen at opdatere skolesikkerhedsberedskabsplanerne og udarbejde læringsforløb på emu.dk i Muhammedkrisen, som lærere i folkeskolen har mulighed for at bruge i undervisningen.
Folketinget pålægger endvidere regeringen at inddrage Muhammedkrisen som en formativ periode i historiekanonen.
Det er vigtigt, at regeringen sender et tydeligt signal om, at undervisning i Muhammedkrisen er en del af dansk samtidshistorie.