Pelle Dragsted (EL), 2019-04-02:
Jeg kunne godt tænke mig at brede debatten en anelse ud til også at handle om demokrati i lidt bredere forstand, nemlig om demokrati i den mere økonomiske sfære.
Nu sidder jeg jo mest med erhvervspolitik normalt, men noget, jeg nogle gange har undret mig lidt over i mange debatter med Venstre, er, at det parti, som jo egentlig bærer rødderne til hele vores andelsbevægelse, er så lidt opmærksom på den del af vores erhvervsliv – det, man kunne kalde vores erhvervsdemokratiske virksomheder: brugsforeninger, andelsforeninger, kooperativer.
Der er lige udkommet en stor rapport fra en tænketank, der hedder Demokratisk Erhverv, som kortlægger hele den demokratiske erhvervssektor og også peger på nogle veje, man kunne gå for at understøtte den erhvervssektor.
Så jeg kunne egentlig bare godt tænke mig at høre ordførerens holdning til, hvordan vi kan fremme – og om man fra Venstres side ønsker at fremme – mere inddragende og demokratiske ejerformer i vores erhvervsliv.
Mange tak, formand.
Lad mig starte med at dele den ros ud, der skal deles ud til Alternativet for at være det parti, som jo oprindelig fremsatte det her forslag.
Det har været spændende med sådan en ny vej til deltagelse i den efterhånden gamle politiske institution, som Folketinget og i bredere forstand folkestyret jo er.
Og jeg synes i virkeligheden også, at selve processen i forbindelse med dets tilblivelse siger noget godt om vores demokrati, nemlig at et lille nyt parti kan komme ind og ret hurtigt sætte nogle fingeraftryk på den gamle institution.
Sådan skal et levende folkestyre jo fungere, altså holde fast i det, der fungerer, men også være i stand til at udvikle sig.
Det synes jeg er en god historie eller et godt eventyr, hvis vi nu skal blive i eventyrenes verden, og måske også et godt eksempel på, hvorfor det er vigtigt, at vi i Danmark har en lav spærregrænse, altså så ideer, som opstår, og nye strømninger faktisk kan få en repræsentation i vores folkestyre, sådan som Alternativet formåede at få det, og som det også ser ud til at andre partier, som jeg så i det her tilfælde måske er lidt mindre enig med, ser ud til at få næste gang.
Det er jo rigtigt, hvad der er blevet sagt, nemlig at det her kun er en af de mange måder, som borgere kan øve indflydelse på den politiske proces på.
Altså, der går jo ikke en dag, tror jeg, hvor vi ikke alle sammen er i dialog med mennesker og organisationer rundtomkring i landet.
Og i mange tilfælde, som det også har været fremført, havde man nok godt kunnet få fremsat et lovforslag eller et beslutningsforslag under den eksisterende lovgivning, simpelt hen ved at overbevise nogle folketingsmedlemmer om, at det var en god idé.
Vi er hele tiden under påvirkning, og heldigvis for det, for det er jo det, vi er her for; det er sådan set for at forsøge efter bedste evne at repræsentere befolkningen og dens synspunkter.
Men alligevel synes jeg, at borgerforslagene har noget i sig, som gør dem særlig interessante, og det er, at der er en formel ret til at få behandlet et forslag i Folketinget.
Altså, man har ikke formel ret til at få det vedtaget, men man har en formel ret til at få det behandlet.
Der er jo forskel på formel indflydelse og så mindre formelle kanaler, for det er rigtigt, hvad statsministeren også siger, at der er mange veje, og at man kan holde høringer og andre ting, men den formelle ret er det særlige her.
Vi ved jo godt, at man også nogle gange kan holde høringer – og det er ikke en anklage mod nogen bestemte – eller have råd, som mere har til formål at give et indtryk af, at man inddrager mennesker, end at de måske reelt i sidste ende bliver inddraget.
Der kan være processer op til en vedtagelse om et eller andet, hvor man har en masse borgermøder, eller hvad det er, og så beslutter man det samme alligevel i sidste ende, så der måske mere har været tale om pynt.
Og her er der i hvert fald en mulighed, hvor folk rent faktisk formelt har en indflydelse.
Det er det ene.
Det andet er den lige ret.
For vi har jo en udfordring i vores demokrati: at pengestærke interesser, som har råd til at købe lobbyister, og som har gode netværk, selvfølgelig også har en større evne til at påvirke politiske partier, end nogle af de mindre pengestærke grupper eller måske mere udsatte grupper har.
Jeg kan godt lide ved borgerforslagene, at der er vi lige, specielt med den digitale mulighed, der er: at alle folk kan fremsætte det her, og at hvis man får opbakning fra 50.000, så skal det behandles herinde i Folketinget.
Det er selvfølgelig først og fremmest forslaget om en aldersgrænse for omskæring af drengebørn, som jo er et enormt kontroversielt emne, som jeg tror deler vandene i alle vores partier, og som derfor nok aldrig nogen sinde var blevet behandlet i det her Folketing, i hvert fald ikke inden for en overskuelig periode, hvis ikke det havde været et borgerforslag.
Det faldt ikke ud, som jeg ønskede det, men det blev behandlet, og vi blev tvunget til at forholde os; vi havde også en lang proces som den, hr. Uffe Elbæk beskrev, i vores parti med forskellige interessenter inde eller forskellige mennesker, der har stærke holdninger til det.
Men jeg synes egentlig også – nu kan jeg se, at min tid er ved at løbe ud, men jeg havde ellers meget mere, jeg gerne ville sige om alt det, vi kunne gøre for at udvikle vores demokrati, men det må blive en anden god gang – at det har haft en værdi, at de forslag, som Venstres ordfører jo rigtigt nok siger måske var blevet behandlet alligevel eller lige havde været behandlet, har været fremsat som borgerforslag, fordi det har engageret en masse mennesker.
Det gælder f.eks. forslaget om en klimalov.
Det kan da godt være, at Alternativet og Enhedslisten havde fremsat et forslag om en klimalov, men havde det skabt det samme engagement og fået den samme opmærksomhed?
Det tror jeg ikke, og derfor synes jeg, at vi skal fejre, at vi har fået den her ordning, og jeg synes i den grad, at vi skal holde fast i den.
Og så må jeg gemme alle mine guldkorn om, hvordan vi kan udvikle demokratiet på andre måder, til en anden god gang.