Astrid Krag (S), 2018-04-10:
Tak for det.
Jeg ville jo sædvanligvis takke ministeren for at fremsætte et lovforslag, som vi i Socialdemokratiet mener der er stærkt behov for, nemlig lovforslaget her, der forebygger konkurser i ældreplejen og skaber tryghed for de ældre, der vælger privat leverandør af hjemmehjælp.
Men lige i det her tilfælde er det nok mere på sin plads, at jeg takker mine kolleger i Dansk Folkeparti og Socialistisk Folkeparti, fordi de sammen med Socialdemokratiet pressede regeringen til at indkalde til de forhandlinger om forebyggelse af konkurser, som vi ellers måtte forstå på ældreministeren og regeringen at der sådan set ikke var behov for.
Men regeringen kom på bedre tanker og heldigvis for det; en omvendt synder har vældig stor værdi.
Vi kan jo også læse ud af bemærkningerne til regeringens lovforslag, at der over de seneste 5 år har været mere end 40 konkurser blandt private plejefirmaer, der leverer praktisk hjælp og personlig pleje under fritvalgsordningen på hjemmehjælpsområdet.
Mere end 12.000 ældre har fra den ene dag til den anden oplevet at stå uden den faste og velkendte hjemmehjælp.
Det er ældre mennesker, der er dybt afhængige af den hjælp, de får, og som har oplevet en uacceptabel utryghed, alt imens den kommunale hjemmepleje umiddelbart har måttet træde til uden varsel, med hvad det har haft af konsekvenser for de øvrige hjemmehjælpsmodtagere.
Konsekvenserne af den enkelte konkurs er altså store, særlig for de ældre, men også økonomisk for kommunerne, der skal træde til, når private leverandører kaster håndklædet i ringen.
Og dermed koster det jo os alle sammen, når skattekronerne går til at betale regninger efter en konkurs i stedet for til vores fælles velfærd.
Derfor pressede vi i Socialdemokratiet – som sagt sammen med andre gode kræfter her i Folketinget – på for at få regeringen til at indkalde til forhandlinger om en aftale om forebyggelse af konkurser og sidenhen for at få så ambitiøs en aftale som muligt i forhold til at sikre de ældre mod fremtidige konkurser.
Aftalen fik vi så sidste efterår.
Det ikke nogen hemmelighed, at vi gerne havde set flere initiativer i aftalen.
For os socialdemokrater er det primære ikke at sikre et attraktivt marked at tjene gode penge på for private virksomheder.
Og her bekymrer det mig, at vi har en regering, der virker mere optaget af at holde hånden under de private leverandører end af at sikre de ældres tryghed, når de vælger privat leverandør.
Ikke desto mindre er vi glade for den aftale, vi endte med at kunne indgå.
Aftalen giver kommunerne bedre mulighed for at følge med i de private leverandørers økonomi og se de tidlige tegn på økonomiske problemer, så der kan sættes tidligere ind, inden en konkurs med blot få timers varsel betyder, at hundredvis af ældre står uden hjemmehjælp.
Og aftalen sikrer, at man alle steder fremover vil have bankgarantier, der ikke alene sikrer kommunerne økonomisk kompensation ved konkurser, men også sikrer, at økonomisk uholdbare firmaer ikke kan få adgang til at levere offentligt finansieret hjemmehjælp.
Med aftalen og lovforslaget, vi behandler her i dag, skaber vi større tryghed for de ældre, der er dybt afhængige af hjælp for at klare hverdagen, og som ønsker at vælge private leverandører, som de har ret til.
Vi kan derfor støtte lovforslaget.
Når ministeren så lidt senere her i aften kommer på talerstolen, er der to ting fra høringsprocessen, som jeg håber hun vil forholde sig til, og ellers vil vi forfølge det videre i udvalgsbehandlingen.
Det drejer sig for det første om FOA's pointe om, at det vil være afgørende, at der kommer en central vejledning med anbefalinger til beredskabsplanerne, så det ikke bliver en papirtiger, altså nyt bureaukrati, der giver mening på en eller anden kontorgang, men ikke gør en reel forskel i hverdagen, men en vejledning, som FOA efterlyser, som kan sikre, at alle kommuner får lavet en beredskabsplan, der slår til i tilfælde af konkurs, hverken mere eller mindre.
For det andet kommer KL med den indvending, at man ikke mener, at alle kommuner vil være i stand til at vurdere leverandørernes regnskaber.
Her er vi ovre i den lidt mere alvorlige afdeling, for hvis kommunerne ikke er i stand til at vurdere lødigheden og soliditeten hos de virksomheder, der byder ind på at overtage ansvaret for nogle af de svageste ældre borgere, så har vi jo et problem, der er større, end hvad lovforslaget her løser.
KL skriver, at det vil betyde, at kommunerne i så fald vil skulle benytte sig af eksterne konsulentydelser.
Det vil altså koste penge, der vil gå fra velfærden og til f.eks. private revisionsfirmaer.
Det er der efter min overbevisning allerede for meget af i vores ældresektor i dag.
Så jeg vil meget gerne høre, hvordan ministeren forholder sig til den indvending fra KL, og om man kan forestille sig en central backup til de kommuner, der ikke føler sig i stand til at vurdere virksomhedernes økonomi på baggrund af de oplysninger, som vi med lovforslaget her sikrer de får adgang til.