Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-12-05:
Tak for det, og tak til Dansk Folkeparti for at rejse den her forespørgsel, som jeg synes er meget betimelig.
Siden 2015 har regeringen ført en stram og konsekvent udlændingepolitik – en politik, som er nødvendig, en politik, som virker, en politik, som vi står fast ved.
Sidste år var antallet af asylansøgere det laveste siden 2008, og i år er tallet lige så lavt, og så sent som i fredags har vi indgået en finanslovsaftale for næste år, hvor vi strammer udlændingepolitikken yderligere sammen med Dansk Folkeparti.
Finansloven indeholder en ny tilgang med fokus på midlertidighed og hjemsendelse, og vi sender et klart signal om, at flygtninges ophold i Danmark er midlertidigt, og et klart signal om, at de udlændinge, der ikke har et grundlag for at være i Danmark, bliver sendt hjem.
Så denne regering, min regering, er garant for en udlændingepolitik, hvor vi passer på Danmark.
Det nævner jeg her ved starten af forespørgslen, fordi det jo på den baggrund er en fuldstændig absurd tanke, at vi skulle være på vej til at tilslutte os et dokument, en erklæring, der ville begrænse vores frihed til at føre netop den politik.
Vel er der flere afsnit i dokumentet, som vi jo nok ville have skrevet anderledes, hvis det kun var op til os selv, men det er det ikke, for der sad 192 lande med rundt om bordet.
Det gælder f.eks. noget af det, der står om mediestøtte.
Men lad mig sige det helt klart: FN-erklæringen kommer ikke til at ændre en millimeter ved ytringsfriheden i Danmark.
Når erklæringen ikke er juridisk bindende, hvad betyder den så, hvorfor skal vi tilslutte os?
Ja, det skal vi jo, fordi internationalt samarbejde om grænseoverskridende problemer er helt nødvendigt.
Ligeså stålfast jeg er på vores egen stramme udlændingepolitik, ligeså bevidst er jeg om, at ulovlig migration er et internationalt problem, som ved siden af den politik, vi fører herhjemme, også kræver et internationalt samarbejde.
Det gælder f.eks., når vi skal have andre lande til at tage deres egne statsborgere tilbage.
Det er noget, vi bruger en del kræfter på.
Denne erklæring er den første af sin slags, der bredt anerkender, at stater har en forpligtelse til at tage egne statsborgere retur.
Det er ikke nogen ny forpligtelse, der skabes med erklæringen, men erklæringen anerkender, at forpligtelsen eksisterer, og det er noget, vi kan, og som vi kommer til at bruge aktivt i vores udsendelsesindsats – en indsats, som den nye finanslovsaftale jo netop har fokus på at styrke.
Erklæringen er også et vigtigt signal om vigtigheden af samarbejde i en verden, hvor samarbejde er under pres.
Vi ser et Rusland, som optræder mere og mere aggressivt, et Kina, der fylder stadig mere økonomisk og politisk, et Mellemøsten, hvor konflikter og fattigdom sender mennesker på flugt, og i USA – drømmenes land – drømmer man om færre internationale forpligtelser og mere bare om sig selv.
Så vi lever i en verden, der er præget af opbrud, og der må vi jo spørge os selv: Hvor hører vi til, og hvad tjener Danmarks interesser bedst?
Jeg er ikke et sekund i tvivl, internationalt samarbejde har aldrig været vigtigere.
Danmark har en stærk interesse i en international orden, hvor store lande ikke kan tromle de små, og hvor de regelrette lande som Danmark ikke bliver overløbet af lande, der fornægter deres ansvar.
Vi bliver ikke mindre af at samarbejde med andre, tværtimod, vi bliver større.
Jeg mener ikke, at Danmark hører til i den kreds, og FN-erklæringen er derfor også for mig et symbol på, om man vil være en del af et internationalt ansvarligt samfund eller ej.
Danmark skal være med, vi skal kunne se os selv i spejlet, og vi skal kunne genkende det spejlbillede, vi ser: et land med ansvar, et land med udsyn og vilje til samarbejde.
Det er meget svært at se sammenhængen mellem den ophedede stemning på nettet og den virkelige verden.
Fiktionen er stukket helt af fra fakta.
Regeringen ønsker en oplyst debat baseret på solide fakta og vores egne grundfæstede værdier.
Regeringen har fremlagt en juridisk vurdering af erklæringen, en vurdering, som Folketinget har fået.
Af den juridiske vurdering fremgår det krystalklart, at FN-erklæringen ikke er juridisk bindende, at den ikke pålægger lande nye retlige forpligtelser, og at Danmark fortsat suverænt fastlægger vores egen udlændingepolitik.
Det vil også komme til at fremgå af den stemmeforklaring, som regeringen vil afgive i forbindelse med vedtagelse af erklæringen.
Siden 2015 har regeringen ført en stram og konsekvent udlændingepolitik, og det vil vi også gøre herefter.