Astrid Carøe (SF), 2022-03-31:
Tak for det.
Selv om man nogle gange kan ærgre sig over, at ligestillingen ikke fylder mere i den her sal, end den gør, så synes jeg virkelig, vi har taget nogle store skridt på det her område og nået mange sejre siden folketingsvalget og også det seneste år.
Sofie Lindes tale om seksuelle krænkelser og anden bølge af metoo og hele debatten om tjenestemandsreformen og sygeplejerskernes strejke har virkelig sat gang i, at ligestillingspolitikken er blevet en meget stor prioritet for rigtig mange mennesker, og også en stor kulturændring i forhold til det her med seksuelle krænkelser, og det er vi i SF rigtig glade for.
Det fylder noget mere derude, end det har gjort længe, og det er godt.
Vi er også rigtig glade for de ting, vi har nået i den her valgperiode, hvor vi for alvor har taget nogle meget historiske skridt i den rigtige retning.
Vi har fået en samtykkelov, sat massivt fokus på bekæmpelse af negativ social kontrol, vi har fået øremærket barsel til mænd og fået sat gang i en stor indsats i kampen mod sexisme på arbejdspladserne.
Det er ret fantastisk, at vi har fået smøget ærmerne op og kridtet løbeskoene.
Men vi er stadig langtfra i mål, og hvis vi ikke handler aktivt, ja, så går der mere end 100 år, før vi når den berømte ligestilling mellem mænd og kvinder.
Så selv om der er taget mange afgørende skridt på vejen, er der stadig brug for politisk handling, og som jeg ser det, er der særlig tre områder på ligestillingsområdet, hvor vi halter markant efter.
Det handler om vold og drab mod kvinder, om ligeløn og om lige adgang, tre afgørende spor for ligestillingen, der kræver politisk handling, og vi kan ikke gå i sneglefart, men vi skal tage spurten.
Så det vil jeg tale lidt om i dag.
Men først en lille smule om de sejre, vi faktisk har opnået.
Aftalen om øremærket barsel til mænd er intet mindre end historisk, især for os i SF.
Og selv om jeg virkelig ville ønske, at vi ikke havde været så fodslæbende, og at EU ikke var kommet os i forkøbet, så er jeg glad for, at aftalen er endt, som den er, og at den inden længe, lige om lidt, træder i kraft.
Vi havde i SF gerne set, at barslen var blevet forlænget mere i forbindelse med de her forhandlinger, og vi vil fortsat arbejde for en model med mere barsel til begge forældre.
For selvfølgelig skal fædre mødes ligeværdigt med mødre i forældreskabet.
Som far har man også brug for at snakke om bleer og sutteflasker og andre udfordringer i forbindelse med barslen, og derfor er det vigtigt, at vi arbejder videre med at skabe lokale initiativer for mænd som f.eks. Fars Legegruppe, så mænd på barsel har de samme fællesskabmuligheder, som kvinder på barsel har.
Jeg vender for en stund også lige tilbage til metoobevægelsen.
For mig at se
har den haft en afgørende betydning for kvinders ret til egen krop, og den har haft en afgørende betydning for den måde, vi taler sammen på.
Vi har formået at bryde tavsheden om krænkelser og chikane, og dertil skal der også lyde en kæmpe tak til de mange, mange kvinder, der er stået frem med deres historier.
Der er fortsat meget, som vi som samfund kan gøre.
Det er helt afgørende, at der gøres mere for at bekæmpe seksuel chikane og krænkelser på danske arbejdspladser.
I SF har vi længe presset på for at sikre arbejdsgivernes ansvar i sager om seksuel chikane på arbejdsmarkedet og for en bedre beskyttelse af ofrene, og jeg er også glad for den nylig indgåede trepartsaftale og ser frem til det videre arbejde med den i Folketinget, selv om vi jo gerne havde set, at den var endnu mere ambitiøs.
I Danmark skal vi have trygge arbejdspladser for alle uanset køn, og trygheden skal vi udbrede i hele landet, både når det gælder på arbejdsmarkedet, men i lige så høj grad, når det gælder relationer og færden i nattelivet og derhjemme.
Jeg tror, vi alle var rystede, da den ganske unge kvinde Mia blev dræbt, mens hun var på vej hjem fra en bytur.
Det er en meget voldsom sag om en kvinde, der bliver slået ihjel, og inden vi nåede marts måned i år, var yderligere fire kvinder blevet dræbt af deres nuværende eller tidligere partner.
Jeg nævner sagerne i dag, fordi det er et ligestillingsproblem, som jeg mener vi skal løse, og det skal vi nu.
Hvert år dræbes omkring 12 kvinder af deres nuværende eller tidligere partnere, og lige nu ser vi, at antallet af voldsofre over de seneste 7 år er eksploderet.
For mig at se
vidner det om et akut behov for politisk handling.
Sager med vold og drab mod kvinder tager vi kun op, når de er ufattelig grusomme, eller når de ikke bliver opklaret.
Ellers bliver det en avisnote, når en mand slår sin kone ihjel, og det er ikke godt nok.