Martin Lidegaard (RV), 2018-02-23:
Cybersikkerhed eller mangel på samme er en af de helt nye sikkerhedstrusler, som fylder meget på Folketingets agenda, som fylder meget i de enkelte ministerier, og som er en trussel, vi bliver nødt til at tage alvorligt, uanset om vi snakker om direkte hackingangreb på kritisk infrastruktur i Danmark, angreb på danske virksomheder eller myndigheder, eller massiv propaganda fra ekstremister eller fjendtligsindede stater.
Derfor er det helt åbenlyst, at et gennemdigitaliseret land som Danmark bliver nødt til at tage det meget alvorligt og bliver nødt til at styrke indsatsen, og derfor hilser Radikale Venstre NIS-direktivet, som er det, vi diskuterer i dag, velkommen.
EU forsøger jo her at styrke samarbejdet mellem de europæiske lande, og selv om vi desværre ikke er med i Europol og derfor ikke har et så stærkt samarbejde på politiområdet, som vi kunne have, så er det jo rart, at der er dele af det her, vi stadig væk kan være med i, og som Radikale Venstre i hvert fald støtter varmt at vi er med i.
Så rejser selve implementeringen af det her en række spørgsmål for os, og jeg håber, at det vil blive muligt at få dem belyst nærmere i udvalgsarbejdet.
Det er jo rigtigt, som flere har nævnt, at der i det netop indgåede forsvarsforlig er blevet afsat et betydeligt beløb til at styrke cybersikkerheden – bl.a. fordi vi fra radikal side har kæmpet for det – og det er vi glade for.
Det betyder jo altså også, at Forsvaret og Forsvarets Efterretningstjeneste får en meget central rolle at spille i koordineringen af det her på nationalt niveau.
Spørgsmålet er – og der har vi altså den udfordring, at vi endnu ikke kender regeringens egen nationale strategi for cybersikkerhed – hvilken myndighed i Danmark det er, der skal have det overordnede ansvar for både at koordinere mellem de forskellige ministerier og myndigheder i Danmark og med det private erhvervsliv, hvem der skal sætte standarderne, hvem der skal have det overordnede tilsyn.
Det er jo noget af det, det her direktiv kommer tæt på, fordi man også skal udpege et nationalt centralt knudepunkt, en beredskabsenhed, der skal foretage det her.
Vi tror sådan set, at Center for Cybersikkerhed leverer et fortrinligt stykke arbejde, og vi tror også, de får mulighed for at levere et endnu bedre stykke arbejde med de nye bevillinger, der netop er blevet enighed om i forsvarsforliget.
Men det er klart, at der er dele af cybersikkerhedsområdet – herunder hele det nationale område; ekstremistisk propaganda; gemene kriminelle, som befinder sig i Danmark; angreb på danske virksomheder – som ikke naturligt lige ligger under Forsvaret.
Det er også klart, at der, som bl.a. Enhedslistens ordfører var inde på, er nogle retssikkerhedsmæssige problemstillinger, som gør, at man måske kunne overveje, om Center for Cybersikkerhed så skal ligge direkte under Forsvarets Efterretningstjeneste eller måske ville stå sig bedre ved at være sin egen enhed, som kunne agere selv, have et mere frit og transparent og åbent samarbejde med virksomheder og være under den samme form for datasikkerhedsbeskyttelse, som alle andre normale danske myndigheder er.
Ulempen ved den model er selvfølgelig, at der så er nogle efterretningsmæssige oplysninger, som man ikke får automatisk fra Forsvarets Efterretningstjeneste og derfor ikke kan dele med andre i andre lande.
Så der er fordele og ulemper ved begge modeller, men jeg mener, at vi nøje bør vurdere, om ikke det vil være en fordel at gøre Center for Cybersikkerhed til en lidt mere uafhængig størrelse og en, der lidt lettere vil kunne samarbejde åbent både med andre myndigheder og med andre aktører i det danske samfund.
Det er noget af det, vi vil bede ministeren om at overveje, idet vi selvfølgelig kan støtte, at Danmark implementerer det her direktiv og dermed også lovforslaget som sådan.