Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-02-02:
Det her lovforslag kaldes en modernisering af planloven, men det er det ikke.
En modernisering vil kræve en tilbundsgående analyse og udredning med henblik på at lave en gennemgribende revision af planloven.
Loven er i dag meget uoverskuelig som følge af de mange ændringer, der er foretaget, siden den første gang blev indført for over 40 år siden.
Planloven er på en del punkter ikke længere i trit med de mere grundlæggende ændringer, der er sket i samfundet siden dengang.
Lad mig blot nævne kravene om nødvendig reduktion i udledningen af klimagasser, reduceret brug af alle former for ressourcer og behovet for klimatilpasning af vore kyster og byer.
Det er nogle behov, som ikke kun bør varetages i sektorlovgivningen, men som må tænkes ind i den sammenfattende planlægning af udvikling af vores natur og det bebyggede miljø.
Essensen af det her lovforslag er altså en liberalisering af planloven.
Det handler om at begrænse samfundets og borgernes indflydelse på landets udvikling og planlægning – hvorfor ikke være ærlige i stedet for newspeak, spin, brug af positive ord om modernisering.
Borgmestre, bønder og bygherrer skal have bedre vilkår, rammerne skal løsnes, og – citat – »kommunerne kan med den ændrede formålsbestemmelse i højere grad end tidligere prioritere vækst og udvikling«, som det hedder i bemærkningerne til den ændrede formålsparagraf.
Det skal ses i sammenhæng med loven om Planklagenævnet, som et flertal vedtog før jul, der – citat – »skal afspejle en bedre balance mellem hensynet til vækst og udvikling over for hensynet til natur og miljø«.
Imidlertid har udvikling og vækst altid været væsentlige elementer i kommunernes planlægning, og der er mange eksempler på, at man har prioriteret vækst og udvikling højere end hensynet til natur og miljø.
Jeg vil gerne rose og sige, at det er rigtig fint, at biodiversiteten understøttes i en ny formulering af formålsparagraffen, men det er ikke tilstrækkeligt til at sikre, at planloven medvirker til at standse tilbagegangen i biodiversiteten, at den – citat – »understøttes«.
Det er en bureaukratformulering, som er så elastisk, at den ikke lægger noget til den ofte genbrugte formulering, at – citat – »der fortsat skal værnes om landets natur og miljø«.
Ingen af formuleringerne sikrer, at der med lovforslaget sker forbedringer for miljø, natur eller biodiversitet.
Det fremgår jo også af bemærkningerne, at der er tale om en præcisering, og der henvises til den igangværende udarbejdelse af det grønne danmarkskort, som kom ind i loven under den tidligere regering.
Så kunne man jo stille sig selv spørgsmålet: Hvorfor ikke for en gangs skyld fremme natur, miljø og biodiversitet?
Er regeringens tankegang virkelig, at vækst ikke er forenelig med bedre miljø, mindre forurening og fremgang i artsrigdom og natur?
Jeg vil derudover gerne fremhæve to overordnede betragtninger og tage de mere detaljerede forslag under behandling i udvalgsarbejdet, hvor vi også har en lang række ændringsforslag og spørgsmål.
Vi hører jo meget om demokrati og lokaldemokrati her i debatten.
I forhold til de kortere høringsfrister bliver offentlighedens inddragelse en illusion.
Men med reduktionen af perioden fra 8 til 4 uger og i nogle tilfælde 2 uger fjernes i realiteten muligheden for, at almindelige mennesker og foreninger kan nå at komme med bemærkninger.
Presset for kortere høringsfrister kommer jo ikke fra det kommunale miljø, men er skabt af dele af erhvervslivet, der ikke kan forstå, at det virkelig skal tage så lang tid at få vedtaget et lokalplansforslag, som de ofte opfatter som klappet af med Teknisk Forvaltning på forhånd – altså en meget manglende accept af borgernes demokratiske ret til medvirken i planprocessen.
Så er der spørgsmål om retssikkerhed eller mangel på samme.
Men som det også fremgår af de fremsendte bemærkninger fra de samvirkende købmænd, er det med det her lovforslag langtfra tilfældet.
Tværtimod bliver der med sprogbrugen i lovteksten skabt betydelig retsusikkerhed, og den usikkerhed kan ikke afklares af noget ankeorgan, da kun retlige spørgsmål kan gøres til genstand for anke.
Dermed skaber lovforslaget tilsyneladende helt bevidst fundamentet for væsentlig forskellige forhold fra kommune til kommune.
Borgerens adgang til anke er f.eks. spørgsmål om lokalplansforslags forenelighed med planlovens krav til en lokalplan, og det nye sprogbrug i lovteksten vil vanskeliggøre en ankesagsbehandling.
Det kan jo lyde meget kedeligt, sådan er det tit med retssikkerhed – det lyder kedeligt, lige indtil man ikke har det længere.
Lad mig slutte af med at kommentere det hovedbudskab, som regeringen og aftaleparterne kommer med igen og igen, nemlig at det her skaber udvikling i landdistrikterne.
Det her forslag kommer til at dræne de mindre byers og landsbyers detailhandel, simpelt hen.
Og jeg vil bare gerne her fremhæve enkelte af dem: bedre lånemuligheder i yderområderne, støtte til mikrovirksomheder og iværksætteri, mere støtte til nedrivning, altså nedrivningspuljen, delt kommuneskat, så man deler mellem sin hjemegnskommune og f.eks. sin sommerhuskommune, flere uddannelsesinstitutioner i yderområderne, en regional timemodel for tog og bus og en konsekvensvurdering af samtlige lovforslag, i forhold til hvilken virkning de har for landdistrikterne.
Der er ingen af de her forslag, som I har villet støtte, selv om det ville betyde markant mere og gøre en verden til forskel for landdistrikterne og de mindre byer – i modsætning til det her forslag.
Så SF kan ikke støtte det nærværende lovforslag om planloven.