Mona Juul (KF), 2019-11-12:
Tak for ordet.
L 46 er nemlig sådan en pose blandede bolsjer, der hver især skal være med til at øge forbrugersikkerheden på det finansielle område, og som er i direkte forlængelse af den tidligere regerings arbejde og den seneste aftale om at styrke indgrebsmulighederne over for gebyrer på betalingsserviceløsninger.
Et af bolsjerne handler om at sikre kunder, der har tegnet en byggeskadeforsikring i et selskab, der eventuelt går konkurs.
Det giver rigtig god mening.
Et andet bolsje handler om, at udbydere af boliglån skal have et nøgletalsdokument, når et tilbud om realkredit gives.
Et tredje bolsje gennemfører en pligt for virksomhederne med begrænset tilladelse til at udstede e-penge eller til at udbyde betalingstjenester til at have en whistleblowerordning, såfremt virksomheden har mere end fem ansatte.
Jubi, tænker jeg.
Det femte bolsje gør det muligt fremover at indløse minoritetskapitalejere efter en ny og mere effektiv procedure.
Det bliver rigtig godt med en mere smidig og tidssvarende måde at håndtere indløsning af minoritetsaktionærer.
Endelig er der det sjette bolsje, som helt sikkert er det, der har skabt mest tjuhej.
Det er selvfølgelig den del af lovforslaget, der handler om at give Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen mulighed for at gribe ind, hvis gebyrerne på direkte debiteringsprodukter, altså betalingsserviceprodukter, vurderes at være urimelig høje.
Der er tale om et marked i rivende udvikling, men desværre er der fortsat ikke mange udbydere, og der er derfor risiko for monopol.
Det ville Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen normalt bare tage sig af, men lige her er det lidt mere kompliceret end som så.
Derfor har Konservative været med til at bakke op om at lave et udkast til den her nye lov.
Det betyder, at myndighederne kan se på hele værdikæden.
Lad mig bare lige understrege, at man kan have en mening om bonusprogrammer og halvsløj kommunikation, men det er trods alt ikke forbudt.
Det er det heller ikke at have et produkt, alle nødig vil undvære.
Sådan er det jo også.
Til gengæld er det forbudt at udnytte eventuel monopolstatus.
Der er jo mange priser, der stikker af.
Altså, min kæreste kom f.eks. ud af en isbutik og var helt i chok.
Mere end 100 kr. pr. liter var alligevel for hård kost for ham, tænkte han.
Men det tilkommer jo ikke politikerne at bestemme, om hverken isen eller betalingsservicen har den rigtige pris, hvad den så end er.
Det er selvfølgelig op til virksomhederne og markedet selv at regulere det.
Kun når der er tale om monopol, skal virksomhederne tage sig i agt.
Det synes Det Konservative Folkeparti er helt fair.
Det, der står tilbage nu, er at sikre, at den kommende undersøgelse bliver grundig, at den bliver uvildig, og at den skal bygge på de aktuelle teknologiske, regulatoriske og aktørmæssige dynamikker i markedet for regningsbetalinger.
Jeg vil i samme forbindelse også lige påpege, at den ekstra ressource, vi nu smider ind i Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen, også bør sikre, at styrelsen generelt vil øge indsatsen mod eventuelt monopol, bare så man ikke kun ser på de meget profilerede sager.
Den her lov skal træde i kraft ved årsskiftet, og der har været noget hastværk undervejs, især om den her betalingsservicedel; der har været en lidt for kort høringsfrist, og det håber jeg bestemt ikke bliver nogen vane.
Hastværk er lastværk, også på trods af ministerens politiske utålmodighed.
Det er forståeligt, men det må ikke gå ud over de demokratiske processer.
Til slut: Der er ikke nogen tvivl om, at Det Konservative Folkeparti naturligvis ønsker at styrke transparensen, konkurrencen og ordentligheden, og derfor bakker vi op om forslaget.
Tak for ordet.