Jeppe Bruus (S), 2020-01-10:
Og tak til Dansk Folkeparti og hr. Morten Messerschmidt for den her udmærkede anledning til at drøfte det nationale.
Nu har jeg læst beslutningsforslaget og bemærkningerne, og det er jo nærmest poetisk formuleret.
Man fornemmer den her nationalkonservative bølge, der skyller ind over parlamentet med hr. Morten Messerschmidts indtræden, og hvor det her så er endnu et forslag fra Dansk Folkeparti i den forbindelse.
Og der er jo grund til at fejre det nationale.
Nu har ministeren været inde på det overflødige i at gøre valdemarsdag til en flagdag, al den stund at den allerede er det.
På den måde forbinder jeg det med nyslået græs på en forårsdag og min nabos flagstang, hvor der hænger en vimpel, og således bliver alle flagdagene markeret med stor, stor tilfredshed.
Så hedder det jo i begrundelsen – og det synes jeg at der er grund til at læse op, når det nu er så flot formuleret: »Vi danskere fortjener en dag, hvor vi kan samles om denne lille plet af Guds grønne jord, der er vor«.
Og så har vi allerede haft en debat om, hvad det så betyder.
Man forstår, at vi i hvert fald ikke skal have en fridag, men man kan så markere det.
I begrundelsen er der også lidt omkring det her med, hvad det er, der gør, at den dag, som jeg tror at de fleste danskere ville opfatte som en national samlingsdag, nemlig grundlovsdag den 5. juni, så ikke kan være nationaldag.
Og det drejer sig om, at det jo handler om politik.
Nu kan jeg også forstå på ordførerens spørgsmål, at vi jo alle sammen stemmer noget forskelligt, og så kan grundlovsdag ikke blive ophøjet til nationaldag.
Altså, det vil jeg gerne lige udfordre lidt.
Grundlovsdag handler jo ikke om, at vi stemmer forskelligt; grundlovsdag handler jo netop om, at vi stemmer i kraft af demokratiets indførelse, som bygger på, at vi stadig væk har en tradition med monarkiet, men jo også har en fejring af det, der foregik den 5. juni.
Det, der er lidt særligt ved den 5. juni – det er knyttet til Dannebrog – er jo, at det for alvor er på det tidspunkt i 1849, at Dannebrog også bliver et folkeligt symbol.
Det bliver noget, som befolkningen tager til sig – også i sammenhæng med treårskrigen fra 1848-1850 – og junigrundloven bliver det her folkelige begreb.
Og så var der jo efterfølgende politiske kræfter, der arbejdede på at stække demokratiets indførelse og indskrænke rettighederne, bl.a. med forfatningen fra 1866, og dermed også på at fjerne fokus fra den 5. juni.
Men i den tid var der altså stærke kræfter i Socialdemokratiet og Venstre og andre steder, der ufortrødent holdt fast i at fejre den 5. juni for at hædre i junigrundloven, folkestyret og folkeligheden.
Grundlovsændringen i 1915 blev jo også underskrevet og trådte i kraft den 5. juni – og ligeledes med 1953-grundloven.
På den måde bliver grundlovsdag jo et symbol på en folkelig fejring og ikke mindst også på demokratiet.
Skulle man så ophøje grundlovsdag til nationaldag?
Ikke nødvendigvis.
Den er jo kendt af alle danskere; den fejres og er folkelig, demokratisk osv.
Og så synes jeg jo, at det skønne er, at vi også har en række andre flagdage.
Men forslagsstillerne fremhæver også, at der er brug for den her nationaldag, fordi der gennem årene er kommet flere flagdage, senest her den 5. september, som ministeren også var inde på.
Og det skaber usikkerhed om, hvornår vi fejrer Danmark – hedder det i bemærkningerne.
Sådan har jeg det jo ikke, som jeg også sagde indledningsvis, for jeg synes, at der er grund til at fejre Danmark og det nationale hver dag, og jeg glædes over at få det privilegium at træde ind i Folketingssalen og kigge op mod Dannebrog.
Og sådan håber jeg, at de her forskellige flagdage er med til at skabe og bidrage til den nationale identitet, ligesom det er, når herrelandsholdet i håndbold forhåbentlig kan vinde EM, og når det kan gå godt for det danske fodboldlandshold til EM osv., osv.
Så der er masser af sådan nogle nationale anledninger, hvor vi samles som folk, og hvor vi hylder det nationale.