Christian Friis Bach (RV), 2023-04-13:
Religionsfriheden er en af de mest grundlæggende menneskerettigheder, vi har.
Den blev udtrykt allerede i 1776 i uafhængighedserklæringen i USA og i Frankrig i erklæringen om menneskerettighederne.
Den er indskrevet i FN's verdenserklæring om menneskerettigheder: »Enhver har ret til tanke-, samvittigheds- og religionsfrihed: denne ret omfatter frihed til at skifte religion eller tro og frihed til enten alene eller i fællesskab med andre, offentligt eller privat, at give udtryk for sin religion eller tro ...«
Som et lille kuriosum kan man sige, at Danmark rystede lidt på hånden, da netop verdenserklæringen skulle skrives, og støttede faktisk et forslag fra Saudi-Arabien om at fjerne bestemmelsen om retten til at skifte religion fra verdenserklæringen.
Det blev faktisk og måske lidt overraskende, måske især for forslagsstilleren, Pakistan, der sikrede, at religionsfriheden alligevel kom med i verdenserklæringen.
Men grundloven har jo ikke været i tvivl.
I Danmark har borgerne efter grundlovens § 67 »ret til at forene sig i samfund for at dyrke Gud på den måde, der stemmer med deres overbevisning«.
I § 70 står der, at ingen på grund af sin trosbekendelse kan berøves adgang til den fulde nydelse af borgerlige og politiske rettigheder.
Og trossamfundslovens § 5 giver trossamfund ret til at opføre religiøse bygninger.
Religionsfriheden, retten til og muligheden for at udøve sin religion, er solidt forankret i dansk lovgivning.
Det er indskrevet solidt i EU's traktatgrundlag, som anerkender religionsfriheden og respekterer nationale religionsretlige ordninger og imødegår religiøs diskrimination.
Det står i den europæiske menneskerettighedskonvention, som jo er blevet en del af dansk ret; her bliver trosfriheden og den religiøse praksis beskyttet.
Menneskerettighederne er noget af det fineste, vi har.
De gælder, uanset hvem man er, hvad man tror på, hvem man elsker, eller hvor meget man tjener – for hvert enkelt menneske.
Og det er vores stærkeste forsvar for alt det, vi tror på, for det samfund, vi har bygget op.
Men menneskerettighederne er under pres i hele verden.
Ifølge Freedom House har de civile og politiske rettigheder været i tilbagegang i de sidste snart 15 år, og der er jo mange steder i verden, hvor religiøse mindretal er under markant pres, herunder de kristne mindretal rundtomkring i verden.
Der er religiøse mindretal, der forfølges og fængsles og forhindres i at udøve deres religion og mødes i tryghed; der forhindres i at gennemføre deres religiøse handlinger.
Det gælder alt fra den lykkelige dåb til det festlige bryllup og den sørgelige begravelse.
Men Danmark kæmper for religionsfriheden i verden og beskyttelsen af religiøse mindretal overalt i verden.
Men den kamp hænger snævert sammen med, om vi kæmper for menneskerettighederne herhjemme.
Kampen for menneskerettighederne i verden starter i Danmark, og kampen for trosfriheden og religionsfriheden i verden starter lige her; den starter i Danmark, og den starter i det her Folketing.
Jeg vil sige, at det er jeg glad for, for jeg kunne godt frygte, at der var diktatorer, autokratier og fanatikere rundtomkring i verden, som med henvisning til at der i det danske Folketing var partier, endda flere, som ønsker at diskriminere religiøse mindretal på baggrund af deres religion, og som ønsker at indføre et forbud mod stormoskéer, kunne bruge det.
Jeg kunne altså frygte, at det kunne blive brugt af fundamentalister og andre rundtomkring i verden til at styrke forfølgelsen af religiøse mindretal der, hvor de var.
Og derfor er jeg glad for, at debatten finder sted her sidst på aftenen.
Vi skal stå fast på menneskerettighederne og religionsfriheden.
Det er vores bedste forsvar for de værdier, vi tror på, og det er det bedste argument, vi har, for at kæmpe imod undertrykkelse af religiøse mindretal rundtomkring i verden.
Derfor er vi imod beslutningsforslaget.
Og jeg skal hilse fra fru Helene Liliendahl Brydensholt fra Alternativet og sige, at det er de også.