Jeppe Kofod (S), 2019-10-31:
At ordføreren tilslutter sig et Europa for folket, er det første.
Det andet
er sådan set, at ordføreren også er enig med Socialdemokratiet i, at Oskar Hansen i bl.a. »Danmark for Folket« har et fantastisk budskab, og det er jo dejligt, at ordføreren på den måde erklærer sig som skabssocialdemokrat, eller hvad det er, der foregår.
Jeg synes, det er rigtig vigtigt – og det er det, som vi kæmper for – at vi lytter til befolkningen og de ønsker, der er.
F.eks. når det handler om at håndtere irregulær migration, klimaforandringer, social dumping, skatteunddragelse, står vi i den her regering i front i forhold til den politik, og derfor ville det bare være så rart, hvis også ordføreren var kommet med nogle bud på de områder, men det har vi ikke hørt noget af.
Og derfor er det godt, at ordføreren støtter regeringen, men jeg havde så forventet lidt mere af ordføreren.
Tak til formanden.
Tak til forespørgerne for at give mig lejlighed til at redegøre for regeringens politik over for Tyrkiet.
Tyrkiet påkalder sig stor opmærksomhed for tiden, desværre sjældent for det gode.
Så sent som i sidste uge drøftede vi her i salen Tyrkiets rolle i det nordøstlige Syrien.
Jeg er glad for, at den forespørgselsdebat, F 8, mundede ud i en bred enighed om en klar fordømmelse af Tyrkiets militære indgriben i det nordøstlige Syrien og med en opfordring til Tyrkiet om at trække sig tilbage.
I dag spørges der til Tyrkiets status som EU-kandidatland.
Tyrkiet opnåede status som EU-kandidatland i 1999, og udvidelsesforhandlingerne startede i 2005.
Allerede i 1963 indgik Tyrkiet en associeringsaftale med det daværende Det Europæiske Økonomiske Fællesskab.
Der er i øjeblikket ikke vilje til formelt at indstille udvidelsesforhandlingerne i EU-kredsen, men reelt er de fastfrosset.
Det vil jeg gerne begrunde nærmere.
Tyrkiet er ikke et land, vi kan ignorere; det er en mangeårig allieret i NATO, en nøglepartner for EU og en helt central samarbejdspartner i spørgsmålet om håndteringen af migrationsstrømme.
Tyrkiets rolle på det område må ikke undervurderes.
Vi må også anerkende, at Tyrkiet har gjort og fortsat gør en meget stor indsats for at hjælpe de knap 4 millioner flygtninge, der opholder sig i landet.
Tyrkiet ligger geografisk centralt placeret mellem Europa og Mellemøsten.
Potentielt kunne Tyrkiet være rollemodel med hensyn til at bygge bro mellem forskelligartede samfundsopfattelser, kulturer og religiøse traditioner.
I det første år efter at Tyrkiet opnåede kandidatstatus, skete der faktisk en udvikling i positiv retning, og der blev taget vigtige reformskridt.
De seneste år er udviklingen imidlertid gået i en helt anden og meget forkert retning.
Især på menneskerettighedsområdet og i forhold til retsstatsprincipper har udviklingen været meget bekymrende og meget beklagelig.
Det er særlig gået ned ad bakke efter kupforsøget i juli 2016.
Det tyrkiske civilsamfund har vanskelige vilkår, retssystemet kan ikke beskrives som uafhængigt og upartisk, der er sket en styrkelse af den udøvende magt over for retssystemet, og der ses politisk motiverede anholdelser, afskedigelser af dommere og anklagere og gentagne angreb mod advokater og menneskerettighedsforkæmpere.
10.000 er fortsat fængslet for terrorrelaterede forhold, heriblandt journalister og folkevalgte politikere, især fra det kurdisk orienterede oppositionsparti, HDP.
Det er uomtvisteligt, at Tyrkiet står over for sikkerhedstrusler fra terrorgrupper som PKK.
Tyrkiet har som ethvert andet land ret til at forsvare sig mod terror, men svaret skal være proportionalt og respektere borgernes retssikkerhed.
Det mener jeg ikke altid er tilfældet.
Det samme gælder for Tyrkiets handlinger i det nordøstlige Syrien, som vi drøftede i Folketingssalen i sidste uge.
Den tyrkiske militæroperation har alvorlige konsekvenser for civilbefolkningen, som drives på flugt og lider under manglende sanitær adgang, samt for kampen mod Islamisk Stat, håndteringen af fremmedkrigerproblematikken og den politiske proces i Syrien.
På den baggrund kan jeg klart tilkendegive, at regeringen ikke anser det for realistisk for det Tyrkiet, som vi kender i dag, at blive medlem af EU.
Tyrkiet bliver ved med at bevæge sig væk fra Europa, væk fra europæiske værdier.
Den kritiske danske holdning til Tyrkiet er ikke ny.
Som bekendt meldte den forrige danske regering ud, at EU's optagelsesforhandlinger med Tyrkiet er udsigtsløse og bør stoppes.
Der er ikke mange EU-lande, der har meldt så klart ud, men regeringen mener, at det er rigtigt i den nuværende situation.
Vi er af den overbevisning, at det er vigtigt at sende et meget klart budskab til Tyrkiet.
Nøgternt set
er der ikke stor uenighed i EU-kredsen om Tyrkiet.
Det er faktisk et samlet EU, der siden 2018 har været enige om at konkludere, at Tyrkiet har bevæget sig yderligere væk fra EU, og at optagelsesforhandlingerne derfor i praksis står stille.
Jeg vil samtidig gerne understrege, at EU's forhold til Tyrkiet er præget af stor kompleksitet og kræver en balanceret tilgang.
Tyrkiet er nøglepartner for EU, en geopolitisk central allieret i NATO og en vigtig aktør i Mellemøsten.
Regeringen anerkender Tyrkiets indsats for at hjælpe flygtninge fra konflikten i Syrien og for at begrænse irregulær migration til Europa.
Der er derfor også behov for en fortsat dialog og et fortsat samarbejde med Tyrkiet om samhandel og migration.