Astrid Krag (S), 2021-02-25:
Der var lige lidt bespænd på vejen op, men jeg fandt vej til talerstolen.
Med det her beslutningsforslag ønsker forslagsstillerne at pålægge regeringen at nedsætte en tværministeriel arbejdsgruppe med det formål at afklare de juridiske rammer for prostitution i Danmark.
Beslutningsforslaget bygger på en række antagelser om juridiske gråzoner, som er udtryk for misforståelser om den gældende retsstilling på området.
F.eks. hedder det i B 48, »at prostituerede ikke kan gå sammen med andre på en klinik og eksempelvis ansætte en person til at holde vagt.«
Det har vi allerede belyst ikke er rigtigt i det samråd, som justitsministeren og jeg var indkaldt til af Social- og Indenrigsudvalget den 20. oktober 2020, om præcis samme emne som dagens beslutningsforslag.
Der er ingen regler, der forhindrer prostituerede i at ansætte vagter på helt almindelige vilkår; det gjorde justitsministeren meget klart på det samråd, som forslagsstillerne havde indkaldt om det her emne den 20. oktober, så det kan heller ikke komme som nogen overraskelse for nogen i salen i dag.
Det samme gælder i øvrigt chauffører, telefonpassere eller andre, som varetager såkaldte hjælpefunktioner, og det gælder f.eks. også revisorer.
Rufferibestemmelsen er heller ikke til hinder for, at flere prostituerede driver deres virksomhed i fællesskab og deler udgifterne, så længe det sker i et ligeværdigt fællesskab, hvor ingen bestemmer over de andre eller tjener penge på de andres prostitution.
Der er heller ikke noget lovgivningsmæssigt til hinder for, at mennesker i prostitution får en sundhedsforsikring eller andre forsikringer.
Der er med andre ord slet ikke den juridiske gråzone, som partierne prøve at fremmane i beslutningsforslaget.
Nogle gange hører man, at de politiske blokke i Danmark ligner hinanden så meget, at det ikke er til at kende forskel på, hvad partierne vil, men jeg vil godt fremhæve prostitution som et eksempel, hvor det er ret tydeligt, at der kan være ret grundlæggende forskel på, hvordan vi ser på tingene.
Helt grundlæggende ser den regering, vi har nu,
på prostitution som et socialt problem, der har store skadesvirkninger for det enkelte menneske både fysisk og mentalt.
Derfor handler regeringens indsats om at få mennesker ud af prostitution og ikke gøre det mere attraktivt at komme ind i prostitution.
Vi ønsker at forbedre hjælpen til mennesker i prostitution, og det skal ses som en helt naturlig del af den samlede ambition om at forbedre velfærden for de mest udsatte mennesker i Danmark.
Det gælder både på forebyggelsessiden og i den helt konkrete indsats.
Noget af det første, jeg gjorde som social- og indenrigsminister – var det dengang – var at nedlægge den tidligere borgerlige regerings arbejdsgruppe, der bl.a. skulle se på forskellige modeller for, hvordan prostitution kunne blive anerkendt som erhverv og give prostituerede ret til arbejdsløsheds- og sygedagpenge.
Når jeg nedlagde arbejdsgruppen, var det, fordi den havde en ideologisk slagside, som er dybt problematisk.
Arbejdsgruppen i dagens beslutningsforslag er skåret over samme læst.
Jeg ved godt, at den sætning, jeg lige citerede, behændigt er udeladt i beslutningsforslaget, men det ændrer ikke på, at beslutningsforslaget indebærer en stor interesse for forhold, som er relevante på det almindelige arbejdsmarked, som f.eks. skat, arbejdsløshedslovgivning, pensionslovgivning.
Men prostitution er ikke et almindeligt arbejde, det er først og fremmest et socialt problem, og det skal angribes som sådan.
Siden regeringen tiltrådte, har vi derfor fokuseret på at forbedre den sociale indsats i forhold til prostitution.
I aftalen om udmøntning af reserven for 2020 blev vi, i øvrigt et bredt flertal her i Folketinget, enige om et forslag om en exitpakke til mennesker i prostitution – i øvrigt stor tak for det.
Det var et vigtigt første skridt.
Exitpakken er blevet udmøntet i efteråret, og den betyder, at vi nu kommer til at se konkrete, målrettede projekter, der arbejder med exit og rådgivning af mennesker i prostitution i Esbjerg, Odense, Aarhus og København.
Det er et stort skridt fremad for den sociale indsats mod prostitution.
Mette Thiesen fik jo lige præcis svar fra justitsministeren på det her.
Derfor bliver jeg nødt til at sige til spørgerne: Hvis I vil have, at vi skal have nogle andre regler, bliver I nødt til at begynde at fortælle, hvor det er, I vil have, vi skal have nogle andre regler.
Mener I, at man skal kunne tjene penge på det?
Det, justitsministeren svarede Mette Thiesen dengang, var, at i et ligeværdigt fællesskab, hvor der ikke er nogen, der bestemmer over andre, og hvor der ikke er nogen, der tjener på andres prostitution, kan man godt leje lokaler i fællesskab, have en vagtmand, dørmand osv.
Det, vi sikrer dem mod med den lovgivning, vi har i dag, er udnyttelse og bagmænd.
Og det vil i det enkelte tilfælde være en konkret vurdering – det var det svar, du fik ordret af justitsministeren – af, om der er tale om et ligeværdigt fællesskab, hvor ingen bestemmer over andre og ingen tjener på andres prostitution.
Derfor er spørgsmålet jo, om man ønsker at rykke de hegnspæle.
Det er jo ærligt, hvis man vil det, men så må man sige: Vi er ikke så bekymret for udnyttelse; vi er ikke så bekymret for bagmænd; vi er ikke så bekymret for den vækst, det vil kunne give i antallet af prostituerede.
Det er et ærligt, redeligt politisk standpunkt at tage, men så må man jo stå ved, at det er det, man vil, i stedet for at lade, som om det her er et eller andet, der skyldes en masse uklarheder.