Henrik Dahl (LA), 2017-03-24:
Tak for det.
Vi har jo lige haft en redegørelsesdebat, hvor et meget bredt udsnit af ordførerne har konstateret, at det europæiske samarbejde er fuldstændig afgørende, når grænseoverskridende problemer skal løses.
Men der er en del af problematikken om det her med det grænseoverskridende, som jeg egentlig ikke synes vi har talt nok om, og som jeg gerne vil have lov at bringe på banen.
Tilfældet vil, at jeg i uge 10 var i Rusland med Det Udenrigspolitiske Nævn, og at jeg i går var i Bruxelles for at drøfte Brexit med forskellige gode mennesker.
Rusland er et land, der har dømt sig selv til at være en råstoføkonomi på grund af den måde, som landet har indrettet, hvordan mennesker kan flytte ind over grænsen, og hvordan varer kan flytte ind over grænsen.
En bil består af ting, der er lavet i snesevis af lande, og som passerer hen over grænserne og bliver samlet, så hvis vi ikke har de politiske strukturer på plads, så kan økonomien simpelt hen ikke udvikle sig.
Det, der er briternes problemer, og som der ikke er blevet snakket så meget om, er, at de kan falde ud af den moderne produktionsøkonomi, hvis de ikke får nogle ordninger, som erstatter dem, de har.
Hvis man vil udvikle sig fra en produktionsøkonomi til en vidensøkonomi, bliver man også nødt til at få en hel masse juridiske og andre praktiske strukturer på plads.
Så grænseoverskridende problemer er altså ikke udelukkende klimaspørgsmål og miljøspørgsmål, selv om de er vigtige problemer; det er rent faktisk også, hvordan økonomien kan blive mere produktiv og udvikle sig mere effektivt.
Så hvis man afmonterer dele af det europæiske samarbejde, risikerer man sådan set også at gøre sig selv mere fattig.
EU har ændret sig på en lang række områder, og det er måske ikke blevet fremhævet tilstrækkelig meget, hvad det her med det grænseoverskridende betyder.
EU har bundet landene til en hel masse regler og procedurer, og jeg tror, at der i fremtiden ikke vil være ret mange internationale spillere, som kan lave regler.
Som hr. Holger K. Nielsen var inde på lige før, er EU stærkt nok til at lave regler, og det vil der ikke være så mange der kan.
Men det, der selvfølgelig er problemet med EU, og som er udgangspunktet for regeringens ønske om, at EU skal være et stærkere, slankere og mere effektivt EU, er, at EU også nogle gange er sin egen værste fjende.
Det skal vi selvfølgelig hjælpe EU til ikke at være, så godt vi kan.
En af de personer, som medlemmer af Folketinget talte med i går, var den tidligere belgiske statsminister Guy Verhofstadt, og hvis jeg skal sammenfatte, hvad Verhofstadt sagde, så sagde han, at EU nogle gange har en tilbøjelighed til at springe ud af vinduet og regne med, at der dukker en løsning op på vej ned.
Det er jo ikke særlig smart, og der må man simpelt hen indrette sig mere fornuftigt.
Men man har altså fjernet de indre grænser uden at spekulere på den ydre grænse, man har lavet en valuta uden at spekulere på, at man ikke var en stat.
Der har været en række problemer, som ikke er blevet løst, og det skal vi selvfølgelig gøre noget ved.
Der er nogle områder, hvor samarbejdet fungerer uhensigtsmæssigt, og hvor regeringen har sagt at den vil arbejde for et stærkere, slankere og mere effektivt EU.
Pointen er bare, at det gør man ikke ved hjælp af proklamationer, ved at sige, at man vil lave en traktatændring, eller at man vil komme og ændre alting.
Det gør man simpelt hen ved at have en rød tråd i tilgangen til alt, hvad man laver i EU.
Så det, der ligger i at arbejde for et slankere, stærkere og mere effektivt EU, er altså ikke at komme med meget store proklamationer, men det er, hver gang man arbejder med EU, at have en rød tråd, som er, at man lægger vægt på de her ting.
Sådan fortolker jeg først og fremmest ønsket om at gøre det.
Talerne om, at tingene skal laves om, ændrer ikke noget.
Det er det daglige arbejde med at gøre EU slankere og mere effektivt, der hjælper, og derfor bakker vi selvfølgelig op om det forslag til vedtagelse, der allerede er blevet læst op.