Troels Lund Poulsen (V), 2019-04-09:
Men det er sådan set rigtigt, og der må man igen sige til Finn Sørensen, det flittige menneske, at det er rigtigt, at det ikke er fuldstændig foldet ud endnu.
Det bliver det ved en bekendtgørelse, gennem en bemyndigelse, som vi skal diskutere til efteråret.
Men sandheden er jo bare, at i den politiske aftale, som jeg ved Finn Sørensen har læst, og som blev lavet den 23. august, har vi jo et større afsnit om, hvordan man kan styrke kontrolmekanismen for at sikre, at den enkelte ikke bliver svigtet i systemet.
Jeg må også bare sige, at det er på høje tid, at vi får indført en mere kærlig hånd over for de mennesker, der i dag ikke får den rigtige indsats fra deres kommune.
Med beslutningsforslaget, som vi i dag skal behandle, vil Enhedslisten give alle i kontanthjælpssystemet en afklaringsgaranti på 12 måneder.
Afklaringsgarantien betyder ifølge forslaget, at kommunerne inden for 12 måneder og i særlige tilfælde højst 24 måneder skal have afklaret, om borgerne skal visiteres til ordinær beskæftigelse, uddannelse, revalidering, ressourceforløb, fleksjob eller førtidspension.
Som jeg ser det, handler forslaget i bund og grund om, hvordan vi forhindrer, at kontanthjælpsmodtagerne hænger fast i systemet, og at de hurtigt og vel også hurtigst muligt bliver hjulpet videre.
Det er en sympatisk dagsorden, som jeg selv og regeringen er stærkt optaget af, og som vi jo også har brugt utallige møder og samråd på at diskutere.
Jeg er på mange måder helt enig med Enhedslisten i, at det er et stort svigt over for de mange mennesker, der har været parkeret på kontanthjælp år efter år.
Der skylder vi selvfølgelig også at gøre en indsats for dem.
Men jeg vil også gerne starte med sige, at jeg ikke mener, at den her såkaldte afklaringsgaranti er løsningen.
Vi risikerer, at det bliver endnu et proceskrav, der låser kommunernes indsats for borgerne, og vi risikerer jo i bund og grund også at smide gode penge efter noget, som ikke kommer til at gøre en reel forskel.
Først vil jeg minde om, at når vi taler om langtidskontanthjælpsmodtagere, taler vi om en gruppe af borgere, som typisk har andre problemer end ledighed.
Nogle borgere har meget sammensatte problemer, og det er heller ikke sådan, at borgerens situation er statisk.
Den kan forandres, og den kan forandres over tid.
Når en borger henvender sig til kommunen første gang og søger om kontanthjælp, bliver der hurtigt truffet en afgørelse om, hvorvidt borgeren har ret til forsørgelse.
Det er selvfølgelig helt afgørende, at kommunen hurtigt tager stilling, så borgeren har et forsørgelsesgrundlag.
Når der er tale om borgere, som har andre problemer end ledighed, er det også kommunen, der skal tage stilling til, hvilke indsatser der skal sættes i værk.
Det sker på grundlag af en individuel vurdering af borgerens konkrete udfordringer.
Der er også krav om, at kommunerne skal foretage en løbende opfølgning i sagerne netop for at sikre, at borgerne ikke bare bliver overladt til sig selv.
For borgere med varig og væsentlig nedsættelse af arbejdsevnen skal kommunen altid vurdere, om borgerne er i målgruppen for ressourceforløb, fleksjob eller førtidspension.
Det er kommunens opgave at sikre, at en sag er tilstrækkeligt belyst og dokumenteret, før der træffes en afgørelse om f.eks. et ressourceforløb, fleksjob eller førtidspension.
Det vil derfor være individuelt, hvornår kommunen har et tilstrækkelig godt dokumentationsgrundlag for at træffe den her afgørelse.
Når der er tale om meget komplekse sager, kan det jo desværre tage tid at foretage en socialfaglig og helhedsorienteret vurdering og dermed have den fulde dokumentation til at kunne træffe den her afgørelse.
Derfor er det gode spørgsmål jo også: Hvad vil en afklaringsgaranti egentlig kunne ændre?
Mangler kommunen f.eks. helbredsmæssige oplysninger for at vurdere, om borgeren skal tilkendes ressourceforløb, så kan kommunen ikke træffe en afgørelse.
Kommunen kan ikke træffe en afgørelse på det foreliggende dokumentationsgrundlag, hvis der mangler oplysninger i sagen.
En afklaringsgaranti ville i de her tilfælde bare medføre en tom afgørelse, som betyder, at borgeren fortsat skal modtage kontanthjælp.
I den sammenhæng kan indførelse af et proceskrav i virkeligheden føre til en længere sagsbehandling, idet der skal træffes en yderligere afgørelse på et tidspunkt, hvor sagen ikke er klar, samtidig med at borgerne har klagemulighed.
En anden grund til, at jeg ikke er tilhænger af en afklaringsgaranti, er, at det er endnu et nyt proceskrav.
Det er jo ikke så mange dage siden, vi stod her sidst og diskuterede LAB-loven, nemlig den nye lov om aktiv beskæftigelsesindsats, som jo skal være med til at forenkle proceskravene og give kommunerne større frihed.
Det er jeg sådan set stadig varm tilhænger af, selv om det er nogle få dage siden, vi havde førstebehandlingen.
Derfor er min grundlæggende holdning, at nye stive proceskrav til kommunernes arbejde med borgerne ikke nødvendigvis er det, der skal til.
Jeg tror, at det, der skal til, er, at vi i højere grad holder kommunerne ansvarlige for, hvordan udviklingen er.
Er der kommuner, som ikke lever op til ansvaret, kan de jo i yderste konsekvens blive sat under administration.
Derfor har jeg også gjort det tydeligt, at jeg ikke vil acceptere, at borgere bliver overladt til sig selv.
Der skal vi jo netop udnytte den aftale, som vi har indgået med hinanden, og så skal hammeren, om man så må sige, falde.
Så skal der følges op.