Stinus Lindgreen (RV), 2021-01-27:
Tak for ordet, og tak til hr. Peder Hvelplund for at sætte debatten her på dagsordenen.
Det er egentlig ret imponerende, når man tænker over, hvad der er sket det seneste år.
Hvis jeg var blevet spurgt i foråret 2020, om vi ville have haft en vaccine imod corona inden for et år, så havde jeg sagt: Nej, selvfølgelig ikke.
For den slags tager mange år, og det kræver enorme ressourcer, men ikke alene har vi i dag flere godkendte og effektive vacciner, men vi har også flere på vej.
Og det er lykkedes, fordi vi så et helt fantastisk samarbejde på tværs af landegrænser og imellem offentlige og private aktører, fordi en pandemi i sagens natur rammer os alle, og det har båret frugt.
Vi er nu i gang med at vaccinere i en lang række lande, men det er bestemt ikke uden problemer.
Det har vi oplevet herhjemme og i resten af EU, hvor vi ikke modtager de lovede doser, men det rammer, som hr. Peder Hvelplund også nævnte, primært de fattigste lande.
Det er to forskellige problemstillinger, som begge to skal løses.
Jeg deler bekymringen med at få vaccineret i de fattigste lande, og jeg mener også, vi har et internationalt ansvar for at løse den udfordring inden for EU.
Det er dog ikke udfordringen lige nu.
Tværtimod.
Løsningen med tvangslicenser er jeg ikke enig i.
For det første er det, som flere har nævnt, bl.a. udenrigsministeren, ikke nok bare at få adgang til et patent, men man skal også have produktionskapacitet, og man skal have de rette kompetencer.
At producere lægemidler og vacciner, særlig vacciner med en helt ny teknologi, som er det, som vi snakker om lige nu, er ikke simpelt, og bare fordi to virksomheder begge hører under kategorien medicinalindustri, betyder det altså ikke, at man lige kan bytte produktion mellem de to.
Vi er også bekymrede for, hvordan det vil påvirke hele forsknings- og produktionsområdet inden for sundhed, som vi alle sammen er afhængige af.
Det vil have store konsekvenser, som vil ramme ikke alene industrien, men os alle sammen.
Der ligger mange års forskning og arbejde bag det, som vi ser frugten af nu, og det er potentielt farligt at så tvivl om det grundlag, som det hele bygger på.
Endelig er årsagen til, at vi allerede nu har flere vaccinekandidater, som enten er godkendt eller tæt på godkendelse, jo netop, at vi sikrer et godt offentlig-privat samarbejde, hvor statslige midler ganske rigtigt er blevet brugt til at få industrien til at prioritere coronavacciner over andre projekter.
Det var en succes for nogle – det har vi set med Pfizer og Moderna – mens andre har måttet opgive og se deres arbejde spildt.
Det så vi for ganske nylig med Merck, der måtte opgive deres projekt.
Jeg kan godt være bekymret for, hvordan et muligt fremtidigt samarbejde vil se ud, hvis behovet opstår igen under en ny pandemi, hvis vi nu tager det skridt, som Enhedslisten foreslår.
Jeg er helt enig i, at vi skal have produceret flest mulige doser hurtigst muligt og naturligvis med respekt for sikkerhed og renhed, men det kan bare ikke lige forceres.
Derfor er jeg glad for at se, at det samarbejde, som vi så i starten af pandemien, nu igen blomstrer op.
Sanofi har inden for den her uge, så vidt jeg husker, tilbudt at producere 100 millioner doser af vaccinen fra Pfizer, og vi har hørt fra fru Liselott Blixt, at der er tilsvarende aftaler i f.eks. Japan, og forhåbentlig kommer der meget mere af det.
Dem, der kan, skal nok byde ind.
Danmark er i mine øjne selvsagt for lille til at løfte denne opgave alene.
Der er ikke ét svar, og vi ved ikke, hvad svaret er på forhånd, og at have kapacitet til alle mulige løsninger er urealistisk.
Til gengæld har vi jo volumen, viden og virksomheder på tværs af EU, der kan løfte opgaven på sigt, og det er et system, vi klart bør få sat op, så vi er klar til en lignende udfordring i fremtiden.
Det er allerede velkendt og velfungerende inden for medicinalindustrien, ligesom det ganske givet er inden for andre industrier, at man kan udlicitere dele af produktionen til andre virksomheder, der kan løfte en del af opgaven.
Det skal vi have kortlagt, så vi er klar næste gang.
Så det her er et ekstremt komplekst problem, som hr. Peder Hvelplund ganske rigtigt peger på, og der er sjældent simple løsninger på komplekse udfordringer.
Tak for ordet.