Astrid Carøe (SF), 2021-03-17:
Tak for det, og tak til Venstre for at indkalde til den her utrolig vigtige forespørgselsdebat.
Jeg kan berolige fru Ulla Tørnæs med, at jeg ikke synes, det er spor sent.
Jeg havde en forespørgselsdebat, der startede kl. 0.30 i nat, så det her er jo tidligt.
Jeg får bare vendt mit døgn, det er super.
Et land i uddannelsesbalance eller i bedre uddannelsesbalance, som forespørgslen lyder på, handler i virkeligheden om et Danmark i balance, hvor man som barn vokser op i et lokalområde med en daginstitution med dygtige pædagoger og pædagogiske assistenter og allerede som lille kender den lokale skole, hvor engagerede og kompetente lærere står klar til at tage imod en.
I løbet af skoletiden kommer man på besøg på erhvervsskolen i byen for at snuse lidt til, om det kunne være noget for en at blive mekaniker, kok eller måske sosu-assistent, ligesom man kender til byens gymnasium.
Måske ved man allerede fra tiden i folkeskolen, at man kan blive uddannet til ingeniør eller laborant og få job hos Novo Nordisk eller læse jura, fordi der ligger en styrelse i baghaven.
Og læser man videre på en uddannelse i sit lokalområde, så viser undersøgelser også, at man ofte bliver boende efter endt uddannelse – får job, stifter familie.
Det er et Danmark i uddannelsesbalance, og det er en vigtig del af et Danmark i balance.
Men hvordan kommer vi derhen?
Og kan vi med politisk indgriben stoppe udviklingen mod færre uddannelsesmuligheder i de mindre byer?
Vi ved, at de unge i stigende grad søger mod de større byer for at uddanne sig og bo.
Vi ved, at den demografiske udvikling betyder faldende ungdomsårgange.
Vi ved, at det får kolossal betydning for ungdomsuddannelserne i de mindre byer.
Vi ved også, at det får betydning for rekrutteringsgrundlaget til de videregående uddannelser.
Svaret på spørgsmålet må og skal være, at vi politisk skal gøre alt, hvad vi kan, for at kæmpe imod den udvikling – eller afvikling, som nogle har kaldt det – som vi står over for.
Og der er gode løsninger, der ligger lige for, og de ligger ikke kun på Uddannelses- og Forskningsministeriets område.
Vi skal også have lavet en ny model for elevfordeling.
Og det nævner jeg, fordi det er vigtigt at snakke om rekruttering og muligheden for et Danmark i balance, så selv om det ikke lige er på uddannelses- og forskningsministerens område, så tillader jeg mig altså lige at nævne det her i dag.
At skabe uddannelsesbalance kræver investeringer.
Nye uddannelsespladser skal placeres uden for de store byer, når det giver mening i et lokalområde, f.eks. på grund af nærtliggende arbejdspladser.
Lokal opbakning og forankring er afgørende.
Tanken var god: flere uddannelser i provinsen, 160 mio. kr. til 10 nye uddannelsesstationer, 500-1.000 uddannelsespladser.
Faktum er bare, at der i dag er under 100 studerende på uddannelsesstationerne.
4 af stationerne på professionsuddannelserne optog i alt 13 studerende i 2020.
Det viser tydeligt, at det ikke er nok at oprette nye uddannelsessteder, hvis der ikke følger nye studerende med.
Succeser som diplomingeniøruddannelsen i bioteknologi i Kalundborg viser, at det kan lade sig gøre, men vi skal altså også huske at snakke om de steder, hvor det ikke lykkedes, så vi kan lære af erfaringerne.
For det gør ondt at åbne en uddannelse for så at måtte lukke den kort tid efter.
Men det får os ikke i mål.
Derfor er jeg også glad for at høre, at ministeren siger, at der er behov for markante initiativer.
Jeg er glad for, at ministeren nævner rekrutteringsudfordringen, og det håber jeg er en del af regeringens kommende udspil.
For vi får ikke bæredygtige decentrale uddannelser, hvis vi glemmer at have fokus på elevgrundlaget.
Der skal være et tilstrækkeligt elevgrundlag for at kunne skabe et bæredygtigt fagligt miljø.
Nu løber min tid, og jeg har meget mere at sige – hvor er det irriterende.
Der er rigtig mange initiativer.
Og det er også vigtigt, at vi får nogle penge med, selv om jeg ikke mener, at penge kan gøre det alene.
Men for SF er det vigtigt, at vi får et Danmark i uddannelsesbalance.
Tak for det.
Og undskyld, at jeg gik lidt over tiden.
Tak for det.
På trods af frygten for at få at vide, at jeg også skal have mine skolepenge tilbage, vil jeg alligevel spørge en lille smule til de her 7.000 studiepladser for 100 mio. kr.
I 2018 afsatte den daværende regering 160 mio. kr. til at oprette ti uddannelsesinstitutioner, og det estimerede man til at blive til 500-1.000 studiepladser.
Det lyder altså, som om Venstre har større ambitioner, men færre penge til dem, og det undrer mig lidt.
Helt konkret er der jo i Venstres udspil afsat 25 mio. kr. til startkapital til nye uddannelser, men hvis jeg følger eksemplet fra 2018, vil det kun blive til 1,5 nye uddannelser.
Noget tilsvarende gælder for de 50 mio. kr., som Venstre vil bruge på at udvikle universitetsuddannelserne uden for de store byer.
En jurauddannelse i Esbjerg, som vi også rigtig gerne vil have i SF, har vi fået at vide
koster 16 mio. kr. Så med 50 mio. kr. kan man altså få tre nye universitetsuddannelser.
Det er mange studerende, der skal gå på de uddannelser, for at det bliver til 7.000, så hvordan hænger det sammen?