runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Michael Aastrup Jensen (V), 2018-04-03:
Som jeg var inde på i min første runde, mener jeg ikke, at skatteyderne i f.eks. Danmark skal bøde for, at Rusland agerer på den fuldstændig uhæmmede aggressive måde, som Rusland gør.
Det mener jeg simpelt hen ikke.
Så bliver vi nødsaget til at håndtere situationen anderledes.
Jeg sidder bl.a. i bureauet for den parlamentariske forsamling, på baggrund af at Danmark har formandskabet.
Og jeg har selv – sammen med bl.a. Storbritannien – taget initiativ til, at vi får sat punktet om økonomi på dagsordenen.
Vi holder bl.a. et ekstraordinært bureaumøde om søndagen i starten af Strasbourg-ugen, hvis man kan kalde den det, hvor vi også vil drøfte det her.
Vi presser administrationen.
Jeg synes nemlig, at administrationen i Europarådet ikke har været hurtig nok til at fremvise budgetter for en plan B og i en plan C, hvis man kan sige det sådan.
Så jeg kan roligt love, at delegationens formand i hvert fald har gjort, hvad han kunne for at prøve at diskutere økonomisk sund fornuft.
Allerførst er det jo vigtigt at holde fast i, at grunden til, at man ikke så at sige lukker budgettet, er, at man stadig holder en dør åben i forhold til både Tyrkiet og Rusland.
Sagt ligeud: Hvis Rusland ikke betaler, skal de jo smides ud.
Sådan er reglerne.
Hvis ikke de betaler inden for x tid, skal de smides ud.
Der er i øjeblikket forhandlinger i gang.
Det er jo, fordi de så skal betale, og så skal de også betale med tilbagevirkende kraft, altså underforstået for den periode, som er gået, hvor de ikke har betalt.
Så det synes jeg er meget fornuftigt.
Jeg synes også, det er rigtig fornuftigt af regeringen, at man siger, at det ikke nytter noget, at fordi to lande kører det her spil, så må resten af Europarådets medlemsstater bare punge ud på deres skatteyderes vegne.
Jeg må indrømme, at det støtter jeg ikke.
Hvis det bliver nødvendigt, at vi på den lange bane kommer ud i en situation, hvor vi siger, at så må vi strømline Europarådet, så mener jeg også, at der er mulighed for det.
Europarådet har, kan man sige, udviklet sig voldsomt i nogle forskellige retninger.
Det ser man bare på den parlamentariske forsamling, i forhold til alle de emner vi diskuterer.
Det ser man også på Ministerkomiteen, altså på alle de emner, de diskuterer.
Der er nok at tage fat på, hvad angår kerneværdierne, nemlig frihed, demokrati, menneskerettigheder osv.
Men der er måske ikke behov for at bygge et system op, så man bliver en slags mini-EU på alt lige fra sportsrettigheder – undskyld til Socialdemokratiets ordfører – til andre emner, som man kunne diskutere i nationale parlamenter.
Nikolaj Villumsen (EL), 2018-04-03:
Tak for det.
Det er jo et voldsomt pres, som kan have store konsekvenser.
Som vi diskuterede tidligere med hr. Mogens Jensen, er der jo den mulighed, at man skærer ned på Europarådets budget, hvis den her tilbageholdelse af økonomiske midler opretholdes.
Vi hører så fra Europarådets generalsekretær, at det kan man simpelt hen ikke.
Man har skåret så meget ind til benet, at hvis man gør det, vil man ikke kunne leve op til sit mandat.
Der kunne jeg bare godt tænke mig at høre, om man i Venstre mener, at det var klogt, at man fra regeringens side ikke fik sikret budgettet i november mod sådan et pres, der kommer fra Rusland og fra Tyrkiet.
Der fravalgte man jo at bruge sin mulighed som formandskab til det.
Hvad mener man fra Venstres side, at der bør gøres her i slutspurten, så vi ikke bliver afhængige af økonomiske midler fra Rusland og Tyrkiet?
Christian Langballe (DF), 2018-04-03:
Jamen altså nu forholder jeg mig til virkeligheden og ikke til et eller andet tænkt eksempel.
Det, jeg tager udgangspunkt i, er de forudsætninger, der gælder for Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, som den er tænkt, og som den udfoldes i praksis.
Der må jeg så bare sige, at jeg simpelt hen synes, at der er nogle ting, der er løbet af sporet, men det er jo selve det grundlæggende forhold, man lagde ind i det i sin tid, nemlig at konventionen er evig og uforanderlig og aldrig kan laves om – hvilket så betyder det sådan lidt absurde, at Levakovic kan blive her i landet, fordi han har ret til et familieliv.
Jeg tror ikke, at det var det, man forestillede sig dengang, da den her konvention blev udtænkt, altså at artikel 8 skulle fortolkes på den måde – men det er den altså så blevet.
Og det er det, der er svaret på det.
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-03:
Jamen jeg er sådan set enig i, at virkeligheden forandrer sig, og derfor bliver man også nødt til at genfortolke, kan man sige, principperne i konventionen.
Det er jo netop det, den såkaldte dynamiske fortolkning går ud på, nemlig at forsøge at tage de principper, der var, dengang man lavede konventionen, og modernisere dem, i takt med at verden forandrer sig.
Og det synes jeg i øvrigt er en helt legitim politisk diskussion, hvis man synes, at den er på vej et forkert sted hen.
Det vil jeg slet ikke anfægte, det kommer jeg tilbage til i min ordførertale.
Mit spørgsmål var mere principielt: Mener Dansk Folkeparti, at vi var bedre stedt i dag ved simpelt hen at droppe Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og det internationale samarbejde på menneskerettighedsområdet, for det indtryk kunne man godt få, når man hører både ordføreren i dag og den debat, der pågår derude.
Det synes jeg ville være rart for befolkningen at vide, altså om man principielt set helst så, at man nedlagde det hele.
Christian Langballe (DF), 2018-04-03:
Jeg er meget, meget kritisk over for den dynamiske fortolkningspraksis, som man gør brug af, fordi den flytter sig så meget, at den egentlig flytter sig til ukendelighed – og så kan man spørge: Hvorfor endte det lige der?
Det er, fordi der så er nogen, der har fortolket det på den måde osv. osv. Men det, jeg egentlig så synes er det problematiske, er jo dybest set, at man har den dynamiske fortolkningsmetode, fordi man på et tidspunkt har vedtaget, at Den Europæiske Menneskerettighedskonvention er evig og uforanderlig.
Hvilket politisk dokument er det, altså evig og uforanderlig?
Hvordan kan det være, at Den Europæiske Menneskerettighedskonvention er skabt ud fra et billede af efterkrigstiden, altså fra 1950 og fremad?
Er det så det samme billede i dag?
Jeg mener, at politiske aftaledokumenter skal kunne ændre sig.
Så hvis det bare var det, som vi havde som en grundlæggende præmis, så mener jeg bestemt, at der var meget, der var nået.
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-03:
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at stille det helt principielle spørgsmål, efter at jeg hørte ordførerens indlæg, om Dansk Folkeparti hellere var hele Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol foruden, altså at man sådan set mener, at vi ville have en bedre situation, hvis vi bare sløjfede internationale aftaler og regler på menneskerettighedsområdet og fjernede domstolen.
Ville vi være bedre stedt?
Christian Langballe (DF), 2018-04-03:
Det var af de grunde, jeg lige har givet, og med den konstatering, at vi så har stemt for en monitorering af Tyrkiet.
Jeg ved ikke, om det er gået hen over hovedet på spørgeren, men det har vi faktisk.
Altså, vi kan jo godt strides om hår i suppen med hensyn til den historie, der er, om det, der er sket.
Sådan må det være.
Nikolaj Villumsen (EL), 2018-04-03:
Tak for det.
Hr. Christian Langballe siger, at det jo må være et spørgsmål for den tyrkiske opposition at gå imod Erdogan.
Og det gjorde de jo også i den grad, de overhovedet havde mulighed for det – hvis ikke de blev fængslet for at være imod ham – op til folkeafstemningen.
Men jeg synes, det er relevant for Folketinget og for den danske befolkning at få at vide, hvorfor Dansk Folkeparti tog det ret voldsomme skridt at forhindre Den Parlamentariske Forsamling i at have muligheden for at diskutere Tyrkiet.
For det var jo det, man gjorde.
Man stemte, så vi blev forhindret i at diskutere situationen i Tyrkiet og dermed også i at træffe en beslutning om at monitorere Erdogan.
For det var en gigantisk gave til den islamistiske præsident i Tyrkiet, og man bør da kunne forklare, hvorfor man valgte at træffe så radikal en beslutning.
Christian Langballe (DF), 2018-04-03:
Vi vurderede det i forhold til den situation, man stod i dengang, og vores afvejning af det her har været – og det tror jeg også godt ordføreren ved – at vi ikke nødvendigvis mener, at vi uden videre skal blande os i alt, hvad Tyrkiet foretager sig, fordi det er et selvstændigt land, og det opgør, der måtte være, jo er et internt anliggende i forhold til tyrkerne.
Det mener jeg må være den vej, det vender.
Når vi så alligevel på et tidspunkt er begyndt at gå ind for en monitorering af Tyrkiet, hvilket jeg tror ordføreren godt ved at vi gør nu, så er det en vurdering af den situation, der er.
Men det er klart, at de to ting vejer her.
Hvis jeg så endelig skulle sige noget om Tyrkiets indflydelse i Danmark med hensyn til overvågning af herboende tyrkere osv. osv., er det klart nok, at så er det jo også et indenrigspolitisk problem – så er det da også et nationalt problem.
Det vil jeg da helt bestemt mene.
Hvis en statsleder griber ind i andre borgeres liv på den måde, som jeg har en fornemmelse af at Erdogan gør det på, mener jeg da bestemt, at det også er et nationalt problem.
Jeg skal forudskikke, at Østersørådet ikke lige præcis er det sted, hvor jeg slår mine folder, men jeg melder mig så som vikar for hr. Henrik Brodersen, som er blevet syg.
Vi synes grundlæggende, at der i den her redegørelse, som ministeren er kommet med, er nogle gode ting.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, som det også er nævnt flere gange, og som har været genstand for en vis form for polemik og diskussion, at Østersøregionen har været præget af hele Ukrainekrisen, og at det også har blokeret for møder i Østersørådet.
Nu er der så kommet en dialog i gang igen, og det er glædeligt for os, at den politiske dialog er genoptaget, sådan at man får lejlighed til at drøfte tingene.
Så kan man sige, at der er mange fine ord her om dialog, og det er vi glade for.
Det er jo altid godt at kunne tale sammen.
Med det udgangspunkt tror jeg sådan set bare at jeg vil standse her, så tak for ordet.
Karin Gaardsted (S), 2018-04-03:
Tak til formanden, og tak til ministeren for redegørelsen, også på det område, der handler om samarbejde mellem alle lande, der grænser op til Østersøen.
Som alle ved, er der jo spændinger og uenigheder mellem EU og Rusland, og derfor er det også klart, at et samarbejde omkring Østersøen kræver klare politiske målsætninger og aftaler.
Det er derfor positivt, at udenrigsministrene i Østersølandene er blevet enige med hinanden om, at det er vigtigt at få klarlagt og udvalgt nogle få, men vigtige områder, hvorom samarbejdet skal koncentrere sig.
Til juli skal en arbejdsgruppe fremlægge forslag til, hvilke områder der skal satses på, og efterfølgende skal man politisk beslutte sig for, hvilke det så bliver.
I BSPC, som er det stående udvalg for østersøparlamentarikere, arbejder vi med en række områder på tværs af landene.
Forureningen er stadig for høj, og der er meget, både de enkelte lande og ikke mindst søfarten kan bidrage med for at gøre Østersøen til et renere hav.
Det er desværre stadig sådan, at en del fragtskibe og krydstogtskibe tømmer deres affald ud i vandet i stedet for at tage det med i havn, hvor det kan blive håndteret korrekt og miljørigtigt.
Forureningsudledning fra især nogle af de russiske områder har også i mange år belastet miljøet i havet.
Ikke kun fugle og fisk, men alle havets dyr lider under lemfældig håndtering af affald.
Plastik nedbrydes efterhånden til mikroplast, men det forsvinder aldrig fra havet.
Det er derfor vores pligt at stramme reglerne og ikke mindst håndhævelsen, hvad angår det at smide affald ud i havet.
Netop nu arbejder en arbejdsgruppe nedsat af BSPC med integration som et andet emne.
Derimod er målet at beskrive udfordringer og best practice for integration.
Mange arbejdere tager fra Estland, Letland, Litauen og Polen til Tyskland og til de nordiske lande.
Det er inden for EU, bortset fra Norge naturligvis.
Og de udfordringer, der er forbundet dermed, er også et tilbagevendende emne for politiske drøftelser i BSPC.
Ikke kun arbejdere tager fra øst mod vest, det gør et stort antal sexarbejdere også, de fleste mod deres egen vilje.
Det er en sag, som Østersørådet aldrig nogen sinde må slippe.
Vi vil fra socialdemokratisk side opfordre udenrigsministeren til at holde særlig fast i netop denne sag, som er til stor skade for de kvinder, der bliver en del af menneskehandel inden for sexindustrien.
Med disse ord slutter Socialdemokratiet op om redegørelsen og samarbejdet i Østersøregionen.
Forhandling om Østersørådet
Anders Samuelsen (LA), 2018-04-03:
Generelt er det en rigtig god idé at få begrænset udviklingen af det og vel i sidste ende – sagt af en gammel radikal, som vist havde det udgangspunkt at være pacifist og for mange, mange år siden i hvert fald var en del af Det Radikale Venstre – komme af med alle våben, men virkeligheden er jo bare ikke sådan.
Virkeligheden er den, at der er brug for våben, også som et afskrækkelsesmiddel.
Og vi er en del af en våbenbærende organisation, altså NATO, hvor vi også har et samarbejde med amerikanerne, og det er det, der er udgangspunktet for det arbejde, som vi laver.
Christian Juhl (EL), 2018-04-03:
Jamen så vil jeg gerne høre, hvad regeringens linje er.
Altså, er regeringens linje bare, at man ingenting gør, eller er regeringens linje, at vi reelt skal gøre noget aktivt for at få begge parter til at lade være med at udvikle endnu flere bestialske masseødelæggelsesvåben?
Anders Samuelsen (LA), 2018-04-03:
Som jeg nævnte, er det jo vigtigt, at det arbejde, som foregår inden for våbenkontrolområdet i OSCE, er noget, som vi prioriterer og prioriterer højt – og det gør vi også – og det er vigtigt, at de allerede indgåede aftaler bliver implementeret styrket.
Så er der særlig spørgsmål i forhold til det, som der bliver rejst fra ordførerens side.
Christian Juhl (EL), 2018-04-03:
Undskyld til formanden, mange gange endda, men jeg blev vildt overrasket over, at ministeren var så hurtigt færdig.
Jeg troede, at de detaljer, jeg gerne ville have noget at vide om, kom i den sidste halvdel af talen, men den kom jo aldrig.
Regeringen har tidligere afvist at støtte FN's forbud mod atomvåben – det har vi haft en debat om – og OSCE er jo netop med til at skabe en stemning, så det ikke er nødvendigt at opruste.
Derfor vil jeg gerne høre: Nu, hvor både USA og Rusland udvikler taktiske atomvåben, det vil sige våben, som kan bruges på korte distancer, og som dermed bliver endnu farligere for Danmark, hvis der nogen sinde kom sådan en krig, hvordan ser ministeren så mulighederne her?
Ministeren sagde selv på det tidspunkt, hvor vi diskuterede atomvåben, at så måtte vi jo se, hvordan tingene kom til at gå, og så måtte vi se, hvordan vi kunne spille ind.
Anders Samuelsen (LA), 2018-04-03:
Tak for det.
Og tak for en rigtig god debat, som selvfølgelig i høj grad kom til at handle om Ukraine, som tilhørerne kunne bemærke.
Tak til ordførerne for bemærkningerne og for interessen, i det hele taget for arbejdet i OSCE.
Debatten i dag har heldigvis bekræftet Folketingets store interesse i og opbakning til også Danmarks indsats i den organisation.
Regeringen anser OSCE for at være en helt uundværlig platform til at fremme dialog og samarbejde om europæisk sikkerhed, en platform, der er en integreret del af den regelbaserede internationale verdensorden.
Siden Ruslands ulovlige annektering af Krim for 4 år siden har vi set, hvordan OSCE har taget ansvar på sig, og det er godt.
OSCE agerer som mægler og dialogskaber, både ved forhandlingsbordet, via den trilaterale kontaktgruppe, og ude i felten gennem den særlige monitoreringsmission, SMM.
SMM er den største internationale tilstedeværelse i Ukraine og er det internationale samfunds øjne og ører i forhold til konflikten.
Situationen bliver overvåget af 700 observatører, der i yderste konsekvens sætter deres liv på spil for at rapportere om sikkerheds- og menneskerettighedssituationen i Ukraine.
Det er en vigtig indsats, der er med til, at konflikten ikke eskalerer yderligere.
OSCE er også et vigtigt dialogforum vedrørende menneskerettigheder.
Når menneskerettighederne kommer under pres, som vi har set det ske inden for de senere år i eksempelvis Tyrkiet,
bliver det taget op i OSCE.
Lande, der ikke overholder deres internationale menneskerettighedsforpligtelser, bliver mindet om, at de er på afveje.
OSCE er også en vagthund i forbindelse med afholdelse af valg i OSCE-landene via valgobservationsmissionerne.
OSCE's parlamentariske forsamling bidrager både med valgobservatører og med ledelse af valgobservationerne.
Jeg vil derfor også i år benytte lejligheden til at takke de danske OSCE-parlamentarikere for den her vigtige, vigtige indsats.
Danmark prioriterer også arbejdet inden for våbenkontrolområdet i OSCE meget højt.
Det er vigtigt, at allerede indgåede våbenkontrolaftaler bliver implementeret og bliver styrket, for det er gennem våbenkontrolaftalerne, at vi kan fremme den militære gennemsigtighed og reducere spændinger, så vi i sidste ende undgår konflikter.
Danmark støtter også den såkaldte strukturerede dialog, hvor OSCE-lande drøfter trusselsopfattelser og diskuterer, hvordan vi bedst kan se hinandens væbnede styrker efter i sømmene.
Det er der i den grad behov for i den nuværende sikkerhedspolitiske situation.
Det konsensusbaserede princip i OSCE betyder, at trufne beslutninger formelt bakkes op af organisationens 57 medlemslande, hvilket giver beslutningerne en meget stærk legitimitet.
Men konsensusprincippet betyder selvfølgelig også, at vejen til at nå til beslutningerne kan være både lang og besværlig.
Regeringen vil fortsætte med at prioritere arbejdet i OSCE.
Vi anser det for at være en vigtig og uundværlig platform for at fremme dialog og samarbejde om europæisk sikkerhed, et arbejde, der i den grad er behov for.
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-03:
Jeg deler i så fald ikke – det må jeg sige – den definition på borgerkrig, som hr. Søren Søndergaard foretager her.
Det på Maidanpladsen er jo desværre, kan man sige, et lidt uafklaret hændelsesforløb, altså hvad det egentlig var, der foregik, men det, der ledte op til det på Maidanpladsen, var jo i hvert fald, at et parlament og en præsident enigt tog et udenrigspolitisk skridt, som præsidenten så rev tæppet væk under i sidste øjeblik, og så fik man nogle voldsomme folkelige oppositioner imod det, og i den forbindelse blev der skudt ca. 70 demonstranter.
Men selv det vil jeg trods alt ikke kalde en borgerkrig.
Det er alvorligt nok i sig selv, men lad os ikke forplumre debatten med det – en debat, som jeg i øvrigt gerne fortsætter.
Søren Søndergaard (EL), 2018-04-03:
Ja, jeg trykkede og trykkede.
Jeg synes jo, at mange af de ting, hr. Martin Lidegaard siger, er interessante.
Jeg vil meget gerne fortsætte diskussionen, men det her er måske ikke det mest oplagte sted.
Men ideen om, at konflikten i Ukraine – det, jeg kaldte borgerkrigen – var noget, der først kom med russernes indmarch, mener jeg simpelt hen ikke er rigtig.
Der var et diktatur i Ukraine, der var ikke demokratiske valg.
Janukovitj var ikke valgt ved et demokratisk valg, det parlament, der sad, var ikke valgt ved et demokratisk valg, og den konfrontation, der opstod mellem forskellige befolkningsgrupper – bl.a. på Maidanpladsen, bl.a. med nedbrændingen af fagforeningshuset – var ting, som var et udtryk for en de facto-borgerkrig i den ukrainske befolkning.
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-03:
Det, jeg reagerede imod i hr. Søren Søndergaards tale, var det om, at det var uklogt, at EU havde tvunget Ukraine til at vælge mellem EU og Rusland; det var den passage.
Jeg diskuterer gerne EU's handlinger, og de er ikke altid lige kloge – det skal jeg være den første til at medgive – men det var den sætning, jeg opponerede imod, for den er lodret forkert.
Det valg satte EU ikke Ukraine over for.
Det er rigtigt, at hvis Ukraine valgte associeringsaftalen med EU, sådan som man har gjort det, så var der en række krav, der fulgte med, herunder antikorruption, herunder at man, når det f.eks. handler om hele energisektoren, får gjort op med oligarkiet i den energisektor, herunder en lang række retsstatsreformer osv. osv., som ville være svært forenelige med det samvær, man har haft med Rusland, og svært forenelige med den doktrin, der er i russisk udenrigspolitik, at man gerne vil kunne styre sine nabolande, også politisk og økonomisk, qua den handel, man har med dem.
Ja, i den forstand er det rigtigt.
Og ja, EU har forhandlet med mange i tidens løb med henblik på at få demokrati og antikorruption på dagsordenen.
Det er jo altid en svær afvejning i forhold til, hvem man forhandler med, men hvis man har forhåbninger om, at man kan forbedre situationen i de pågældende lande, så gør man det.
Søren Søndergaard (EL), 2018-04-03:
Jeg synes jo, det er en lille smule interessant, at enhver refleksion over EU's rolle – som ikke fratager nogen ansvaret for, hvad det er, Rusland har gjort, eller Rusland for skyld, og som ikke siger noget om retten til at lave sanktioner mod Rusland, men altså bare er en refleksion over EU's rolle – nærmest skal udstilles, som om man er Ruslandsfanatiker eller sådan et eller andet.
Altså, jeg synes, det er underligt.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge hr. Martin Lidegaard, som kender området så godt: Hvordan kunne EU overhovedet forhandle med Janukovitj?
Står hr. Martin Lidegaard og siger, at præsident Janukovitj var valgt ved et frit og fair valg og var en repræsentant for det ukrainske folk?
Hvordan pokker kunne man overhovedet drømme om at indgå aftaler med ham?
Er det et udtryk for det demokratiske sindelag i EU?
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-03:
Jeg mener, at det var præsident Porosjenko, der selv sagde: Vi kæmper på to fronter i Ukraine, en østpå og en mod os selv.
Der er utrolig mange udfordringer i Ukraine.
Jeg vil vove den påstand, at før eskalationen militært set var forholdet mellem Ukraine og Rusland sådan, at der var de her mindretalsfraktioner inde i Ukraine, men det var jo også et søster-broder-forhold.
Man har jo så meget tilfælles, så meget historie, så meget også fredeligt samvær og naboskab, økonomisk interaktion, en lang række positive relationer, blandede ægteskaber osv. osv., som i min optik fyldte meget mere end de konfrontationer, der så også var blandt høgene, kan man sige, på begge sider.
At det er kommet dertil, hvor det er kommet i dag, havde ingen fantasi til at forestille sig for 10 år siden, og det ironiske i hele den situation er jo, at det er lykkedes Moskva, desværre, at skubbe Ukraine så langt væk fra sig, så man slet ikke har fantasi til forestille sig, at det nogen sinde skulle lykkes, og som det aldrig har været intentionen – tror jeg sådan set.
Holger K. Nielsen (SF), 2018-04-03:
Det er jeg sådan set meget enig med hr. Martin Lidegaard i, nemlig at man ikke kan bebrejde EU i hvert fald nu og her, men det, man kan bebrejde, er, at der jo hele tiden har været et dysfunktionelt ukrainsk samfund, som er en væsentlig, væsentlig årsag til, at det er gået galt.
Det er ikke kun Rusland, der har været trigger for, at det er gået galt i Ukraine.
Det er også den måde, samfundet har udviklet sig på siden opløsningen af Sovjetunionen.
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-03:
Det er desværre helt korrekt, og ikke nok med det, der har været stærke nationalistiske kræfter i Ukraine, det har der været længe, dog har de, som man kunne kalde de fascistiske partier, trods alt fået et begrænset stemmetal, men kræfterne er der.
Der er også noget, der er lige så slemt i min optik, og det er jo, at der er en oligarkvælde som næsten er værre end det, der er i Rusland, og som jo sidder på en usund blanding af økonomisk, politisk og mediemæssig magt.
Jeg ønsker overhovedet ikke at idolisere tilstanden i Ukraine hverken før eller efter invasionen af Krim, slet ikke; men jeg opponerer lidt imod, hvis man køber det narrativ, den historiefortælling, at det, der skete, i virkeligheden var, at EU pressede Ukraine til at tage en konflikt med Rusland, som Rusland så naturligt måtte reagere på.
Det er i hvert fald ikke sådan, jeg ser det hændelsesforløb, der var.