Signe Munk (SF), 2024-12-12:
Hov, jeg skal læse en vedtagelsestekst op.
Jeg tror, at sidst, jeg læste en vedtagelsestekst op, var det den forkerte, så jeg har bestræbt mig på, at det er den rigtige i dag.
Det er en vedtagelsestekst på vegne af SF, RV, KF, EL, ALT og LA, og den lyder som følger: Forslag til vedtagelse
Danmark skal sætte et nyt klimamål, som kan sikre klimahandling frem mod 2035.
Partierne opfordrer regeringen til at få elimineret usikkerheder vedrørende opfyldelsen af 2030-målet og fremlægge et ambitiøst klimamål, som sikrer rettidig klimahandling i relation til de indenlandske CO 2 -udledninger og Danmarks globale klimapåvirkning.
Mere vedvarende energi er afgørende for, at Danmark kan sikre nok grøn strøm til at nå klimamålene.
Resultatet af det seneste havvindsudbud kræver nye tiltag for at sikre havvindsudbygningen.
Folketinget pålægger derfor regeringen at udarbejde en plan for fremtidig dansk havvindsudbygning.
Træbiomasse fylder en uforholdsmæssig stor del af den danske energiforsyning.
Folketinget opfordrer regeringen til at tage yderligere tiltag til at fremme elektrificeringen, så forbruget af træbiomasse nedbringes.
Tak for ordet.
Og tak til ministeren for redegørelsen for de foreløbige klimaeffekter, som den redegørelse, vi diskuterer i dag, vist sådan meget mundret hedder.
Jeg synes både, at redegørelsen giver anledning til optimisme, men jo også til nogle alvorlige overvejelser.
Den viser, hvor vigtigt det er, at vi politisk har fastsat konkrete og målbare målsætninger for vores klimaindsats, som kan fungere som rettesnor for klimapolitikken.
Den her redegørelse og dem, der jo årligt kommer og vil komme, giver anledning til, at vi kan få evalueret vores indsats og den klimapolitik, vi gennemfører, men redegørelsen fremhæver jo også de udfordringer, vi står over for.
I Danmark har vi sat et ambitiøst klimamål i 2030, men det er jo stadig væk helt afgørende, at vi arbejder for netop at indfri målsætningen.
For ambitioner gør det aldrig alene, når vi skal i mål med den grønne omstilling.
Det kræver handling, og handling kræver vilje.
Hvis vi ikke løbende presser på og holder fast i kursen, risikerer vi at forsinke nødvendige tiltag og løbe den risiko, som vi ikke rigtig kan tillade os at løbe, for klimakrisen venter ikke på nogen.
Lad mig starte med at fremhæve de positive fremskridt, der præsenteres i redegørelsen.
Efter nogle år med et massivt tempo i de politiske beslutninger på det grønne område er vi på rette vej i forhold til vores 2030-mål, og redegørelsen viser, at der lige nu er truffet beslutninger, som vil give en reduktion på 68 pct. i 2030.
Det er et tydeligt tegn på, at det politiske grundlag, der er truffet i selskab med flere partier, har skabt fremdrift i klimapolitikken.
Det skal vi selvfølgelig være glade for og være stolte af, men vi skal også lære af det.
Det sætter en ramme for det politiske arbejde med klimaområdet, og det tvinger os til at finde løsninger og tiltag og ikke bare lade det blive ved snakken.
Men derudover skal vi også huske på, at tal jo altid dækker over en noget mere kompleks virkelighed.
Og det er bare sådan, at mange af de CO 2 -reduktioner, vi skriver ned på papiret, også er forbundet med usikkerhed.
Derfor mener vi i SF, at der skal være en større buffer på vores klimamål i 2030.
Det er til den lave side set med SF's briller.
Vi vil gerne se på flere områder, hvor vi kan gøre noget mere, så vi kan skabe en større sikkerhedsmargen.
Man må jo også bare sige, at regeringen i det seneste år har været næsten lige så heldig som Fætter Højben i forhold til den nye viden og de beregningsforudsætninger, der er lagt frem i klimapolitikken.
Men der er jo altså ingen garanti for, at Fætter Højben er lige så heldig de næste år.
Så vi skal sørge for, at der er rum til, at vi bliver klogere, og at forskerne opdaterer tal, og vi skal også erkende, at der jo en gang imellem er noget, der ikke gik helt, som vi havde håbet.
Så er der andet, der går bedre, end vi havde håbet.
Der er ingen tvivl om, at det at være på bolden og få ført beslutningerne ud i livet er helt afgørende.
Vi har fået en grøn klud i hovedet, fordi der jo desværre ikke er nogen, der har budt på ellers meget, meget gode havvindmølleparker ude i Nordsøen.
Jeg vil bare i al stilfærdighed sige, at det jo altid er nemt at sige: Hvad sagde jeg!
Jeg ved, at det, jeg mente før, også er det, der er problemet i dag.
Det kan jeg også godt selv finde på en gang imellem.
Men jeg vil bare appellere til, at vi får kigget det hele igennem og går relativt fordomsfrit til opgaven med det formål at sørge for, at når vi igen udbyder havvindmøllearealerne i Nordsøen, bliver det med en model, der kan give bud, der kan give vindmøller, der kan give grøn strøm, og der kan give CO 2 -reduktioner.
Det skal gå stærkt, men det skal gøres ordentligt.
Derfor vil jeg virkelig opfordre regeringen til at gå til det arbejde – og håber, at den gør det – med alle de kræfter, det kan trække, og samtidig sige, at vi også må se fremad i forhold til en plan for havvindsudbygningen.