Henrik Dahl (LA), 2020-06-16:
Tak for ordet.
Tilbage i slutningen af 1990'erne udgav jeg en bog, som hed »Den kronologiske uskyld«, og den handlede om min egen generation, som er født i 1960'erne, og der fremsatte jeg den tese, at vi er den første institutionaliserede generation, det vil sige den første generation af danske børn, der i vidt omfang er socialiseret uden for hjemmet.
For det indebærer jo – det var i hvert fald tesen i min gamle bog – at man som noget helt fundamentalt lærer at forstå verdens vilkårlighed, for uanset hvor godt en daginstitution fungerer, er det jo vilkårlige eller tilfældige mennesker, som bliver ens signifikante andre, som det hedder, det vil sige de nøglepersoner, som barnet knytter sig til og spejler sig i.
Er det så godt eller skidt?
I dag bliver det danske samfund jo i meget, meget vidt omfang regeret af mennesker, der har gået i børnehave.
Vi kan jo se os omkring – er det nogle resultater, vi sætter pris på?
Ja eller nej.
Jeg synes, det er svært at sige, om det ville være gået bedre, hvis landet blev styret af mennesker, der var blevet opdraget hjemme.
Det kan ikke udelukkes, men jeg tør ikke komme med en firkantet konklusion.
Hjemmet og familiesocialisering er jo rigtig vigtigt, og derfor vil jeg gå tilbage til den debat, som Dansk Folkeparti også rejste om emnet den 29. januar i år, og som jeg faktisk syntes var en rigtig god debat.
Jeg sagde – og det er også nogle betragtninger om socialisering
: Den fundamentale tryghed, som er nødvendig for en harmonisk personlighed, skabes bedst i familien, og den grundlæggende erfaring af, hvad fællesskab er for en størrelse, og hvad et fællesskab stiller af krav, kommer også fra familien.
Så selv om socialisering i en børnehave selvfølgelig godt kan lade sig gøre, og samfundet ikke går under, selv om det bliver regeret af mennesker, der har gået i børnehave, så tror jeg bare, at det er vigtigt at holde fast i, at familiesocialisering bare er noget særligt og noget vigtigt.
Det sagde jeg i januar, det siger jeg også nu her i juni, og jeg mener stadig væk, det er sådan, tingene hænger sammen.
Vi har jo også et problem i samfundet, for lidt længere nede i talen fortsatte jeg med at sige: Jeg synes alligevel, der i mange år er ført en politik, der hæmmer og besværliggør livet for familier.
Vi har et skattetryk, der er så højt, at begge forældre er tvangsindlagt til at arbejde, og det bliver ikke bedre af, at man skal betale en absurd overpris for en bil.
Når begge forældre forlader deres børn mange timer hver dag, er det ikke et frit valg – det er for langt de fleste mennesker en nødvendighed, man ikke kan sætte sig op imod.
Det er et krav, staten har sat.
Citat slut.
Det er jo ikke rimeligt, at man bliver anbragt i en tvangsmæssig situation på den måde.
Det bør være familien, der er udgangspunkt for socialiseringen, og i det omfang børn bliver passet uden for hjemmet af hensyn til det hellige almindelige arbejdsudbud, bør det være en praktisk foranstaltning og ikke et stykke social ingeniørkunst.
Og det synes jeg faktisk vi er samlet om i den borgerlige blok i den vedtagelsestekst, som fru Marie Krarup allerede har læst op.
Så vi glæder os over debatten og over vores fælles forslag til vedtagelse med vægt på familien og dens betydning.
Tak for ordet.