Sjúrður Skaale (JF), 2021-10-07:
Jeg tror, mange færinger så samme indskrift for deres indre øje over indgangen til Tórsvøllur Stadion, da de den 4. september gik ind for at se kampen mellem Færøerne og Danmark.
Vi havde lige tabt 4-0 til Israel, og nu skulle vi møde EM-semifinalisterne.
Der var ikke meget at have håbet i.
Men vores forsvar viste sig at være en sammensvejset konstruktion af disciplin og organisation, og der var sjældent fare på færde, indtil det 57. minut i danskernes felt, hvor Edmundsson springer op og header på mål efter et indkast fra højre side, og bolden brager ind i danskernes overligger, og riposten springer ud til Hansson, som fra fem meter skyder over det næsten tomme mål.
5 minutter før tid – den omvendte situation.
Dansk dødbold i højre side, Wind får hovedet på, den rammer stolpen og går ind.
Det var forskellen den aften: overligger – ud og stolpe – ind.
1-1 havde været mere retfærdigt, men vi var ikke i Dantes Helvede, håbet levede hele kampen.
Hvis vi flytter os fra fodbold til den knap så vigtige forsvarspolitik, lever vi i en tid, hvor, med Dantes ord, »Forstandens kræfter går i forbund med vilje, som er ond, og kæmpers styrke«.
Her er Færøerne og Danmark ikke modstandere, men må stå sammen med resten af Vesten – og hinanden.
Derfor er det nye dansk-færøsk-grønlandske Kontaktudvalg, som statsministeren talte om i tirsdags, en god og nødvendig ting.
Mit samarbejde med regeringen har også været godt.
Nogle sager er løst på fin vis, mens andre er på vej til at blive løst.
Det gælder forsvars-, udenrigs-, sikkerheds-, finans-, rets-, kultur- og skattepolitikken.
»For ham er alle sprog ligesom hans eget, for alle andre er det lyde uden mening«, siger digteren, og som straf kan Nimrod i al evighed ikke tale andet end volapyk i Helvede.
Men vi andre må leve med konsekvenserne af den sproglige forbistring, og det har ført til en sag, som endnu ikke har fundet sin løsning: oversættelse af udenlandske prædikener i Danmark.
Den er udsat, men ikke aflivet.
I juni mødtes jeg med den forhenværende kirkeminister Joy Mogensen og repræsentanter for to færøske menigheder i Danmark for at drøfte sagen.
Den dag i et sidelokale i Hans Egede Kirke på Østerbro oplevede vi demokratiet fra dets smukkeste side.
Ministeren mødtes med dem, som ville blive ramt af hendes bebudede lov, der var god stemning, dampende kaffe, hjemmebagte boller og åben snak om sagen.
Jeg skal ikke referere, hvad ministeren sagde, men hendes forståelse fremgår af samtalen, hun havde i DR-programmet »Tal til mig« i december, hvor hun fortalte, at hun på en international spejderlejr havde været med til en gudstjeneste i naturen.
På et tidspunkt, hvor vi beder, siger hun, kan man høre, at alle beder på hvert deres sprog.
Og stadig væk, når jeg fortæller det nu, får jeg helt gåsehud, fordi jeg bare tænker: Wow, det er vildt.
Det kan godt være, at vi på et tidspunkt fik hvert vores sprog og hver vores lille plet i verden, men i al vores forskellighed kunne vi faktisk sige den samme bøn.
Jeg synes, det siger alt om sagen.
Og mit råd til den nye kirkeminister skal være: Lyt til det, og forstå, at man ikke med lovens rambuk kan bryde ind i det rum i menneskers liv, som er helligt for dem.
Så tag nu den sag af bordet, om ikke andet så for min skyld, for jeg gider snart ikke tale om den mere.
Og hvis man ikke vil lytte til mig eller til Joy Mogensen, så lyt til en tredje socialdemokrat, nemlig Thorvald Stauning, der tilbage i 1930’erne, helt i Dantes’ stil, mere bramfrit sagde: »Hold fred med de hellige, ellers er fanden løs«.