Josephine Fock (ALT), 2017-09-07:
Tak for det, formand.
Jeg har glædet mig rigtig meget til at stå her i dag og diskutere regeringens finanslovsudspil.
Det gør jeg faktisk hvert år, fordi jeg synes, at debatten herinde i salen afslører, hvor partierne er henne og hvad det er, regeringen vil med sin magt.
Så jeg synes, at finanslovsdebatten giver mulighed for at debattere på en lidt anden måde, end vi tit ser ved konkrete lovforslag og konkrete beslutningsforslag.
Det, det jo selvfølgelig også giver mig anledning til, er at fortælle, hvad Alternativet så ville, hvis det nu var os, der sad og havde regeringsansvaret.
Det er jo sådan, at det kan man faktisk finde svar på i de finanslovsforslag, vi kom med sidste år.
I vores udspil »TAL – til et bedre samfund« foreslår vi jo først og fremmest en omfordeling på cirka 120 mia. kr., som vi ønsker skal gå fra sort til grøn, fra rig til fattig og fra individ til fællesskab.
Vi ønsker bl.a. at investere over 28 mia. kr. i grøn omstilling, 16 mia. kr. i et bedre uddannelsessystem og 23 mia. kr. i et bedre og mere lige samfund.
Og hvis det stod til os – hvis Alternativet altså havde nøglerne til Statsministeriet – så ville vi som det første øge klima-, miljø- og naturbudgetterne betragteligt.
Vi ville faktisk bruge 10 mia. kr. ekstra på klimabistand til verdens fattigste.
Og så ville vi afskaffe afgiften på elbiler, og vi ville investere seriøst i natur, økologi og vedvarende energi.
Det ville vi af den simple årsag, at klimakrisen udgør den suverænt største trussel mod planeten og alle os, der lever på den, og fordi det vil være en bunden opgave for os alle at bidrage til, at vi kan give en sund og levedygtig planet videre til vores børn og børnebørn.
Den skulle rives over, så de studerende i stedet for fik ro og fred og tid til at uddanne sig.
Og så ville vi bruge 800 mio. kr. på at styrke erhvervsuddannelserne, for Danmark har brug for kloge hoveder og hænder, når vi skal bygge fremtidens samfund.
Så skal en alternativ finanslov naturligvis også fokusere på at reducere uligheden.
Det koster selvfølgelig penge, men heldigvis er Danmark et af verdens rigeste samfund, og vi har råd til at give lidt mere til dem, der i forvejen har mindst.
Det kræver faktisk bare, at man prioriterer det politisk, og det gør vi i Alternativet.
Når vi foreslog de her ting sidste år, hænger det naturligvis sammen med, at Alternativets vision er at skabe et bæredygtigt samfund.
Vi ønsker et grønnere, et mere demokratisk og et mere lige samfund.
Det skal være et samfund, hvor vi alle har mulighed for at skabe os et godt liv, og hvor vi har mulighed for at indgå i meningsfulde fællesskaber, hvor vi f.eks. har en offentlighedslov, som giver befolkningen mulighed for at kigge magten over skulderen på både gode og dårlige dage, og hvor vi ikke ser naturen som vores ejendom, men som vores ansvar.
Og hvor vi sikrer, at der altid står positive tal under både den grønne, den sociale og den økonomiske bundlinje, så vækst og velstand ikke skabes på bekostning af mennesker og miljø.
Princippet om de tre bundlinjer er noget af det, Alternativet har arbejdet en hel del med at kvalificere det seneste år, og den ambition står vi heldigvis ikke alene med.
Når de er det, er det, fordi de ligesom vi har indset, at der er grænser for den økonomiske vækst.
Økonomisk fremgang har alt for længe fungeret som krumtappen i politikernes styring af landet.
Det betyder, at partiernes planer og ministeriets modeller stort set kun har fokus på at styrke økonomien, og at ønsket om at øge det økonomiske råderum alt for ofte vejer tungere end ønsket om at sikre klodens økologiske råderum. Så betyder det også, at alt for mange borgere hver dag presses ud over deres grænse, presses til at studere hurtigere, presses til at arbejde mere og presses til at gå senere på pension.
Den udvikling vil vi gerne være med til at vende i Alternativet, men det kræver et opgør med måden, man normalt opgør og vurderer samfundsudviklingen på.
Så mens regeringen i sit finanslovsforslag ønsker at droppe det grønne nationalregnskab og fokuserer endnu mere snævert på den økonomiske bundlinje, så foreslår Alternativet i stedet, at Danmark indfører et nyt regnskab, som både opererer med en økonomisk, en social og en grøn bundlinje.
Ideen om at operere med tre bundlinjer er jo faktisk velafprøvet, vi skal bare vende os mod de store erhvervsvirksomheder.
Bl.a. Novo Nordisk hører til pionererne og er en af inspirationskilderne til Alternativets forslag.
Resultaterne herfra er så overbevisende, at det kun er naturligt at løfte ideen om tre bundlinjer fra virksomhedsniveau til nationalt niveau, for hvis Novo Nordisk kan, så kan Danmark selvfølgelig også.
Ved at indføre tre bundlinjer kan vi få et langt mere nuanceret billede af, om udviklingen er på rette vej.
Jeg har f.eks. svært ved at forstå, at Alternativets klimaordfører i år 2017 stadig væk er nødt til at efterspørge CO2-regnskabet for regeringens planer og finanslovsforslag.
Dette regnskab burde jo være en del af selve den præmis, vi har for debatten her i dag.
Hvis jeg så vender blikket mod netop regeringens udspil fra den forgangne uge, så udstiller det jo meget fint, hvorfor vi har brug for at måle på tre bundlinjer og ikke kun en.
For regeringens forslag betyder nemlig primært tre ting: Den økonomiske vækst vil ganske givet stige, men uligheden og CO2-udledningen kommer til at vokse.
Og flere af regeringens ministre har åbent og ærligt forklaret, at regeringens politik klart tilgodeser de rigeste i samfundet, og at uligheden som følge deraf af kommer til at stige, dels på grund af skattelettelserne i skatteudspillet, dels på grund af beslutningen om, at det igen er dem, der i forvejen har mindst, f.eks. førtidspensionisten, kontanthjælpsmodtageren og flygtningen, som skal betale prisen for dem, der i forvejen har mest.
Og den udvikling er vi kritiske over for i Alternativet – mildest talt – men den er ikke ny.
Siden 2002 er de rigeste danskere nemlig blevet rigere, mens de fattigste danskere er blevet fattigere.
I 15 år er forskellen kun blevet større, og med regeringens udspil bliver den endnu større.
Jeg ved godt, at vi har en borgerlig regering, og at det altid indebærer risikoen for, at forskellen mellem rig og fattig stiger.
Alligevel må jeg sige, at det undrer mig, at regeringen den ene dag uden problemer kan finde 23 mia. kr. til skattelettelser og billige biler fra et såkaldt råderum, når den 2 dage senere end ikke kan finde en eneste krone til de fattigste førtidspensionister, kontanthjælpsmodtagere og flygtninge.
Faktisk er der en del ting, der undrer mig ved regeringens udspil, og det er jo nok ikke så mærkeligt, i og med at vi tilhører forskellige partier, men tag nu bare finansieringen, som endnu en gang skal komme fra overførselsindkomsterne.
Ja, måske er det alligevel ikke så overraskende.
Men der, hvor jeg så synes, at jeg måske kan finde noget, der burde være overraskende, også i regeringens egen optik, er, at man nu vil indføre brugerbetaling på danskundervisning.
Det forstår jeg ikke.
For det forslag kommer fra en regering, som samtidig har en ambition om, at udlændinge skal lære hurtigere dansk, fordi de så hurtigere kan komme i arbejde; en ambition, jeg deler.
Og det synes jeg er bare slet ikke hænger sammen.
Det gør det heller ikke, når regeringen så pludselig foreslår at skære en milliard på erhvervsuddannelserne.
For hvordan kan regeringen dog foreslå det, når både statsministeren og undervisningsministeren flere gange har efterspurgt mere kvalitet i netop erhvervsuddannelserne?
Og så det sidste, som også har været nævnt i dag, nemlig momskompensationen, som man vil fjerne fra de frivillige organisationer.
Regeringen er jo enig med Alternativet i, at civilsamfundet er en gevaldig styrke i vores land, og jeg har hidtil opfattet, at regeringen gerne ville styrke civilsamfundet.
Regeringen har tidligere afvist enhver kritik om, at dens politik bremser den grønne omstilling.
Det er fint, at man investerer nogle millioner i kystsikring, men det er ikke meget, og det tæller slet ikke meget i det samlede klimaregnskab, et klimaregnskab, som ryger i minus, fordi regeringen, kan man sige, rundbarberer den kollektive trafik for 2 mia. kr., lemper hastighedsbegrænsningerne, bygger flere motorveje og sænker registreringsafgiften på benzin- og dieselbiler.
Der er simpelt hen behov for et kursskifte.
Vi må erkende, at det kræver investeringer i milliardklassen, og det kræver nye politikker, det kræver, at Parisaftalen oversættes til dansk politik, og det kræver, at vi på en meget bedre måde indretter vores samfund i balance og ikke som en konkurrence med natur, miljø, klima og dyreliv.
Og så to ord til sidst: også ros.
Jeg synes, det er rigtig godt med det sociale frikort til udsatte borgere, som giver udsatte borgere, f.eks. hjemløse, mulighed for at tage småjobs, uden at de skal modregnes i deres ydelse.
Det synes jeg er en fremragende idé.
Også ros til erhvervsministeren for det udspil, der er om iværksætterområdet.
Det glæder mig, at nogle af de forslag, vi også har haft, om investorfradrag og sænkelse af minimumsgrænsen for, hvornår man kan investere sine pensionsmidler i en iværksættervirksomhed, bliver gennemført – eller foreslås gennemført.
Det vil jeg gerne rose regeringen for, og vi vil rigtig gerne deltage i forhandlingen om disse dele af finanslovsforslaget.
Så gik jeg vist lidt over tiden.