Kirsten Normann Andersen (SF), 2019-02-21:
Mange tak for det.
Det værste ved at blive ældre er, at venner og familie falder fra, og det kan resultere i opslidende ensomhed.
Og mon ikke de fleste er enige om, at ensomhed er usundt.
Det er derfor også rigtigt, at ældreministeren sætter fokus på ensomhed.
Diagnosen er i hvert fald rigtig.
Jeg er til gengæld ikke helt sikker på, at kuren er den rigtige.
Det synspunkt kan jeg også se at jeg deler med en del andre.
Kommunernes Landsforening gør eksempelvis gældende, at det kan være vanskeligt i praksis at opspore de ældre i særlig risiko for nedsat social og fysisk funktionsevne, da det i praksis er svært at finde anvendelige dataoplysninger.
KL efterlyser derfor også, at Ældreministeriet udarbejder tydelige juridiske retningslinjer for anvendelse af personhenførbare data til opsporing af ældre i særlig risiko.
Det er, som jeg ser det, en ret relevant barriere for forslaget, som til gengæld også er særdeles vanskelig at komme over.
For det må stadig være op til den enkelte borger, hvilke data kommunen skal ligge inde med om borgerens civile forhold, lige fra kærester til skilsmisse og dødsfald.
Vi er lige så forskellige, når vi bliver gamle, som vi var før, vi blev gamle.
Det er forskelligt, hvordan vi påvirkes af skavanker, og det er forskelligt, hvordan vi holder os i gang.
Nogle får brug for hjælp tidligt, nogle senere, mens andre aldrig får brug for hjælp.
Alderskriteriet kan derfor mangle både saglighed og faglighed, og det gælder både i forhold til de nuværende forebyggende hjemmebesøg såvel som for de nye.
Er en enlig på 70 år eksempelvis altid i risikogruppe, eller er det, som det også fremhæves i høringssvarene, reelt stigmatiserende at fastsætte et kriterium, hvor den enlige 70-årige vurderes at være i risikogruppe for ensomhedsbetinget sundhedsrisiko?
Det er nogle gode pointer, synes jeg.
Vi ved det jo også godt fra os selv.
De færreste af os går og tænker, at det kunne være skønt, hvis kommunen lige kom forbi til kaffe, medmindre vi faktisk havde brug for hjælp.
Men de forebyggende hjemmebesøg falder jo nødvendigvis ikke lige på det tidspunkt, hvor vi tilfældigvis også lige har brug for hjælp.
Mange ældre vil derfor opleve kommunens besøg som overflødige og måske endda grænseoverskridende.
Et forebyggende hjemmebesøg er jo bare et besøg, det er ikke en række besøg.
Det er derfor heller ikke det forebyggende hjemmebesøg, som gør op med ensomheden.
Hvis vi skal løse problemet med ensomhed, skal vi have kontinuerlige og synlige tilbud til ældre, netop når den ældre har brug for det: at kunne få fat i nogen, når man har brug for det; at den hjælp, som man måske har fået brug for, bliver lidt mere rummelig; tid til at høre, hvordan det går for den, der modtager hjemmepleje.
For netop de svækkede ældre har jo også den største risiko for ensomhed.
Derfor er det jo også dybt beklageligt at høre om svækkede ældre, som f.eks. risikerer kun at få rengøring hver 5. uge – det er altså sjældent at møde nogen, der måske har tid til lige at høre, hvordan det går.
Måske var Kald også en mulighed, som man kunne benytte sig af, men vi ved, at det er svært at blive visiteret til, og vi ved, at der er ældre, som ønsker sig en plejehjemsplads, som ikke kan få den, selv om de selv synes de er så svækkede, at de er blevet afskåret fra omverdenen.