Søren Espersen (DF), 2022-04-21:
Tak, og tak til udenrigsministeren for redegørelsen.
Jeg ser frem til en god drøftelse i dag – jeg synes allerede, den er i gang – hvor jeg så i høj grad vil bruge min tid på forsvaret.
Folk & Sikkerhed stod her i weekenden for en meget interessant gennemgang af, hvor slemt det egentlig ser ud for Danmarks forsvar på alle områder, altså skibe, ubåde, kampvogne, kampfly, infanterikøretøjer, værnepligt, reserveenheder og luftværn, hvor man i årtier har skåret ned og skåret ned.
Det samme fandt man også lige pludselig ud af i Sverige, hvor forsvarschefen ikke længere kunne holde tand for tunge og rent ud i et interview gjorde klart, at hvis nedskæringspolitikken fortsatte, ville der om 10-12 år ikke længere være et svensk forsvar.
Det gjorde indtryk i Rigsdagen, hvor et stort flertal lagde kursen om og gik i gang med oprydningen og skaffede de nødvendige midler.
I Norge havde man for længst sat i gang og kundgjort, at man nu effektivt snart havde opnået 2 pct. af bnp, og i Finland har man altid vidst, hvad det drejer sig om.
Bemærk, at alt det, jeg remser op her, foregik lang tid før den russiske invasion af Ukraine.
I Danmark er vi knap så kække og forudseende, så vi ventede, til russerne havde overfaldet Ukraine, og så tordnede vi ellers frem mod de 2 pct. Eller gjorde vi?
Nej, det gjorde vi ikke.
For vi må vente i 10 til 12 år, inden vi når målet.
Så lang tid behøvede tyskerne ikke.
De kan nøjes med 2 år, og jeg må tilstå, at jeg ikke fatter, hvad det er, der indebærer, at tyskerne er så meget hurtigere.
Men nu er der altså så sat noget i gang, og det kommende forsvarsforlig vil så vise, hvor vi står.
Dansk Folkeparti foreslog for knap et år siden, at vi lagde en helt ny kurs for, hvordan man laver forsvarsforlig.
Vi foreslog nytænkning, vision og formål.
Et forsvarsforlig sætter som bekendt rammerne for forsvarets, beredskabets og hjemmeværnets arbejde, men lige så vigtigt er det en strømpil for, hvad vi vil med landets sikkerhedsberedskab.
På den måde ønsker vi dagens orden, hvor forsvaret i dag må nøjes med at definere og løse sine opgaver inden for en økonomisk ramme, som tildeles forsvaret, inden der overhovedet kigges på, hvilke opgaver forsvaret skal løse, vendt på hovedet.
Hos os mener vi kort og godt, at danske styrker skal kunne forsvare Danmark i måske 2 til 3 uger, indtil vores NATO-allierede kan komme os til undsætning.
Så må vi derefter få regnet på, hvor mange soldater og hvor meget materiel der skal til for at indfri denne ambition.
Danske soldater løser de opgaver, de bliver sat til, men spørgsmålet er, om forsvaret bliver sat til de rigtige opgaver.
Ethvert forsvars vigtigste opgave bør være forsvaret af fædrelandet.
For Danmarks vedkommende, som medlem af NATO, betyder det, at vi troværdigt skal kunne forsvare Danmark sammen med vores allierede.
For vi mangler soldater, flere ressourcer og mere materiel.
Ekspeditionsforsvaret var en logisk konsekvens af først 1990'ernes nedskalering af forsvaret fra det omfang og den robusthed, som det havde under den kolde krig, og den efterfølgende ekstreme specialisering.
For usikkerheden i Europa er tilbage, og de ubekymrede 1990'ere og troen på en evig europæisk fred, som var baggrunden for afrustningen af forsvaret op gennem 1990'erne og 00'erne, fik en alvorlig kæberasler med først den islamiske terrorismes opblomstring og siden hen med Ruslands sære ageren i sit nærområde og dermed forholdsvis tæt på Danmarks grænser.
Først var det Krim, senere Ukraine og med reelle trusler mod de baltiske lande og Georgien.
I lang tid havde luftrumskrænkelser og meget store russiske militærøvelser været en del af dagens orden, så vi vidste, hvad der kunne komme, og som nævnt gjorde Tyskland, Norge, Sverige og Finland noget ved det, mens vi ventede.