Stine Brix (EL), 2017-12-07:
Tak for ordet.
Et langt liv er jo en gave, og der er heldigvis flere og flere, som lever et langt liv.
Vores vision er, at også når man har et langt liv, skal hele det liv være aktivt og værdigt og trygt.
Men desværre er de ældres velfærd under et kraftigt pres.
Siden 2008 er der skåret 6 millioner hjemmehjælpstimer væk, mens der i samme periode er blevet 23 pct. flere ældre over 65 år.
Som Venstres ordfører sagde lige før, er det jo rigtigt, at for nogle af dem er det muligvis, fordi de ikke har brug for hjemmehjælp, og det er glædeligt.
Men alle de forskere, der er på området,
siger samstemmende, at det på ingen måde kan forklare det store fald, der er i hjemmehjælpstimerne.
Der er tale om egentlige forringelser og egentlige nedskæringer af ældreplejen.
For nogle betyder det, at de slet ikke får en hjælp, at de slet ikke bliver visiteret.
For andre ældre betyder det, at der er længere mellem besøgene.
Som jeg nævnte før fra salen, er det i dag blevet normen, at ældre, som har brug for hjælp til at komme i bad, kun får tilbudt et bad en gang om ugen, og det er en udvikling, som har taget fart de sidste 2 år.
Altså, siden 2015 er det blevet markant ringere.
Nogle af mine kollegaer har allerede nævnt det, men jeg vil gerne gentage det, nemlig at det er set i dag i Danmark, at man som medarbejder kan have ansvaret for helt op til 42 beboere om natten.
Det betyder både for medarbejderne et uforsvarligt arbejdsmiljø, men selvfølgelig også for beboerne en meget ringe pleje, hvor man må vente på eksempelvis at kunne blive vendt, hvis man ikke selv kan vende sig i sengen, eller hvor man må bruge ble, selv om man måske godt kunne komme på toilettet med hjælp.
Ringe bemanding betyder også, at der sker fejl.
Vi ved, at der er overmedicinering, og det øger også risikoen for, at der bliver brugt magt over for borgere.
En ny lovgivning åbner jo mulighed for det.
Så det betyder, at det i høj grad er de ældre, som har betalt for den økonomiske krise, som Danmark var igennem for 10 år siden, både i kraft af en senere tilbagetrækningsalder, men også i form af en ringere velfærd.
Måske er det, fordi det er en gruppe, der ikke råber så højt i forhold til så mange andre.
Men under alle omstændigheder mener jeg ikke, at vi kan være det bekendt, for selvfølgelig skal de generationer, som har opbygget det velfærdssamfund, som vi alle sammen bryster os af, også have den pleje og omsorg, som de har brug for.
Medarbejderne i ældreplejen er dedikerede medarbejdere, og de gør, hvad de kan, for at yde den bedste omsorg for de ældre.
Men de møder sjældent den anerkendelse og den respekt, som de fortjener.
Lønnen er lav, de udsættes for en høj grad af kontrol og krav om dokumentation, og i det hele taget er der også mange, der oplever, at de må træde til ekstra og arbejde i deres fritid for at få køreplaner til at hænge sammen.
Når besparelserne rammer ældreplejen, betyder det selvfølgelig også, som flere har været inde på, at de social- og sundhedshjælpere og de socialog sundhedsassistenter, der er tilbage i ældreplejen, må løbe urimelig stærkt for at få enderne til at nå sammen.
Og jeg tror, at en del af forklaringen på, at det er vanskeligt at rekruttere til faget, skal findes i netop de ting, altså manglen på anerkendelse, manglen på respekt og lønnen, men også manglen på kollegaer som noget meget centralt.
Derfor må jeg sige, at det er endnu en grund til, at vi fra Enhedslistens side undrer os over, at regeringen er så optaget af at bruge milliarder på skattelettelser – først og fremmest til gavn for dem, der har den højeste indtægt i forvejen – når vi har så mange ældre, som ikke får den pleje, de har brug for.
Foruden nedskæringer er ældreområdet jo også ramt hårdt af privatisering.
Og det er et problem, for når private virksomheder rykker ind i velfærden, er den grundlæggende idé eller den grundlæggende tanke med det at tjene nogle penge til den private virksomhed.
Det er i kontrast til det, der er formålet med at levere velfærd, nemlig at give den pleje og den omsorg, de ældre har brug for.
Og derfor er der en stor risiko for, at det går ud over kvaliteten, når vi ser, at private leverer velfærd.
Nu kan jeg se, at formanden har rejst sig op, så derfor vil jeg runde af med at sige, at det, vi synes er det absolut vigtigste, når vi diskuterer ældrepolitik, er, at vi sikrer, at vi kan følge med ude i fremtiden, når der kommer flere ældre.
Og det kan vi bestemt ikke med de rammer, der er i dag.