Holger K. Nielsen (SF), 2017-03-23:
Det her lovforslag afspejler den flygtningekrise, som vi oplever i Europa i de her år – en flygtningekrise, der i allerhøjeste grad udfordrer alle de vestlige samfund, vores velfærdsstater, vores sammenhængskraft, og som har skabt grobund for en højrepopulisme, som i hvert fald venstrefløjen er nødt til at have strategier i forhold til at bekæmpe.
I den sammenhæng er der mange forskellige tiltag, som er nødvendige.
Mange tiltag er i gang: bedre kontrol ved de ydre grænser, hjælp i nærområderne og gerne modtagecentre i nærområderne, fordeling af flygtningene inden for EU.
Og vi håber jo på, at de tiltag ligesom kan gøre, at vi får en situation, som vi kan håndtere, så sammenhængskraften i vores samfund kan fastholdes, og således at højrepopulisterne ikke får mere vind i sejlene.
Men der kan også komme en situation, hvor det ikke nok, og det er jo det, som det her lovforslag forsøger at tage højde for.
Man kan diskutere, hvorfor det skal fremsættes nu – det har jeg sådan set også selv spurgt om nogle gange – men det er det jo nu engang blevet.
Meget af det her, også debatten, hviler jo på nogle hypotetiske fremtidsscenarier, og det er også det, som lovforslaget i virkeligheden forsøger at adressere, altså at vi kan komme i en situation på et tidspunkt, hvor vi bliver så pressede, at vi er nødt til at aktivere den nødbremse, som er her.
Og jeg synes, det er rigtigt, at vi gør det.
Jeg bemærkede mig jo også, at fru Johanne Schmidt-Nielsen heller ikke ville afvise, at det kunne være nødvendigt med en nødbremse i visse særlige tilfælde.
Og det vil sige, at ligesom alle i det norske Storting er enige om, at Norge skulle have det, fornemmer jeg også, at der sådan set her i Folketinget er sådan en generel forståelse for, at det kan være nødvendigt.
Og det kunne jeg egentlig godt ønske mig at alle partierne ville tilkendegive om de er enige i.
Det, som diskussionen handler om, er, under hvilke betingelser man skal aktivere den her nødbremse, og hvordan det skal gøres.
Efter vores opfattelse er der nogle svagheder i det her lovforslag, bl.a. at det er meget uklart, hvordan det skal aktiveres – det er der også andre der har været inde på – og det er noget af det, som vi vil interessere os meget for i udvalgsbehandlingen.
Det skal selvfølgelig ikke være sådan, at integrationsministeren i sin aftenbøn pludselig kan sige, at nu vil hun aktivere den her nødbremse – det går jo ikke, det er klart nok.
Og så er det, man må spørge: Hvad skal der så til?
Jeg har bemærket mig, at der i lovforslaget faktisk er en henvisning til folkeretten, hvor der er nogle sådan rimelig restriktive betingelser for, hvordan man kan bruge en sådan nødbremse.
Og det vil interessere mig en del i udvalgsbehandlingen, hvordan det forholder sig til, hvordan det her skal udmøntes.
Hr. Mattias Tesfaye nævnte den norske ordning, hvor der er opstillet en række kriterier for, hvornår man kan aktivere nødbremsen.
Det vil jeg også meget gerne foreslå at vi diskuterer, så vi ikke får den meget uklare retstilstand, der er i det her lovforslag – for det er der rent faktisk – men at vi har større og større sikkerhed, i forhold til hvornår det her kan gå i gang, hvilke procedurer der er, og så at det kommer til at ske på en forsvarlig måde.
Noget andet, der har været fremme, som jeg også lige vil nævne, er spørgsmålet om, hvorvidt børn kan komme i klemme i det her.
Og derfor vil vi også interessere os meget for, hvordan det kan håndteres i forvaltningen af den her nødbremse – hvis den bliver brugt, hvad vi ikke håber på.
Vi har bemærket os, at Børnekonventionen er nævnt meget specifikt i bemærkningerne til lovforslaget, og vi vil naturligvis også interessere os meget for i udvalgsbehandlingen, hvordan Børnekonventionen kan spille ind i forhold til den måde, det her skal fungere på.
Igen kan man selvfølgelig altid fremdrage alle mulige tænkte situationer.
På de sociale medier, som jeg heldigvis ikke følger så meget som så mange andre – og det er jeg sådan set glad for – kan jeg forstå at der har været en del diskussion om det, og der kan man få det indtryk, at nu vil man i morgen stå ved grænsen og sende små børn til Syrien, og det er jo ikke det, der er tilfældet her.
Der er jo tale om absolutte nødstilfælde; der er tale om ekstreme situationer, altså at vi kan komme i en situation, hvor mennesker ved grænsen kan blive adskilt, og der skal man selvfølgelig også tage hensyn til de forpligtelser, vi har i forhold til konventioner – Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, Børnekonventionen og andre konventioner.
Det er helt afgørende for os, at det står fuldstændig klart, at det bliver en del af forvaltningen af det her.
Men som sagt synes jeg, det er hyklerisk, når man siger, at der ikke kan blive brug for sådan en, for det kan der faktisk godt.
Flygtningekrisen er alvorlig, og den kan blive alvorligere endnu, og jeg synes, det er helt uansvarligt, når f.eks. Det Radikale Venstre, der ellers altid slår sig op som et meget ansvarligt parti, fuldstændig afviser, at det her kan blive nødvendigt i ekstreme tilfælde.
Men det gør man altså,
og det undrer mig virkelig meget.
Men okay, sådan er der så meget.