Mogens Jensen (S), 2024-02-29:
Også herfra tak til hr. Søren Espersen for at have fremsat det her beslutningsforslag, som jo netop giver anledning til, at vi kan drøfte den danske holdning og praksis vedrørende tilbagelevering af kulturarv til andre lande.
Det er dog ikke første gang, det drøftes i Folketinget, i hvert fald mens jeg har siddet her.
Men det er jo også sådan, at den danske praksis vedrørende udlevering har været den samme igennem mange år.
Udgangspunktet er jo, som også ministeren redegjorde for, at vi kun tilbageleverer kulturarv, hvis særlige forhold gør sig gældende.
Og hvorfor er det sådan, at særlige forhold skal gøre sig gældende, når det gælder tilbagelevering?
Jo, det er jo, hovedsagelig fordi det ikke giver mening at skulle tilbagelevere kulturarv, som er blevet flyttet eller overført mellem forskellige lande gennem historien.
Som vi alle ved, har lande og landegrænser ændret sig markant gennem tiden, og jeg tror, at bare det at skabe en eller anden form for juridisk grundlag for en vurdering af det må anses for at være umuligt.
Og hvis man skulle gennemføre et sådant princip, ville det jo i realiteten kunne dreje sig om milliarder af kulturgenstande, som skulle tilbageleveres mellem forskellige lande – en ganske umulig opgave.
Det er det ene.
Det andet er, at det også er vigtigt – og det synes jeg også at kulturministeren illustrerede ganske klart – at det jo ikke er sådan, at en kulturarv fra et land kun formidles i det pågældende land.
til det bredere og sådan set over hele verden.
Græsk kulturarv giver det ikke mening kun at formidle i Grækenland.
Og når Nationalmuseet netop har genstande fra mange lande i verden, er det jo, for at man her i Danmark vil kunne formidle verdenshistorien, selvfølgelig til danskerne, men også til de mange besøgende, der kommer her, så man gennem de her genstande kan fortælle andre landes eller andre kulturers historie.
Det er klart, at Danmark og danske institutioner følger de internationale regelsæt, som er lavet i forbindelse med tilbagelevering af genstande.
Og det er jo, som også ministeren nævnte, UNESCO-konventionen af 1970, hvor hovedpointen er, at såfremt en kulturgenstand er ulovligt indført i et land, skal den leveres tilbage.
Vi har også UNIDROIT-konventionen fra 2010, som gør, at det her princip også gælder private.
Og endelig har museernes egen internationale organisation ICOM også et klart regelsæt på det her område, som også følges af de danske museer.
Når det er sagt, synes jeg også, det er vigtigt at sige, at Danmark som sådan – synes jeg – er gået foran som et godt eksempel med udlevering af kulturarv.
Nationalmuseet har jo, som vi ved, tilbageleveret 35.000 genstande til Grønlands nationalmuseum i perioden 1981-2001, så man kan formidle Grønlands historie der, hvor det selvfølgelig er vigtigt, at man kan gøre det, nemlig på Grønland selv.
Vi har de islandske håndskrifter, som er blevet omtalt, og så som det seneste eksempel den her fjerkappe, som vi har givet tilbage til nationalmuseet i Brasilien, fordi deres nationalmuseum brændte, og vi havde en række af de her kapper og kunne dermed hjælpe med at genetablere Brasiliens kulturarv.
Så synes jeg også, som det er blevet drøftet, at det her med i højere grad måske at kunne benytte sig af ordninger, hvor der bliver lavet aftaler om langtidsudlån af kulturgenstande, var noget, man i højere grad kunne tage op.
Det er faktisk noget, man godt kunne bruge i langt højere grad frem for at have de her konflikter.
Men sammenfattende mener vi altså, at den danske praksis vedrørende tilbagelevering af kulturarv er fornuftig.
Og i det konkrete forslag, som beslutningsforslaget omhandler, nemlig de her tre genstande fra Parthenontemplet, kan vi jo se, at Nationalmuseet og Kulturværdiudvalget, hvis faglige vurdering vi bruger som grundlag for at tage stilling til det her, siger, at der ikke er særlige forhold, som kan begrunde en tilbagelevering, og det tager Socialdemokratiet til efterretning.
Derfor kan vi ikke støtte beslutningsforslaget om udlevering, men takker for forslaget.