Jane Heitmann (V), 2017-05-17:
I dag behandler vi et beslutningsforslag fra SF med titlen »Forslag til folketingsbeslutning om behandlingsret inden for behandling af type 1-diabetes.«
Det er et beslutningsforslag, som lægger op til, at diabetespatienter skal have ret til en glykosesensor og en insulinpumpe, når udstyret er bevilget af en speciallæge, inden for 1 måned.
Og lad det være sagt med det samme: Venstres klare holdning er, at alle danske patienter har ret til behandling af høj kvalitet.
Jeg deler den omsorg for diabetespatienter, som jeg fornemmer at beslutningsforslaget her er et udtryk for.
Venstre og SF har sammen med de øvrige partier i satspuljekredsen prioriteret midler til en ny og fælles diabeteshandlingsplan.
Vi skal blive bedre til at forebygge og til at opspore diabetes, men vi skal også sikre, at flere mennesker prioriterer egenomsorgen på nye måder.
Det er hårdt arbejde at leve med diabetes, som for nogles vedkommende jo er en livslang følgesvend.
Sund livsstil, hvor kost og motion er vigtige omdrejningspunkter, og mulighederne for at følge ens sygdom helt tæt på i det daglige, kan være forskellen på, om man udvikler følgesygdomme som f.eks. nyresvigt eller amputationer eller ej.
Jeg har stor forståelse for den frustration, som nogle borgere føler, når der er uklarhed om, hvem der skal betale for medicinsk udstyr eller hjælpemidler, og hvornår det karakteriseres som det ene eller det andet hos regionen eller kommunen.
Der er ingen tvivl om, at det er patienten, som bliver den store taber, når systemet ikke kan blive enig med sig selv om, hvem der betaler for hvad.
Særlig når det drejer sig om børn, er det uholdbart, at regioner og kommuner ikke formår at samarbejde.
Jeg er selv mor til et barn med en kronisk sygdom, og jeg ved, hvor hårdt det må være for forældre med et barn, der har diabetes, f.eks. at skulle op om natten og måle blodsukker, særlig set i lyset af, at der faktisk findes en teknisk løsning, som kunne lette hverdagen for både voksne og børn.
Derudover er der i regi af Udvalget for det nære og sammenhængende sundhedsvæsen drøftelser, som også adresserer problematikken, nemlig hvordan vi sikrer, at ingen tabes mellem to stole.
Og inden sommerferien afrapporteres der jo fra den kant.
Så der er altså flere initiativer i gang eller på vej, som på den ene eller den anden måde adresserer problematikken.
For os i Venstre er det afgørende, at man i sundhedsvæsenet ser den enkelte patient individuelt og både forholder sig til individuelle problemstillinger og individuelle behandlingsmuligheder.
Mennesker er forskellige, og selv om man har den samme diagnose, kan der også være forskellige behov, som hver enkelt har.
Sådan er det også for type 1-diabetespatienter.
Derfor giver det god mening, at det er en individuel vurdering at se på, hvem der kan have glæde af en glykosesensor.
Der sker jo hele tiden ny udvikling, både i forhold til behandlingen af diabetes og udstyr, og det er uhensigtsmæssigt, hvis man sikres ret til udstyr, som er forældet.
Jeg nævnte tidligere vores fælles mål om en ny diabeteshandlingsplan.
Jeg forventer, at spørgsmålet om glykosesonsorer og insulinpumper vil indgå som vigtige elementer og spørgsmål, som vi i fællesskab skal have adresseret og afklaret under forhandlingerne.
Den nye diabeteshandlingsplanen er finansieret med 65 mio. kr. via satspuljen.
I forslaget her fra SF er der ikke anvist finansiering.
Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget, bl.a. fordi det ikke er finansieret.
Men vi bidrager gerne til en fælles beretning på området med udgangspunkt i, at regioner og kommuner i fællesskab bør kunne sørge for at blive enige om, at borgerne tilbydes de relevante behandlingsredskaber, og myndighederne må kunne finde ud af at afklare betalingsforpligtelserne mellem sig, ligesom borgere med type 1-diabetes skal have adgang til de samme indsatser og behandlingsmuligheder, uanset hvor i landet man bor.