Pelle Dragsted (EL), 2025-05-21:
Falsk bevidsthed betyder netop det, som ordføreren siger.
Det er altså forestillingen om, at der er nogle, der ikke ved, hvad der er godt for dem selv, og ikke forstår, hvad politik handler om.
Jeg har bare lidt større tillid til danskerne, uanset hvor de bor i landet.
Det er rigtigt, at vi i Enhedslisten ofte også kigger på, hvor det er, vi kan få mest for pengene, når vi snakker kollektiv transport, og der kan letbaner eller de her busser i nogle tilfælde være en billigere løsning end metroen.
Men jeg tager glad metroen, og så vidt jeg ved, er vi også tilhængere af den metro, der projekteres lige nu.
Tak for det.
I de her usikre tider med Putin og med Trump og de konflikter, det kaos og det had, som de skaber, kommer man faktisk til at holde endnu mere af Danmark.
Og det handler ikke bare om bøgeskovene, fjordene og fællessangene, selv om alt det også er dejligt.
Det handler først og fremmest om det solidariske samfund, vi har skabt sammen gennem generationer.
Det er et samfund, hvor vi mærker, at vi er en del af et fællesskab, hvor vi tager os af hinanden, hvor vi rejser hinanden op igen, når vi snubler i livet, og hvor det er naturligt for os at være medlem af en fagforening for at passe godt på vores kollegaer, hvis der er nogen, der bliver behandlet dårligt – ikke fordi vi skal eller loven siger det, men fordi vi vil.
I usikre tider som dem, vi er i nu, er det solidariske Danmark vigtigere end nogen sinde.
Og er det ikke også lidt, som om vi rykker tættere på hinanden i den her tid; at vi sammen ryster på hovedet over Trumps seneste påfund, når vi mødes med kollegaerne i frokoststuen eller til familiesammenkomster, og at vi glædes lidt mere over, at vi har et samfund, der ikke er helt så splittet og polariseret, og over vores velfærd og vores solidaritet med hinanden?
Flere og flere danskere vælger at gå udenom amerikanske varer nede i supermarkedet og køber mere dansk og europæisk, og salget af Teslabiler er jo faldet hurtigere, end Elon Musk kan række armen ud.
Vi rykker sammen, og det er der i den grad også brug for.
For samtidig vokser uligheden og klasseskellene i vores samfund, og vi mærker det i vores hverdag.
Nede i supermarkedet koster en pakke smør nu 30 kr. eller mere, og det gælder ikke kun smørret, men også mælken, kaffen, olien og æggene.
På nogle dagligvarer er prisen steget 30 pct. bare det seneste år, og det er varer, som helt almindelige familier jo er afhængige af for at få hverdagen til at hænge sammen.
Særlig dem af os, der har mindst, bliver ramt.
Det er f.eks. pensionister, som når frem til kassen i supermarkedet og så må sortere varer fra, når de bliver overrasket over, hvad prisen bliver.
Det er trist at være vidne til.
Og der er ikke nogen fornuftig forklaring, for priserne på at producere fødevarer er faldet, og alligevel stiger de priser, vi skal betale nede i supermarkedet.
Hvordan kan det gå til?
Det skal jeg fortælle jer.
Det er, fordi de penge, vi betaler, ikke forsvinder ud i den blå luft.
De forsvinder ned i lommen på fødevaregiganter som Arla og nogle af de store supermarkedskæder, som har høstet rekordstore overskud.
Det er jo ikke bare nede i supermarkedet, vi bliver flået.
De store danske banker har også skruet både gebyrer og låneomkostninger massivt op.
Danske Bank og Nordea har så til gengæld haft deres andet rekordoverskud i træk.
Så de penge, vi betaler i gebyrer og renter, forsvinder heller ikke ud i den blå luft.
De forvandles til udbytter, som udbetales til nogle af Danmarks rigeste mennesker.
Men det behøver ikke at være sådan.
Det er ikke nogen naturlov, at priserne skal stige, at gebyrerne skal skrues op, og at det skal blive sværere og sværere for helt almindelige danskere at få enderne til at mødes.
Det er politik.
Det er politiske valg, og det er politiske svigt.
Vi har i Enhedslisten gennem de seneste år forsøgt at råbe regeringen op.
Vi har krævet indgreb over for fødevaregiganterne, som vi har set det i nogle af vores nabolande.
Vi har krævet bedre beskyttelse af bankkunderne mod den grådighed, som de oplever fra de store banker.
Men regeringen sidder rent ud sagt helt stille.
De gør ingenting for at beskytte danskerne mod den her grådighed.
Og i usikre tider burde det ellers være den fornemmeste opgave for en regering at værne om danskernes tryghed.