Torsten Gejl (ALT), 2024-12-12:
Tak, formand.
Jeg har siddet og tænkt lidt over klimaangst, som jo har været nævnt i dag, og som er sådan en angst, der kan komme, hvis man redegør for, hvordan situationen ser ud, og hvad for nogle klimaforandringer, der er i både Danmark og i verden, og som kan skabe en type apati, måske opgivenhed.
Men jeg tror ikke, at klimaangst kommer, fordi vi er ærlige.
Alle gør jo noget nu om dage, og det betyder måske ikke så meget, hvad den enkelte gør, men det gør det, hvis vi er rigtig mange, der gør det, altså småting såsom at slukke lyset osv.
Men det er også utrolig vigtigt, at danskerne ser, at der er handling i det her rum, altså i det politiske rum.
Og det synes jeg der er.
Diskussionen er så nogle gange lidt forplumret af noget spin og noget greenwashing, desværre, og jeg tror, at hvis vi fremstiller os selv så positivt, kommer vi til at læne os lidt for meget tilbage, så folk begynder at tro, at det er bedre, end det er.
For eksempel får vi hele tiden at vide i forhold til den grønne trepart, at vi er det første land i verden, der har en CO 2 -afgift på landbrug.
Jeg kunne godt tænke mig, at sætningen altid blev fuldført med, at vi også er dem, der producerer mest kød pr. indbygger, så det manglede da bare.
Vi bliver også nævnt som foregangsland i forhold til begrænsning af vores CO 2 -udledninger, men jeg synes, at et land med et så højt globalt fodaftryk som Danmark aldrig må kalde sig et grønt foregangsland.
Jeg udleder tre gange mere CO 2 end en inder, så er det i virkeligheden ikke inderen, der er den grønne pioner?
Men når det er sagt, hvad er det så for et land, vi er ifølge Alternativet?
Altså, uanset om man mener, det er nok, eller som vi gør i Alternativet, at det er for lidt, synes jeg godt, man kan sige, at vi gør noget, når et velhavende iland reducerer sit CO 2 -aftryk med 70 pct. i løbet af 10 år.
Og med alle de forbehold, der kan nævnes, og alle de ting, der kan gå galt, i mente, er det jo faktisk sandsynligt, at vi når målet, altså at vi når vores 70-procentsmål i 2030, eller kommer tæt på det.
Det ser altså ud til, at et land som Danmark med et meget stort globalt fodaftryk kan rykke sig rigtig meget på relativt kort tid med et meget ambitiøst klimamål.
Det synes jeg skaber håb.
Vi har sluppet så meget CO 2 ud, at 70-procentsmålet i 2030 burde være på 80 pct., og at man i hvert tilfælde nok skal gå efter 90 pct. i 2035 og 100 pct. i 2040 og 110 pct. i 2045.
Men vi har vist, at vi kan lave klare sparemål og afsætte rigtig mange politiske ressourcer og økonomiske ressourcer for at nå dem.
Den viden skal vi jo bruge for at skrue op for indsatsen.
Og det ene bliver som sagt at skabe nogle skarpe mål; i første omgang en 90-procents-CO 2 -reduktion i 2035 og derefter så hurtigt som muligt frem mod klimaneutralitet.
Det betyder jo ikke, at vi ikke udleder CO 2 , men at vi opsuger og lagrer mere, end vi udleder.
Vi kunne læse i gårsdagens nyheder om en meget stor virksomhed, som vil pumpe CO 2 ned i de store hulrum, der er skabt af olieboringer ude i Nordsøen, og det er jo interessant.
Altså, det lyder lidt orwellsk, og jeg håber ikke, at det begynder at boble op igen.
Men der skulle være de her meget tykke lerlag, som, når de har været i stand til at holde på olien og været i stand til at holde på gassen, formentlig vil være i stand til at holde på CO 2 'en i tusinder og tusinder af år frem.
Hvis det fungerer, kan vi lagre mere CO 2 , end vi bruger, og det er jo med til at gøre os CO 2 -neutrale.
Har vi så løst klimaudfordringerne?
Nej, det har vi jo ikke.
Der er mange, mange flere ting, vi skal gøre, og så vidt jeg kan regne ud, er Danmarks klimareduktioner med 70 pct. i 2030 ikke nok til, at vi overhovedet gør det, vi skal i Danmark for at overholde Parisaftalens mål om 1,5 grad.
Så vi skal formulere endnu skarpere mål, men vi skal også se på det, vi har diskuteret lidt i dag, nemlig vores forbrugsbaserede klimaaftryk.