Samira Nawa (RV), 2025-06-03:
Jeg vil gerne bruge min taletid på at slå fast, hvor uproportionale reglerne om beskæftigelseskravet og arbejdspligten er, hvor utilstrækkelige regeringens undtagelser er, og hvor urimeligt det er for en stor del af befolkningen, at de fremover vil blive diskrimineret.
Fra næste måned vil trekvart million borgere være i målgruppen for den lave kontanthjælpssats og den såkaldte arbejdspligt.
Regeringen, Konservative, Liberal Alliance, Danmarksdemokraterne og Dansk Folkeparti har besluttet, at de her 750.000 borgere skal stilles dårligere end resten af befolkningen, alene fordi partierne ønsker at genere en lille gruppe udlændinge i kontanthjælpssystemet.
For med det lovforslag, som vi behandler i dag, vil regeringen og partierne undtage en ganske lille del af de her 750.000 borgere.
Et forsigtigt bud vil være, at undtagelserne kan betyde, at 10-20 internationalt adopterede, tidligere diplomater og lignende årligt vil slippe for den lave kontanthjælpssats og for arbejdspligten, og det er rigtig godt.
Men regeringens undtagelser er jo utilstrækkelige, for de ændrer ikke ved, at omkring 750.000 borgere stadig behandles dårligere end resten af landets borgere.
Dem, der ikke undtages, er bl.a. danskere, som har været i udlandet for en dansk virksomhed eller for et dansk universitet eller har været ude i verden for at gøre en forskel for en ngo – det kunne f.eks. være Røde Kors – og det gælder ikke kun de udsendte, men også deres partnere og børn.
I dag sidder der en ung herre, Sivert, oppe på tilhørerpladserne.
Hvis han en dag kommer på kontanthjælp, risikerer han nu at få en lavere ydelse end sine klassekammerater og også at blive sendt i et meningsløst nyttejob, alene fordi hans far var udsendt af en ikkestatslig ngo, nemlig dansk Røde Kors.
Hvis hans far derimod havde været udsendt af Danida, som er en statslig organisation, havde Sivert været blandt undtagelserne fra de nye regler.
Det er ikke kun udsendte for ngo'erne, der oplever den her forskelsbehandling.
De danske arbejdsgivere og virksomheder skrev et samlet indlæg i Berlingske i går, og her fremhævede de, at Danmark, som jo er en lille, åben økonomi, har en del private virksomheder, som sender mange medarbejdere ud i verden.
De private medarbejdere fortjener selvfølgelig ikke at blive mindre værdsat end de offentligt ansatte, som regeringen nu undtager fra arbejdspligten og beskæftigelseskravet.
Gevinsten ved at forskelsbehandle trekvart million borgere svarende til hele Region Sjælland er, at omkring 600 ekstra fuldtidspersoner kommer i arbejde, og det svarer så til antallet af beboerne i en lille midtsjællandsk stationsby, Kirke Eskilstrup.
For mig at se er det helt ude af proportioner, og derfor har Radikale Venstre i dag sammen med Enhedslisten og SF stillet 13 ændringsforslag om at undtage så mange som muligt fra arbejdspligten og beskæftigelseskravet
Helst så vi arbejdspligten helt skrottet
Jeg skal også huske at nævne, at vi ønsker lovforslaget sendt tilbage i udvalget, fordi vi har indkaldt ministeren i samråd.
Jeg håber, at regeringen og aftalepartierne vil genoverveje, om det her giver mening.
Jeg kan frygte, at vi om lidt kommer til at stemme imod at undtage personer inklusive deres børn, som er udsendt af danske virksomheder, danske universiteter eller danske ngo'er.
Det gælder sådan set også for udsatte kontanthjælpsmodtagere med lav arbejdsevne eller de afghanske tolke, som heller ikke er undtaget fra det her lovforslag.
Så jeg håber og kan også forstå, at ministeren kommer på talerstolen og gerne vil tage ordet.
Det er jeg glad for, for jeg synes, at man skylder at se de folk i øjnene, som ikke bliver undtaget fra det her lovforslag.
For de skal selvfølgelig forstå, hvad der er regeringens overvejelser bag beskæftigelseskravet og arbejdspligten, og hvorfor nogle kan blive undtaget såsom internationalt adopterede.
Som sagt er det rigtig godt, og det var noget af det, som vi i Radikale Venstre også råbte højt om, men hvorfor er der fortsat nogle, der skal stilles dårligere?
Tak for ordet, formand.