Pernille Vermund (NB), 2023-03-29:
Krise – i forskellige former nævnes ordet hele fem gange i de første fem linjer af regeringens finanslovsforslag.
Alt er på ingen måde fryd og gammen, og statsministeren har tidligere haft held med krisekommunikation.
Så hvorfor ikke indrette sig derefter og se kriser som sin eksistensberettigelse?
Hvorfor ikke give danskerne indtrykket af, at i alle de her kriser er der en, der altid kommer dem til undsætning – mor Mette, eller noget?
I min optik lyder midterregeringen, der blev solgt som handlekraftig, mere eller mindre som et ekko af embedsmænd fra det bureaukratiske EU-system i Bruxelles.
Den vil endnu mere af det kedelige, vi har set i årtier – mere stat og mindre menneske.
Jeg og Nye Borgerlige vil en anden vej.
Og derfor har vi fremlagt en økonomisk 2035-plan for et mere borgerligt Danmark.
Det er en plan, hvor politikerne bestemmer mindre og danskerne bestemmer meget mere selv, også over flere af deres egne penge.
Det er en plan, hvor politikerne ikke frådser med pengene, så det går ud over kernevelfærden og danskerne, som tvinges til at betale en langt højere skat end nødvendigt.
Det er en plan, hvor vores skattesystem forenkles, så vi sparer penge til administration og bureaukrati, og så danskerne i fremtiden får meget lettere ved selv at regne ud, hvad de skal betale i skat.
Det er en plan, der gør Danmark rigere og danskerne friere, og hvor der altid er en hjælpende hånd til dem, der ikke kan klare sig selv.
Desværre bruger regeringen et andet kompas.
Med et øget skatteprovenu vil man skabe øget råderum til investeringer i den offentlige velfærd.
Man vil poste flere penge i en planøkonomi, og så regner man med, at den lige pludselig vil fungere.
Danmark har næstflest offentligt ansatte pr. indbygger i OECD, og den offentlige beskæftigelse er siden starten af corona steget med ca. 40.000.
Det er påfaldende, at man åbenbart har ambitioner om at øge udgifterne endnu mere.
Og hvem har egentlig mærket, at servicen i det offentlige skulle være blevet bedre?
Ingen – det er nok mit bedste bud.
Og derfor bør vi selvfølgelig tage en grundig debat om, hvordan vi indretter os i fremtiden.
En af løsningerne, som jeg ser det, er, at danskerne kan vælge den velfærd, de rent faktisk har behov for.
Giver vi borgerne den ret og det ansvar, vil vi kunne få langt mere for pengene.
Pengene skal følge den enkelte borger.
Velfærden skal finansieres over skatten, som den er i dag, men alle ønsker ikke nødvendigvis den velfærd, som socialdemokrater, moderater og Venstrefolk synes at borgerne skal have.
Vi bør styrke incitamenterne til at levere mest kvalitet for pengene i den offentlige sektor.
Vi bør forenkle systemet og fjerne unødvendige administrative byrder.
Vi bør gennemføre arbejdsudbudsreformer, og vi bør sænke marginalskatter på løn og kapitalindkomst.
Det er vores politik i Nye Borgerlige, og det er en sund måde at råde bod på velstandstabet, som inflationen medfører.
Jeg vil anbefale regeringens ministre at bruge noget af deres tid på bagsædet af ministerbilerne til at læse vores økonomiske plan.
Det var åbenbart, hvad vores danske kultur og traditioner var værd for regeringen.
Hvis ikke det var så trist, ville man ikke vide, om man skulle grine eller græde.
Til gengæld er der én tradition, regeringen holder fast i: statsministerens hang til at fastholde verdens højeste skattetryk i Danmark for derefter at kunne give udvalgte vælgergrupper lidt tilbage i form af checks.
Jeg og Nye Borgerlige er med i aftalen om inflationshjælp, der udmøntes med den her finanslov, da det hjælper nogle af dem, som er ramt hårdt af de stigende priser.
Men det er altså langtfra godt nok.
Det ville være meget bedre, hvis politikerne spændte livremmen ind, og hvis vi sænker skatter og afgifter, så alle danskere får lov at beholde flere af deres egne penge selv.