Morten Messerschmidt (DF), 2020-05-19:
Tak, formand, for ordet.
Flere har indvendt, at det her forslag er aldeles overflødigt, henset til at der jo allerede pågår et arbejde i regeringen, og det er jo godt, hvis regeringen er om sig, især om et så væsentligt og vigtigt spørgsmål.
Men når vi i Dansk Folkeparti har valgt alligevel at fremsætte og fastholde det her beslutningsforslag, så er det, fordi det kredser om noget andet end det forslag til vedtagelse, som et enigt Folketing rigtigt kunne tilslutte sig tidligere på året.
Som debatten i dag vil være et vidnesbyrd om, er det jo noget, som vi kan strides om, selvfølgelig fordi nogle har et ansvar for den indvandringspolitik, der har været ført, og andre ikke har et ansvar.
Vi har alle sammen en interesse i at løse problemet, men historien og dommen over historien kan være ubehagelig.
Derfor er der ikke noget underligt i de hårde ord, der er faldet, i forhold til hvad motiverne bag at fremsætte det her beslutningsforslag fra Dansk Folkepartis side nu kan være.
Men lad mig derfor bare sige ganske kortfattet, at når mere end hver tredje danske jøde mener, at niveauet i antisemitismen i Danmark er steget i løbet af de sidste 5 år, når tre ud af fire danske jøder oplever antisemitisme på internettet, når hver fjerde danske jøde har kendskab til en, der har været udsat for en antisemitisk hændelse, når otte ud af ti danske jøder ofte eller lejlighedsvis undgår at gå med symboler i det offentlige rum, som kan identificere dem som jøder, og når otte ud af ti danske jøder vælger ikke at indrapportere de alvorligste antisemitiske hændelser, de har oplevet, så er det begrundelse nok for os til ikke blot at ville udbrede kendskabet til de her modbydelige forhold, men også at finde ud af, hvem der står bag, hvad der står bag.
Jeg tror, at ingen i det her Folketing har en interesse i, at visse grupper skulle komme frem frem for andre.
Uanset hvem der står bag antisemitiske overgreb, er det lige modbydeligt.
Men det datagrundlag, vi har, som er den norske rapport, jeg nævnte tidligere, giver alligevel et klart indicium for, hvordan tingene er nået dertil, hvor de er i dag.
Det, at 51 pct. af tilfældene i Sverige har muslimer som bagmænd, gør jo ikke, at de 49 pct. bliver ligegyldige, eller det, at 36 pct. i Storbritannien har muslimer som baggrund, gør ikke, at de 64 pct. bliver ligegyldige, men det sætter et stort spørgsmålstegn ved, hvordan forholdene så er her i Danmark, og måske – og det kunne være en opfordring til regeringen – skulle man i det arbejde, der pågår, også skele til andre lande.
For vi ved jo udmærket godt, at de her modbydelige netværk, hvad enten det er politiske ekstreme grupper eller religiøse ekstreme grupper, arbejder på tværs af grænserne.
Når 25.000 jøder for få år siden – i 2015 – valgte at forlade Europa, og når vi generelt kan se en udvandring af det jødiske folk fra Europa, også fra Norden, så er det en sørgelig kapitulatorisk tilstand, som vi allesammen ihukommende og byggende på den jødisk-kristne kulturarv, der er i Europa, har en interesse i at bekæmpe.
Det her forslag er derfor ikke et forsøg på at erklære krig imod en regering – der så indtil videre tilsyneladende ikke har inddraget Folketinget nævneværdigt i arbejdet – nej, det er sådan set et forsøg på at inspirere og sørge for, at den kortlægning, vi får, også bliver fyldestgørende til at kunne sige, at nu går Danmark forrest, at nu bliver Danmark det land, som andre kan kigge til, når det handler om at bekæmpe antisemitisme.