Søren Søndergaard (EL), 2018-12-12:
Tak for det.
Nu vil jeg lige sige, at forudsætningen for at indkalde til forhandlinger jo er, at man har regeringsmagten.
Så ministeren skal måske lige sikre sig først, at regeringen bliver genvalgt.
Det kan jo nok have sine vanskeligheder.
Men derudover vil jeg godt takke ministeren for, at ministeren sådan set erkendte, at der var et dilemma i den her sag.
Det synes jeg er en god start.
Der er et dilemma.
Der er det jo så bare klart, at der er en klar ideologisk forskel mellem os og regeringen, i forhold til hvilken side man falder ned på i det dilemma.
For der, hvor vi falder ned, er i forhold til danske statsborgeres rettigheder.
Det er udgangspunktet for os – at danske statsborgere har nogle rettigheder i Danmark, og de rettigheder, som danske statsborgere har, indebærer bl.a. retten til frit at kunne stifte familie og bo sammen med sin familie i Danmark.
Det er vores ideologiske udgangspunkt.
Jeg tror ikke, man skal gå mange årtier tilbage, før der også var andre partier, der havde det ideologiske udgangspunkt om individets frihed, og hvad ved jeg.
Men nu er det systemet.
Det er Systemdanmark, der er det afgørende for regeringen, og der falder vi jo altså bare ned på forskellige sider.
Vi prioriterer den enkelte danske statsborgers rettigheder.
Regeringen prioriterer noget andet.
For den nuværende ordning er jo et angreb på danske statsborgeres rettigheder til at få lov til at bo i Danmark sammen med den familie, de selv har valgt.
Det, man kontrollerer, er danske statsborgere.
Det er danske statsborgeres valg.
Det er deres valg, man vælger at kontrollere.
Jeg har svært ved at tænke igennem, på hvor mange andre områder det kunne være hensigtsmæssigt at kunne afbøde problemer, hvis vi som samfund tog stilling til personers valg og afgjorde for personer, hvordan de skulle vælge.
Der ville sikkert være en masse problemer, vi kunne afbøde på den måde.
Men det ligger altså ikke i en socialists – for mit vedkommende – ideologiske bagage, at det er en opgave for staten.
Vi ser jo sagsbehandlingstider på omkring et år, når det gælder den såkaldte integrationsvurdering, hvilket er meget lang tid at få sådan en sagsbehandling igennem på.
Ministeren siger, at integrationen skal i centrum, men erkender så, at i en række af de sager, der har været fremme, kunne man måske nok stille spørgsmål til, om der kunne være et andet udfald.
Men så siger ministeren også, at der er mere end det, der kommer frem i medierne.
Det har ganske rigtigt, som ministeren også sagde, været ministerens svar i forhold til de her konkrete sager: Der ligger mere bag det her; det hele er ikke kommet frem.
Der er vi jo som folketingsmedlemmer i den privilegerede situation, at vi har haft mulighed for at spørge ind til, hvad det mere er, der ligger.
Og jeg vil sige, at i de sager, vi har spurgt ind til, er der ikke mere.
Der kan ikke findes mere.
Argumenterne er der altså ikke.
Jeg synes, det er for let for ministeren at afvise de her sager, med henvisning til at der er noget, der ikke er kommet frem, og at der ligger mere – underforstået, at der nærmest er sådan noget halvkriminelt, der ligger og dækker sig bag det her.
Hvis folk er villige til det, kan de få mulighed for, at alle oplysninger kommer frem, sådan at det argument ikke kan bruges i flæng, for det er jo sådan, det bliver brugt – ukonkret: Der er et eller andet bag ved det her, som vi skal passe meget på.
Jeg vil sige, at det ikke er et billede, jeg kan genkende.
Men det kan selvfølgelig være, at ministeren ligger inde med nogle oplysninger, som ikke er gået videre til Folketinget.
Men jeg er i hvert fald ikke blevet bekendt med det.
Så siger ministeren også, når det gælder børn og sammenføring med børn, at der ingen begrundelse er for, at man efterlader børnene i hjemlandet.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at ministeren ikke kan forstå den oplagte begrundelse for, at man efterlader børn i hjemlandet i en periode.
Altså, virkeligheden er den, at danske mænd og kvinder tager ud i verden og arbejder, og de forelsker sig så et eller andet sted.
Det er dyrt, hvis det er langt at rejse frem og tilbage, så man beslutter, at man vil prøve, om man kan bo sammen.
Det gør danske par jo også; man prøver, om man kan bo sammen, for det er ikke ligetil.
Skal man så bare rive barnet op med rode for at flytte sammen en periode, eller skal man vente og se, om det fungerer?
Jeg synes, der er rigtig god grund til at vente og se, om det fungerer.
Så det korte af det lange – konklusionen – er, at det her er et overgreb på danske statsborgeres rettigheder.
Forslag til vedtagelse
»Folketinget finder, at udlændingelovens klare udgangspunkt skal være, at danske statsborgere har ret til at bo i Danmark med deres udenlandske ægtefæller og disses mindreårige børn.
På den baggrund opfordrer Folketinget regeringen til i denne folketingssamling at fremsætte forslag til en ændring af udlændingeloven, der sikrer, at alle dansk-udenlandske ægtepar, der kan forsørge sig selv, får retskrav på at bosætte sig i Danmark sammen med eventuelle mindreårige fællesbørn og den udenlandske ægtefælles eventuelle mindreårige særbørn, uden at der foretages en vurdering af udsigten til børnenes vellykkede integration.«