Theresa Scavenius (ALT), 2023-05-23:
Hvorfor er alt det her med klimapolitik så vigtigt?
Der sidder børn i syriske flygtningelejre, vi har tusinde problemer, vi har masser af moralske udfordringer.
Hvorfor er det, at klimapolitik er særlig vigtigt?
Hvorfor skal det prioriteres, hvorfor skal vi diskutere det?
Hvorfor er det vigtigt, at det foregår i et bestemt tempo?
Hvorfor er det vigtigt, at vi når de her mål, både i 2025 og i 2030?
Hvorfor er det vigtigt at blive inden for 1,5-gradersmålsætningen?
Hvorfor var Parisaftalen vigtig?
Hvad var det, der blev skrevet i den?
Den bedste måde at se det på, som jeg ser det, er at se det som et spørgsmål om risici.
Der er nogle forskere, der i et tidsskrift, der hedder Nature, har lavet en definition af, hvad en nødsituation er.
Det handler om, hvad for en risiko man står over for og i hvilket omfang, og så handler det noget om, hvilken skade den her risiko kan medføre.
De har ligesom lavet en formel for det, og de siger, at hvis vi kigger på den tid, vi har til at løse problemet, og de voldsomme konsekvenser, de her risici kan have,
så er det en nødsituation.
Det handler om, at det er en krise, som har et tidsperspektiv.
Det her handler jo ikke bare om, at det er dårligt for os, for vi er nogle af dem, der kommer til at mærke det mindst; det handler jo om, at det er en global krise, hvor der er nogle udfordringer, som har nogle store konsekvenser.
Derfor er det en moralsk udfordring: Hvor meget kan vi holde til at kigge på, at temperaturerne stiger i Indien, hvor de stiger sindssygt meget, og hvordan kommer det til at være i Nordafrika, der laver et pres på hele Europa, fordi det bliver umuligt at bo i Nordafrika?
Det er jo den type politiske spørgsmål, vi skal tage stilling til.
Hvad gør vi med det her?
Derfor handler klimapolitik grundlæggende om en risikovurdering.
Hvad er det for en risiko, vi tør løbe på vores planets vegne?
Det tænker jeg vi sikkert har forskellige vurderinger af.
Det kan man have lidt forskellige vurderinger af.
Det er også der, vi måske skal have den ærlige politiske samtale
Vil vi gerne løbe den risiko, at mange steder i Nordafrika bliver ubeboelige?
Er det en fair verden – en verden, vi synes er okay?
Hvis man synes det, er det jo fint nok, at man siger, at så laver vi en politik for, hvordan vi gør det rart at bo heroppe i Nordeuropa.
Vi har et ansvar.
Og et sted, hvor vi faktisk er lykkedes med at gøre det og have den samme indstilling, var f.eks. i coronapolitikken.
Der havde vi faktisk den her moralske forståelse af, at det ikke nødvendigvis handlede om, om det var dig eller mig, der blev syg, men at man gjorde ting af et samfundshensyn, af et hensyn til, at nogle andre ikke blev syge.
For det var en risiko, man ikke ville løbe.
Man ville ikke risikere, at en masse mennesker, der var ældre eller sårbare, blev syge.
Så det kan godt være, at det lyder svært at sige, at politik handler om risiko, men grundlæggende er det noget, vi bør tænke i.
Vi gør det andre steder, og vi gjorde det i særdeleshed i forbindelse med coronapolitikken.
Det interessante ved coronapolitikken var netop, at det var et eksempel på, at det også var meget fagligt baseret.
Da havde man et meget stærkt fagligt fundament for at diskutere det og sige: Her har vi et smittetryk.
Så kunne der derefter være en politisk diskussion om, hvorvidt det var frisørerne, som skulle åbne først, eller om det var nogle andre virksomheder, da man lavede den her genåbningspolitik, og hvorvidt skolerne skulle lukke, osv.
Det vil sige, at der er masser af steder, hvor man kan have nogle politiske diskussioner, men smittetrykket var ikke noget, man ligesom diskuterede politisk.
På samme måde synes jeg, det er rigtig vigtigt, at vi også i klimapolitikken i højere grad forstår, at den skal hvile på et fagligt højt niveau.
Der er masser af ting, som ikke skal diskuteres politisk.
Det handler ikke om, hvorvidt man kan stole på nogle tal; det handler om, hvorvidt man kan dokumentere, sandsynliggøre og verificere nogle tal, og der står vi altså i en bekymrende situation i øjeblikket.
Grundlæggende er det jo sådan, at vi står i en situation, hvor regeringen fortsætter den her hockeystavspolitik, hvor det handler om, at man hele tiden udskyder udledningsreduktionerne, selv om Klimarådet siger, at det ikke er sandsynliggjort, at vi når det.
Det betyder jo, at vi lige nu er i gang med at skyde over Parisaftalens 1,5-gradersmålsætning.
Og igen vil jeg sige, at ja, vi vil ikke mærke det her, vi synes, det er rart, at det bliver lidt varmere, for så er det faktisk en dejlig sommer osv.
Men der er altså andre steder, hvor det virkelig ikke er sjovt.
Det gælder Canada, det gælder Sydeuropa, osv.
Så jeg synes, at den alvor slet ikke har sneget sig ind i den her debat i dag.
Vi har alt for meget en klimasnak, der er på floskelniveau, og det er altså faktisk virkelig skræmmende og sørgeligt.