runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Stine Brix (EL), 2017-04-26:
Jeg mener stadig, der er områder, hvor vi har et kæmpe problem.
Hvis man kigger på de sygdomme, som især rammer verdens fattigste, altså malaria, tuberkulose osv., så ved vi, at det er et område, hvor der i meget ringe grad forskes og udvikles medicin.
Og det er alene af den årsag, at det ikke kan betale sig, fordi man har vanskeligt ved afsætte produkterne og tjene penge på dem.
Det giver jo sig selv, at det er sådan, man tænker, hvis man har en virksomhed, der skal tjene penge.
Og det er et af de spørgsmål, der adresseres med det her forslag om en fælles forsknings- og udviklingsaftale, hvor man vil forpligte de nationale lande på at indgå i et samarbejde for at sikre, at der sker forskning på de områder, hvor industrien ikke træder til.
Ordføreren sagde jo selv i sin tale, at Danmark er et af de lande, der bidrager allermest, når det gælder offentlig forskning, og dermed kan man jo se det her som en mulighed for at forpligte andre lande til også at spytte i kassen, og vi kunne bruge noget af den forskning, vi allerede investerer i, til at løse det her kæmpemæssige problem med, at der er store sygdomsområder, hvor industrien af sig selv ikke går ind og forsker og udvikler.
Så kunne ordføreren ikke se en fidus i, at vi på den måde – og vi er faktisk i mål med det i Danmark – kunne forpligte andre til at træde ind?
Jane Heitmann (V), 2017-04-26:
Jeg synes, at det, man kan sige om rapporten her, er, at den jo ikke lægger langsigtede løsningsmodeller frem.
Rapporten tager heller ikke højde for, at sundhedssystemer verden over er forskellige.
Vi har forskellige prissætningsstrukturer og forskellige infrastrukturer, og vi har forskellige udfordringer, for så vidt angår sundhedspersonale.
Og der kunne jeg godt have ønsket mig, at man fra FN's side i højere grad havde balanceret og nuanceret rapporten her og også var kommet med lidt flere løsningsforslag, som peger lidt længere frem.
Stine Brix (EL), 2017-04-26:
Der er i hvert fald to anbefalinger, som jeg synes jeg meget relevante i forhold til den her problemstilling, som er, at der er store sygdomsområder, som der ikke forskes i, fordi det ikke kan betale sig.
Den ene er at forpligte staterne til at dække det hul, ved at det offentlige går ind og bidrager til at sikre, at der er forskning på det område.
Det synes jeg er helt oplagt at kigge på.
Den anden er at udvikle nye modeller, som gør, at man som enkelt virksomhed ikke skal bære sådan en kæmpemæssig risiko, som det er at gå i gang med at udvikle, men at man bider det over i mindre faser.
Det synes jeg er et rigtig interessant bud, man godt kunne arbejde videre med, så man sikrer, at der kommer mere innovation og fremdrift i udviklingen af lægemidler de steder, hvor vi ikke ser nogen fremdrift i dag.
Så kunne man ikke finde noget inspiration til nogle af tingene, også selv om det, som ordføreren siger, ikke er en totalløsning på alt, hvad der vedrører den globale sundhed?
Jane Heitmann (V), 2017-04-26:
Der er da helt bestemt inspiration at hente.
Jeg synes jo, at alene det, at FN tager teten og kommer med et bud, bør inspirere os alle sammen.
Og jeg vil da gerne her takke Alternativets ordfører for at sætte emnet til debat.
For det er jo et lille skridt, i forhold til at vi alle sammen får tunet opmærksomheden ind på, at her er et område, som det giver god mening at arbejde videre med.
Og det er jo bl.a. også derfor, FN har verdensmål.
Pernille Schnoor (ALT), 2017-04-26:
Tak til en positiv ordfører.
Jeg var også så heldig at deltage i et møde i dag med finansministeren, som også er meget engageret og positiv over for de her problemstillinger.
Det, jeg ville have sagt, hvis jeg havde nået det i min ordførertale, var jo også, at regeringen har taget initiativ til det her – jeg ville faktisk have rost regeringen, men det nåede jeg ikke – og har udgivet en handlingsplan for, hvordan vi kan følge op på FN's verdensmål.
Det er jo også meget positivt, og tak for det til Venstre og regeringen.
Prioritet nr. 2 heri handler om mennesker, og der er 19 forslag til, hvordan vi kan arbejde med det, men kun to af dem handler om noget med sundhed og trivsel og ikke om tilgængelighed til medicin.
Er det ikke også i Venstres interesse, at vi har den her gennemsigtighed?
Vi foreslår jo ikke, at vi bare skal implementere alt, hvad FN-rapporten siger, men at vi i hvert fald skal være åbne over for at kigge på det.
Flemming Møller Mortensen (S), 2017-04-26:
Det, jeg har givet udtryk for, er, at vi ikke synes, at rapportens præmisser, som det her jo bygger på, er klare nok til, at vi vil binde os på det her.
Altså, som jeg ser den vedtagelsestekst, som fru Pernille Schnoor læste op, så siger den, at der skal nedsættes et ekspertudvalg, der skal udarbejde en implementeringsplan netop med baggrund i den her rapports anbefalinger.
Og det var bare den præmis, jeg siger vi ikke synes står tydeligt nok til, at vi vil binde os på det.
Men jeg kan også love fru Stine Brix, at vi er der, når der skal forhandles, og når vi skal anholde regeringens nationale handlingsplan på det her område.
Så jeg er overbevist om, at vi forhåbentlig inden for ret kort tid får lejlighed til og mulighed for at sige, hvordan vi griber det her an.
For vi ønsker fra socialdemokratisk side, at vi løber hurtigt.
Jeg ville gerne have, at vi løb foran alle andre, men vi skal sørge for, at præmisserne for, i hvilken retning vi skal løbe, og hvad vi skal beslutte, er gennemdrøftet ordentligt.
Stine Brix (EL), 2017-04-26:
Jeg kunne godt tænke mig, hvis ordføreren så kunne uddybe, hvad det er for nogle præmisser, der ikke er på plads i rapporten, som det ene.
Og som det andet: Hvorfor betyder det så, at der ikke er nogen som helst af de anbefalinger, der ligger i rapporten, som man så kan bruge til noget?
Altså, nogle af dem er jo meget enkle for mig at se, f.eks. forslaget om, at man arbejder for at sikre mere gennemsigtighed i medicinalindustrien.
Altså, det er da ikke så kontroversielt for mig at se.
Hvorfor står nogle uklare præmisser, der ikke er på plads, i vejen for, at Socialdemokratiet kan støtte, at man arbejder mere for at sikre mere åbenhed i medicinalindustrien?
Flemming Møller Mortensen (S), 2017-04-26:
Jeg er da meget ked af ordførerens måde at lægge mig noget i munden på, jeg aldrig har sagt, nemlig at jeg ikke skulle være klar til at arbejde for mere åbenhed i medicinalindustrien.
Så synes jeg, ordføreren helt har glemt, hvad vi som socialdemokrater har arbejdet for i forhold til nationale lovgivninger, og hvad det er, vi arbejder for også internationalt.
For noget af det, vi arbejder for, er jo lige nøjagtig åbenheden, transparensen i forhold til det.
Karina Adsbøl (DF), 2017-04-26:
Tak for det.
De seneste år har vi jo hørt utrolig meget om, hvor stort et medicinbudget vi har i sundhedsvæsenet, samt at det er grunden til, at vi er presset på sundhedsområdet.
I Sundhedsudvalget har vi også arbejdet en del med dette, og som medlem af udvalget ved jeg, at det er en sandhed med modifikationer, fordi sundhedsbudgettet procentvis ikke er steget ret meget de seneste år.
Der er fra regeringens side også lavet gode aftaler på medicinområdet, og vi har i Folketinget fået lavet syv principper, som hele Folketinget er samlet om, og som netop bruges i Medicinrådet, når der kommer ny medicin.
For Dansk Folkeparti er det vigtigste ikke at holde medicinpriserne nede, men at sikre, at vi får den medicin, som kan hjælpe borgerne, og som for noget medicins vedkommende faktisk også er med til at gøre dem raske og friholde dem fra ekstra indlæggelser, men som også er med til at forebygge indlæggelser.
Hvis vi skulle have andre til at bestemme, hvilken medicin vi har råd til, så er vi i DF ikke sikre på, at vi ville være lige så innovative, som vi er, på det her område.
Det at sammenligne flere landes økonomi kan hurtigt blive en gene for nogle af landene.
Vi arbejder gerne sammen på tværs af landegrænser for at sikre, at vi kan presse medicinalvirksomhederne, men vi tror, at vi er bedst til at bestemme, hvilken slags medicin der skal bruges her i Danmark, og derfor kan vi ikke tilslutte os forslaget til vedtagelse fra Alternativet og Enhedslisten.
Vi støtter forslaget til vedtagelse fra regeringen, som netop også pointerer, at FN-rapportens anbefalinger ikke i tilstrækkelig grad tager højde for de forskellige FN-landes økonomiske og sociale vilkår og også sundhedssystemer.
I Dansk Folkeparti mener vi også, at vi i Danmark er et selvstændigt land og selv skal bestemme, hvordan vi vil lave lovgivning, og hvad lovgivningen skal indeholde.
Vi ønsker ikke at blive bundet op på nogle anbefalinger fra FN, som vi ikke kender konsekvenserne af – eller på anden måde indgå en bindende aftale herom.
Dansk Folkeparti vurderer også, at flere af FN-rapportens anbefalinger er uhensigtsmæssige, herunder forslaget om at ændre brugen af de internationale databeskyttelsesregler – for hvilke konsekvenser kan det medføre?
Dertil hører også, at der i rapporten ikke skeles til, hvordan anbefalingerne vil påvirke de forskellige sundhedssystemer landene imellem.
Vi afstår i Dansk Folkeparti fra at binde os til en eventuel bindende aftale, bl.a. fordi, som ministeren sagde i sin tale, rapportens anbefalinger og praktiske løsninger ifølge regeringen er mangelfulde.
Pernille Schnoor (ALT), 2017-04-26:
Jeg har bare lige et enkelt spørgsmål.
Den her forespørgselsdebat handler jo ikke om, at vi bare ligesom tager FN's rapport, og så implementerer vi bare alt det i Danmark.
Forespørgselsdebatten handler jo om, at det er et startskud til, at vi kan vurdere, hvilke af de her forslag der ville være gode for Danmark.
Et af de forslag, som jeg også nævnte i min tale, er det her med at få gennemsigtighed i forhold til forskning og de forskningsomkostninger, der er forbundet med at udvikle medicin.
Er ordføreren ikke enig i, at det kunne være en fordel, når vi som det offentlige giver midler til at udvikle medicin, at vi så også har ret til at få vide, hvad det egentlig koster at udvikle medicin?
Karina Adsbøl (DF), 2017-04-26:
Gennemsigtighed er selvfølgelig altid godt, og der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi gerne arbejder for øget gennemsigtighed.
Men nu er det jo også sådan, at vi i Folketinget og Sundhedsudvalget jo netop har drøftet det her rigtig meget, også i forhold til medicinpriser.
Men det skal ses på baggrund af forespørgerens, kan man sige, ordlyd for forespørgslen.
Og så vil vi jo gerne selv bestemme her i Danmark, så vi ikke på en eller anden måde risikerer at blive bundet op på en eller anden FN-konvention, som vi ikke selv, kan man sige, er herre over.
Pernille Schnoor (ALT), 2017-04-26:
Det forstår jeg godt, men det er jo også derfor, man laver en vedtagelsestekst, og det er også derfor, som jeg understregede over for den tidligere ordfører, at vi ikke binder os.
Altså, vi ønsker jo heller ikke bare blindt at sige ja til alt, for der kan selvfølgelig være forskelle mellem lande.
Det er jo derfor, vi siger: Jamen lad os da kigge på de her anbefalinger og se på, hvad vi så kan bruge, som er gavnligt for Danmark.
Og der nævner jeg så det her med gennemsigtighed.
Er det ikke rimeligt, at vi ved, hvad vores penge bliver brugt til, i forhold til hvad det koster at udvikle medicin?
Karina Adsbøl (DF), 2017-04-26:
Tak for det.
Og så vil jeg gerne gentage mig selv, nemlig at Dansk Folkeparti finder, at det er vigtigt, at der er gennemsigtighed omkring det.
Derfor drøfter vi det også gerne i Sundhedsudvalget, som vi har gjort rigtig mange gange.
Netop også i forhold til medicinpriser har vi jo vedtaget de syv principper, som Alternativet nok også er bekendt med.
Stine Brix (EL), 2017-04-26:
Liberal Alliances ordfører gentog den her påstand fra industrien om, at det koster omkring 10 mia. kr. at udvikle et produkt, men en central pointe er jo, at vi faktisk ikke ved det.
Det er en påstand, og derfor er det en helt central anbefaling i FN-rapporten, at vi sikrer gennemsigtighed, med hensyn til hvad det reelt koster at udvikle et givent produkt.
Det er helt centralt for, at vi kan forhandle pris, og derfor er det jo en forudsætning for, at vi kan få lavere priser.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at høre, om Liberal Alliances ordfører ikke kan se en pointe i at stille krav om gennemsigtighed, med hensyn til hvad de reelle udviklingsomkostninger egentlig er.
May-Britt Kattrup (LA), 2017-04-26:
Jeg synes, at offentlige indkøbere altid har en pligt til at forhandle den bedst mulige pris.
Det skal man altid gøre, og derfor er det også fint, at vi har fået Medicinrådet til at styrke den del af det.
Men omkostningerne hos en privat virksomhed vedrører udviklingen af produkter, som er udviklet af private mennesker for private menneskers egne penge, og dem kan vi ikke komme og forlange at få indblik i.
Og i øvrigt er der også forretningshemmeligheder, kan man kalde det.
Altså, man er jo nødt til at kunne have nogle utrolige oplysninger, for hvis alle andre virksomheder blot kunne kopiere det, som en virksomhed har udviklet, så var der jo ikke noget incitament til at udvikle det.
Jeg ville da nødig stå i en situation, hvor vi ikke havde de her store private virksomheder til at udvikle ny livsvigtig medicin til det danske marked og hele det globale marked.
Stine Brix (EL), 2017-04-26:
Tak for det.
Så kan det være, vi må stille nogle opfølgende spørgsmål.
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge her til sidst, om ministeren mener, at vi har et problem med den måde, som medicinudvikling foregår på i dag.
Anerkender ministeren, at der er store sygdomsområder, som der ikke forskes og udvikles tilstrækkeligt i, fordi det ikke kan betale sig?
Og anerkender ministeren også, at vi har et system, hvor industrien i høj grad selv kan sætte en pris, fordi den har et de facto monopol?
Så kan det være, at man ikke er enig i de løsninger, der ligger fra FN.
Men er man interesseret i at adressere de to problemstillinger?
Lotte Rod (RV), 2017-04-26:
Måske vil ministeren uddybe, hvad regeringen bygger det på, når man siger, at man er bekymret for, at det her vil betyde, at det faktisk ikke kan svare sig for medicinalvirksomhederne at udvikle og forske i ny medicin?
Det er jeg helt med på, men der er meget stor forskel på, om det her kommer til at betyde, at det slet ikke kan svare sig for danske virksomheder at udvikle ny medicin, eller om det alene vil gå ind og lykkes os at kunne forhandle prisen ned de steder, hvor den er sat urimelig højt.
Hvad er det regeringen konkret ser i de her anbefalinger, der gør, at man tror, at det vil være så hårdt for industrien, at det slet ikke kan svare sig at udvikle ny medicin mere?
Pernille Schnoor (ALT), 2017-04-26:
Anerkender ministeren, og er ministeren åben for, at der kunne være andre modeller, der imødekommer den risiko, ministeren lige har nævnt, nemlig at man økonomisk set påtager sig en meget stor opgave, når man udvikler medicin hos medicinalvirksomheder?
Fru Stine Brix har været inde på en af modellerne, efter hvilken man f.eks. deler det op i bidder.
Vi stiller jo krav, når vi bruger leverandører i det offentlige.
Så vi kunne jo også godt stille krav i forbindelse med de penge, vi bruger på at investere i forskning på det her område.
Jeg synes i hvert fald, debatten i dag har vist, at vi nok ikke helt sparker en åben dør ind, som en ordfører sagde tidligere i dag.
Det ved jeg ikke om ministeren er enig i.
Stine Brix (EL), 2017-04-26:
Først må jeg lige anholde, at produkterne er udviklet alene for private virksomheders penge; det passer simpelt hen ikke.
Vi ved, at man i høj grad baserer sine produkter på offentlig forskning.
Mindst 25 pct., måske helt op til en tredjedel af alle de produkter, der er på markedet, baserer sig på offentlig forskning.
Det er det ene punkt.
Men til det, ordføreren siger, vil jeg sige: Vi kan jo sagtens stille et krav om, at for at vi vil købe et produkt, vil vi også vide, hvad det samlede beløb, der ligger bag, er, altså i forhold til forskning og udvikling – netop for at vi har en mulighed for at udfordre den pris, som industrien kommer og foreslår at det skal koste.
Det kan vi jo sagtens foreslå.
May-Britt Kattrup (LA), 2017-04-26:
Nu er det sådan, at der er virkelig, virkelig langt, fra et forskningsprojekt er afsluttet, til det færdige produkt er på markedet.
Og jeg ville som sagt nødig være i en situation, hvor vi ikke havde de private virksomheder til at løfte den del af det, for det kunne vi simpelt hen ikke klare offentligt.
Det er den ene ting.
Den anden ting er, at jeg som sagt synes, at offentlige indkøbere altid har pligt til at forhandle den bedst mulige pris.
Men vi har ikke ret til eller krav på at se, hvilke omkostninger virksomhederne har i forbindelse med det her.
Pernille Schnoor (ALT), 2017-04-26:
Det er også lidt i forlængelse af det spørgsmål, der lige er stillet.
For der er jo ingen af forslagene i den her rapport, der har til formål at ødelægge medicinalindustrien.
Det er en rapport, hvor FN forsøger at gøre op med nogle love, der skaber incitament til ineffektiv og dyr forskning.
Faktisk handler det bl.a. om at prøve at sikre private virksomheder via nogle alternative finansieringsmodeller, og det kunne jo godt tænkes, at der kunne komme mange flere små og mellemstore danske medicinalvirksomheder ind, der ville få gavn af, at vi fik fjernet de her monopolforhold.
May-Britt Kattrup (LA), 2017-04-26:
Jeg synes, at vi skal have fuld gennemsigtighed i alt, hvad det offentlige betaler – alt, hvad der betales med skattepenge, skal der være fuld gennemsigtighed i.
Men hvad private virksomheder bruger deres private penge til, mener jeg ikke at vi skal gå ind og kræve ret til at vide alt om.
Med hensyn til ineffektiv og dyr forskning vil jeg sige, at virksomhederne tjener penge på de her ting, og hvis deres forskning var ineffektiv og for dyr, ville de jo lave om på det.
Det er jo det, der er fordelen ved erhvervsvirksomheder – de er afhængige af indtjeningen.
Hvis det offentlige er ineffektivt, kan man bare kræve nogle flere skattekroner, men det kan en privat virksomhed ikke.
Så derfor kan jeg altså ikke helt forstå, at man tror, de har en ineffektiv forskning.
Og hvis det skulle være for virksomhedernes skyld, at man skulle lave reglerne om, kunne man jo så spørge virksomhederne, hvad de gerne vil – altså, hvis det er for deres skyld, synes jeg, man skulle høre dem om, hvad de vil; så skal man jo ikke tvinge noget ned over hovedet på dem.
Pernille Schnoor (ALT), 2017-04-26:
Nu er det jo netop sådan, at vi har monopollignende tilstande, og det betyder, at det er nogle mekanismer, der træder ud af kraft, som normalt er på et marked.
Og det tror jeg også godt at ordføreren ved.
Jeg nævnte jo f.eks. i min ordførertale, at der er eksempler på, at man lader medicinpriser stige med over 3.000 pct. fra den ene dag til den anden fra en medicinalvirksomheds side.
Det lyder da for mig, som om der er et eller andet galt i forbindelse med det.
De her virksomheder står jo på ryggen af offentlig forskning.
Så jeg synes bare, det kunne være interessant at høre, om Liberal Alliance ikke kan støtte, at man foreslår, at vi skal finde nogle alternative finansieringsmodeller, så flere virksomheder kan komme i spil.
May-Britt Kattrup (LA), 2017-04-26:
Tak for det.
Jeg tror sådan set, at markedet klarer det meget bedre, hvis målet er at få flere virksomheder i spil.
For hvis du har et marked, hvor der er en indtjeningsmulighed, vil der komme flere virksomheder i spil.
Men det er jo heller ikke sådan, at vi ikke ser store medicinalvirksomheder gå konkurs, netop fordi de skal investere så store summer i et produkt, før det er kommet fra forskning til det endelige produkt.
Den risiko er jeg glad for at private virksomheder tager – at vi ikke skal løbe den for skatteborgernes penge.
Lotte Rod (RV), 2017-04-26:
Tak for det.
Jeg har mine tvivl, og det har jeg, fordi det i den her sag er svært at blive klogere på, hvad det konkrete egentlig betyder.
Jeg vil gerne dele min tvivl, i håbet om at vi sammen måske kunne blive klogere her i debatten.
I Radikale Venstre har vi jo i mange år arbejdet for at få billigere medicin til udviklingslandene, ligesom vi også har arbejdet for at få et prioriteringsinstitut i Danmark, som kan hjælpe os med at få mest sundhed for pengene og i det hele taget træffe bedre beslutninger.
Omvendt siger regeringen jo her i dag, at man er bekymret for, at de her anbefalinger betyder, at det ikke kan svare sig for danske medicinalvirksomheder at udvikle ny medicin.
Der er selvfølgelig ikke nogen, der ønsker, at vi kommer i en situation, hvor man så vil drosle ned eller måske endda helt stoppe med at udvikle ny medicin i Danmark – for selvfølgelig kan vi ikke det samme som stat.
Men hvad er egentlig argumentet fra regeringens side for, at det vil gå så galt?
For selvfølgelig skal det hænge sammen for en virksomhed, at man kan tjene det hjem, som det har kostet at forske og udvikle, men hvad nu, hvis det her bare betyder, at vi kan sætte ind de steder, hvor man tager en helt urimelig pris, i forhold til hvad forskningen og udviklingen egentlig har kostet?
Så hvor er det, regeringen ser at det her vil have så drastiske konsekvenser, som man siger?
Jeg forstår derfor heller ikke helt, at regeringen med en automatreaktion afviser, at vi skal følge anbefalingerne.
Samtidig synes jeg også, at det er fair nok, at man ikke bare her i en forespørgselsdebat nikker til, at nu laver vi en implementeringsplan.
Men jeg vil jo faktisk mene, at vi burde kunne blive enige med hinanden om, at vi vil arbejde videre med det her.
Jeg synes også, debatten i dag viser, at vi har brug for at få et kvalificeret grundlag at diskutere de konkrete elementer ud fra, og vi vil i hvert fald gerne fra radikal side være med til at holde regeringen i ørerne, hvad angår at få fremskaffet et kvalificeret grundlag og fortsætte debatten.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2017-04-26:
Medicinpriser og medicinalindustriens enorme indflydelse på udbud, men især efterspørgsel, er også i Danmark en evig kilde til debat, mens løsningerne ikke ligefrem står bøjet i neon.
I Danmark er vi særlig udfordret af, at voldsomt stigende medicinpriser er med til at udhule vores sundhedsbudgetter.
Det er et problem, som også regionerne ofte har peget på.
Og indtil videre har vores eneste mulige svar været at nedsætte et prioriteringsudvalg, som bl.a. på grundlag af saglige kriterier skal vælge og fravælge medicin, som alene på grund af prisen ikke kan stå mål med den samlede sundhedsbehandlingsindsats i øvrigt.
I Spanien er situationen endnu værre.
Her må mange borgere opgive at få livsvigtig medicin, som den enkelte borger ganske enkelt ikke har råd til.
Danmark kan ikke selv løse verdens sundhedsproblemer, det kan medicinalindustrien øvrigt så heller ikke, selv om medicinalindustrien er en af verdens mest magtfulde industriområder.
Der er brug for en overnational handlingsplan, og derfor er det også glædeligt, at EU-medlemslandene faktisk har forpligtet sig til den konklusion, herunder også Danmark.
Der pågår således allerede drøftelser om en række dilemmaer eksempelvis i forhold til uforklarligt høje prisniveauer for medicin mod sjældne sygdomme, om offentlige investeringer og adgang til forskningsresultater og om hele den eksisterende kompensationsmodel i EU-landene og om problemet med, at medlemslandene forhandler individuelt om priser med industrien.
Og når man mistænker medicinalindustrien for, at det mere handler om penge end om verdensbefolkningens sundhed, hænger det naturligvis sammen med den manglende transparens, som indebærer, at det ofte er mere end svært at gennemskue prisstrukturer.
Man kan i det mindste ikke afvise, at staten betaler for det samme produkt to gange, måske endda tre gange, når vi først betaler for grundforskningen, og senere, når den videre forskning er overgået til medicinalindustrien, foregår der måske tilmed yderligere statslige forskningstilskud, og endelig betaler staten den fulde pris for slutproduktet.
Det er jo ærlig talt kun genial købmandslogik fra den ene part, nemlig medicinalindustrien, også på det danske marked, hvor vi selv har fordelskortet.
SF har noteret sig en rådskonklusion fra 17. juni 2016.
Den er ganske vist ikke lovgivende, men den daværende Venstreregering forpligtede sig hertil, og det var bl.a. omkring de dilemmaer, jeg netop lige har nævnt.
Af samme grund synes jeg også der er grund til at støtte vedtagelsen fra Alternativet og Enhedslisten.