Aleqa Hammond (NQ), 2018-05-25:
Lad mig starte med at takke statsministeren for en grundig redegørelse om tilstanden i rigsfællesskabet, som den ser ud netop nu.
Det er særlig godt at se, på hvor mange områder der gennem det sidste år er sket fremskridt, både i samarbejde mellem Danmark og Grønland og i forhold til den danske indsats på de områder, som er rent dansk ansvar.
Jeg tillader mig at mene, at dette også er et resultat af det arbejde, vi medlemmer fra rigsfællesskabets nordatlantiske områder yder her i Folketinget, herunder gennem de udvalg, vi har opnået sæde i.
En debat som denne bør fokusere på fremtiden og de områder, hvor rigsfællesskabet stadig kan forbedres, og jeg er også rigtig glad for, at de fleste partier, der var heroppe og snakke om rigsfællesskabet, alle sammen peger på, at der er områder, der helt bestemt kan forbedres.
Der har som bekendt været afholdt valg i Grønland.
Resultatet er en grønlandsk regering, der fortsat har blikket rettet mod selvstændighed.
Desværre bliver dette ofte udlagt, som om vi er vrede på rigsfællesskabet, eller i hvert fald den danske stat, men det har intet med vrede at gøre.
Det er helt enkelt et ønske om retten til at være herre i eget hus, som vi deler med de andre frisindede folk på jorden, herunder danskerne i Danmark.
Det er ikke et ønske rettet mod Danmark eller imod rigsfællesskabet, men det er rettet mod os selv.
Det er vores drøm og vision for den nye grønlandske regering, som mit parti, Nunatta Qitornai, nu deltager i.
Vi ser med andre ord et rigsfællesskab i fremtiden, der er etableret af tre frie riger, hvis det er det, man ønsker – af ren glæde og ikke af nød.
Når vi i Grønland ligesom vores venner i Færøerne derfor arbejder på en selvstændig forfatning, skal det ikke ses som en proces vendt imod rigsfællesskabet eller Danmark, men en proces for Grønland.
Vi har brug for at skabe en forandring, der er udarbejdet i vores eget land, baseret på vores egen kultur og skabt af vores eget sprog.
Derfor fortsætter denne proces også med uformindsket styrke under den nye regering.
Men samtidig ønsker vi at styrke og forbedre det samarbejde, der foregår i rigsfællesskabet, som det er nu.
Det er også vigtigt at forstå, at mens rigsfællesskabet fungerer, bør det også skabe fuld lighed for alle dets borgere på de områder, som er under dansk kontrol.
Derfor bør arbejdet med at sikre de mange områder, som stadig varetages fra Danmarks side i Grønland, fortsætte og forstærkes.
Og derfor må områder som justitsområdet i Grønland styrkes og bringes helt på linje med forholdene, som de er i Danmark, som der står i regeringsgrundlaget.
Den nye regering i Grønland ønsker at hjemtage de sidste områder under selvstyreloven, der endnu ikke er hjemtaget.
Det er en del af vores ønske om selvstændighed og en proces, der i sig selv vil ændre rigsfællesskabet.
Men vi ved også udmærket godt, at der følger en regning med.
Derfor har vi blikket klart rettet mod de områder, hvor vort land kan skabe nye selvstændige indtægter.
Vi har brug for at skabe rammebetingelser, så de virksomheder, der på sigt skal skabe vores egen selvbærende økonomi og befri Danmark for bloktilskuddets byrde, kan udfolde sig. Det område af verden, vi lever i, og som Danmark derfor i dag er en del af, det arktiske område, forandrer sig i disse år med rivende hast.
Hvor klimaforandringerne andre steder kun skaber problemer, bringer de faktisk nye muligheder for os – og enorme muligheder.
Hvor isen forsvinder, åbner der sig en helt ny økonomisk situation for hele det arktiske område – en forandring så omfattende, at internationale investorer spår, at der inden for de nærmeste år vil ske investeringer i det arktiske område for mere end en trilliard dollars.
Nye sejlruter vil skabe behov for nye havne og servicefaciliteter, nye miner vil skabe behov for internationale investeringer, og nye lufthavne vil åbne for både handel og turisme i et omfang, Grønland ikke har set før.
Den del af rigsfællesskabet, som vi i Grønland i dag udgør, vil blive et brændpunkt i en udvikling, der tager stadig mere fart.
I den sammenhæng ville det være godt, hvis vi sammen med Danmark kunne skabe nye rammer – rammer, der både styrker Grønlands ønske om selv at kunne manøvrere i den nye internationale virkelighed og samtidig fortsætte et tæt og konstruktivt samarbejde med Danmark.
Jeg har bemærket, at både fremtrædende diplomater og forsvarsfolk og politikere nu peger på behovet for en ny konstruktion af fællesskabet mellem Danmark, Grønland og Færøerne – en konstruktion bygget på en ny, konstruktiv tilgang til de ønsker, vi har om frihed og egne forfatninger.
Det hilser jeg velkommen.
Men inden vi når derhen, er der en række ting, både inden for rigsfællesskabet og i Grønland selv, der skal bringes på plads.
Til det har vi brug for investorer udefra, der kan hjælpe os med at få vores økonomi til at blomstre og vores arbejdskraft til at blive mere kvalificeret, end den er i dag.
Det gælder både på råstofområdet og på infrastrukturområdet.
Begge steder ser vi i dag en interesse fra Kinas side, som vi hilser velkommen.
Det samme sker desværre ikke fra dansk side, hvor der nu siden jernmineplanerne ved Nuuk har været en konstant negativ omtale af Kinas interesse i Grønland, alt imens Danmark selv gerne ser kinesiske investeringer i den danske økonomi og arbejder målrettet på at tiltrække dem.
Regeringen mener, at der kan være udenrigspolitiske og sikkerhedsmæssige spørgsmål og problemstillinger, hvis et kinesisk selskab bliver involveret i lufthavnsbyggerierne i Grønland.
Dette budskab er blevet understreget af statsministeren i en artikel i Politiken i dag.
Jeg finder det uacceptabelt, at Danmark vil blande sig i et anlægsbud i Grønland, blot fordi entreprenøren er kinesisk.
Det har på intet tidspunkt klædt Danmark at agere som et overherredømme, heller ikke i dag.
Jeg må minde regeringen om, at Danmark har støttet Kinas deltagelse som observatør i Arktisk Råd og dermed understøttet Kinas interesse for at medvirke aktivt i udviklingen af Arktis.
Derudover har Udenrigsministeriet via initiativet Invest in Denmark nedsat en arbejdsgruppe, som skal søge kinesiske investeringer til Danmark.
Spørgsmålet er så: Ønsker regeringen kun kinesiske investeringer til Danmark?
Hvad med resten af rigsfællesskabet?
Jeg har i denne uge sendt mine skriftlige spørgsmål til udenrigsministeren og erhvervsministeren.
Jeg ser frem til forhåbentlig at blive klogere på den såkaldte Kinaproblematik, som jeg synes mangler substans og argumenter.
USA har med al ønskelig tydelighed signaleret, at de ikke længere vil betale os for deres militære investeringer i vores land, og der har ingen tilgang været fra deres side for at finde nye måder at støtte os på.
Det sker næppe heller under den nuværende præsident.
Jeg vil slutte, hvor jeg begyndte.
Statsministerens redegørelse viser, at vi er kommet rigtig langt med samarbejdet i rigsfællesskabet, både mellem vores regeringer og mellem vores ministre, forskningsinstitutioner og forskellige styrelser.
Det er godt, men det er ikke tiden til at hvile.
Forandringen i Arktis foregår med rivende hast, og den vil få en konstant indflydelse på hele rigsfællesskabets konstruktion, både som det er nu og på fællesskabets udvikling i fremtiden.
Lad os derfor respektere hinandens ønsker, også dem om forandring af rigsfællesskabets grundvold.
Lad os blive ved med at drøfte rigsfællesskabets indhold, mulige forandring og rammerne for vores fremtidige samarbejde, og lad os arbejde sammen om at få det til at gå i opfyldelse i fremtiden.
Tidligere i debatten lagde jeg mærke til, at der kom en erkendelse blandt danske partier om, at den generelle viden om Grønland ligger på et meget lille sted, og at man bliver nødt til at gøre noget for at fremme denne viden og information til den generelle befolkning.
Det synes jeg er en rigtig god tilgang.
Når jeg selv bevæger mig rundt her i denne del af rigsfællesskabet, synes jeg også, at jeg bliver lidt skræmt over at se, hvor lidt man egentlig ved om selve rigsfællesskabet, og hvad det betyder, og hvor det er på vej hen.
Og det er ikke bare det; det er også blandt mine kolleger generelt, at der mangler viden om grønlandske forhold.
Men når det drejer sig om den arktiske politik generelt – kontinentalsoklen og projektet, som rigsfællesskabet har sendt til Havretskommissionen under FN; kravet om kontinentalsoklen og Nordpolen – vil jeg sige, at når vi så når dertil, hvor Arctic Five-politikken kommer, og 20 pct. af Arktis er under Danmark, så ser jeg en meget lille interesse i, hvad det er, Polhavet bringer med sig, og hvilken politik andre arktiske stater udformer for Polhavet.
Og så bliver jeg lidt bekymret over at se en manglende viden om så vigtigt et spørgsmål og et manglende engagement for at få mere viden om selve projektet.
Det er jeg lidt overrasket over.
Og jeg ville ellers tro, at når vi diskuterede emner som rigsfællesskabet, ville sådan nogle ting også fylde i partiernes ordførerindlæg.