Kirsten Normann Andersen (SF), 2017-05-30:
Tak for det, og tak til Dansk Folkeparti for at sætte handicappedes vilkår på dagsordenen.
I SF er vi enige i, at det er et problem, at Ankestyrelsen ofte må omgøre afgørelser truffet af kommunerne på grund af fejl.
I SF er vi også enige med Dansk Folkeparti i, at problemet er alvorligt, og at det skal løses.
Jeg har personligt arbejdet for forbedringer af vilkår for borgere med handicap i mere end 20 år i et tæt samarbejde med lokale organisationer og de medarbejdere, som ofte er knyttet til området.
Spørgsmålet er bare: Hvad er den rigtige løsning?
I SF tror vi på, at kommunerne ønsker at sikre borgere med handicap de bedst mulige vilkår, men vi lytter os også til, at der er forskel på, i hvilken grad de kommunale budgetter eksempelvis rækker til at løse opgaverne på den bedste måde.
På samme måde er der traditionelt og reelt stor forskel på antallet af borgere med handicap, som den enkelte kommune skal afholde udgifterne til.
Tvungen brug af en taskforce kan måske her og nu løse problemerne med de forkerte afgørelser, uanset årsagen, men spørgsmålet er, om en taskforce løser det grundlæggende problem.
I en typisk kommune vil en tvungen dyrere løsning jo alene få som konsekvens, at en anden opgave skal løses billigere.
Og hvis vi blot flytter problemet, må vi nødvendigvis også spørge os selv, hvor det næste problem vil opstå.
Vil vi også oprette taskforces til behandling af afgørelser for ældre, for sygedagpengemodtagere, for arbejdsløse?
Hvis det vitterlig forholder sig, som det fremgår af bemærkningerne, at kommunerne bevidst træffer forkerte afgørelser med henblik på at spare udgiften, indtil Ankestyrelsen har talt, er løsningen så ikke i stedet for at se på Ankestyrelsens sagsbehandlingstid og/eller at se på, om kommunernes økonomiske muligheder for at løse opgaven efter lovens hensigter er til stede?
Hvis problemet med forkerte afgørelser handler om, at kommunerne har svært ved at tolke loven, så skal vi jo se på, om lovgivningen er klar nok.
Det er og bliver jo desværre et faktum, at kommunernes mulighed for at løse opgaverne er forskellige.
Gør det samme sig gældende for kommunernes sagsbehandling af afgørelser for borgere med handicap, så er løsningen jo ikke en taskforce og mere sagsbehandling, men at flytte økonomi til de fattigste kommuner.
Jeg har ingen idé om, hvad det koster at oprette et evalueringssystem, som kan måle kvaliteten af kommunernes sagsbehandling, men jeg ved, at det ikke er gratis.
Jeg spørger derfor mig selv, om det er vigtigt for os, at vi kan aflæse kvaliteten i et regneark, eller om borgerne får mulighed for at opleve kvalitet i dagligdagen.
For det er netop det, der gør forskellen på de beslutninger, vi træffer i Folketinget, at løsninger, som betyder flere konsulenter og mere administration, også koster millioner, som vi i stedet kunne have brugt direkte til at løse problemerne for handicappede.
Skal vi reelt løse problemerne med for ringe service og måske også forkerte afgørelser, så kan det naturligvis betyde, at vi skal genoverveje måden, som kommunerne får tildelt økonomi på.
For det vil naturligvis være langt mere omfattende end det, som forslaget lægger op til, men det er nu engang et faktum, at ukrudt ikke er fjernet, før man har fået roden op.
Vi håber dog, at forslagsstilleren vil være interesseret i en drøftelse af, hvorvidt vi har et validt grundlag for at vurdere, hvad det reelle problem er, og dermed også et validt grundlag for at finde den helt rigtige løsning.
Det håber jeg vi kan få lejlighed til at drøfte i en eventuel udvalgsbehandling.
SF er imidlertid ikke indstillet på at stemme for forslaget i den form, som Dansk Folkeparti har foreslået.
Vi tror ikke på dummebøder, men på løsninger, som tager fat om nældens rod, og derfor håber jeg, at vi måske kan nå frem til en fælles beretning, hvor vi adresserer løsningen sammen i udvalget efterfølgende.