Carolina Magdalene Maier (ALT), 2017-05-17:
Tak til ministeren og tak til alle ordførere for at have givet deres besyv med, hvad angår deres mening om det her beslutningsforslag, som vi har fremsat, i forhold til at gøre det muligt for mænd, der har sex med mænd, at donere blod.
Socialdemokratiets ordfører sagde noget, som jeg er fuldstændig enig i.
Han sagde: Det at være bloddonor er at ville gøre hinanden noget godt i samfundet.
Alle vi, der er bloddonorer, gør det jo af et godt hjerte, fordi vi ved, at det kommer andre til gode.
Derfor er det også rigtig ærgerligt, at vi udelukker en gruppe af vores befolkning, en væsentlig del af vores borgerne i Danmark, alene på grund af hvem de har sex med.
Når vi har fremsat det her beslutningsforslag, har det jo været, fordi vi ønsker, at kriterierne for karantæne på baggrund af risikoadfærd præciseres og individualiseres med henblik på at skabe en sikker og fair procedure for at give blod.
I dag udelukkes en gruppe af mænd fra at donere blod på baggrund af en ganske forældet og fordomsfuld og også generaliserende definition af risikoadfærd.
Reglerne for udelukkelse af mænd, der har sex med mænd, stammer fra 1980'erne, hvor vi ved, at vi havde en epidemi.
Vi havde hiv og aids, og vi havde aidsepidemien, der var i udbrud, og frygten for smitte greb selvfølgelig alle, og ikke mindst det homoseksuelle miljø blev ramt af den frygt og den smitte.
Det udelukkes således ud fra reglen, at alle mænd, der på et eller andet tidspunkt i deres liv har haft sex med andre mænd, kan give blod.
Siden dengang har man udviklet sig på det medicinske og teknologiske område.
Det er jo en væsentlig detalje.
Hvis man spørger eksperterne, findes den risiko, der er tilbage, i det hele taget jo stort set kun på papiret, altså en teoretisk risiko for smitte.
Vi er altså nået betydelig længere i vores samfund, når det gælder afstigmatisering af personer med forskellige seksuelle præferencer.
Der er sket en teknologisk, men i høj grad også en kulturel udvikling i vores samfund, og heldigvis for det.
Sundhedspolitikken er bare stadig væk et af de områder, hvor stigmatiseringen har været lidt sværere at slippe.
Men sundhedsområdet er jo sådan højt specialiseret og meget fagligt forankret og et meget politisk følelsesladet område, fordi sygdom og smitte selvfølgelig er så livsvigtige områder.
Den her partikulære blanding af et sådan meget teknokratisk område, der stikker til dybe følelser, kan gøre det politisk svært at gennemskue det; kan gøre det politisk svært også at fremkomme med politiske ønsker og argumenter for, at ting skal være anderledes.
For nogle gange kan politiske argumenter også godt gemme sig bag faglige begrundelser.
Det er også derfor, jeg har stillet nogle lidt indgående spørgsmål til de faglige begrundelser, for vi skal heller ikke lade os spise af med begrundelser, hvor det, der ligger nedenunder, sådan set måske godt kan være til diskussion.
Et eksempel er jo behandlingen af transkønnede.
Det er jo noget, vi skal tale om her i salen senere i dag.
Her er det svært både politisk og sundhedsfagligt at slippe den her lidt formynderiske sygeliggørende tilgang, vi har haft til transkønnede historisk i vores samfund.
Så det her har altså også noget med politiske valg at gøre.
Vi træffer nogle politiske valg.
Vi har nogle politiske holdninger til, hvordan vi behandler grupper i vores samfund, ikke mindst minoritetsgrupper.
Nu nævnte jeg før et citat fra Dansk Folkepartis sundhedsordfører, fru Liselott Blixt, fra sidste år.
Jeg har flere stående på mit papir.
Jeg vil ikke nævne dem alle sammen.
Nu er ordførerne endda kommet i salen, kan jeg se.
Så der er jo ingen tvivl om, at der er et fælles ønske.
Jeg hører også fra salen i dag, at der bestemt er flere tiltag for at ville søge en løsning.
Vi bliver nødt til at skille argumenterne fra hinanden, for argumenterne kommer til at lappe lidt ind over hinanden.
Når det gælder definitionen af risikoadfærd i reglerne for karantæne ved bloddonation, er vi slet ikke præcise nok i dag.
Vi blander de her forældede fordomsfulde generaliseringer, kategoriseringer, sammen med reelle risikofaktorer, og det skaber et diskriminerende system.
Der er én smitterisiko, som har at gøre med, at mænd, der har sex med mænd, anslås at have en betydelig større risiko for hivsmitte gennem seksuel kontakt end mænd og kvinder, der har sex med kvinder.
Den smitterisiko er vi sådan set ikke uenige om.
Det tror jeg også jeg sagde nede fra min stol tidligere.
Men den bruges også til at begrunde, at hvis vi ændrer kriterierne for risikoadfærd til ikke at ekskludere via en generel kategorisering af mænd, der har sex med mænd, fra at donere blod, så vil det skabe en større risiko ved bloddonation.
Men det er en misforståelse.
For vi kan ikke bare overføre den høje risiko for hiv, der er i gruppen mænd, der har sex med mænd, til den gruppe, der så ville være bloddonorer fra gruppen af mænd, der har sex med mænd.
Så bliver vi nødt til at antage, at hvis man er mand, der har sex med mænd, og man henvender sig til blodbanken og får at vide, at hvis du har en risikofyldt seksuel adfærd, så bør du nok ikke donere blod, så vender man sig om igen og går hjem, lige såvel som jeg ville gøre, hvis jeg var en kvinde, som havde en risikofyldt seksuel adfærd.
Så ville jeg nok, når jeg stod i døren og fandt ud af, at det måske ikke var særlig hensigtsmæssig og ikke til gavn for mine medborgere, vende mig om og sige, at jeg går igen.
Et lille sjovt faktum er, at i Nordjylland er der lige så mange kvinder, der har hiv, som der er mænd, der har hiv.
Så skulle vi så sige, at vi udelukker i øvrigt også alle nordjyske kvinder fra at donere blod?
Det gør vi nok ikke.
Men det er bare for at sige, at der jo altså er risici i alle grupper i befolkningen, og vi bliver nødt til at antage, at dem, der donerer blod – for at gentage mig selv – gør det af et godt hjerte.
Og har de en risikofyldt adfærd, gør de det nok ikke.
Jeg vil til sidst sige, at vi har talt om en fælles beretning.
Jeg tror, der har været nogle misforståelser, men jeg ved det ikke helt.
Jeg blev også en lille smule forvirret nede fra min stol i løbet af debatten i dag.
For hvis vi kan lave en fælles beretning, hvori vi er enige om, at vi skal arbejde hen imod et system, hvor man spørger ind til adfærd i stedet for til en, kan man sige, seksuel orientering, altså at nogle f.eks. tilhører en seksuel minoritet som en mand, der har sex med mænd, så er vi rigtig glade.
Hvis det samtidig betyder, at man så fjerner det spørgsmål, der hedder, at er du mand, og har du haft sex med mænd inden for de sidste 12 måneder, eller har du haft sex med mænd i dit liv – det passer jo ikke med de 12 måneder, undskyld – altså hvis vi fjerner det spørgsmål og erstatter det med et spørgsmål, som går på, om man har en risikofyldt seksuel adfærd, og hvis vi kan blive enige om det i en beretning, er vi nået rigtig, rigtig langt.
Det var det, jeg hørte at Socialdemokratiets ordfører sådan set talte for.
Jeg hørte også, at både Liberal Alliance og Dansk Folkeparti talte i de baner.
Så længe vi sikrer, at vi fjerner den stigmatisering, der er i dag ved at udelukke en hel gruppe af mænd, så vil vi i hvert fald i Alternativet være rigtig glad for at gå med i sådan en beretning.
Men lad det vise sig i det videre udvalgsarbejde.
For nu vil jeg i hvert fald gerne sige tak for alle kommentarerne og alle ordførertalerne heroppefra, og jeg glæder mig til det videre arbejde.