Mai Mercado (KF), 2017-02-23:
Tak, og tak for forespørgslen.
Jeg er blevet bedt om at redegøre for udviklingen i børnefattigdom i Danmark og for, hvad regeringen planlægger aktivt at gøre for at modvirke børnefattigdommen og de sociale konsekvenser heraf.
Og baggrunden er et åbent brev til Folketinget fra 17 sociale organisationer, som jeg også har haft lejlighed til at se, da det kom.
De budskaber, som organisationerne kommer med, vil jeg sige er budskaber, som jeg sådan set tager til mig.
Det er også budskaber, som rummer nogle temaer, som jeg vil agere ud fra med de socialpolitiske redskaber, som jeg har til rådighed.
Og jeg har sådan set også en rigtig god dialog med rigtig mange af de pågældende organisationer, og jeg vil også gerne tilføje, at jeg værdsætter det meget værdifulde samarbejde med aktørerne.
Indledningsvis vil jeg så sige, at det selvfølgelig gør indtryk, når børn lever i en hverdag, hvor pengene kun rækker til det strengt nødvendige.
Men mit grundlæggende udgangspunkt for hele denne debat er, at vi ikke løser udfordringer som afsavn og negativ social arv ved at give forældrene højere ydelser.
Vi skal i stedet fokusere på varige løsninger, der løser de bagvedliggende årsager til lav indkomst og sociale problemer, og som er baseret på en dokumenteret effekt.
Opgørelser over fattigdom bidrager ikke til at løse sociale problemer, og at lade indkomst være den eneste indikator for afsavn bliver simpelt hen for smalt.
For vi risikere lige præcis at overse personer, som ikke er økonomisk fattige, men som ikke desto mindre er socialt udsatte.
Det kan eksempelvis være forældre af børn med alkoholproblemer, hvor økonomien som sådan ikke fejler noget, men hvor misbruget gør, at børnenes behov både materielt og følelsesmæssigt bliver tilsidesat.
Omvendt kan der være børn i familier med relativt lav indkomst, som har en god barndom og en tryg opvækst, hvor forældrene prioriterer børnenes behov og drager stærk omsorg for deres trivsel og udvikling.
Så billedet er ikke helt så enkelt, og en fattigdomsgrænse, som f.eks. den tidligere SR-regering opstillede, flytter fokus fra problemets rod, altså de sociale problemer, til et fokus udelukkende på lav indkomst.
På længere sigt er en uddannelse og et job det bedste værn mod fattigdom og den bedste vej til at gøre folk herre i eget liv og være uafhængige af systemerne.
Vi skal derfor tage hånd om de afsavn og de sociale problemer, som folk oplever i hverdagen, og der er mange sider af det.
I brevet henvise organisationerne til SFI's afsavnsundersøgelse, som viser, at der er en sammenhæng mellem uddannelse, helbred og fattigdom.
Men undersøgelsen viser jo også, at en halv million danskere oplever helt basale afsavn i hverdagen.
, så det er altså meget mere og meget andet end en trængt økonomi, som medfører afsavn.
Mennesker kan føle sig fattige af vidt forskellige årsager.
At der skal være råd til tøj, mad og medicin kan de fleste af os blive enige om.
Men i forhold til mange andre ting er holdningerne delte.
Er man eksempelvis fattig, hvis man ikke har en cykel, eller hvis man ikke har en computer – eller oven i købet en bestemt slags computer?
Oplevelsen af afsavn er individuel og vil i sagens natur dermed også være forskellige.
Jeg vil sige, at jeg er helt med på, at der vil være familier, hvor det kan være svært at få pengene til at række, og det kræver, at der prioriteres hårdt i den enkelte familie.
Det anerkender jeg sådan set også.
Og som organisationerne er inde på, ser vi et behov for flere billige boliger.
Derfor vil regeringen drøfte med kommunerne, hvad der kan gøres for at skaffe flere små, billige boliger. Kontanthjælpsreformen og kontanthjælpsloftet skal sikre, at det kan betale sig at arbejde i forhold til at modtage offentlig forsørgelse.
Det er både sund fornuft og ret og rimeligt over for alle dem, der går på arbejde hver eneste dag, også til en beskeden løn.
Dels skal det kunne betale sig at arbejde, dels skal mennesker på kontanthjælp have den bedste støtte til at blive en del af fællesskabet på arbejdsmarkedet.
Det sidste er lige så væsentligt som det første, for kontanthjælp skal kun være en midlertidig ydelse, det kan jeg ikke understrege nok.
Der er mennesker, der har sociale problemer, som forhindrer dem i at kunne arbejde, og min opgave som børne- og socialminister er at sørge for at udvikle og udbrede sociale løsninger, der gør en reel forskel og bringer dem tættere på arbejde eller uddannelse.
Og det kræver mere viden om, hvordan vi løser de sociale problemer, som hindrer nogle mennesker i at kunne deltage og arbejde.
Derfor tilrettelægger regeringen socialpolitikken for at opnå regeringens ti mål for social mobilitet, som handler om, at flere skal være en del af arbejdsfællesskabet, og at færre skal være socialt udsatte.
Manglende ressourcer i familien kan være et lavt uddannelsesniveau, det kan være manglende tilknytning til arbejdsmarkedet, det kan være et dårligt helbred, begrænset netværk eller en lav indkomst, men den lave indkomst er jo som oftest en følge af et lavt uddannelsesniveau, af et dårligt helbred, et begrænset netværk, ikke omvendt.
Vi ved, at ikke alle børn vokser op i familier, hvor læringsmiljøet understøtter, at der også i hjemmet er et naturligt fokus på sproglig udvikling og læring gennem eksempelvis højtlæsning, samtaler ved middagsbordet og inddragelse i madlavningen, og konsekvenserne ser vi allerede i børnenes tidlige år.
Nogle børn er hele 2 år bagud, både i 3-årsalderen og ved skolestart, når vi ser på deres sproglige og sociale kompetencer, og det er noget, vi bare må og skal tage alvorligt.
Det mest afgørende for, om børn og unge bryder den negative sociale arv, er, at de vokser op i trygge rammer med tilstrækkelige kulturelle og sociale ressourcer.
Det er også noget eksempelvis Niels Ploug er inde på i bogen »Social arv og social ulighed«.
Derfor er det afgørende vigtigt, at vi sikrer gode rammer for familierne som institution i samfundet, sådan at vi kan hjælpe børnene godt på vej i livet, og sådan at den opvækst, man får, og de værdier, man har med sig hjemmefra, følger en hele livet.
Som samfund må vi give forældrene det bedste grundlag for at tage ansvar og tage vare på sig selv og derved blive gode rollemodeller for deres børn, og forældre, der går på arbejde, skaber som udgangspunkt også et familiefællesskab, der bygger på sunde værdier om at bidrage til fællesskabet, om at være en aktiv del af samfundet.
Et led i det er en socialhjælp, der virker, og som bringer udsatte tættere på uddannelse og job.
En ting er forældrene, og så er der også børnene selv.
De må ikke blive tabt på grund af et behov for særlig støtte, men heller ikke på grund af manglende faglige forudsætninger.
De kompetencer, der dannes tidligt i livet, har stor betydning for børnenes videre udvikling, og derfor er det vigtigt for mig, at vi understøtter, at børn finder et stabilt fodfæste, hvor de trives, hvor de lærer, og hvor de udvikler sig i de tidlige fællesskaber, så de ikke falder uden for i livets senere fællesskaber.
Her er mit fokus for udsatte børn og unge.
Med vores mål for social mobilitet vil regeringen derfor også måles på, at flere udsatte børn og unge får bedre faglige kompetencer i folkeskolen og gennemfører en ungdomsuddannelse,
da uddannelse er det bedste fundament at bygge voksenlivet på.
De sociale indsatser, der søges udviklet med udviklingsprogrammerne i satspuljen, har derfor sigte på at virke og øge forudsætningerne for at deltage i fællesskabet på langt sigt.
Senest i efteråret har vi afsat lige knap 200 mio. kr. over 4 år på børneområdet, børnerammen, og satspuljekredsen har aftalt at anvende midlerne på virksomme indsatser.
Udviklings- og investeringsprogrammet for udsatte voksne har desuden et ambitiøst sigte om virksomme metoder, og det kan have en afledt betydning for børnene, når indsatserne for deres forældre lykkes.
Her skal kræfterne lægges.
Fundamentet i hverdagen har nemlig afgørende betydning for tidligt at ruste børn til et godt liv, og det er baggrunden for dagtilbudsudspillet, der kommer her senere på foråret.
Vi ved også, at den bedste investering i børnene er at sætte tidligt ind.
Danmark ligger i topfem i verden, målt på, hvor mange penge vi bruger på dagtilbud i forhold til BNP.
Det er jo tankevækkende.
Det er bl.a. baggrunden for, at regeringen kommer med dagtilbudsudspillet, hvor vi har afsat 580 mio. kr. ekstra over de næste 4 år med henblik på at styrke kvaliteten i dagtilbuddene, bl.a. ved at sikre bedre læringsmiljøer og dermed øge fokus på læring og trivsel for alle børn og ved at fokusere på at mindske den negative sociale arv.
Mit budskab til debatten her i dag er derfor: Ja, der er afsavn hos børn og familier, men det er forfejlet at koge problemerne ind til et spørgsmål udelukkende om økonomi, når vi i øvrigt står med en betydelig opgave med at løse sociale problemer og få flere med i fællesskabet.
Jeg synes faktisk, at det til tider endda kan være skadeligt med så ensidigt et fokus på de sociale ydelser, når så mange udsatte har brug for en social hjælp, der virker bedre end i dag.
Det ikke så tit, at politikere sådan giver løfter eller garantier fra Folketingets talerstol, men jeg vil godt garantere at gøre mit bedste og mit yderste med de socialpolitiske redskaber, som jeg har til rådighed, for at modvirke, at børn og deres forældre lider afsavn eller lever langvarigt uden for samfundets fællesskaber, og derfor hilser jeg også debatten og den faglige ekspertise velkommen, når det er, vi skal finde løsningerne.
Tak for ordet, jeg glæder mig til debatten.