Jacob Mark (SF), 2023-05-10:
Vi har jo diskuteret det her ad et par omgange i Folketingssalen, og i virkeligheden burde det slet ikke være noget, man diskuterede i Folketingssalen, men noget, man hurtigt fik ordnet blandt folkeskoleordførerne, ligesom så meget andet på folkeskoleområdet.
For det at sikre lærernes tryghed, det at sørge for, at man har metodefrihed, også i nogle af de emner, som nogle grupper ikke ønsker at høre om eller blive undervist i, synes jeg er helt fundamentalt.
Men sådan er det ikke gået, og det er jo i virkeligheden noget af det, der er problemet.
Jeg kunne godt holde en tale, ligesom jeg har gjort før, om, hvorfor det her beslutningsforslag er vigtigt, men jeg har lyst til at prøve noget nyt.
Jeg vil gerne holde en tale til dem, som ikke kan se idéen i det her beslutningsforslag, for dem møder jeg også en del af – dem, som spørger: Hvorfor skal vi det her?
Vi har også lige hørt en masse argumenter fra talerstolen.
Den første, jeg støder på, er dig, der mener, at det her overhovedet ikke er et problem.
Er der et problem? spørger man.
Kan vi overhovedet være sikre på det?
Til det er der at sige: Ja, vi har en Ytringsfrihedskommission, der har afdækket, at der er et problem.
Vi har en rundspørge blandt 379 lærere, hvor 34 pct. decideret siger, at de føler sig utrygge ved at undervise i det her emne om Muhammedkrisen.
Vi har eksempler rundtomkring fra Europa, hvor lærere er blevet truet, overfaldet, decideret myrdet, alene fordi de har valgt at undervise i det her emne, og fordi de har mødt nogle radikale islamister, som ikke ville acceptere det.
Der er et problem, og min bekymring vil være, at hvis vi lægger den logik ned over det her spørgsmål, som ministeren lagde ned over spørgsmålet, nemlig at vi ikke kan vedtage det her af frygt for, hvad de her radikale islamister vil sige, jamen hvor vil grænsen så gå?
Hvor vil det næste problem være, som vi ikke kan løse?
Der er et problem her.
Så er jeg også stødt på mange af jer, der siger: Jamen er det her ikke et brud på metodefriheden?
Er det her ikke et brud på, at vi har en decentral folkeskole?
Det mener jeg faktisk er noget vås.
Det her er jo ikke at styre præcis, hvordan man skal undervise i Muhammedkrisen som tema.
Det her er at sørge for, at der er noget ordentligt materiale, og at man skal forbi temaet, ligesom man skal forbi en række andre temaer i den danske folkeskole, men hvordan bestemmer man selv lokalt.
Men metodefrihed har man jo kun, hvis man faktisk tør undervise i et emne.
De lærere, der er ude på en skole, som gerne vil undervise i det her emne – og dem ved vi jo eksisterer fra de undersøgelser, jeg lige har nævnt – men som ikke tør undervise i det, fordi de er bange for storebrødrene, fordi de er bange for konflikterne, fordi de er bange for vold og trusler eller de radikale islamister, som ministeren talte om, har jo ikke metodefrihed.
Selvfølgelig er man det.
Så er der nogen, der spørger: Er der ikke noget, der er vigtigere?
Der er så mange problemer i det danske samfund og i den danske folkeskole.
Til det vil jeg svare: Whataboutism og det her med altid at få debatter til at handle om noget andet end det, problemet egentlig er, særlig når det er et vigtigt emne, er fuldstændig ødelæggende.
Det er ødelæggende for at sørge for, at mennesker kan gå trygt på arbejde.
Det skaber sådan en mindreværdsfølelse i folk: Står jeg alene med det her?
Er det overhovedet vigtigt nok at tale om?
Ja, selvfølgelig er det da vigtigt at tale om ytringsfrihed, selvcensur.
Er I ikke bare ude efter indvandrere?
Nu hører jeg jo tit som SF'er, at det her forslag bare er bashing eller det er udlændingepolitik.
Nej, det her er ikke bare et forslag, der er ude efter indvandrere.
Det her forslag vil jo ramme den lille gruppe af radikale islamister, der ikke vil acceptere satire, og som mener, de har ret til at bestemme, ja, decideret har veto til at bestemme over lærerne, over politikerne og alle andre i det her samfund, og som ønsker et helt andet demokrati.
Ja, de ønsker ikke engang et demokrati, de ønsker et andet samfund end det, vi har i Danmark.
Vi er ikke ude efter nogen.
Vi er ude efter at passe på lærerne.
Så er der dem, der siger: Jamen er det her symbolpolitik?
Det kan aldrig være symbolpolitik at kæmpe for menneskers ytringsfrihed.
Det kan aldrig være symbolpolitik at sikre lærernes metodefrihed.
Det kan aldrig være symbolpolitik at få gjort noget ved det, når 34 pct. af lærerne føler sig utrygge ved at undervise i et emne.
Hvad der er et symbol, et rimelig alvorligt symbol, er jo den tendens, som også ligger i det, at et flertal stemmer det her forslag ned, nemlig at man giver voldsmanden veto og siger, at vi ikke kan beslutte at give lærerne mere sikkerhed og tryghed, fordi vi er bange for, hvad voldsmændene vil sige til det.
Hvis vi først accepterer det, er vi ilde stedt.
Det skal vi ikke, og derfor bør man stemme for det her forslag.