Tommy Ahlers (V), 2019-01-25:
Tak for ordet igen.
Jeg har et par refleksioner om debatten her, som jeg virkelig synes har været god.
Jeg har lært noget, både hvor vi er enige – heldigvis rigtig mange steder – men også, hvor vi er uenige.
Jeg tror, vi et eller andet sted er enige om, hvad der er galt derude.
Vi vil alle sammen gerne have et uddannelsessystem, der stadig væk sætter fokus på at præstere og dygtiggøre sig og fordybe sig, men vi vil gerne væk fra den del, der handler om en perfekthedskultur.
Nogle gange, når vi så lige snakker om den, kalder vi den så en usund præstationskultur, men det, vi måske mener, er netop den der perfekthedskultur, hvor man er bange for at række hånden op, og hvor man tror og nærmest mener, at man kun får det gode liv, hvis man får 12 i alle fag.
Det er jo et rigtig stærkt udgangspunkt for debatten både her i dag og i den kommende tid, når vi fortsat kommer til at diskutere det her, for jeg tror aldrig, vi rigtig finder ind til det helt rigtige i det her, men jeg håber, at vi hele tiden kan lave nogle ting her politisk, som kommer til at skubbe til det her, så vi kommer lidt væk fra den her perfekthedskultur, men kan bibeholde en præstationskultur, hvor man siger: Jeg vil gerne have f.eks. 12, eller jeg vil gerne være dygtig til det her, men jeg skal ikke; mit liv er ikke færdigt, hvis jeg ikke får 12.
Der, hvor vi måske så bliver lidt mere uenige, når vi går ned i det, er på de enkelte delelementer.
Noget af det, vi er uenige om, er jo netop, hvad det så er, vi kan gøre her politisk.
Der må jeg sige i forhold til uddannelsesloftet, som der er blevet spurgt til et par gange heroppe fra – bare lige for at tage det op – at jeg altså tror, det handler lidt om,
at når vi så står her i Folketinget og siger, at uddannelsesloftet skaber en præstationsangst, så bliver jeg bange for, fordi vi skal anerkende, at ord betyder noget, at vi er med til at tale det derhen, at det så bliver sådan, at man tænker: Nej, jeg kan ikke vælge forkert.
Men vi ved jo godt, at man sagtens kan stoppe på et hvilket som helst trin af sin uddannelse, før man har gjort den færdig, hvis man finder ud af, at man har valgt forkert.
Vi ved jo godt, at vi vil gøre endnu mere for studietvalget – hvad regeringen også har lagt op til, og som jeg går ud fra at der er bred opbakning til – og vi ved også godt, at dem, der så ifølge det talmateriale, vi har, endelig konkret bliver ramt af uddannelsesloftet, er så få, at det ikke er de 100.000, der skal tænke: Nej, nu skal jeg virkelig passe på, og nu bliver jeg bange for at vælge forkert, for jeg kan ikke vælge om.
Det er meget, meget få, der bliver ramt af det, og der har vi lavet nogle lempelser.
Så jeg er frustreret over, at uddannelsesloftet bliver et element i det der med, at vi så taler det derhen, for der synes jeg ikke at det hører til.
Der synes jeg faktisk vi har en forpligtelse, og jeg prøver, når jeg er derude, at sige: Prøv lige at høre, det er meget usandsynligt, at det kommer til at betyde, at du ikke kan vælge om.
Der kunne jeg godt tænke mig at høre måske især fru Lotte Rod, hvad det er, man vil fjerne i fremdriftsreformen.
Hvis vi tager universiteterne, er det jo en gennemsnitlig overskridelse på 6 måneder.
Hvis de i gennemsnit kan komme ind på det, har vi jo ikke fastlagt nogen regler centralt, og så er det op til dem, hvad de vil gøre.
For vi har jo netop løsnet op for mange af de ting i fremdriftsreformen, som nok var lidt for stramme og lidt for rigide.
Jeg synes, at det er et godt princip, og tror også, at nogle af de elementer, der så lå i reformen, som fik universiteterne til f.eks. at fastsætte regler om, hvor lang tid du bruge på dit speciale, faktisk var gode i forhold til den her perfektionskultur.
For det hører vi jo, hvis vi går ned og taler med Studenterrådgivningen.
De siger: Vi får ikke længere nogen ind, der kommer med stress af deres speciale og sidder i den her specialesump, hvor de vil blive ved med at blive bedre, lige vil gøre det lidt bedre og lidt bedre.
Man forstår, at okay, nok er nok, nu har man brugt X antal måneder på det, så afleverer man sit speciale.
Så jeg tror, at de faste rammer omkring det, som vi stadig væk har med fremdriftsreformen, er en god idé.
De kan måske endda faktisk modvirke, at det hele bliver for diffust.
Derfor vil jeg gerne holde fast i det, og jeg vil gerne høre, hvad det præcis er, man gerne vil fjerne der.