Martin Lidegaard (RV), 2018-10-09:
Jeg er egentlig enig med statsministeren i, at vi bliver nødt til at kigge lidt åbent på det her felt.
Måske kommer det til at lyde banalt, men med de erfaringer jeg har, som jeg bl.a. har med ordføreren, tror jeg, at det i meget vidt omfang handler om at forsøge at opbygge en tillid, som på et tidspunkt er gået fløjten i de forgangne år.
Jeg kan ikke se andet, end at Danmark, forstået som den sydlige del af kongeriget, har en aktiv interesse i at inddrage grønlænderne og færingerne og dermed også blive klogere og mere kvalificeret på, hvad der kan lade sig gøre og ikke kan lade sig gøre i de områder af kongeriget.
Jeg kan heller ikke se andet, end at både Færøerne og Grønland har en aktiv interesse i at koordinere tæt med Danmark, fordi Danmark også sidder i nogle fora, hvor Grønland og Færøerne ikke sidder, bl.a. i EU og NATO, og selv om vi også er en småstat, har vi hernede nogle muligheder for det, men som kun bliver stærkere af at koordinere tæt med Grønland.
Jeg synes egentlig, at der er rigtig meget, der taler for, at alle parter har en stærk interesse i en tillidsfuld dialog og fælles koordinering her, men vi ved også, at det i praksis har været sværere end som så, fordi konflikten selvfølgelig opstår, hvis man bliver uenige om, hvad der er den rigtige vej at gå, ligesom man kan blive uenige i sagen her om, hvad der er den rigtige vej at gå, og ligesom man kan blive uenige i Grønland og Færøerne om, hvad der er den rigtige vej at gå.
Hvad stiller man så op i de situationer?
Det er det, vi skal blive bedre til at finde ud af hvordan vi håndterer, for det må også være sådan i et tillidsfuldt forhold; nogle gange bliver man uenige, og så er der et flertal, der bestemmer.
Tak for lykønskningen.
Jeg kan helt bekræfte, hvordan det føles at være under mediernes behandling, når det handler om min bog.
Der er rigtig mange, der er interesseret i at opsøge de konflikter, som jeg ellers meget bevidst forsøger at undgå.
Det er jo et kæmpestort spørgsmål, der bliver stillet her: Hvordan håndterer man Rusland bedst?
Jeg tror, at vi bliver nødt til at føre os frem med det, man kunne kalde en fast hånd over for præsident Putin og de oligarker og det styre, der omgiver ham, og som jeg opfatter som et regime og nærmere et diktatur end et demokrati.
Men det bliver vi nødt til at kombinere med det, man kunne kalde for en udstrakt hånd til det russiske folk.
Og det omfatter sådan set både handel og kulturel udveksling, udveksling af studerende osv. osv. Der, hvor det selvfølgelig bliver rigtig svært og ømtåleligt i det atlantiske forhold, er jo, når Putin og Rusland har svaret på de ret målrettede sanktioner, vi indførte mod præcis ham og hans håndlangere, ved at indføre nogle mere generelle sanktioner tilbage på europæiske lande.
Og det stiller selvfølgelig Færøerne i en helt særlig situation.
For på den ene side er Færøerne jo ikke med i EU og dermed ikke forpligtet på noget som helst, som EU måtte have gjort, og bliver derfor heller ikke ramt af de sanktioner, som Rusland skyder tilbage med.
Og på den andet side er Færøerne jo ligesom alle os andre interesseret i at fremme en fredelig og demokratisk udvikling i Rusland.
Så jeg kunne næsten forledes til at sende spørgsmålet tilbage – det kan jeg så måske få lejlighed til senere: Hvad synes ordføreren er det rigtige at gøre her?
For det er da en delikat balance.
Tak for det.
Er der så på den korte bane nogen bestemte udenrigspolitiske områder, som har større interesse end andre – om jeg så må sige?
Det er der selvfølgelig, men hvilke er det især, som det vil give mening at starte med i ordførerens optik?