Frederik Vad (S), 2025-04-10:
Jeg skal starte med at sige, mens jeg husker det, at Moderaterne har meddelt mig, det har jeg lovet at sige, at de ikke bakker op om det her beslutningsforslag, og det gør Socialdemokratiet heller ikke.
Til en start har jeg brug for lige at sige, at Dansk Folkepartis madpolitik jo er temmelig inkonsistent.
Jeg har hørt nogle af mine kolleger, da jeg fremlagde det her i min folketingsgruppe, sige, at når det handler om vegetarmad og grønt køkken osv., mener Dansk Folkeparti, at det er et lokalt anliggende, det er noget, man må finde ud af lokalt.
Det her kan man så ikke finde ud af at håndtere lokalt, må så være logikken, selv om jeg da husker et par konstitueringsaftaler efter kommunalvalg tilbage i 2013 f.eks. i Hvidovre, hvor Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet gik sammen, og hvor frikadeller kom på menuen i børnehaverne som udtryk for en lokal beslutning.
Så det kan godt lade sig gøre
der, hvor Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti arbejder sammen lokalt
Det er det ene, jeg ikke forstår.
Det andet, jeg ikke forstår her, er, at når man tænker på, hvor store problemer vi har med islamisering generelt i Europa, så er det jo et meget mærkeligt sted at begynde den kamp og bruge Folketingets tid.
Det er et meget, meget forkert sted at begynde den her værdikamp.
Så er der det tredje, ministeren var også inde på det, som jeg simpelt hen nærmest mener er udtryk for, at Dansk Folkeparti har lavet et værdipolitisk selvmål af dimensioner.
Det er den her insisteren på at skrive og legitimere arabiske kulturer, udtryk, symboler i vores lovgivning.
Det er jo absurd.
Vi har stået her for et par uger siden i Folketingssalen og diskuteret, om sharia skulle legitimeres gennem vores lovgivning, en de facto-legitimering, når man anerkender det.
Nu er det så halal i dag, og jeg tror, det var i sidste uge, Dansk Folkeparti ønskede, at vi skulle have kollektiv skyld indført, altså et woke-princip i vores retssystem for folk, der er kommet hertil.
Kollektiv skyld, kollektivt ansvar, kollektiv kultur er også noget, vi kender fra arabisk islam.
Igen er det en meget, meget mærkværdig form for selvmål, at man simpelt hen for at bekæmpe en kultur indfører den kulturs tankegang i vores lovgivning.
Nu ved jeg, at hr. Morten Messerschmidt og hr. Mikkel Bjørn sikkert om lidt vil sige, at man jo er nødt til at anerkende de fænomener, vi har i Danmark, og at man ikke bare kan viske virkeligheden væk.
Men det, der sker ved at skrive det ind i vores lovgivning, er, at så bliver det potentielt et forhandlingsspørgsmål.
Det er, fordi de ved, at når de er inde i varmen i et eller andet omfang, bliver det et forhandlingsspørgsmål.
Så den dag Enhedslisten og Radikale Venstre og Alternativet får 90 mandater – jeg var lige ved at påkalde mig de højere magter, og det må man ikke – Gud forbyde det, er det et forhandlingsspørgsmål, og så kan man sige: gud, hvad er sharia, hvordan definerer I sharia?
Undskyld, ikke noget med gud her.
Hvordan definerer I sharia eller halal, hvordan bliver det defineret, kan vi lege med definitionen, kan vi ændre grænserne for, hvad sharia og halal egentlig er i vores lovgivning?
Det er faren ved at anerkende de her ting.
Så Dansk Folkeparti har gode intentioner, men værdikampen starter et helt forkert sted.
Det her er et af de mindste problemer i forhold til kampen mod islamisering – et af de mindste.