Marie Krarup (DF), 2020-12-17:
Tak for ordet.
I Dansk Folkeparti er vi trætte af sager om bygning af stormoskéer og om larmende islamisk bønnekald.
Vi er trætte af dem, fordi der er så megen usikkerhed om, hvad man kan gøre for at undgå den slags i lokalsamfundene, og fordi hvert enkelt byråd skal opfinde den dybe tallerken for at finde ud af, hvordan man håndterer noget, som alle kan se slet ikke hører hjemme i Danmark.
Selv om vi har en muslimsk minoritet i Danmark, skal vi ikke have landet lavet om til en kopi af Mellemøsten.
Danmark er nemlig et kristent land.
Der er et kors i dannebrog.
Kristendommen har sat sit præg på den måde, vi har udformet vores samfund på, og det sætter sine tydelige fysiske og kulturelle spor i det offentlige rum.
Kirker er f.eks. anlagt, så de ligger på de højeste punkter i landskabet og er ofte underlagt en beskyttelse, så nye bygninger og master ikke må skygge for denne kulturarv.
Det er ret og rimeligt, at den danske kultur og de danske værdier sætter deres tydelige spor i vores hverdag, og det skal de blive ved med.
Undervejs i vores forsøg på at få larmende islamiske bønnekald forbudt i Danmark, fik vi et interessant svar fra erhvervsministeren om, at man ikke kunne forbyde bønnekald, fordi bønnekald ikke indgik i planlovens § 15, stk. 2, der er den paragraf, der regulerer, hvad lokalplaner kan omfatte.
Så på grund af det står hver enkelt byråd ret forsvarsløse, når de skal lave en lokalplan, der kan dæmme op for bønnekald eller en anden form for islamisering af det offentlige rum.
Derfor fik vi den idé, at det bør indgå i planloven, at Danmark naturligvis skal kunne fastholde sine kulturelle traditioner.
I Dansk Folkeparti mener vi, at fastholdelsen af den danske kulturelle tradition bør være et grundlæggende nationalt hensyn og dermed indgå i planlovgivningen som det første blandt de særlige hensyn, der kan tages, når man laver en lokalplan for et område.
De eksisterende bestemmelser sigter på at bevare særlig kulturarv for eftertiden, men de tager ikke i betragtning, at vi skal bevare det danske samfund og de kulturbærende aktiviteter for eftertiden.
De er først og fremmest rettet mod bygninger.
Reguleringerne forholder sig i udpræget grad til regulering af det fysiske udtryk og i mindre grad til indholdet eller formålet med aktiviteterne, der skal udspille sig inden for planlovens rammer.
Der er derfor et behov for, at planloven ændres f.eks. i § 15, stk. 2, så lokalplaner forholder sig til at sikre den danske kulturelle tradition, for det kan ikke være rigtigt, at vi i Danmark, som i den grad er baseret på kristne demokratiske værdier, ikke kan regulere og begrænse, hvordan vores land skal se ud.
Det er efter vores mening afgørende, at dansk kultur og danske værdier bliver et overordnet hensyn, og at det kan reguleres både nationalt og lokalt, så f.eks. højtalerforstærket bønnekald ikke finder sted uden forudgående tilladelse.
Vi mener ikke, at dette beslutningsforslag på nogen måde problematiserer religionsfriheden, og vi mener heller ikke, at man med dette beslutningsforslag skal forbyde moskéer generelt.
Det mener jeg ikke at man kan eller skal.
Men vi mener, det giver et værktøj til at forbyde islamisk bønnekald fra bl.a. minareter og bygning af stormoskéer i lokalområder.
Vi skal sikre, at den danske kultur og de danske værdier på samme måde som kirken indtager det højeste punkt og fastholder sin særstilling i det danske samfund.
Tak for debatten i dag.
Jeg er selvfølgelig virkelig ærgerlig over, at der er så mange, der ikke vil støtte det.
Vi kunne egentlig godt have en forventning om, at man støttede det.
Det gælder f.eks. Det Konservative Folkeparti, men Det Konservative Folkeparti og Venstre har fundet nogle kommaer og måske også nogle stavefejl og nogle praktiske detaljer, som gør, at det bare er helt umuligt at støtte det.
Vi synes selvfølgelig, det er ærgerligt, hvis det er sådan, at de faktisk synes, at man skal fastholde dansk kultur i Danmark.
Men vi kommer med glæde tilbage med et mere præcist forslag til ændring af planloven.