Troels Lund Poulsen (V), 2017-03-31:
Det synes jeg faktisk på alle måder både er en vigtig drøftelse, men ikke mindst også en meget aktuel politisk stillingtagen til et tema, der helt sikkert vil fylde meget i de kommende måneder i EU-samarbejdet.
Dansk Folkeparti har bedt mig oplyse om regeringens ambitioner om at undgå, at EU udvikler en social dimension i lyset af EU's målsætning om at gøre netop dette ved at udvikle en søjle for sociale rettigheder.
Jeg kan starte med at gøre det helt klart, at regeringen ikke ønsker, at EU skal udvikle sig i retning af en social union.
Den danske regering støtter, at man kan flytte sig efter job, men man skal ikke flytte sig efter, hvor der er de bedste og mest generøse velfærdsydelser.
Det er fuldstændig afgørende for regeringens dagsorden.
Det er et super aktuelt og også yderst vigtigt spørgsmål for mig og dermed også regeringen, og derfor fremgår det også klart af regeringsgrundlaget.
I de aktuelle drøftelser om, hvor EU skal bevæge sig hen, er det således en gennemgående melding fra dansk side, at den eksisterende kompetencefordeling mellem EU og landene fuldt ud skal respekteres.
Der skal ikke flyttes yderligere kompetence på det sociale område til EU.
En social dimension i EU-samarbejdet er dog ikke som sådan nogen nyhed.
Det gælder bl.a. fokus på jobskabelse og udveksling af best practice, minimumsstandarder inden for lønmodtagerbeskyttelse og arbejdsmiljø samt koordination af social sikring m.v. Det nye er derimod, at siden Brexitafstemningen sidste sommer har der været en del debat om, hvor EU skal bevæge sig hen.
Debatten handler bl.a. om, hvorvidt der er behov for et udvidet samarbejde og flere regler på det sociale område.
Nogle mener, at EU ikke har været gode nok til at levere svar på en række af de udfordringer og konsekvenser, den enkelte borger har oplevet i forlængelse af den økonomiske krise, som vi så i parentes bemærket heldigvis i Danmark er ved at lægge bag os.
Så sent som i sidste weekend mødtes stats- og regeringscheferne i Rom og talte om pejlemærker for, hvor EU-samarbejdet skal bevæge sig hen.
I Romerklæringen slog regeringscheferne fast, at landene ønsker et socialt ansvarligt Europa, hvor der er bæredygtig vækst og økonomiske og sociale fremskridt, bl.a. gennem en videreudvikling af det indre marked.
Det er også fremhævet, at EU-samarbejdet skal tage højde for de forskellige nationale velfærdssystemer og den afgørende rolle, som arbejdsmarkedets parter spiller.
Endelig gentages det også i Romerklæringen, at EU skal være det, man kalder big on big issues and small on small ones – man skal være stor på de store og vigtige temaer og mindre på det, som ikke fylder så meget, hvis man skal oversætte det til dansk, altså det, som efter regeringens opfattelse i bund og grund også er kernen i EU-samarbejdet.
Endelig skal der også være respekt for den eksisterende kompetencefordeling.
Det er fuldstændig på linje med den danske regerings holdning.
Regeringen mener nemlig ikke, at svaret er flere fælles regler eller mere kompetence til EU på beskæftigelses- og socialområdet, og det vil jeg vende tilbage til.
Det er også en del af den igangværende debat, at Europa-Kommissionen har lanceret et initiativ om at etablere en europæisk søjle af sociale rettigheder, en søjle, der som udgangspunkt henvender sig til eurolandene, hvilket Dansk Folkepartis ordfører jo også nævner.
Jeg vil gerne understrege her i dag, at der endnu ikke foreligger et egentligt politisk initiativ.
Indtil videre er vi blevet præsenteret for en foreløbig skitse for, hvordan en sådan søjle kan udformes.
Jeg har tidligere på et samråd den 9. december 2016 redegjort for indholdet i den foreløbige skitse.
Kommissionen opstiller 20 principper for et velfungerende og fair arbejdsmarked.
Nogle principper bygger på eksisterende EU-lovgivning, andre er inspireret af praksis på nationalt plan og af andre internationale netværk.
Kommissionen kommer så at sige vidt omkring, når den vil sikre f.eks. uddannelse og livslang læring, balance mellem arbejdsliv og privatliv og rimelige lønninger og pensionsordninger, blot for at nævne et par eksempler.
Regeringen har jo allerede orienteret Folketinget om det danske høringssvar til Kommissionen.
Svaret kom i stand og blev udarbejdet efter grundig inddragelse af arbejdsmarkedets parter og andre organisationer.
Lad mig gentage her, som jeg også sagde i svaret, at regeringen ikke ønsker, at EU skal udvikle sig i retning af en social union.
Den danske regering støtter, at man kan flytte sig efter job, men netop ikke flytte sig efter dér, hvor velfærdsydelserne kan være størst og bedst.
Hvad er det for nogle lande, der gør det godt?
Det giver god mening, og det gør vi faktisk også allerede.
Det er jo også en erfaring, som man kan tage med sig, når andre lande har ladet sig inspirere af, hvad vi har gjort i Danmark, ikke mindst i forhold til vores arbejdsmarkedspolitik.
Men vi er entydigt imod at give EU nye kompetencer på det sociale område, ligesom vi heller ikke støtter forslaget om en fælles regulering af f.eks. mindsteløn og arbejdsmarkedsforhold.
Det er helt afgørende, at områderne under national kompetence respekteres.
Regeringen ser ikke behov for at tilføre EU nye kompetencer eller gennemføre yderligere traktatændringer.
Derfor insisterer vi fra dansk side på, at nationale arbejdsmarkedsmodeller og sociale modeller skal kunne rummes i en såkaldt søjle, hvis man kommer videre med det arbejde.
I dansk sammenhæng gælder det særlig respekten for arbejdsmarkedets parters rolle og udprægede autonomi.
Regeringen arbejder for, at en søjle maksimalt kan bestå af en række overordnede principper, og der må ikke blive tale om nye fælles minimumsstandarder eller rettigheder.
Vi må jo heller ikke glemme, at der er stor forskel på den indretning af vores arbejdsmarked og sociale modeller, som der er i EU.
Der er ikke en endelig løsning på det.
Det er det samme, der driver regeringen, når vi aktuelt arbejder målrettet for at revidere forordning 883, som vi havde fornøjelsen af at drøfte her i Folketingssalen i tirsdags.
EU-regler skal tilpasses de aktuelle forhold, opleves som fair og rimelige og give den nødvendige plads til nationale systemer og prioriteringer.
For regeringen er det, som vi diskuterer i dag, absolut en vigtig sag, og regeringen arbejder målrettet for at gøre Danmarks indflydelse gældende så tidligt som muligt og på alle niveauer.
Jeg har selv efterhånden ved gentagne lejligheder taget denne sag op, både over for kolleger og over for medlemmer af Kommissionen.
Det samme gælder statsministeren, finansministeren og andre medlemmer af regeringen.
Der hersker derfor ikke nogen tvivl om den danske position, og vores position vil i udgangspunktet være uændret til det kommende konkrete forslag om en social søjle, som Kommissionen ventes at fremsætte her i løbet af foråret og højst sandsynligt, som jeg har fået det oplyst, i slutningen af april.
I tråd med det har jeg jo også i november måned været med til at få vedtaget en fælles nordisk erklæring til Europa-Kommissionen sammen med mine nordiske kollegaer.
De nordiske regeringer forstår vigtigheden af social balance og vækst, men ønsker respekt for vore forskellige nationale arbejdsmarkedsmodeller og sociale modeller.
Jeg må sige, at jeg synes, vi har mødt lydhørhed, men det er også min klare holdning, at der er behov for enorm politisk opmærksomhed om denne sag.
Det er en holdning, som jeg forstår at også arbejdsmarkedets parter i Danmark deler, når jeg har dialog med dem.
Med disse ord håber jeg, at ikke mindst Dansk Folkeparti er blevet om end ikke betrygget så i hvert fald har fået en større grad af viden om, hvad regeringens holdning er, og også en uddybning af det, som jeg tidligere har givet udtryk for i Folketingets Europaudvalg.
Regeringen ønsker et Europa med vækst og beskæftigelse, men vi ønsker ikke, at EU skal udvikle sig til en social union.
Vi ønsker ikke, at EU skal overtage ansvaret for medlemsstaterne.