Morten Østergaard (RV), 2018-03-23:
Det er da i hvert fald en mærkedag i dag, at vi har det første borgerforslag på Folketingets dagsorden, og jeg synes egentlig også, at debatten i dag i sig selv viser, at det er et godt supplement, at vi kan mødes på tværs af partier og tage en debat om noget, som ligger rigtig mange mennesker på sinde, og som på rekordtid blev det første borgerforslag med mere end 50.000 underskrifter.
At det så ikke bliver en festdag, fordi der jo stadig væk er et massivt flertal bag ved uddannelsesloftet, kommer måske ikke som et chok, hverken for dem, der skrev under, eller for os, som har deltaget i debatten.
Men jeg vil nu alligevel – også for at vise respekt over for dem, der har rejst det – forholde mig mere til det substantielle og indholdsmæssige.
For det, som jeg synes overrasker mest i dag, er, at forslaget om et uddannelsesloft er gået fra at være endnu et element i det der med, at uddannelse er sådan en brønd, man fisker penge op af, når man mangler dem herinde på Christiansborg, som vi kender det fra politiforliget, der skulle finansieres med 2 procents besparelser på ungdomsuddannelser og videregående uddannelser, og altså også med dagpengeaftalen, som blev lavet med den daværende Venstreregering og Dansk Folkeparti og Socialdemokraterne, men som var underfinansieret ved sin fødsel.
Men så havde man altså bundet hinanden til at finde finansieringen, og det blev så uddannelsesloftet.
Alle, der deltager i det politiske arbejde, har stået i situationer, hvor aftaler skulle finansieres.
Men det, der er forbløffende ved diskussionen i dag, er, at på mirakuløs vis er uddannelsesloftet gået fra at være noget, som skulle finansiere en i øvrigt udmærket dagpengeaftale, som vi også bakkede op om, men stod af på, da finansieringen kom frem, til nu pludselig at være et udtryk for god uddannelsespolitik, ifølge dem, der har forsvaret det her i dag.
Altså, hvor vi i årevis har kunnet samles om, hvordan vi kunne sørge for, at unge ikke faldt fra deres uddannelse, så har der i dag i Folketinget været en stemning, ikke mindst hos de tre største partier, i retning af, at det er godt, at unge mennesker springer fra deres uddannelse.
Vi har jo traditionelt set og i årevis arbejdet for, at folk skulle gøre deres uddannelse færdig
, og vi har endda også med økonomiske redskaber forsøgt at få flere til det.
Derfor er det da et markant skifte, der er sket i uddannelsespolitikken.
Hvor vi i mange år har spurgt, hvad vi kan gøre for at åbne flere døre for folk, give flere muligheder, sådan at også de, der kommer fra uddannelsesfremmede hjem, kan få en uddannelse, altså ønsket om, at flere unge fik chancerne, så har man skiftet hest og siger, at nu skal uddannelsespolitikken bruges til at lukke døre for folk. Når vi kigger ud over et arbejdsmarked, hvor der på mange områder er mangel på arbejdskraft, også på de offentlige områder – sygeplejersker, lærere og andet – så er det altså nu sådan, at flertallet mener, at selv om folk skulle overveje, om den uddannelse, de er ved at tage, måske er den rette vej for dem, så skal de ikke skifte over i retning af noget, som måske giver dem både mere motivation og bedre chancer efterfølgende på arbejdsmarkedet.
Derfor synes jeg, at det mest ærgerlige ved debatten i dag, som ellers er en mærkedag, fordi det er det første borgerforslag, i virkeligheden er, at de partier, som – synes jeg – med de forkerte ordførere omkring bordet og på det helt forkerte tidspunkt i danmarkshistorien og endda på et tidspunkt, hvor det ifølge statsministeren går så godt, at vi har råd til at nedsætte prisen på biler og alt mulig andet, valgte at bruge færre muligheder i uddannelsessystemet som en finansieringskilde til en dagpengeaftale.
De politikere står nu i dag og kipper med flaget for uddannelsesloftet, som om det nu er blevet en kronjuvel i uddannelsespolitikken.