Lars Boje Mathiesen (BP), 2025-05-07:
Vi har nu haft en debat om vold i folkeskolen, og som det oftest er i de her debatter, har fokus været på forulemperen, altså på den, som udøver volden og den truende adfærd.
Det er, som om man ofte glemmer, at der også er et barn eller en person i den anden ende.
Vi bliver nødt til også at sætte fuldt fokus på den del og sige, at måske skal vi også rette på noget i forhold til retfærdigheden, for hvad er vigtigst: Er det, at den, der bliver forulempet, kan være i tryghed fremover og kan føle, at der er blevet taget hånd om det, eller er det forulemperen, der har førsteprioritet?
Når jeg kigger på mit virke den danske folkeskole, som nu har spændt over næsten 20 år, så kan jeg se et system, som konsekvent har fokus på forulemperen.
Vi har haft sager, hvor folk bliver slået og bliver truet, men hvor skolen og lederen anbefaler, at det nok er bedst, at de flytter skole, og det er, hvad der er sket derude i lang tid, og jeg håber, at der sker et skifte.
For langt de fleste for børn kan godt finde ud af at gå i en folkeskole, og jeg tænker på rimeligheden i, at de skal blive slået.
Så siger man: Ja, han har jo en diagnose, så han kan ikke gøre for det.
Nej, det er synd for et barn, der har en diagnose, og vi skal også sørge for, at et barn, der har en diagnose, kan få en skolegang, der giver mening, men det må aldrig blive på bekostning af et barn eller flere børn, som er velfungerende i folkeskolen, men som så skal opleve, at i løbet af en uge bliver de regelmæssigt slået af et barn, som har det svært.
Så har vi fokus det forkerte sted.
Her finansierer man det så med mindre bureaukrati i det offentlige, og det kunne være en fin måde.
Jeg er ikke så meget i tvivl om, hvad årsagerne er derude, men det er nok også, fordi jeg har den erfaring, som jeg har.
Så grundlæggende behøver jeg ikke undersøgelsen af det, må jeg erkende.
Jeg vil godt lige nævne to simple greb, som man faktisk ville kunne bruge til at håndtere og løse det her.
Det ene er, at man igen skaber en lærerrolle ude i folkeskolen, som eleverne har tiltro til er en autoritet, og at man gerne vil lave det, der på moderne engelsk hedder classroom mangement.
Det kan simpelt hen være, at du beder forældrene om at komme og hente deres børn, hvis de ikke opfører sig ordentligt.
Det håndterer ca. 80-85 pct. af de problemer, man har derude.
Det er et ganske simpelt greb, som er simpelt at håndtere.
Det kræver bare, at du har en skoleledelse, der bakker op, og det kræver, at du har en kommunalpolitisk ledelse, som bakker op om den her simple strategi.
Så ville langt de fleste af de her problemer være løst.
Dernæst synes vi i Borgernes Parti, at det ville være klogt ikke kun at lave en undersøgelse, men at tage et år, hvor man kræver at samtlige voldsepisoder, psykiske såvel som fysiske, og trusler skal registreres.
Det ville komme til at have en vanvittig præventiv effekt – en vanvittig præventiv effekt derude – fordi skoleledelsen ved, at de skal stå til ansvar for de her sager op igennem systemet, og fordi lærerne ved, at de skal stå til ansvar over for de forældre derude, der oplever, at deres børn bliver slået, og fordi forældrene derude ved, at de bliver holdt ansvarlige, og bliver kaldt til møde hver eneste gang.
Og ja, det ville betyde, at der måske i et år ville være andre opgaver, man ikke ville kunne løse lige så godt i folkeskolen, fordi det her ville være tidskrævende.
Men jeg kan garantere – som en, der har været derude i 20 år – at de her to simple greb ville skabe en revolution på det her område, og så ville vi ikke på samme måde stå med de samme problemer, som vi har nu.
Tak for ordet.