Lars Løkke Rasmussen (M), 2024-04-12:
Tak for det.
Og tak for de mange gode indlæg, og også tak for de mange roser til redegørelsen, som jeg skal give videre til dem, der har lavet den i første række.
Der er jo, som hr. Jeppe Søe også var inde på – og heldigvis for det – sådan en rimelig klar linje i det samlede danske Folketings tilgang til de her spørgsmål.
Som det også har været fremhævet fra flere sider, har det i høj grad været Ruslands invasion af Ukraine, som har præget både redegørelsen og dermed også debatten og dermed jo også arbejdet i de tre respektive internationale organisationer, der er genstand for redegørelsen.
Vi har jo i Danmark påtaget os en aktiv rolle i internationalt regi for at skabe en bred fælles tilgang til Ruslands ulovlige invasion af Ukraine.
Det har vi gjort ved at støtte Ukraine bilateralt, multilateralt og i samarbejde med partnere og allierede i EU og NATO.
Siden vi havde debatten her sidste år, har vi jo i regeringen sammen med et bredt flertal i Folketinget indgået aftale om etablering af Ukrainefonden, som har gjort, at Danmark bidrager substantielt til ukrainernes kamp for egen frihed.
Det er rigtigt, som det blev nævnt af en af ordførerne – og det er jo ikke, fordi det skal være en konkurrence, men altså, at vi aktuelt ifølge Kielerinstituttet ligger på en fjerdeplads i absolutte tal, overgået af USA, Storbritannien og Tyskland.
Det er den ene dimension.
Den anden dimension er, at vi jo også har den her holistiske tilgang, hvor vi ikke kun yder militær støtte, men også fremmer, kan man sige, det civile Ukraines mulighed for at kapacitetsopbygge.
Vi har som det første nordiske land indgået en 10-årig aftale om sikkerhedstilsagn for Ukraine, hvor vi forpligter os til fortsat militær støtte.
Finland har siden indgået en lignende aftale, og vi ved, at Norge og Sverige er på vej, og det er væsentligt med den her bilaterale støtte.
Men det er selvfølgelig også væsentligt, at vi støtter gennem vores indsats i forskellige internationale fora som dem, vi har drøftet i dag, fordi kampen for Ukraines frihed langtfra kun finder sted på slagmarken.
Den foregår i høj grad også i de internationale samarbejdsstrukturer.
Der oplever vi desværre også i flere fora, herunder særlig i FN, at den utvetydige opbakning til Ukraine, vi oplever i den europæiske kreds, og som vi oplever hjemligt, ikke nødvendigvis afspejler sig globalt.
Der kan være mange årsager til den manglende fulde og utvetydige støtte til Ukraine.
Flere anser krigen som et europæisk problem.
Mange foretrækker nok at sidde på hegnet frem for at vælge side og dermed risikere at støde stormagter fra sig.
Vi må jo også erkende, at tragiske konflikter i andre verdensdele, og dem er der en del af, uundgåeligt udfordrer verdenssamfundets fokus på Ukraine, og i særlig grad det, der sker i Gaza, sætter sig også internationalt.
Også af den grund er samarbejdet i de internationale organisationer fortsat afgørende, og det er vigtigt, at Danmark gennem vores aktive arbejde i disse organisationer arbejder aktivt for at skabe globalt og tværregionalt pres på Rusland.
Med det som afsæt vil jeg gerne knytte nogle korte bemærkninger til arbejdet i de tre internationale organisationer, som er genstand for redegørelsesdebatten her i dag – OSCE, Europarådet og Østersørådet.
Lad mig tage OSCE først.
Ruslands invasion af Ukraine er jo antitesen til de værdier, som OSCE-samarbejdet er bygget for at forsvare, og det kalder naturligvis på et helt særligt fokus fra de øvrige deltagerstater.
Siden invasionen har OSCE været en ramme for at stille Rusland og Belarus til ansvar og demonstrere, at langt flertallet af organisationens 57 deltagerstater står last og brast med Ukraine.
Hr. Søren Søndergaard var inde på præcis den her pointe om, at det jo er et sted at mødes og sige fra, og dem er der egentlig ikke så mange af – fra de ugentlige drøftelser i Wien til ministerrådsmødet i Nordmakedonien i december sidste år – og presset er ikke lettet.