Anders Samuelsen (LA), 2016-12-08:
Dansk Folkeparti har fremsat et beslutningsforslag om, at regeringen skal tilkendegive over for EU, at forhandlingerne om Tyrkiets optagelse i Den Europæiske Union bør standses.
Forslagsstillerne nævner i bemærkningerne til forslaget, at en fortsættelse af optagelsesforhandlingerne implicit vil være ensbetydende med en blåstempling af den tyrkiske regerings fremgangsmåde efter kupforsøget.
De finder, at det vil sende et signal til tredjelande om, at den indenrigs- og udenrigspolitiske strategi, som Tyrkiet har forfulgt siden juli, er inden for rammerne af de principper, der gør sig gældende i Den Europæiske Union.
Endvidere nævner forslagsstillerne, at regeringen må stille et krav om, at Tyrkiet overholder Københavnskriterierne forud for, at videre forhandlinger om Tyrkiets optagelse kan komme på tale.
Endelig mener forslagsstillerne, at Tyrkiets samarbejde med EU, herunder arbejdet med at trække Tyrkiet tilbage på et demokratisk spor, fremover må finde sted inden for EU's naboskabspolitik.
Det er ikke en ny diskussion, vi står over for i dag.
Tidligere på året var der en drøftelse af et forslag til folketingsbeslutning om, at regeringen skulle pålægges at holde en folkeafstemning om, hvorvidt Tyrkiet skulle optages i EU, når der en dag var en aftale mellem Tyrkiet og EU.
I januar 2015 fremsatte Dansk Folkeparti et beslutningsforslag om, at regeringen skulle pålægges at arbejde for, at EU's optagelsesforhandlinger med Tyrkiet skulle indstilles.
Jeg vil ikke komme ind på alle de centrale og strategiske forhold, der ikke har ændret sig siden de sidste drøftelser.
Der er ingen tvivl om, at der på det seneste har været en række tiltag fra den tyrkiske regerings side, som vækker stærk bekymring både hos os i Danmark og i mange andre europæiske lande.
Det havde jeg faktisk så sent som i forgårs lejlighed til at drøfte med Tyrkiets udenrigsminister.
De her ting skal heller ikke ses isoleret.
De lægger sig oven på en udvikling, der i forvejen var bekymrende.
Så noget af det er relateret til undtagelsestilstanden i Tyrkiet efter det fejlslagne kupforsøg i juli måned.
Andet er af ældre dato.
Det er en udvikling, som vi følger nøje.
Den er blevet påtalt, f.eks. over for den tyrkiske ambassadør, der blev indkaldt til samtale i Udenrigsministeriet den 7. november.
Det at indkalde en ambassadør til en samtale er som bekendt et meget stærkt bilateralt redskab at tage i brug fra den diplomatiske værktøjskasse.
EU holder naturligvis også skarpt øje med udviklingen i Tyrkiet.
Kommissionen offentliggør hvert år en udvidelsespakke med omfattende rapporter om de lande, der kandiderer til et medlemskab.
Rapporterne fra 2016 blev offentliggjort den 9. november.
Fra EU's side stilles der meget høje krav til kandidatlande i forhold til retsstatsprincipper, menneskerettigheder, ytringsfrihed, mediefrihed og et uafhængigt retssystem – krav, som skal være opfyldt, den dag et land faktisk indlemmes i EU.
Derfor udgør disse forhold også en meget central del af rapportens indhold.
Det støtter vi aktivt fra dansk side.
Kommissionens landerapport for Tyrkiet tegner et særdeles kritisk billede af udviklingen i landet.
Kommissionen påpegede allerede sidste år alvorlige tilbageskridt, og efter kupforsøget den 15. juli er udviklingen gået yderligere i den forkerte retning.
Forværringer i ytringsfriheden, bl.a. illustreret ved de mange fængslinger af journalister og lukninger af uafhængige regeringskritiske medier, vækker stor bekymring.
Det samme gør massefyringer og anholdelser af offentligt ansatte, arrestation og retsforfølgelse af folkevalgte parlamentarikere og borgmestre, omfattende problemer med retssystemets uafhængighed, en meget hård kurs over for det kurdiske mindretal, særlig i det sydøstlige Tyrkiet, og den seneste tids tilbagevendende overvejelser om genindførelse af dødsstraf.
Regeringen har stor forståelse for Tyrkiets udfordringer med terrorisme fra både militant kurdisk side, dvs. PKK, og af islamisk natur, dvs. ISIL.
Men myndighederne har en forpligtelse til at udvise proportionalitet i deres reaktioner, og så længe Tyrkiet er et kandidatland og medlem af Europarådet, skal det leve op til højere internationale forpligtelser og standarder.
En genindførelse af dødsstraffen vil stride imod disse høje standarder.
Det er derfor vigtigt, at Tyrkiet bliver holdt op på sine internationale forpligtelser.
Regeringen mener, at det bliver Tyrkiet bedst til gennem flere samtidige kanaler, f.eks. Europarådet og OSCE m.v.
Det har tidligere også været drøftet her i salen.
Men den stærkeste blandt dem og den, der proportionalt kræver de højeste standarder af Tyrkiet, er nu engang EU-optagelsesprocessen.
Hvis EU nu afbryder optagelsesforhandlingerne, hvis hele processen standses, vil det måske nok være en hård, klar og hurtig reaktion på den negative udvikling, men det vil samtidig fratage EU en afgørende kanal for at påvirke Tyrkiet i den ønskede reformretning på længere sigt.
Samtidig kan EU's beslutning om at suspendere eller fastfryse optagelsesforhandlingerne potentielt blive udnyttet af kræfter i Tyrkiet til at illustrere, at EU-landene alligevel aldrig rigtig har ønsket, at Tyrkiet blev medlem af EU.
Der er kræfter, der reelt ønsker, at udvidelsessporet og de tilknyttede reformer i europæisk retning stopper, men det er værd at huske, at der også er mange demokratiske og oppositionelle kræfter i Tyrkiet, som netop i den aktuelle situation ønsker en fortsættelse af EU-optagelsesprocessen, fordi Tyrkiet derigennem bliver holdt op på nogle grundlæggende standarder for demokrati og menneskerettigheder.
Et centralt element i udvidelsesprocessen er opfyldelsen af Københavnerkriterierne, der blev fastlagt under det danske formandskab i 1993, og som forslagsstillerne refererer til.
Kriterierne opstiller høje krav vedrørende demokrati, retssamfund, respekt for menneskerettighederne og beskyttelse af mindretal samt krav om velfungerende markedsøkonomier og evnen til at påtage sig forpligtelser ved et EU-medlemskab.
De kriterier skal Tyrkiet fortsat leve op til, og der er med andre ord ikke rykket på målstolperne.
Kravene til Tyrkiet er de samme i dag, som de har været hele tiden.
De sidste godt og vel 10 år har grundlaget for EU-optagelsesforhandlingerne med kandidatlandene været en opstrammet forhandlingsramme, hvor forhandlingerne er en åben proces og resultatet ikke er givet på forhånd.
EU's evne til at optage nye medlemmer spiller også ind.
Det gælder også for Tyrkiet.
Forhandlingerne med Tyrkiet blev indledt den 3. oktober 2005 netop på grundlag af en sådan opstrammet forhandlingsramme.
Kravene til kandidatlandene ligger derfor fast og skal opfyldes.
Det er i sidste ende op til Tyrkiet at beslutte, om de vil det og dermed, om de ønsker at fortsætte reformprocessen og EU-sporet.
Jeg og regeringen kan ikke på nogen måde se Tyrkiet, som vi kender det i dag, blive medlem af EU.
Det er selvsagt.
Tyrkiet skal forandre sig og skal vælge en vej, der bringer landet tættere på Europa frem for det modsatte.
Det er i både vores og Tyrkiets interesse.
Fra regeringens side mener vi, at det ikke skal være EU, der smækker døren i.
Ingen har en forestilling om, at Tyrkiet bliver medlem af EU, hverken i morgen eller i overmorgen eller i den nærmeste fremtid, men vi har ingen interesse i at skubbe Tyrkiet længere væk fra os.
Men det, der bliver sagt af fru Mette Bock, er jo reelt, at Tyrkiet med den situation, der er i dag, ikke kan blive medlem af EU, og det er jo korrekt.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Hans Kristian Skibby i, at nogle af de ting, vi får efterretninger om foregår i Tyrkiet på nuværende tidspunkt, er dybt kritisable.
Dermed kan jeg så også svare på det foregående spørgsmål, nemlig at jeg selvfølgelig tog situationen op, da jeg nu havde et møde med den tyrkiske udenrigsminister forleden, og jeg påpegede, at Danmark er dybt bekymret over det, der foregår.
Men det er stadig væk det forkerte svar at suspendere eller fuldstændig afbryde forhandlingerne, for hvor efterlader det oppositionen?
Hvor efterlader det de 52 pct., som ikke stemte på Erdogan?
Hvad er det for et håb, vi giver dem?
Vi giver dem ikke noget håb.
Vi slukker et håb om, at deres situation kan forbedres.
For det er jo EU, der lægger det pres på Tyrkiet, som skal til.
Hvis vi først fuldstændig vender ryggen til Tyrkiet og ikke fastholder dem på et spor, efterlades tyrkerne jo fuldstændig i armene på det eksisterende styre.