Søren Søndergaard (EL), 2019-02-19:
Det er et forslag, der blev fremsat inden høringsfristens udløb.
Det skulle gå så stærkt, at regeringen allerede efter førstebehandlingen så sig nødsaget til den 1. februar at stille en række ændringsforslag til sit eget forslag.
Men dermed var farcen ikke overstået.
Mindre end en uge efter at man havde gjort det, den 7. februar, modtog vi i Udlændinge- og Integrationsudvalget et brev fra ministeren.
I brevet meddelte ministeren – og jeg citerer: »at jeg ønsker at trække det af mig den 1. februar 2019 fremsendte ændringsforslag...«.
Det må vist være noget nær verdensrekord i rygsvømning.
Hvad var så begrundelsen?
Den var såmænd, at ministerens forslag og ændringsforslag var så gennemført fejlbehæftede i lovteknisk forstand, at Folketingets Lovsekretariat måtte gøre indsigelser.
Den 15. februar, i fredags, modtog vi så et nyt forsøg fra ministeren, et forsøg, hvor ministeren med ikke mindre end 44 ændringsforslag – 44 ændringsforslag til sit eget forslag – uden for betænkningen forsøgte at rette op på sit eget uduelige udspil.
Jeg tror, hvis vi nu skal være helt ærlige i denne snævre kreds, at de færreste medlemmer har haft mulighed for at sætte sig grundigt ind i disse 44 ændringsforslag, som primært er af lovteknisk karakter.
Man må så håbe, at ministeren den her gang rammer nogenlunde plet, for vi skal jo stemme om et øjeblik, eller kan vi, minister, forvente yderligere 44 ændringsforslag uden for betænkningen inden tredjebehandlingen på torsdag?
Det synes jeg ministeren skal komme herop og svare på, bare så vi ligesom har et indtryk af, hvad det er, der foregår.
Nu er det jo ikke første gang i Folketingets historie, at en regering fremlægger et sjusket og ugennemarbejdet lovforslag for det her Ting.
Det er sket før, og det er ikke mindst sket i situationer, hvor pludselige begivenheder i ind- eller udland har gjort en hastelovgivning nødvendig.
Det er jo forståeligt.
Derfor er det jo også interessant at se lidt nærmere på, hvad der er regeringens begrundelse for, at denne lovgivning hastede så meget, at man ikke kunne afvente høringssvarene og åbenbart ikke havde tid til at læse korrektur på sit eget lovforslag.
Helt tilfældigt har jeg så spurgt ministeren om det, og mit spørgsmål [spørgsmål 33] lyder: »Hvorfor er det nødvendigt at haste lovgivningen igennem og ikke give mulighed for at have ordentlig tid til at arbejde med lovforslaget?«.
Og hvad svarer ministeren så?
Altså, det er jo et genialt svar.
Det er jo genialt, det dér, som man ville sige det i fjernsynet.
Altså, når regeringen ser stort på alle høringsfrister, når man afleverer en kladde, en lovforslagskladde, ugennemarbejdet til Folketinget, som man så må forsøge at reparere med et hav af ændringsforslag, så er begrundelsen, at det er, fordi man godt vil have forslaget hurtigt igennem.
Der vil fremover simpelt hen ikke findes et eneste forslag, hvor man ikke bare kan handle på præcis samme måde.
Og når så den fremtidige fru Inger Støjberg står nede på oppositionsbænkenes bageste rækker og protesterer og kræver en forklaring, kan den fremtidige regering bare sige som i citatet, nemlig at »det skyldes, at vi ønsker at få de foreslåede ændringer igennem og dermed sat i kraft hurtigst muligt«.