Peder Hvelplund (EL), 2021-01-15:
Tak for det.
Allerførst vil jeg gerne sige tak til Dansk Folkeparti for at rejse den her forespørgsel.
Også tak til de personer, som har været med til at rejse den her debat.
For det er en helt central debat, og det handler jo grundlæggende om, hvordan vi behandler det dygtige og dedikerede personale, vi har i vores sundhedsvæsen, uanset om det er i psykiatrien eller i somatikken.
Og det handler jo også generelt om, hvordan vi behandler vores offentligt ansatte.
For det er jo fuldstændig rigtigt, som fru Trine Torp var inde på: Det her handler jo i princippet også om, hvordan man behandler medarbejdere på jobcentre, i familieafdelinger og andre steder, hvor der er tæt kontakt med borgere i situationer, som kan være konfliktfyldte.
Derfor synes jeg også, det er rigtig væsentligt, at vi får set på hele den her problematik.
Jeg synes i hvert fald, at når vi skal se på det, bliver det vigtigt, at vi også kommer til at skelne i forhold til det med, at man både har mulighed for at kunne komme tilbage og se, hvem det er, der har skrevet i ens journal, men også at der stadig væk er mulighed for det relationelle, altså at der mulighed for at kunne skabe relationer mellem de offentligt ansatte og mellem de ansatte i psykiatrien og de patienter, der er der, for det er helt afgørende.
Det er klart, at den udfordring, vi står over for, jo handler om, at vi har set nogle eksempler, hvor folk har været så syge eller har været så pressede, at det har betydet, at personalet er blevet udsat for trusler eller chikane.
Det har vi f.eks. set med tilfældet i socialpsykiatrien, hvor en ansat blev dræbt.
Vi har også set det i forbindelse med håndteringen af corona ude på hospitalerne, hvor personalet også er blevet chikaneret, og hvor de også er blevet hængt ud på de sociale medier, og det er selvfølgelig fuldstændig uacceptabelt.
Men det vigtige er, at vi finder den balance, der sikrer, at vi både tager hensyn til, at borgerne kan have en tilknytning til den behandling, de får, og også har mulighed for at kunne gå tilbage i deres journaler og kigge, samtidig med at der ligger den beskyttelse af de ansatte og de ansattes sikkerhed, i forhold til at man ikke skal kunne udsættes for hverken trusler eller chikane hverken på arbejdet eller i privatlivet.
Derfor synes jeg også bare lige, det er vigtigt at få understreget, at det er klart, at hvis den slags ting foregår, er det noget, der skal anmeldes.
Altså, hvis man bliver udsat for stalking, eller hvis man bliver udsat for trusler eller andet, er det noget, der skal anmeldes til politiet.
Men i forhold til det konkrete forslag synes jeg, det er væsentligt, at vi også sikrer, at vi netop får en psykiatri, der også er præget af både muligheden for relationsarbejde og recovery.
Jeg tror også, at det afgørende i det her er, at vi ikke løser det alene med det her, altså i forhold til at det ikke kun er et spørgsmål om, at vi skal sikre, at man i større grad vil kunne blive beskyttet med ens navn.
Det er også et spørgsmål om, at vi sikrer en psykiatri, hvor der er tilstrækkeligt med ressourcer, hvor der er mulighed for at lave den inddragende behandling, og hvor der er bedre mulighed for at sikre, at der også er ressourcer til at kunne lave relationel behandling.
Så jeg er sådan set meget åben over for at se på det her og løbende følge med i, om regionerne også lever op til deres arbejdsgiveransvar i forhold til at sikre deres personale, men også sikre, at vi får tilstrækkelige ressourcer til, at vi kan få en inddragende behandling i psykiatrien.
Og jeg synes, det er vigtigt, at det, når vi ser på det her, så både kommer til at omhandle psykiatri og somatik.
Men det vigtigste af alt synes jeg egentlig er, at der ligger et klart arbejdsgiveransvar i forhold til at tage det her alvorligt.
Derfor bakker vi også op om det forslag til vedtagelse, som den socialdemokratiske ordfører læste op.
Og jeg skulle også hilse fra den radikale ordfører, hr. Stinus Lindgreen, som desværre er syg i dag, og sige, at De Radikale også bakker op om den vedtagelsestekst.