Pelle Dragsted (EL), 2023-05-23:
Hvis ikke vi har de ting, er det svært at snakke om et velfungerende folkestyre.
I 2019 kom Justitia med en undersøgelse af den daværende regerings politik og pegede på en række forringelser af ytringsfriheden, som var sket de foregående år under VLAK-regeringen og VK-regeringen.
Enhedslisten var det eneste parti, der havde stemt imod samtlige forringelser af ytringsfriheden, i den her Folketingssal.
Der var også en enkelt forbedring af ytringsfriheden.
Det var afskaffelsen af blasfemiparagraffen.
Så ytringsfriheden er rimelig hellig for os ikke bare i festtaler, men også konsekvent, og også når det drejer sig om ytringer, som vi ikke er enige i.
Det gælder selvfølgelig også for sociale medier, for det er der, rigtig meget af den offentlige debat foregår i dag.
Derfor er det selvfølgelig ekstremt vigtigt, hvordan debatten foregår der, og at der også er ytringsfrihed i de medier.
Det er der ikke i dag.
Der er mange problemer.
Vi har snakket om algoritmer, som, om jeg så må sige, forstærker bestemte ytringer og gør, at når vi åbner og scroller ned af vores feed, kan vi møde nogle bestemte ting oftere, end vi vil møde andre.
Det vil sige, at visse stemmer bliver forstærket, mens andre bliver undertrykt.
Økonomi har vi ikke snakket så meget om i dag.
Det, at det koster penge at få adgang eller i hvert fald betydelig adgang til de her medier, skaber jo en endnu større ulighed i adgangen mellem de partier, der f.eks. repræsenterer meget pengestærke gruppers interesser og dermed kan forvente store pengegaver op til et folketingsvalg, og de partier, der måske repræsenterer mindre pengestærke gruppers interesser.
Det er også et problem.
Så er der endelig censuren, som vel er det primære fokus for det her, nemlig det, at bestemte ytringer enten bliver helt fjernet eller bliver undertrykt.
Det ved vi sker.
Der har været nævnt eksempler på det her, og det gælder sådan set både højreorienterede og venstreorienterede og formentlig også alle mulige andre synspunkter, som på uigennemsigtig vis og egentlig uden nogen mulighed for retssikkerhed kan blive fjernet eller nedtonet.
Men der er også en anden form for censur eller i hvert fald begrænsning, og det er den, der følger af den meget voldsomme hadtale, som vi også oplever på de sociale medier, og som rammer nogle bestemte grupper hårdere end andre – kvinder, minoritetsgrupper, jøder og muslimer – og som jo antager mange former: chikane, trusler, hadtale og i nogle tilfælde også sådan noget doxing, hvor man deler folks adresser eller oplyser, hvor de arbejder og den slags ting.
Jeg ved f.eks., at mine kvindelige kollegaer, specielt dem, der arbejder med udlændingepolitik, modtager hadbeskeder og trusler i et omfang, som jeg aldrig har modtaget.
Så det her rammer ekstremt skævt, og derved – og det ved vi jo fra forskningen – rammer det desværre også på den måde, at de grupper i højere grad afholder sig fra at deltage i debatten.
Og det er også et problem for vores ytringsfrihed.
Så helt grundlæggende er vi langt fra, at de sociale medier er det rum, vi gerne ville have, de skulle være, for en ligeværdig og åben debat.
Nu ville jeg gerne have sagt masse om, hvad vi skal gøre ved det, men min tid er desværre ved at løbe ud.
Men der har allerede været nævnt eksempler på den EU-lovgivning, der er.
Jeg tror, at vi er nødt til at se det som det allerførste skridt, og at vi kommer til at skulle ind og regulere langt mere på de her områder, end vi gør i dag.
Tak for ordet.