Morten Dahlin (V), 2025-01-09:
Tak for det, formand.
Og tak for modtagelsen af lovforslaget og den debat, der har været her i dag.
Jeg håber, at jeg også med den tale, jeg vil holde nu, kan give nogle svar og forhåbentlig også berolige i forhold til nogle af bekymringer, som der er blevet givet udtryk for her fra talerstolen.
Vi ved alle sammen godt, at det er blevet besluttet som led i det statslige arbejdsprogram, at alle ministerier skal bidrage med et politisk prioriteret opgavebortfald, og det er et udtryk for et ønske om at begrænse den statslige administration, begrænse mængden af bureaukrati.
Der har alle ministerier, også de ministerier, der ikke substantielt fylder meget i centraladministrationen, eksempelvis det ministerium, jeg har ansvaret for, også en opgave med at byde ind.
Det kan godt derfor virke, som om de seks årsværk, som er det samlede opgavebortfald – med det her lovforslag er det 3½ – ikke er meget i det store billede, men hvis man undtager små ministerier fra at bidrage, så tillader man jo bare, at bureaukratiet vokser dér.
Derfor udmønter det her lovforslag en del af de initiativer om opgavebortfald, der er inden for By-, Land- og Kirkeministeriets område,
og gør det i øvrigt på en måde, hvor vi laver mere decentralisering, hvor vi vil have mere lokal selvbestemmelse, hvor vi giver mere lokal frihed og dermed mindre centralisme og styring af hele landet her fra København.
Lovforslaget indeholder en tilpasning af det statslige tilsyn med kommunernes planlægning efter planloven.
Det er ændringer, der vil betyde, at statslige opgaver falder bort.
Det er positivt, og jeg mener også, at det er forsvarligt, for kommunerne kan godt finde ud af at overholde lovgivningen.
For at sige noget om, hvad vi konkret foreslår: For det første foreslås det, at By-, Land- og Kirkeministeriets ansvar for at koordinere statslige indsigelser mod forslag til kommuneplanlægning bortfalder.
I dag er det sådan, at ressortministerierne med deres faglige indvending henvender sig til Plan- og Landdistriktsstyrelsen, der så fungerer som ekspeditionskontor og sender deres henvendelse videre til kommunerne.
Det mener vi er en ekstra opgave, et ekstra bureaukratisk lag.
Den faglige sagsbehandling af indsigelserne foregår i forvejen ude i ressortministerierne.
Den efterfølgende dialog på et fagligt niveau foregår også mellem det enkelte faglige ressortministerium og kommunen, når det bliver teknisk og svært, for de kompetencer er der selvfølgelig ikke i Plan- og Landdistriktsstyrelsen til at varetage den her faglige dialog, når det bliver svært og teknisk.
Derfor kan jeg umiddelbart godt forstå den bekymring, der blev givet udtryk for, i forhold til om det vil skabe en mere uklar proces eller en mere mudret proces, men jeg mener faktisk det modsatte, fordi Plan- og Landdistriktsstyrelsen i dag ikke varetager den faglige indsigelse, men blot er et ekspeditionskontor.
Så bekymringen om, at det medfører mere bureaukrati, mener jeg ikke er rigtig, og jeg mener heller ikke, at det skaber hverken uklarhed eller en mudret proces, faktisk tværtimod.
Vi fjerner nu et ekspeditionsled, så det er det ministerium, der har den faglige indsigelse, der tager direkte dialog til den kommune, som ministeriet mener er ved at køre ud over det faglige røde lys.
Det mener jeg er fornuftigt.
Det er en god måde at spare bureaukrati på, og jeg mener ikke, at det hverken skaber en uklarhed eller en mudret proces.
For det andet foreslås det, at to konkrete emner under de nationale interesser i kommuneplanlægningen udgår af tilsynet.
Det drejer sig i første omgang om aflastningsområder uden for hovedstadsområdet.
Det er et emne, der hører til kommunernes planlægning for detailhandel.
I forhold til de bekymringer, der er blevet rejst her i Folketingssalen og også i høringssvarene, har jeg bare et par enkelte kommentarer.
For det første er det vigtigt at slå fast, at reglerne for, hvornår man må lave et aflastningsområde, ikke bliver ændret.
Det er ikke sådan, at der kommer nye materielle regler for, at man kan plastre landet til med aflastningsområder.
Der vil det være de gældende regler, som også gælder.
Det er det statslige tilsyn, som bliver fjernet med det her.
Det betyder også samtidig, at når kommunerne laver en kommuneplan, skal de redegøre for alle forhold i forhold til at udlægge et aflastningsområde.
Så der er ikke bare fuldstændigt frit spil, hvor man bare kan skrive en enkelt sætning i en kommuneplan om, at man nu plastrer det hele til med aflastningsområder; man skal stadig væk redegøre for alle forhold vedrørende aflastningsområdet, altså alle relevante forhånd.
Så blev der rejst en bekymring her, som jeg godt kan forstå, i forhold til om der så vil opstå en konkurrence kommunerne imellem, fordi man så lægger aflastningsområder tæt op ad kommunegrænsen, for så går det ud over ens egen bymidte, men det kan gå ud over nabokommunens bymidte.
Til det er der bare at sige, at man har indsigelsesret som nabokommune, også over for en kommuneplan.
Jeg kan godt forstå, at den bekymring var der, men jeg mener også, at når man har den ret til at gøre indsigelse over for kommuneplanen, så er det ikke en bekymring, som materialiserer sig ude i virkeligheden.
Derudover tager vi jo en perlerække af andre initiativer for netop at støtte vores bykerner.
Mit håb med det forsøg er jo, at forsøgsbyerne bliver så stor en succes, at vi kan rulle de lovgivningsmekanismer ud på andre byer og på den måde støtte med byplanlægning.
Så jeg håber med disse ord, at jeg i hvert fald har mildnet nogle af de bekymringer, der måtte være i forhold til aflastningsområder.
Den anden ting, der udgår af de nationale interesser, er Grønt Danmarkskort, som er et emne, der hører til kommunernes planlægning for naturbeskyttelse.
Også her er det vigtigt at understrege, at naturbeskyttelsesreglerne ikke bliver lempet.
Det er ikke sådan, at man nu har frihed til at gøre vold på vores alle sammens natur – det har man ikke.