Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2025-04-01:
Det er en vigtig debat, vi har i dag, som handler om kriminalitet især begået af romaner og bulgarer.
Vi tager meget gerne debatten i SF, men vil gerne starte med at slå fast, at vi i hvert fald ikke deler et ønske om at gøre op med den fri bevægelighed, for sådan et opgør ville jo ramme alle mulige andre eller rumænske butikstyve, som jeg tror vi alle sammen her er enige om udgør et problem.
Nu kommer jeg jo fra Region Syddanmark.
Jeg bor i Kolding og er valgt i Sydjylland storkreds.
Jeg må bare slå fast, at vi hver eneste dag er afhængige af EU-borgere, som kommer for at løse opgaver i min region.
Bl.a. har vi 12.000 borgere, der hver eneste dag pendler ind over grænsen alene for at hjælpe os især på vores sygehuse, men det handler faktisk også om rumænere, som tager job i industrien og i landbruget.
På 10 år kan vi se at rumænere i hvert fald har gjort deres indtog på det danske arbejdsmarked.
Vi er gået fra 15.500 til 46.000 sidste år.
Så der er ingen tvivl om, at vi har brug for rumænerne, når de lægger et stykke arbejde i Danmark.
I den forbindelse vil jeg egentlig gerne også henlede tankerne lidt på, at de jo også nogle gange er udsat for krænkelser her i landet.
Bl.a. kunne man læse om nogle, der havde været på byggeriet af OUH, altså det nye hospitalsbyggeri, og som ud over at have fået en jammerligt løn også fik læsset tre døde grise af på altanen, for det var lige det, som de kunne få lov til at spise, da arbejdsgiveren skulle sørge for kost og logi.
Så mange af de her borgere bliver også udsat for kriminalitet af andre.
Man der er desværre også rumænere og bulgarere og andre EU-borgere, som kommer her for at begå kriminalitet.
Når vi kigger på butikstyveri, kommer vi ikke uden om, at tallene er bekymrende høje for borgere fra især Rumænien.
Det er selvsagt krænkende for retsfølelsen og helt uacceptabelt, når tyvebander misbruger den fri bevægelighed til at rejse ind i Danmark alene for at plyndre butikker og stjæle iPhones, ladcykler og havefræsere og ingeniørmaskiner og alt muligt andet.
Men vi synes, det er vigtigt, vi holder os på tæerne og har et fast og vedvarende fokus på udenlandske kriminelles aktiviteter i Danmark, og det gør vi bedst, synes jeg, ved at styrke politiets muligheder for at efterforske grænseoverskridende kriminalitet.
Her er Europol-samarbejdet jo et helt afgørende instrument.
Det var sådan, at vi med retsforbeholdet afskrev os muligheden for at være en del af Europol, og man kan sige, at i de første mange år rapporterede politiet, at ja, det var en lille smule besværligt, men at man grundlæggende kunne det, man skulle.
Jeg synes, at billedet har ændret sig.
Nu siger man klart, at det giver nogle begrænsninger.
Tempoet i udviklingen af den organiserede kriminalitet, den stigende kompleksitet og den øgede digitalisering betyder, at Europol hele tiden må tilpasse sig og udvikle nye værktøjer til at understøtte medlemslandene.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg synes, at Danmark var bedst tjent med at være en fuld del af det her arbejde, men nu er det nu engang sådan, at vi har stemt om retsforbeholdet, og det har vi ikke planer om at tage et opgør med lige nu.
Men det er et problem, at vi langsomt falder ud af vigtige dele af det europæiske politisamarbejde, for det er helt afgørende, når vi bl.a. har med økonomisk kriminalitet og menneskehandel og andre grænseoverskridende kriminalitetsproblemer at gøre.
Der er samarbejde vejen frem.
Hun foreslog konkret at fordoble Europols personale og styrke mandatet til at gøre det til et virkeligt operationel politiagentur.
Det er endnu for tidligt at sige, hvad det vil føre til i forhold til Danmarks stilling og muligheder inden for rammerne af Europol-aftalen.