Kristian Jensen (V), 2017-05-04:
Danmarks årlige EU-bidrag fastlægges i overensstemmelse med forordningen om EU's egne indtægter.
Denne forordning blev vedtaget af alle 28 statsog regeringschefer i EU i 2013 parallelt med vedtagelsen af aftalen om EU's flerårige finansielle ramme for perioden 2014-2020.
Man må forstå beslutningsforslaget således, at DF pålægger regeringen at genforhandle en aftale, derer opnået enstemmighed om blandt alle EU's stats- og regeringschefer, og som siden hen er godkendt af den danske Folketing.
Formålet med forslaget er at forhindre merbetaling til EU og genforhandle Danmarks bidrag til Storbritanniens rabat.
Regeringen er generelt enig i, at vi skal undgå merudgifter til EU.
Det er også tilgangen i forhold til forhandlingen om EU's årlige budgetter, og regeringen agerer med henblik på at sikre en hensigtsmæssig prioritering af EU-budgetternes midler og sikre så lave udgifter som muligt.
Derudover er det regeringens tilgang, at Storbritanniens udtræden af EU ikke skal medføre stigninger i EU-budgettet og dermed heller ikke i Danmarks EU-bidrag.
Dette synspunkt deles også af vores budgetansvarlige kollegaer i andre lande.
Men regeringen er ikke enig i, at Danmark skal fremkomme med et ønske om at genforhandle det danske EU-bidrag, og det er ud fra to grundlæggende præmisser.
For det første er størstedelen af beslutningsforslagets præmisser og bemærkninger misvisende og fejlagtige.
For det andet er Danmark jo et ansvarligt og troværdigt land, der vedkender sig de aftaler, der er indgået.
Som begrundelse for forslaget anføres det bl.a., at den danske stat har haft en gennemsnitligt nettobidrag på cirka 10,8 mia. kr. årligt i 2015-2018.
Men det er ikke korrekt alene at se på statens nettobidrag, da der dermed udelades et betydelige bidrag og hjemtag af EU-midler til kommuner, regioner, private og selvejende institutioner og organisationer m.v. Jeg har allerede i et svar på folketingsspørgsmål nr. 55 fra januar i år redegjort for Danmarks nettobidrag til EU, der på baggrund af Kommissionens regnskabstal opgøres til gennemsnitligt 6,4 mia. kr. årligt i perioden 2006-2015.
Det er Kommissionens regnskabstal, der er den gældende opgørelsesmetode.
Det anføres også, at Kommissionens forslag til midtvejsevaluering efter al sandsynlighed vedtages uændret, hvilket kan forøge Danmarks EU-bidrag med 4,1 mia. kr. frem til 2020.
Det er heller ikke korrekt, idet udgifterne i Kommissionens forslag er blevet reduceret væsentligt.
Det skyldes en stor indsats fra Danmark og øvrige budgetansvarlige lande.
Folketingets Europaudvalg blev orienteret herom tilbage i december 2016 i forbindelse med forelæggelse af rådsmødet for almindelige anliggender.
Derudover anføres det bl.a. at Storbritanniens udtræden med sikkerhed vil medføre ekstraudgifter, der skal betales af de tilbageværende 27 lande, og at finansieringsnøglen herfor vil blive baseret på den nuværende finansiering af Storbritanniens EU-rabat.
Det er slet ikke givet, at Storbritanniens udtræden vil medføre ekstra udgifter, der skal dækkes af EU-27.
Som nævnt er Danmarks og andre budgetansvarlige landes klare tilgang, at Storbritanniens udtræden ikke skal medføre stigninger i EU-bidraget.
Desuden har det slet ikke været på tale, at den nuværende tilgang til finansieringen af Storbritanniens EU-rabat, skal anvendes ved finansieringen af et eventuelt finansieringshul skabt af Storbritanniens udtræden.
EU's fremtidige udgiftsniveau og finansieringen heraf vil være til diskussion ved forhandlingen af EU's næste flerårige finansielle ramme, der vil være gældende fra 2021.
Den aftale skal ligeledes vedtages med enstemmighed af alle EU-lande.
Selv hvis begrundelserne for dette forslag var korrekte, mener jeg ikke, at der ville komme noget som helst godt ud af, at Danmark på nuværende tidspunkt tilkendegav et ønske om at genforhandle det danske EU-bidrag.
Som nævnt er både den gældende aftale om EU's flerårige finansielle ramme og forordningen for EU's egne indtægter fastsat for en 7-årig periode, og alle medlemslande har forpligtet sig hertil.
Aftalerne indeholder ingen bestemmelse, som giver et medlemsland mulighed for at kræve aftalerne genåbnet.
Desuden vil det kun svække Danmarks troværdighed pludselig at begynde at sætte spørgsmålstegn ved gyldigheden af indgåede aftaler – vel at mærke på et fejlagtigt grundlag.
På den baggrund kan regeringen ikke støtte Dansk Folkepartis forslag til folketingsbeslutning.
Jeg beklager, hvis det generer, at jeg går op i, at fakta er i orden.
Det er nu bare sådan, jeg arbejder bedst, altså at de ting, man skriver også skal være rigtige og korrekte, men det kan man selvfølgelig have forskellige tilgange til.
En anden ting, som jeg er uenig med hr. Kenneth Kristensen Berth i, er, hvorvidt Danmark tjener eller taber på vores EU-medlemskab.
Det er korrekt, at vi har et nettobidrag, i forhold til hvor meget vi får direkte tilbage, men i forhold til hvad vores virksomheder har af afsætningsmuligheder i EU, i forhold til vores samhandel med de andre EU-lande, tjener Danmark som nation ganske kraftigt på, at vi har et tæt økonomisk samarbejde med de 27 andre lande, der desværre snart bliver til kun 26 andre lande.
Med hensyn til om jeg er optimist i forhold til, hvor meget EU's budget bliver justeret, vil jeg sige, at for det første skal EU's budget justeres ned, hvis Storbritannien forlader EU.
For det andet er det sådan, at selv lande, der er uden for EU, også bidrager til EU's budgetter, hvis deres aftale om samarbejde med EU tilsiger det.
Derfor er det alt for tidligt at drage nogen konklusion om, hvad nettostillingen bliver, når Storbritannien forlader EU.
Det, der er vigtigt for mig, er, hvad Danmark betaler.
Punktum.
Det er ikke, om vi har et højt grundbidrag og bagefter en rabat, eller om vi i stedet for har et lavt grundbidrag.
Jeg tror sådan set, de fleste danskere er fuldstændig ligeglade med, om rabatten er stor, hvis startprisen er højere.
Det, de fleste er interesserede i, er, hvad bundlinjen er.
Derfor er det for tidligt at tage en diskussion om, hvorvidt der skal være en rabat, før man ved, hvad udgangspunktet er.
Derfor kan jeg heller ikke sige noget om, hvilken rabat – eller ikke rabat – det i givet fald skal være.
Det, der er interessant, er, hvad grundbidraget er for Danmark, og der kæmper jeg for, at det danske EU-bidrag bliver så lavt som muligt, så lavt som nødvendigt.