Marie Bjerre (V), 2021-05-11:
Jeg er jo helt enig med ordføreren i, at vi skal kalde tingene for det, de er.
Men hvis man passer og plejer børn i dagtimerne, må man da være dagplejer.
Uanset om man er privat eller kommunal, og uanset hvilken offentlig driftsoverenskomst man er med på, er man dagplejer.
Det ville jo svare til, at en privat skole ikke måtte være en skole, fordi de er underlagt nogle andre vilkår end en folkeskole, altså så det ikke skulle hedde skole.
Vi skal jo netop kalde tingene for, hvad de er.
Tak for ordet.
Jeg skal ærligt indrømme, at da jeg fremsatte det her beslutningsforslag, kunne det måske synes som et lille beslutningsforslag og måske ikke sådan et af de mest politiktunge forslag her i salen, men det har da i hvert fald givet en rigtig god debat i dag og også vist, at det er vigtigt at tage den debat.
Faktisk vil jeg også vove at sige, at forslaget her peger på noget meget principielt, nemlig at vi kalder tingene ved rette navn.
Passer og plejer man et barn i løbet af dagen, mener jeg, at man bør kalde sig en dagplejer.
Og så stikker det altså også dybere end det – det var vi også inde på i debatten – for i Venstre vil vi gerne have mangfoldighed i vores velfærdstilbud, ligesom vi mener, at danskerne skal have ret til at vælge den løsning, der passer dem bedst.
Derfor ser vi gerne et samfund, hvor både private og offentlige løser velfærdsudfordringerne.
For sandheden er jo, at hvis vi skal sikre, at der også i fremtiden er nok velfærdstilbud og tilstrækkeligt med varme hænder til at tage sig af vores børn og ældre, ja, så er der brug for den hjælp, vi kan få – ikke mindst den hjælp, der er fra de private.
Og af samme grund skal private velfærdstilbud have mulighed for at konkurrere med de offentlige velfærdstilbud, og det duer simpelt hen ikke, at vi spænder ben for private, der hjælper til med at holde hjulene kørende i velfærdssamfundet.
Men det er jo præcis det, vi har gjort, når det kommer til private pasningstilbud.
Med ændringen af dagtilbudsloven i 2018 blev det nemlig indført, at private pasningsordninger kun må kalde sig en privat pasningsordning, selv om de tidligere kaldte sig dagplejere.
Det vil sige, at de, der tidligere har kaldt sig private dagplejere, ikke længere må kalde sig dagplejere; de skal nu kalde sig en privat pasningsordning.
Og faktisk har der været eksempler på, at private dagplejere er blevet påbudt at fjerne de såkaldte citatplakater ved navnet »dagplejeren«, som de private pasningsordninger har haft hængende som dekoration.
Men det bliver værre endnu, for regelforenklingen har også betydet, at forældre har fået sværere ved at finde frem til de private pasningstilbud, netop fordi dagplejer er så almindeligt et begreb, at det er det, man søger på, når man som forældre har brug for at få hjælp til at få passet sit barn – og det er, hvad enten dagplejeren er offentlig eller privat.
Af samme grund har ændringen også ført til meget kritik fra de såkaldte private passere.
De oplever det altså som diskriminerende og nedladende, at de ikke må kalde sig dagplejere, men kun passere.
En såkaldt privat passer formulerede det meget sigende for mig: at selvfølgelig vil man hellere have en til at pleje sin have, end at man vil have en til at passe sin have, ligesom man nok hellere vil have en til at pleje sit barn end til at passe sit barn.
Der ligger et eller andet i det der med at pleje – der er noget kærligt, der er noget nært, noget vedkommende og noget varmt.
Og derfor er det altså heller ikke helt ligegyldigt, om folk i det private, der passer på vores børn, kan få lov til at kalde sig dagplejere, uanset hvilken ordning de så er omfattet af i forhold til kommunen.
Det får mig til at spørge: Hvorfor i alverden skal Folketinget agere navnepoliti på den her måde?
Jeg tror ikke på, at vi vinder noget som helst som samfund ved at gøre det surt for private.
Lad dog dagplejere kalde sig dagplejere, uanset om de er private eller kommunale, altså uanset hvilken type dagplejer de er.
Folk, der tager sig af vores børn i dagtimerne og plejer dem, er da dagplejere.
Grunden til, at det står der, er, at rigtig mange, der er private passere i dag, før oplevede, at de kunne kalde sig dagplejere.
Og bare fordi de er private, må de ikke længere kalde sig dagplejere.
De oplever en diskrimination i forhold til de offentlige.
Så det er derfor, at det står i forslaget, nemlig at de oplever, at man, bare fordi man er privat, ikke må kalde sig dagplejere.
Det er kun de kommunale, der må det – og så i øvrigt også de få, som har en anden ordning med kommunen.
Men det kan godt være, at vi skal præcisere det, hvis vi ender i en beretning.