Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Vi har sagt, at på grund af det lave asyltal – og det ser også ud til at gøre sig gældende i det kalenderår, vi er i nu – er der plads til at modtage en mindre gruppe kvoteflygtninge i år, og det arbejde er vi i gang med.
Jeg vil ikke afvise, at vi kommer til at have et særligt fokus på børn i den sammenhæng, og der kan det jo være lidt svært at forene den her grundlæggende værdi om beskæftigelse.
Men det vil være naturligt – det er ikke sikkert, at det kun er børn – at få lagt det her perspektiv både i forhold til kvoteflygtninge, men også i forhold til andre folk, der kommer hertil, og at vi får det gjort hurtigt.
Det her område er simpelt hen ikke et, vi bliver uenige om, altså i forhold til beskæftigelsen.
Så vi skynder os tilbage på værkstedet, også i den her sag.
Men det kommer da til at koste noget.
Og vi er jo i gang med at gøre endnu mere og lave en egentlig omlægning af vores samfund.
Det er jeg slet ikke i tvivl om, og jeg er sådan set også enig i, at hvis ikke vi gør noget her frem mod 2030, hvad vi har besluttet os for at gøre, så vil prisen kun blive endnu større og konsekvenserne endnu mere alvorlige.
Jeg vil gerne have, vi gør det på den danske måde og i virkeligheden bruger vores samfunds styrke til at løse klimakrisen.
Og det vil sige, vi gør det i fællesskab, og vi baserer det på nogle løsninger, hvor vi finder hinanden.
Jeg synes jo, at det på mange måder er stærkt, at vi har et erhvervsliv, der i en årrække har været mere grønt end Folketinget.
Det gode er, at nu kommer vi på omgangshøjde med vores erhvervsliv, altså, næsten hver eneste gang jeg besøger en dansk virksomheder, bliver jeg slået over, hvor langt man er i den grønne omstilling i forhold til det, vi diskuterer her.
Og vores opgave er jo ikke at sige til den helt almindelige danske lønmodtager: Du skal betale klimaregningen ved at blive arbejdsløs.
Vi skal jo finde en vej, så vi holder beskæftigelsen oppe og ledigheden lav, uden at uligheden får lov til at stige.
Og kan det lade sig gøre?
Der er ikke nogen, der har gjort det endnu, men det er jo os, der har forudsætningerne for at gøre det, og jeg vil også insistere på, at det skal kunne lade sig gøre.
For vi har valgt, efter stærkt pres fra andre partier, at gå med på en 70-procentsmålsætning, og det er jeg dybt taknemmelig for at har.
For det er det, der presser både os selv som regering, men det er også det, der nu kommer til at lægge et pres på andre europæiske lande, ja, ude på den globale scene.
Vi har forhåbentlig en klimalov på plads, inden vi går på juleferie.
Der har vi også en finanslovsaftale på plads, og så skal vi i gang med klimahandlingsplanen, og der kommer vi jo til at foretage de konkrete prioriteringer.
Men eksempelvis regeringens forslag om øgede afgifter på plastik er jo et eksempel, hvor vi beder nogle om at betale noget mere for noget, de nok i virkeligheden godt kunne undvære.
Der var faktisk studieretninger dér, jeg ikke havde hørt om tidligere, og jeg vil sige, at fra regeringens side er vores helt klare holdning jo, at dimensionering af uddannelser er et rigtig, rigtig vigtigt værktøj i uddannelsespolitikken.
Vi skal ikke uddanne folk til områder, hvor der ikke er beskæftigelse, og derfor skal vi jo hele tiden have et øje på, om vi flytter uddannelsespengene i den rigtige retning.
Må jeg så ikke oven i det bare lige sige, at det at insistere på ret og pligt ikke er at svinge pisken.
Det er ikke at svinge pisken – det er i mine øjne at være tro mod et af de absolut vigtigste fundamenter, Danmark er bygget på.