Jane Heitmann (V), 2017-02-03:
Indledningsvis vil jeg gerne kvittere for DF's initiativ med forespørgselsdebatten her i dag.
For selv om der er stor forskel på et hoftebrud og en hashpsykose, er omdrejningspunktet det samme: Det danske sundhedsvæsen er til for danske patienter, uanset hvilken lidelse man har, og det må og skal være patienten, som altid er i centrum.
For os i Venstre har det været væsentligt at sikre samme rettigheder for patienter i somatikken så vel som i psykiatrien – og i 2015 fik alle patienter faktisk samme udredningsret på 30 dage – ligesom det har været afgørende for os i forbindelse med satspuljeforhandlingerne at sikre midler til indsatser i psykiatrien.
Sammen med satspuljepartierne har vi prioriteret midler til en kapacitetsopbygning, både i det fysiske, men også personalemæssigt.
Da jeg i 2011 blev psykiatriordfører, var der en række interessenter omkring psykiatrien, som ønskede at mødes til en kop kaffe.
Og jeg inviterede inden for på skift, og de første input, som jeg fik, fra personale og organisationer, var, at der manglede sengepladser i psykiatrien.
Det troede jeg så på, indtil jeg deltog i et debatmøde, hvor det gik op for mig, at den sandhed også havde nuancer.
For til debatmødet, det var i øvrigt sammen med fru Liselott Blixt, var der en stor flok, som pegede på, at udfordringen ikke alene var flere sengepladser, men også bedre ambulante tilbud.
Og jeg tror, hvis jeg skal være ærlig, at sandheden ligger et sted midtimellem.
Siden 2011 har vi gennem satspuljen prioriteret midler til flere sengepladser – midler, som siden er blevet permanentgjort og altså nu er på finansloven – ligesom vi har prioriteret midler til en styrket ambulant indsats, som også er permanentgjort.
Det har betydet, at vi i de seneste år har set en markant stigning i antallet af ambulante patienter og kortere indlæggelser.
Det er i og for sig glædeligt, for det viser jo, at den omlægning af psykiatrien, som vi har ønsket fra politisk hold, nu er en realitet.
Men det rejser også en række spørgsmål.
De seneste år har personalesammensætningen i psykiatrien ændret sig, og antallet af sengepladser er også faldet de seneste år, så man nu med rette kan stille spørgsmålet, om personalesammensætningen er optimal, og om der er det rette antal sengepladser til rådighed.
Vi havde jo i satspuljekredsen faktisk en ambition om, at vi skulle øge antallet af sengepladser.
For det er klart, at er man syg, og er man behandlingskrævende i en sådan grad, at man har brug for at være indlagt, så skal sengekapaciteten da være til rådighed.
De seneste år har vi set en markant stigning i antallet af genindlæggelser, og det bør vække bekymring.
Jeg har ikke svaret her, men jeg har en klar fornemmelse af, at når vi igen og igen hører om patienter, der bliver sat mellem to stole, er det måske i snitfladerne mellem overgangene mellem regioner, kommuner og den almene praksis, vi skal finde en del af svaret og en del af løsningen.
Jeg tror også, vi skal finde en del af svaret i den styringsmodel for psykiatrien, som vi har valgt.
Psykiatrien er jo ikke underlagt produktivitetskrav, som vi kender det fra somatikken, men er primært rammestyret.
Og alene sommerens diskussion om, hvad de 2,2 mia. kr., som blev prioriteret til psykiatrien via satspuljen i sommeren 2014, er blevet brugt til, er jo et dugfrisk eksempel på, at der er behov for at se på, hvordan man i psykiatrien opnår større ensartethed, for så vidt angår f.eks. monitorering.
Vi skal have bedre muligheder for at følge op og sætte ind dér, hvor udfordringerne er størst.
I somatikken har vi i disse år et større fokus på, hvad der skaber værdi for patienten, og det fokus skal vi også have i psykiatrien.
Vi hører alt for ofte triste historier, og man glemmer eller overser de gode historier.
Personligt blev jeg så glad, da vi i sidste uge kunne læse, at man på Psykiatrisk Center Ballerup havde fejret 100 dage uden bæltefiksering, og en del af succesen skyldes et øget fokus på leg, bevægelse og motion, ligesom sygefravær, arbejdsskader og anmeldelser af vold og trusler er faldende.
Det giver så meget mening, og det bekræfter os i Venstre i, at det var den rigtige beslutning, vi tog sammen med den tidligere SR-regering, da vi besluttede at halvere brugen af tvang frem mod 2020, også når vi skal sikre bedre indlæggelsesforløb for de patienter, som har brug for at være på en lukket psykiatrisk afdeling i en tid.
Fra Venstres side kan vi bakke op om det forslag til vedtagelse, som DF's ordfører tidligere læste op.