Karsten Hønge (SF), 2023-02-09:
Hvad har regeringen gang i?
Hvad er det for et hastværk?
Hvad er det, vi skal nå?
Der er ikke et eneste godt argument for, hvorfor man skal presse og haste den her lovgivning igennem – ikke et eneste.
I hvert fald i begyndelsen var argumentet, at man skulle fremrykke nogle investeringer fra 2033 til 2030.
Det ligger altså nogle år fremme.
Og ikke nok med det: Det en engangsudgift, der øjensynlig nu skal betales med en permanent forringelse.
Anders Fogh Rasmussen, der i den grad ved noget om, hvordan man skal rulle regeringsmagten ud i Danmark, siger jo også, at det sagtens kan vente mindst til efter næste valg.
Det giver ovenikøbet den gevinst, at man har mulighed for at diskutere det med befolkningen, og så kan vi tage stilling til det i en valgkamp.
Til gengæld vil jeg sige, at vi da godt nok ikke her i øjeblikket mangler alle mulige højstemte erklæringer, ikke kun fra socialdemokrater, men langt ud på højrefløjen, om, hvor fantastisk vores danske model er – altså den her model, der på en helt unik, genial og sofistikeret måde kan formå at få parter til at arbejde sammen, ikke kun på arbejdsmarkedet, men også mellem arbejdsmarkedet og det politiske system.
Vores nuværende justitsminister og tidligere beskæftigelsesminister sagde: »Jeg vil gerne minde om, at det er et centralt element i den danske aftalemodel, at Folketinget og den til enhver tid siddende regering overlader den løbende regulering af løn- og ansættelsesvilkår til arbejdsmarkedets parter.«
Det kan også følges op af den nuværende erhvervsminister, der siger: »Vi har her beviset på et trepartssamarbejde, hvor vi i en af Danmarkshistoriens mest alvorlige kriser hurtigt er i stand til at lave kæmpe aftaler med meget stor betydning for det danske samfund.
Når jeg taler med mine kolleger rundt omkring, er det noget, som beundres langt ud over vores landegrænser.«
Og nu vil regeringen altså tromle en afskaffelse af store bededag igennem hen over netop parterne på arbejdsmarkedet.
Man kan også udtale sig på den måde, som to fagforeningsledere begge har gjort.
De har brugt hænderne som symbol på det.
Lizette Risgaard siger, at det her forslag er en »knytnæve i synet« på den danske model.
Man kan også sige som formanden for FOA, Mona Striib, at det her er en »udstrakt langfinger« til den danske model.
Fagbevægelsens Hovedorganisation skriver i et høringssvar: »Lovforslaget er et eklatant brud med den danske model, hvor det er arbejdsmarkedets parter, der regulerer løn- og arbejdsvilkår via kollektive overenskomster.«
Hvad er det, regeringen og især Socialdemokraterne har gang i her?
Nu kan vi jo så se, at den nuværende økonomiminister siger: Vi har ikke indledt en popularitetskonkurrence.
Afskaffelsen af store bededag står fast, og flere upopulære reformer er på vej.
Med tanke på det her kan man jo spørge: Gad vide, hvad regeringen ellers har set sig sultne på af lønmodtagerrettigheder.
Så siger økonomiministeren også: »Vi har ikke lavet det her regeringsgrundlag bare til festlige lejligheder.«
Jo, det har man rent faktisk – i nogle afsnit, i hvert fald der, hvor man taler om høringsfristernes længde.
Forhåbentlig har op mod en halv million underskrifter og en kæmpestor demonstration herude på Slotspladsen i søndags ødelagt noget af appetitten hos regeringen på igen at kaste sig over og spise af lønmodtagernes overenskomstmæssige rettigheder.
Jeg er helt opmærksom på, at den nuværende regering er en lang regnvejrsdag for den almindelige lønmodtager, og der er god grund til at være bange for, hvad man ellers kan se sig sultne på.
Der triller en stressepidemi hen over landets arbejdspladser.
Skulle det her virkelig være svaret, altså at få flere mennesker til at arbejde mere til en lavere løn?
Her kan jeg så citere en anden socialdemokrat, nemlig vores tidligere statsminister Poul Nyrup Rasmussen, der sagde: »Tiden er kommet til at skabe rammer for et arbejdsmarked, der giver mere plads og mere rum for hensyn til familien.«
Det blev sagt i 1997.
Så der må vi spørge: Er forklaringen på at fjerne store bededag fortsat, at man skal finansiere den her fremrykning fra 2033 til 2030?
Og når vi så har betalt det, der i den sammenhæng er en engangsudgift, får vi så fridagen tilbage?
Så vil jeg bare sige: Det er jo ikke, fordi vi mangler penge.
Penge er der nok af, hvis man har råd til at give dem til rige virksomhedsarvinger.
Til den sidste del af borgerforslaget omkring det at beskære lønningerne med 10 pct. vil jeg sige det på den måde, at det kan vi i SF godt støtte, forstået sådan, at løn her er en bredere betegnelse, der skal dække over den samlede indkomst for politikerne.
Vi er ikke så optaget af at skære i den egentlige løn, men vi synes, der er god grund til at se meget kritisk, også med spareøjne, på vores pensionsopsparinger, på det skattefri omkostningstillæg osv.
Så med de bemærkninger, som vi i hvert fald får ind i udvalgsbehandlingen, kan vi også støtte den finansiering, altså at de samlede omkostninger pr. enkelt folketingsmedlem skal sættes ned.
SF kan støtte borgerforslaget.