Pia Kjærsgaard (DF), 2024-05-24:
Så har jeg i allerhøjeste grad også oplevet, at nogle ordfører har siddet og rystet lidt på hovedet af hinanden, så jeg ved ikke lige, hvor stor den der enighed er.
Men så langt, så godt.
Så langt, så godt.
Der er nu gået 2½ år, og mange skåltaler har vi fået og alvorlige panderynker har vi set på regeringens ministre, når de skulle forsikre om, at en ny ældrelov nok skulle blive ordentlig og seriøs
Der er nu landet en ældreaftale, som aftalepartierne selv kalder en ældrereform.
Der er også andre partier, som er med i aftalen, som i nogen grad sætter spørgsmålstegn ved det, og det synes jeg faktisk er meget fornuftigt, altså at man ikke overvurderer det her.
Reform er altså et alt, alt for voldsomt ord at bruge, for den reformerer ikke ret meget.
Jeg vil nærmere betragte det som en mindre aftale eller, som Danmarksdemokraterne, som jo har tilsluttet sig det her, kalder det, en lille fin aftale.
Det lyder jo positivt, som fru Marlene Harpsøe så gerne vil være.
Vi er slet ikke i mål, eller er det vitterlig regeringens holdning, at de ældre nu har fået det, de fortjener?
Det håber jeg virkelig ikke.
Det er for useriøst at kalde disse ændringer på ældreområdet for en ældrereform.
At kalde det en reform vidner om, at aftalepartierne ikke vil særlig meget på ældreområdet, og at ambitionerne er ganske ringe.
Hvor er der f.eks. noget om at forbedre forholdene for demente?
De demensplejehjem, der er, er for få, og de har for få beboere – ikke fordi jeg synes, der skal være mange beboere, for jeg synes, det er rigtig godt, at netop demensplejehjem ikke er overbefolkede, men der skal mange flere demensplejehjem til.
De obligatoriske forebyggende hjemmebesøg er fjernet, altså de hjemmebesøg, som kunne tage meget mere i opløbet.
Og selve den service, den ældre får, er der ikke rigtig gjort noget ved.
Den er stadig væk lige så ringe som før.
Nu slipper de ansatte for at sætte nogle flueben her og der.
Et af aftalens meget, meget store salgsnumre var, at den enkelte ældre ville få større medbestemmelse.
Skal den ældre f.eks. have bad om tirsdagen og have skiftet sengetøj om torsdagen, kan den ældre selv vælge, om de to dage skal byttes rundt.
Så hvis den ældre har tisset i sengen om tirsdagen, kan man nu vælge, om man vil vaskes eller have skiftet sengetøj den ene dag frem for den anden dag.
Er det virkelig det, som aftalepartierne er så stolte af med den her aftale?
Og det handler altså ikke bare om at få skiftet sengetøj eller om personlig vask, men også om, at robotstøvsugeren summer i baggrunden, hvis ellers man har råd til at betale for den, og madbuddet banker på med den vakuumpakkede, forbehandlede mad.
Hvor er de flere ressourcer og flere timer?
For det er det, der er behov for.
Der er behov for flere timer til den ældre.
Hvor er omsorgen og den personlige kontakt?
Hvor er tiden til at sætte sig ned og høre, hvordan fru Jensen har det?
Og hvor er tiden til at vise omsorg og bare være menneskelig, frem for at der kommer nogen, som skal ordne noget på stadig væk alt, alt for kort tid?
Man bliver altså nødt til at indrømme, at der stadig væk er alt for kort tid.
En kommer med maden, en anden med medicinen, en tredje skal ordne såret på benet, en fjerde skal gøre rent, og sådan er jeg bange for det vil fortsætte i en uendelighed.
Jeg vil sige, at jeg er glad for, at der er blevet indført mere om faste teams, og jeg håber virkelig, at man kan leve op til det, som aftalepartierne siger.
Lad os se, hvordan det ender, hvordan det går, når aftalen bliver implementeret – der er jo et stykke tid til – men jeg synes, det er godt, hvis det kan lykkes.
Når man ikke længere kan bo i eget hjem, skal man på den ene eller den anden form for plejehjem, og der har vi i den her debat været meget inde på, at der går alt for lang tid.
Jeg synes virkelig, det gør ondt at vide, at man skal vente på en plejehjemsplads, at der er 20.000 på venteliste, at antallet er stigende, og, som det også er blevet fremført, at det kan ende med, at man er der i meget, meget kort tid på det plejehjem, fordi man simpelt hen er så dårlig, når man endelig kommer ind.