Ellen Trane Nørby (V), 2018-11-09:
Tak til SF for beslutningsforslaget om behandlingsret inden for behandling af søvnløshed hos børn med adhd.
Jeg forstår godt tanken og den gode intention bag forslaget, nemlig at sikre, at børn med adhd får adgang til den bedst mulige behandling.
Det tror jeg ikke der er nogen af os herinde i salen der kan være uenige med SF i.
Til gengæld synes jeg, at vi skal bruge kræfterne på at tage en diskussion om, hvorvidt vi skal detailstyre ting herindefra og dermed netop ikke give det faglige rum til, at det er den enkelte læge, den enkelte sundhedsperson, der også vurderer i den konkrete situation, hvad barnet har behov for.
For det er der, jeg synes der kan opstå nogle dilemmaer i det forslag, som SF rejser i dag.
Jeg tror, vi alle sammen har hørt historier om forældre, der flere gange har måttet lægge deres barn i seng, fordi barnet ikke kan finde ro, og hvor en kugledyne kan være et af de behandlingsredskaber, der kan være gavnlige.
Derfor er regeringen enig i, at man som barn med adhd skal kunne være sikker på at få de nødvendige behandlingsredskaber og hjælpemidler, som man har behov for, f.eks. i tilfælde af alvorligt søvnbesvær, hvor et barn har behov for en kugle- eller en kædedyne.
Det skal man også allerede i dag inden for det eksisterende regelsæt på området.
Det er sådan i dag, at regionen har udleverings- og betalingsansvaret, hvis et barn får bevilget en kugle- eller en kædedyne som en del af behandlingen på sygehus eller i speciallægepraksis.
Det vil sige, at hvis kugledynen anses som en nødvendig fortsættelse af barnets behandling, så er det selvfølgelig også en forudsætning, at det nødvendige behandlingsredskab kan følge barnet hjem.
Hvis det i første omgang er den praktiserende læge, der vurderer, at det kan være hensigtsmæssigt for behandlingen at bruge en kugledyne, kan hun eller han henvise barnet til yderligere udredning og behandling på et sygehus, og på den måde dækker indretningen i dag faktisk de situationer, der sigtes til i beslutningsforslaget.
Medicin er og skal ikke være førstevalget ved behandling af børn og unge med søvnbesvær, og det er jo så også en af de ting, som SF tager frem i forslaget.
Vurderes det af en speciallæge, at der er behov for behandling med lægemidler, så fremgår det allerede i dag af Sundhedsstyrelsens vejledning, at gode rutiner og regelmæssighed omkring barnets indsovning skal være på plads, inden behandling med sovemedicin kan komme i betragtning.
Jeg kan i øvrigt sige mere generelt – og det har vi også haft en drøftelse af i anden sammenhæng i udvalget – at regeringen er meget opmærksom på, at forbruget af sovemedicin med melatonin hos børn og unge desværre har antaget et for højt niveau.
Derfor har jeg også for nylig orienteret udvalget om, at jeg har bedt Sundhedsstyrelsen sammen med øvrige relevante styrelser om at beskrive mulige initiativer til at nedbringe forbruget.
I de tilfælde, hvor en kugledyne så ikke er et led i behandlingen – det kan være situationer, hvor kugledynen bevilges som et hjælpemiddel efter den sociale lovgivning – er det kommunerne, der har bevillingsansvaret, jævnfør den sociale lovgivning.
Som jeg startede med at sige, har jeg sådan set sympati for intentionen i forslaget, men som jeg også sagde, mener jeg, at det er uhensigtsmæssigt, hvis vi går ind og laver særlovgivning, som retter sig mod enkelte målgrupper og konkrete behandlingsformer og på den måde fratager den enkelte sundhedsperson, altså lægen eller sygeplejersken, fagligheden omkring barnet og muligheden for at kunne vurdere, hvad det enkelte barn har af konkrete behov i behandlingssituationen.
Valg af behandling må være en beslutning, der træffes tæt på den enkelte borger og af de personer, som har den faglige indsigt, og som har ansvaret for behandlingen.
Den kan man jo så iværksætte, også på baggrund af de retningslinjer og vejledninger, der ligger fra de nationale sundhedsmyndigheders side.
Derfor håber jeg også, at vi i forbindelse med udvalgsbehandlingen kan sikre, at vi kan få de uklarheder, der måtte være på området, visket ud og af vejen, sådan at børn og unge med søvnbesvær kan få den behandling, de har krav på.
Altså, der er en klar diskussion, både i Danmark og internationalt, om, hvornår styringen bliver skævvridende.
Og det er jo sådan set det, som vi har med i aftalen med Dansk Folkeparti fra sidste år, altså at den aktivitetspulje, der var, den styringsmekanisme, man havde, det styringsregime, man havde, var blevet skævvridende.
De ting var blevet lavet i en anden tid ud fra nogle andre udfordringer.
Nu er der behov for noget andet, og derfor omlægger vi styringen.
Og selvfølgelig skal man være bevidst om, at styring kan være understøttende, og at det også nogle gange kan blive for meget.