Kristian Jensen (V), 2016-10-26:
Jeg vil gerne starte med at takke for det forslag til vedtagelse, som en meget, meget bred kreds af Folketingets partier står bag.
Jeg synes, det er både rigtigt og betimeligt, at man på den måde kraftigt tager afstand fra, hvad der sker, og at man også direkte har sat navn på, hvem der bærer hovedansvaret for det blodbad, vi ser i Aleppo i øjeblikket.
Man kan tale meget frem og tilbage om, hvad det er, der sker, men der er en ting, man ikke kan komme uden om.
Man kan ikke komme uden om, at der bombes mod civilbefolkningen i Aleppo, man kan ikke komme uden om, at der vedvarende gange har været angreb på civile installationer i Aleppo, og man kan heller ikke komme uden om, at de, der har fly over Aleppo, de, der har affyret krydsermissiler mod Aleppo, er Assad og hans allierede i Rusland.
Derfor synes jeg, det er helt rimeligt og på sin plads også at sætte navn på, hvad der sker.
Derudover vil jeg sige, at debatten jo har vist, hvor kompleks den her situation er.
Der er ingen nemme løsninger, som jeg sagde i min besvarelse, og det er heller ingen nem løsning bare at bede om at få lavet et flyforbud, for et flyforbud uden et FN-mandat vil føre os ind i en konflikt med Rusland, som jeg ikke har nogen interesse i, og som jeg ikke tror nogen af os har en interesse i.
Og et flyforbud gennem FN er en illusion i den situation, vi er i i øjeblikket, fordi prisen for fra Ruslands side at blokere for en vedtagelse, der vil kunne sætte en stopper for krigshandlingerne, ikke er høj nok.
Rusland skal betale en højere pris, før de er interesserede i at bevæge sig.
Hvad er det så for en højere pris, der kan være?
Ja, der er jo en række forskellige værktøjer, man kan bruge i den diplomatiske værktøjskasse.
Diplomati er på godt og ondt ord.
Vi bruger ord, både til at rose og skabe dialog, men også til at udpege og sætte navn på ansvarlige.
Derfor er det så vigtigt, at vi taler direkte om, hvad der foregår i Aleppo, og at vi tør sige direkte, at det, der foregår, er grænsende til krigsforbrydelser, det er grænsende til overgreb på menneskerettighederne.
Og nej, jeg har ikke været i Aleppo.
Jeg var heller ikke i koncentrationslejre mellem 1939 og 1945, men jeg har alligevel set dokumentation nok til at vide, hvad der skete fra 1939 til 1945, og hvad der sker i øjeblikket i Aleppo.
Det er en meget speciel tankegang, at kun det, man har set med sine egne øjne og kan dokumentere, er noget, man skal reagere på.
I givet fald ville der være mange ting i udenrigspolitikken, man overhovedet ikke skulle reagere på.
Der er mange ting, vi rent faktisk reagerer på, på trods af at vi ikke har været der selv, fordi vi ved, at det er vores forpligtelse at reagere.
Jeg deler ikke det billede, som hr. Rasmus Nordqvist har, med, at hvis man indfører sanktioner, vil det betyde, at dialogen afbrydes.
Vi har haft dialogen igennem længere tid, vi har haft dialogen i FN, i Sikkerhedsrådet, vi er fra Danmarks side med på en resolution, vi har haft dialogen igennem ISSG, vi har haft den direkte dialog mellem Rusland og USA, mellem Lavrov og John Kerry, i så lang tid, at man nærmest har talt sig hæs, uden at det har flyttet noget.
Hvad skal der til for at flytte dialogen og til at få dialogen til at give mening?
Jeg tror, der skal noget mere på bordet, og derfor er sanktioner i kombination med fortsat dialog det, der skal til – ikke et alternativ til dialog.
Vi har også sanktioner imod Rusland i forbindelse med Ukraine, samtidig med at der både direkte og i det såkaldte Normandy Format er en dialog.
Det er ikke et enten-eller, jeg tror, det er et både-og, og jeg tror, det er nødvendigt.
Jeg vil gerne sige, at jeg tager afstand fra det bombardement, der har været fra Tyrkiets side mod kurdiske tropper – jeg tager afstand fra det, og vi har gjort det tidligere, når det er sket.
Det drejer sig om den konflikt, der er mellem alliancepartnere i konflikten mod ISIL.
Vi opfordrer alle til for det første at afstå fra kamphandling mod hinanden, og for det andet at respektere de aftaler om opgavedeling, der ligger.