Mette Kierkgaard (M), 2023-04-18:
Tusind, tusind tak for en rigtig god debat.
Jeg føler mig faktisk sådan meget beæret over at have et udvalg, hvor man er så engagerede, så motiverede og tydeligvis så meget, meget vidende om det her område.
Jeg ved jo også, idet jeg har luret tidligere regeringsperioder, at der er flere af jer, der jo er gengangere herinde i Ældreudvalget, og det tror jeg egentlig hænger sammen med noget af det, som fru Pia Kjærsgaard er inde på – selv om jeg jo ikke skal udtale mig om jeres motivation – nemlig det her med, at ældreområdet betyder rigtig meget for os alle sammen.
Jeg kan i hvert fald sagtens genkende det, fru Pia Kjærsgaard taler om, nemlig at det også betyder rigtig meget i vores grupper.
Så tusind tak for det.
Jeg hører jo både indgående problemforståelser og masser af løsningsforslag.
Jeg hører også en fælles forståelse af, at der er et handlebehov.
Altså, tænk nu, hvis vi var uenige om, at der var et problem og et behov for handling, men det lytter jeg mig egentlig frem til at der er hele vejen rundt.
Og så hører jeg rigtig mange bud på en frisættelse, og det her er jo i virkeligheden vores første sådan debat om, hvad frisættelse egentlig er, altså hvor vi begynder at tage hul på den.
Det kommer vi til at snakke rigtig meget mere om; det er også noget af det, jeg kommer lidt mere ind på i min tale.
Og så hæfter jeg mig også ved, at flere siger – og det har jeg også selv tænkt over – at det jo er tilbagevendende problemstillinger.
Som hr. Kim Edberg Andersen siger: Vi vidste det jo godt og har vidst det i lang tid.
Jeg har selvfølgelig også gjort mig den umage at læse redegørelserne fra tidligere år og hørt talerne der, og det er jo nogle af de samme problemstillinger, der går igen, så jeg forstår sådan set også godt utålmodigheden i den forbindelse.
I hvert fald de sidste to tidligere ministre er endt med ikke at holde den tale, de havde skrevet, men det agter jeg nu at gøre,
og det gør jeg, fordi det her også er min første mulighed for sådan egentlig at komme med mit input i debatten, men også fordi jeg synes, det er en god anledning til at perspektivere de tal, der er i redegørelsen, og den viden om det arbejde, vi har, om frisættelsen.
Danmark er et godt sted at blive gammel.
Det er også noget af det, jeg skriver i forordet.
Men som jeg også hører i dag, er der ingen tvivl om, at ældreplejen er udfordret, og at der er behov for nytænkning, hvis Danmark også i fremtiden skal være et godt og trygt sted at blive gammel.
Ældreplejen er en grundsten i vores danske samfund, hvilket jeg også er inde på i rapporten, men vi står med et velfærdssamfund, der langsomt mister vitalitet og kvalitet, og som sander til i regler og bureaukrati.
Regler og procedurer, der er indført i den bedste mening, har langsomt medført, at fokus er fjernet fra den enkeltes ønsker og behov, og mange steder kan man faktisk dårligt se den ældre for bare regler.
Det er lidt som at gå ind i en skov, hvor man kigger og næsten ikke kan se skoven for bare træer.
Som jeg ser det, står vi med tre centrale udfordringer på ældreområdet.
Først og fremmest mangler vi arbejdskraft.
Det er der rigtig mange af jer der også er inde på, og det er jo ikke en ny problemstilling, og det er det, der kan bekymre endnu mere.
Jeg har også været interesseret i, om det er, fordi vi ikke har gjort noget tidligere, men det er det jo ikke, og det ved flere af jer også.
Der er jo lavet et hav af rekrutteringsforsøg, -tiltag og -initiativer fra både statslig side og kommunernes side.
Så det har været kendt længe, og meget er blevet forsøgt.
Og alligevel ser vi, at vi kommer til at mangle i omegnen af 17.000 social- og sundhedsmedarbejdere, hvilket flere af jer er inde på, både fru Kirsten Normann Andersen og fru Mette Abildgaard.
Det tal er også et, der bekymrer mig utrolig meget, for
hvis vi ikke har hænderne, som en af jer også er inde på, jamen så er det jo virkelig, virkelig vanskeligt, for hvad får vi så ud af at lave en ny form for styring og nye rammer for levering af ydelsen, hvis vi ikke har hænderne?
Så det er i virkeligheden et tal, jeg er utrolig bekymret for.
Fra marts til august sidste år endte 22 pct. af rekrutteringsforsøgene med, at stillingerne ikke blev besat, og hvad angår social- og sundhedshjælperne, var det 25 pct. af stillingerne, der ikke blev besat, altså en fjerdedel.