Carl Holst (V), 2017-01-27:
Venstre takker Dansk Folkeparti for at fremsætte beslutningsforslaget, så vi får drøftelsen, men kan ikke støtte forslaget.
Vi læner os op ad det, som ministeren redegjorde for i en kort, indholdsrig og god tale, der netop skitserede, hvad nuancerne i det her spørgsmål er.
Da man indførte det i 2013, stemte Venstre imod.
De, der går ind og læser, hvad det var, der var det bærende for, at Venstre i sin tid stemte imod, vil se, at det ikke så meget var straksskilsmisseproblemstillingen som den centralisering af statslige arbejdspladser, der også var bærende for lovforslaget tilbage i 2013.
Jeg tror, at vi alle sammen er enige om, at ægteskabet er et væsentligt, bærende element – både for to voksne, men også for de børn, der vokser op.
Derfor er det også alvorligt, når ikke mindst børn i stigende grad oplever skilsmisser, for de har en negativ påvirkning af barnets velvære.
Man skal heller ikke tro, at det at indgå ægteskab er noget, man bare gør, og så kan man have en prøvetid og derefter lade det ophøre.
Venstres tilgang til det er, at man skal tage ægteskabet alvorligt.
Jeg er ikke en stor fan af tv-udsendelser som »Gift ved første blik«, men man kan jo stille spørgsmålet, om man, når man laver udsendelser som »Gift ved første blik«, så ikke også kan lave udsendelser, der kunne hedde skilt ved et enkelt klik.
Når alt det er sagt, er vi i den situation, at vi påbegynder nogle forhandlinger – for jeg er enig med fru Karin Nødgaard i, at forhandlingerne knap er gået i gang endnu – om hele skilsmisseområdet, og der synes jeg vi skal være villige til at diskutere alt, alle elementer, i forhold til det, der er regeringens udgangspunkt for de forhandlinger, nemlig at få lavet en fremtidig organisering af skilsmisseområdet, der er mere enstrenget, så et par, der ønsker at blive skilt, bliver det på en velovervejet og ordentlig måde, i en god kontakt med forskellige offentlige instanser, og også møder offentlige instanser på en måde, der er konfliktdæmpende og ikke konfliktskabende.
Vi ser meget frem til – med udgangspunkt i regeringens udspil om et enstrenget skilsmissesystem – at mødes bredt med partierne om disse forhandlinger.
Så er meget af debatten jo et spørgsmål om, hvad der er økonomi, og hvad der er konfliktskabende i forhold til de to voksne mennesker, der vælger at blive skilt, men vi skal også i de forhandlinger have et skarpt blik på barnets retssikkerhed.
Altså, hvordan sikrer vi, at børnene i højere grad i fremtiden – når de oplever deres forældre blive skilt – får en følelse af, at deres holdning, deres mening, som barn af to voksne, der bliver skilt, bliver taget alvorligt?
Men når det så er sagt, skal vi jo heller ikke tro, at skilsmisser er noget, som er en fast størrelse, som der også er en fast, ensartet løsning på – for det er der ikke.
Der er vidt forskellige udgangspunkter for alle skilsmisser.
Man kunne have den tanke, at enkelte skilsmisser måske ligefrem ville være til gavn for børnene, fordi ægteskabet har en sådan beskaffenhed, at det ikke er til gavn for børnene, som det er.
Man kan have den tilgang, at noget er økonomi, altså at det er det, der er konfliktskabende, eller at det handler om samværet mellem forældre og skilsmissebørn.
Min pointe er, at vi i de kommende forhandlinger skal have blik for, at løsningen ikke er én model, men et enstrenget system, der ikke er konfliktskabende, men konfliktdæmpende – og også et system, der tager udgangspunkt i det, man skal: den enkelte situation for det enkelte ægteskab, hvori de er kommet til den erkendelse, at de vil skilles.