Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2021-05-18:
Tak for ordet.
Vi kalder det en rigsfællesskabsdebat, og jeg synes, det er spændende.
Det er jo også første gang siden valget, at vi har rigsfællesskabsdebat i salen.
For det første har der været valg i 2019, så kom covid-19 i 2020, der forhindrede, at vi kunne have den her dialog.
Det, jeg kan synes er spændende ved den her diskussion, er, om det er rigsfællesskabet, vi diskuterer, eller om det er det danske kongerige, vi diskuterer.
Kald mig semantisk, men jeg ved, at ord betyder noget for vores verdensopfattelse, og jeg ønsker, at vi kommer tættere på hinanden omkring forståelsen af, hvad vi fra Grønlands side mener, når vi snakker om selvstændighed, og når man fra dansk side snakker om rigsfællesskab, for jeg tror virkelig på, at vi langt hen ad vejen gerne vil det samme, men det er bare forskellige måder, vi ønsker at gøre det på.
Vi skal lidt tættere på hinanden i forhold til dialogen for at komme frem til, hvad det er.
I disse dage snakker man om Arktis, man snakker om udenrigspolitik, og man snakker om, ja, journalisterne kalder det, at Danmark er en arktisk stormagt.
Denne måde at anskue verden på ligger også lidt i forståelsen af, hvordan Grønland ser på Danmark.
Danmark ser sig selv som den store arktiske magt, Danmark ser sig selv som et herredømme, der i sidste ende kan få lov til at bestemme det hele.
Hvis vi skal væk fra hele den konstruktion, forsøger vi fra Siumuts side at komme tættere i dialogen om, hvad et rigsfællesskab er.
For hvis vi bare specifikt kigger på ordet rigsfællesskab uden at tænke på, hvordan vi opfatter begrebet, tænker jeg umiddelbart, at vi jo egentlig tænker på tre forskellige lande, tre forskellige sprog, tre forskellige måder at være på, men med et fælles mål om udenrigspolitik, om forsvarspolitik, om sikkerhedspolitik og om arktisk politik.
Men hvis vi ønsker det, bliver vi også nødt til at sikre os, at det er et egentligt rigsfællesskab, for som det ser ud lige nu, læner jeg mig over mod det danske kongerige, for
hvis vi kigger på lovgivningen, ser vi, at der ikke er et eneste sted i grundloven, der beskriver rigsfællesskabet, nej, der står det danske kongerige.
Lige nu er en del af diskussionen fra Grønlands side også, at vi bryder med de tabuer, vi længe har gået rundt med.
Det er første gang i mange år, at rigtig mange unge kvinder og mænd bryder tabuer om seksuelle overgreb, bryder tabuer om forskellig vold i hjemmet, og det er et rigtig, rigtig stort skridt i den rigtige retning.
I lang tid har vi set, at uddannelse er vokset og vokset, og det snakker man heller ikke nok om.
Omkring 1.000 mennesker i Grønland har på omkring 10 år fået en videregående uddannelse.
Hvis vi kigger på gymnasiale uddannelser eller erhvervsuddannelser, ser vi, at det igen er ekstra 1.000 personer, der også har fået en uddannelse.
2.000 mennesker ud af 55.000 mennesker er rigtig, rigtig mange, og vi går også i den rigtige retning på mange områder.
Så når vi igen kommer tilbage til, hvordan den her konstruktion af rigsfællesskabet ser ud i dag, skal I ikke misforstå mig, for jeg tror virkelig på, at der er rigtig mange gode ting i vores konstruktion, men jeg tror bare, det kan blive bedre.
Når rigtig mange i Grønland snakker om mangel på forståelse og mangel på sympati og empati fra deres, som det blev sagt så fint i dag, bofællekammerater, mener vi også, at der er nogle ting, der skal laves om på.
Helt konkret ser vi på strukturerne fra Siumuts side, hvor vi tænker, at vi i bund og grund mangler en stærkere lov, der sikrer, at der reelt set er ligeværdighed, og at vi ikke kun skal tænke på, om det er en dansk regering, som er villig til at samarbejde tæt med Grønland og Færøerne, som ønsker at blive inddraget i udenrigs-, forsvars- og sikkerhedspolitik, der sikrer, at vi får noget at skulle have sagt.