Josephine Fock (ALT), 2017-05-09:
Tak for ordet.
Tak til SF for at indkalde til den her debat.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at Alternativet ønsker bæredygtighed på alle tre bundlinjer, både den økonomiske, den sociale og den miljømæssige.
I Danmark er Finansministeriet jo hovedansvarlig for den økonomiske bundlinje, og det er for så vidt ikke noget problem.
Men den måde, Finansministeriet har sikret sin indflydelse på, og den måde, Finansministeriets magt har udviklet sig på, giver i vores optik to store problemer.
Den snævre økonomiske tankegang i Finansministeriet betyder, at der ikke bliver investeret langsigtet i mennesker og miljø, og som vi ser det, er Finansministeriet også begyndt at diktere, hvordan der skal prioriteres på både den sociale og den miljømæssige bundlinje.
Helt overordnet kan man sige, at der er for få investeringer i mennesker og miljø.
Det er klart, at Finansministeriets opgave er at sikre, at der er balance på den økonomiske bundlinje, og det sikrer de jo ved hjælp af de modeller, som vi kender, med navne som lovmodellen, ADAM osv.
Der er ingen tvivl om, at økonomiske modeller kan være fine, for vi har behov for ligesom at prøve at fremskrive, hvad der vil ske, hvis vi gør sådan og sådan, men de modeller, vi har i øjeblikket, bygger på nogle antagelser, som selv inden for den økonomiske logik er meget forsimplede.
Man antager simpelt hen, at borgerne opfører sig som perfekte maskiner, som kan forudse alt, og dermed giver modellerne i virkeligheden kun mulighed for at investere i materielle ting, men ikke i mennesker.
Man investerer i mursten og motorveje, men ikke i de udsatte og i uddannelse.
Så er det jo glædeligt, at Finansministeriet har nedsat en arbejdsgruppe, som skal kigge nærmere på antagelsen om, at mennesker ikke er perfekte maskiner.
Det er godt, men problemet med den arbejdsgruppe, der er nedsat, er, at den kun lige ridser lidt i overfladen af de problemer, som der er i de økonomiske regnemodeller.
Så indtil vi får et ordentligt opgør med regnemodellerne, bidrager Finansministeriets logik til, at vi investerer for meget i mursten og for lidt i mennesker, at vi investerer for meget i motorveje og for lidt i miljø, og at vi investerer for meget i nutiden og for lidt i fremtiden.
Finansministeriets logik dikterer jo så også prioriteringen på den sociale og miljømæssige bundlinje.
Den økonomiske tænkning, som hersker i Finansministeriet, er blevet kaldt både neoliberal og neoklassisk, eller man har brugt ordet konkurrencestat.
Men ligegyldigt hvad man kalder den, så er det centrale, at den tager udgangspunkt i, at mennesker er egoistiske og kun fokuserer på deres eget forbrug.
Dermed glemmer man jo, at mennesker er moralske og sociale væsener, som bekymrer sig om andre og gerne vil arbejde.
Problemet er, at hvis man som Finansministeriet og via regnemodellerne kun tænker på mennesker som egoistiske og selvoptagede, er det logiske svar jo konkurrencestaten.
Man stoler ikke på, at de arbejdsløse gerne vil arbejde.
Man sørger for via økonomiske incitamenter og ved hjælp af meningsløse aktiveringsforløb og meningsløse ansøgningskrav at sige, at det skal være så ulideligt som muligt at være ledig.
Og fordi vi heller ikke stoler på, at det er rigtige flygtninge, vi får, så bruger vi en meget, meget hård retorik og indfører lave ydelser i stedet for i virkeligheden at gøre det modsatte, nemlig at sige, at når de har fået flygtningestatus, så skal vi selvfølgelig sige velkommen til dem.
Og fordi man heller ikke stoler på, at offentligt ansatte ønsker at gøre deres arbejde så godt som muligt, så vælger man at kontrollere dem, og dermed går arbejdstiden på velfærdsområdet med dokumentation.
På samme måde er Finansministeriets logik også begyndt at diktere miljøpolitikken, så den økonomiske bundlinje bliver sat over den miljømæssige bundlinje, og det er på den bekostning, at man har sløjfet PSO'en.
På den bekostning har man indgået en aftale om elbiler, som har sat elbilsalget fuldstændig i stå, og på den bekostning har man også indgået en ny aftale om Nordsøen, hvor man har besluttet sig for at hive endnu mere olie op af undergrunden, selv om vi ved, at 80 pct. af verdens fossile reserver faktisk skal blive i jorden, hvis vi skal holde os inden for den 2-gradersmålsætning, som Danmark har forpligtet sig til i Parisaftalen.
Det er i virkeligheden også med udsigt til et yderst tvivlsomt provenu baseret på kritisable forudsigelser om oliepriserne.
I Alternativet vil vi gerne have en meget mere bred tilgang til økonomi og samfund, og derfor siger vi, at det er nødvendigt, at vi tænker i tre bundlinjer og ikke én.
Og dem, der arbejder med den økonomiske bundlinje, skal stoppe med at se den sociale bundlinje og den miljømæssige bundlinje som modspillere og i stedet for begynde at se dem som medspillere.
Det er derfor, vi siger, at Finansministeriet ikke skal ind på andre ministeriers ressortområder.
Det er snarere de andre ministeriers ressortområder og bundlinjer, som skal tænkes ind i Finansministeriet, og på den måde mener vi at vi kan tage et vigtigt skridt imod et mere empatisk samfund, et mere fremsynet samfund, og at vi får bevæget os fra at være en konkurrencestat til at blive et balancesamfund.