Karina Adsbøl (DD), 2024-05-08:
Tak for det, formand.
Det her lovforslag, der er blevet fremsat, er jo alt for vidtgående: indelåsning, som må vare op til 10 timer på et døgn, tvangsflytning af beboere på botilbud osv. osv.
Forslaget er en revision af magtanvendelsesreglerne.
Lovforslagets første del omhandler voksne med betydelig og varigt nedsat psykisk funktionsevne, og lovforslagets anden del omhandler anbragte børn og unge.
Lovforslaget indeholder en række forslag, der udvider mulighederne for magtanvendelse i forskellige situationer i plejeboliger og på bosteder, og det foreslås, at magtanvendelse i mindre grad end i dag skal registreres i udvalgte tilfælde.
Så bliver jeg nødt til at spørge, om ministeren er ved at lave nogle af de samme fejltagelser, som blev begået i fortiden.
Jeg henviser bl.a. til ministerens tale på Comwell Bygholm Park i Horsens den 11. september 2023, hvor ministeren stod og sagde, og jeg citerer: »Kære alle sammen.
Mange af jer har ventet ufatteligt længe på arrangementet i dag og på det lille, men afgørende ord, som jeg vil sige om lidt.
Nogle af jer har tvivlet på, om det nogensinde ville blive sagt, men i dag sker det – endelig.
I dag tager vi formelt stilling til den vold, de svigt og de overgreb, som tidligere anbragte i sær- og åndssvageforsorgen blev udsat for.«
Ministeren sagde samtidig også i sin tale: »Det var ulovligt at slå de anbragte.
Den historiske redegørelse viser, at der blev begået vold i hele perioden fra 1933 til 1980.«
Den historiske fortid har man svært ved at forstå og svært ved at sætte ord på.
Men i dag har vi desværre også været vidne til grusomme hændelser.
Børn er blevet udsat for vold og brug af magt af voksne på døgninstitutionen Nexus i årevis.
Det erkender flere ansatte, der nu står frem, og i TV 2-dokumentaren, der har været vist, vises 34 tidligere anbragte børn og 21 ansatte, og samlet set er der tegnet et rystende billede.
Det har skjulte optagelser jo vist.
Vi har set det på ældreområdet, og vi har også set »Nødråb i natten« om botilbud, altså nogle eksempler på steder, hvor den social- og sundhedsfaglige samt den socialpædagogiske indsats har fejlet, og ministerens løsning er mere magt.
Hvor har det personrettede tilsyn, som kommunerne er forpligtet til at gennemføre, været?
Og hvordan har volden kunnet fortsætte og blive ved?
Der er hensyn at tage – et hensyn til de mennesker, der har brug for hjælp og støtte i deres dagligdag, og der er også hensyn til personalet i forhold til deres arbejdsrammer og arbejdsvilkår, og det er jo ikke enten-eller.
Den balance prøvede et flertal i 2018 at finde, og derfor blev der lavet særskilte aftaler på det her område, som jeg også stillede spørgsmål til Venstres ordfører om, i forhold til om Venstres ordfører var bekendt med det.
Der fremgik det jo også, at der mindst en gang om året skulle være en opfølgning, og den opfølgning er ikke sket fra ministeriets side.
Skulle vi ikke hellere arbejde for at forebygge og sikre bedre uddannelse og bedre muligheder for efteruddannelse frem for at åbne for mere magt, så vi sikrer, at hvad enten det handler om unge mennesker, ældre mennesker eller mennesker med handicap, får de det helt rigtige tilbud i første omgang med det rette, kvalificerede personale, som er uddannet til netop den målgruppe, og de rigtige rammer?
Ministeren vil med lovforslaget gøre det muligt at inddrage mobiltelefoner og andet elektronisk udstyr fra anbragte børn.
Nu nævnte jeg før Nexus.
Hvis børnene her ikke havde haft deres mobiltelefoner i de situationer, havde de f.eks. ikke kunnet dokumentere det, der foregik med dem.
Jeg er helt med på, at der er en balancegang, men det sætter bare tingene lidt i perspektiv.
Det er helt rigtigt, at det er vigtigt at have klare rammer og retningslinjer, men det, der lægges op til med det her lovforslag, er slet ikke indhegnet.
Det er sådan en gummiparagraf, og der har jeg brug for at få det hegnet ind, og det er også det, der påpeges i høringssvarene.
Ministeren mener så, at det er nødvendigt af hensyn til at sikre barnets eller den unges trivsel, sundhed og udvikling.
Og det er så ministeriets opfattelse, at der med indførelse af en mulighed for at inddrage mobiltelefoner m.v. også kan være brug for adgang til inddragelse, og at man kan effektuere det med fysisk magtanvendelse, idet det vurderes usandsynligt, at personalet altid vil kunne lykkes med via pædagogisk arbejde at få barnet eller den unge til frivilligt at udlevere sin mobiltelefon eller andet kommunikationsudstyr.
Jeg er simpelt hen så ærgerlig over, at tiden løber, for jeg har så mange spørgsmål: Vil der være klageadgang med den nye paragraf?
Hvem følger op på, at magtanvendelse var korrekt, hvis man ændrer den?
Vi mener, at begrænsning af brug af mobiltelefoner og elektrisk udstyr skal ske ved pædagogiske indsatser.
Jeg håber, der kommer nogle spørgsmål.
Tak for ordet.