Pernille Bendixen (DF), 2019-02-19:
Børns Vilkår har råbt vagt i gevær, fordi de oplever et stigende antal henvendelser fra børn og unge, som mistrives psykisk, og jeg formoder, at det er årsagen til, at vi står her i dag.
Den verden, børnene og de unge færdes i, er jo en verden, hvor de sociale medier fylder utrolig meget, og det er jo på både godt og ondt, for hvad gør det ved en ung pige, når hun konstant ser billeder på Instagram af andre utrolig smukke unge piger og hun godt kan se, at hun ikke ser sådan ud?
Det giver jo selvfølgelig et virkelig lavt selvværd, hvis man skal forsøge at leve op til den kunstige virkelighed, der er på de sociale medier.
Det er jo helt uopnåeligt, og derfor er en vigtig læring for os alle sammen, at man lærer at sammenligne sig selv og sine egne fremskridt med sig selv og ikke med andre.
Så er vi blevet opmærksomme på, at der er ved at sprede sig en lidt uheldig kultur, nemlig at unge mødre, når de sidder og ammer deres børn, faktisk sidder og kigger på deres telefon i stedet for at have øjenkontakt med det lille spædbarn.
Jeg tror, alle ordførerne her godt er klar over, hvor vigtigt det er, at man har det samspil mellem mor og spædbarn, og at man har den øjenkontakt.
Det kan godt synes som en lille bagatel, men jeg synes, det er vigtigt at få det nævnt her, for vi opfatter det i hvert fald som et problem, der måske er stigende.
Så er der os selv som voksne.
Hvad er det for et billede, vi stiller op for vores børn?
Når lilleputterne f.eks. er ude at spille fodbold og det ene hold scorer fem mål, mens det andet hold scorer tre mål, så giver vi dem alle sammen en medalje og siger, at de alle sammen har vundet.
Men børnene ved godt, at de ikke alle sammen har vundet, for de kan godt tælle, og de kan godt se, at det ene hold fik flere mål end deres eget, så de har ikke vundet.
På en eller anden måde siger vi til vores børn: I er egentlig lidt dumme, for I forstår ikke det her, for nu siger vi, at I har vundet, og så er det sådan, det er.
På den måde lærer man heller ikke børnene at tackle mindre nederlag eller lærer dem den der sejrsfølelse, de kan få, og det er jo det, der kan gøre, at de senere i livet f.eks. ikke kan finde ud af at tackle en national test ovre i folkeskolen, når de bliver målt, for de har ikke lært de følelser som barn, fordi vi som voksne har været med til at negligere dem.
Så er der det her med, at man som barn er omgivet af usikre voksne.
Vi har været lidt inde på det – både undervisningsministeren og i alle de her spørgsmål, der bliver stillet.
For os at se i Dansk Folkeparti er det egentlig en misforståelse af demokrati og medinddragelse, for det er jo aldersbetinget.
Der er jo stor forskel på, hvilke snakke man kan have med sine børn, og det er klart, at 3-årige ikke skal bestemme, hvad man skal have til aftensmad, men en 10-årig kan jo godt bestemme det, for de kan godt være bevidste om noget sundhed osv. osv.
Der tror vi i hvert fald, at der lidt er en misforståelse af, hvor meget vi egentlig skal snakke med vores børn.
Jo mindre børnene er, jo mere har de brug for struktur og faste rammer og ikke alt muligt rundbordspædagogisk pladder.
Som jeg sagde før, drejer det sig om den traditionelle familie, hvor det er far, mor og børn, og ikke mærkelige konstruktioner med alle mulige mærkelige familiemønstre, og så drejer det sig også om skilsmissefamilier.
Man kan ikke blive skilt, uden det rammer børnene.
Det er bare ufravigeligt.
Også gode skilsmisser rammer børnene, det giver dem dårlig samvittighed, de får skyldfølelse.
Og selvfølgelig har vi nu i fællesskab lavet et nyt og forhåbentlig rigtig godt skilsmissesystem, men børnene vil stadig væk føle skyld, og der kan altså ligge en stor grad af mistrivsel netop i forhold til det.
Så er der det her med tiden, vi har sammen.
Hvad er det for en tid, forældrene tilbringer sammen med deres børn?
Jeg har som dagplejer oplevet rigtig meget, at forældrene har den der indstilling, at der skal ske noget hele tiden, at vi skal aktivere vores børn hele tiden – så skal vi i Legoland, så skal vi i zoo, så skal i Fårup Sommerland osv. osv. – men der må man bare sige, at børn gerne må kede sig, gerne sidde derhjemme i sofaen i pyjamas sammen med far og mor og lave ingenting, for det tager de altså ikke skade af.
Derfor er det også rigtig kedeligt, når man ser, at der er børn, der ikke holder ferie, fordi deres forældre mener, at børnene har det bedre ovre i daginstitutionen, for der bliver de aktiveret.
Det er simpelt hen forfærdeligt, at man kan tænke sådan, og det er jo i virkeligheden synd for forældrene, at de ikke bare kan være sammen med deres børn og hygge sig.
Det er sådan set lidt af det, vi har gjort os af tanker.
Jeg vil gerne på vegne af Dansk Folkeparti, Venstre, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at et stigende antal børn og unge oplever psykisk mistrivsel.
Folketinget er bevidst om, at et godt børneliv med mindsket risiko for psykisk mistrivsel forudsætter trygge rammer med nærværende voksne såvel i familien som i skolen, samt at der er tid til fritidsaktiviteter i meningsfulde fællesskaber.
Folketinget opfordrer regeringen til at sikre, at der er fokus på at forbedre indsatsen for børn og unge med psykiske udfordringer.
Der er afsat 2,1 mia. kr. med psykiatribehandlingsplanen, heraf 120 mio. kr. til PPR, 60 mio. kr. til forebyggende indsatser for psykisk sårbare unge og 400 mio. kr. med satspuljen 2018-2021 til psykiatriområdet med markant fokus på børn og unge.
Der er behov for nøje at følge effekten af de indsatser, der igangsættes for midlerne, og udbrede de gode erfaringer, så antallet af børn og unge med psykisk mistrivsel reduceres markant, og hvor fokus på forebyggelse bør spille en vigtig rolle.«