Martin Lidegaard (RV), 2016-09-06:
I Danmark har vi i generationer haft den tradition, at den generation, der sad på magten, gav et Danmark videre til den næste generation, der var endnu bedre end det, de havde fået fra deres forældre.
Det er i al enkelhed grunden til, at Danmark i to århundreder har været et af de bedste steder at leve, et af de mest lige samfund, hvor alle har kunnet vokse op i relativ tryghed, når vi sammenligner os med andre lande.
Vi har kunnet blive ved med at være et af verdens mest velstående lande, og på det sidste er vi også blevet et af verdens mest grønne lande.
Det kan vi være stolte af, og den radikale ambition er i al enkelhed, at også vi i vores generation tager det ansvar på os og giver et Danmark videre til vores børn og børnebørn, der er endnu bedre end det, vi fik.
Derfor bliver vores hovedprioritering på dette års finanslov en såkaldt generationsgave.
Vi vil bede dem i min generation, der kan, som ikke er nedslidte, om at tage 1 år mere på arbejdsmarkedet, når vi når til 2025, sådan at vi får råd til at investere i vores fremtid.
Helt konkret vil vi gerne allerede næste år afsætte 1 mia. kr. ekstra til børn og uddannelse, til daginstitutionerne, til folkeskolen, til ungdomsuddannelserne, til universiteterne og de videregående uddannelser, til professionshøjskolerne osv. osv.
Det vil vi også gerne gøre i 2018, i 2019, i 2020, i 2021, i 2022, i 2023, i 2024 og i 2025 – sådan at vi i 2025 kan investere 9 mia. kr. mere i den næste generation, end vi kan i dag.
Samtidig lægger vi op til at fortsætte den grønne omstilling, som også er en del af det at give et godt Danmark videre.
Vi er nummer et i verden, fordi vi har lavet en grøn omstilling, der ikke bare er ambitiøs, men som også har ført til lavere priser på el, og som har bevist, at det at lave økonomisk udvikling ikke står i modsætning til det at være bæredygtig – tværtimod.
Den udvikling skal vi selvfølgelig fortsætte, ligesom vi afsætter midler til udviklingsbistanden; vi afsætter midler til en lang række indsatser, som skal benyttes uden at skære ned på basale velfærdsydelser.
Med til det hører selvfølgelig også, som det har været debatteret i medierne i dag, at vi ikke ønsker at bidrage til at gennemføre de forringelser for verdens fattigste, for Danmarks fattigste familier, som jo sammenlagt betyder, at 7.000 børn i Danmark kommer under fattigdomsgrænsen.
Ikke alene er vi imod de fattigdomsydelser, altså integrationsydelsen, loftet over kontanthjælp og optjeningspligten; vi har også tænkt os at anvise et råderum til at kunne afskaffe dem, så snart vi måtte få mulighed for at gøre det, hvis og når vi kommer i regering, eller i hvert fald når vi har et andet flertal end det nuværende.
Vi finansierer nemlig alt, hvad vi foreslår.
Lad mig sige, at der faktisk er mange takter i det, som regeringen har lagt frem, som vi kan se os selv i.
Først og fremmest synes vi sådan set, det er en befrielse, at vi kommer op på de store nagler og får diskuteret nogle reformer, der for alvor kan gøre en forskel for den næste generation.
Vi synes, vi er nødt til at kigge på, om vi kan fremskynde vores pensionsreform, når det er sådan, at vi lever betydelig længere end det, vi forudsatte, da vi lavede aftalen, men vi erkender også, at det kun kan lade sig gøre, hvis vi samtidig tager hånd om de mennesker, der ikke kan blive på arbejdsmarkedet.
Vi kommer til at skulle lave en betydelig bedre ordning end den, vi har i dag, for folk, der er nedslidte.
Når det handler om skattelettelser, synes vi også, at der ligger mange fornuftige takter fra regeringens side, især hvad angår den profil, der ligger på skattelettelserne, sådan at alle danskere får gavn af dem.
Til gengæld kunne vi godt nok godt ønske os en anden finansiering end den, regeringen har lagt frem.
Vi er som udgangspunkt ikke interesseret i at skære ned på SU'en.
Vi synes, den ligger, som den skal.
Det er derfor, vi foreslår en mere seriøs tilbagetrækningsreform, for så vil vi nemlig kunne finansiere hele skattepakken og jobreserven på den måde.
På samme måde synes vi, at der i skattepakken ligger nogle ganske glimrende incitamenter til at øge pensionsopsparingen for almindelige mennesker.
Og jeg vil også gerne rose regeringen for, at den tager fat på det problem, vi har haft i mange år, nemlig at vi har 760.000 danskere, der ikke sparer op til deres egen pension, og at vi derfor har et kæmpe ulighedsproblem i pensionsalderen.
Det er også godt at få taget fat på det.
Vi synes jo, det er på tide, vi kommer af med det skattestop på boliger, som ikke har skabt spor tryghed, men tværtimod en galoperende grundskyld, og som ingen har interesse i fortsætter.
Og det har været en fornøjelse i dag at høre, at både DF, Venstre, Liberal Alliance og flere andre gerne vil være med til at kigge på det.
Det er en opgave, der skal løses.
Lad os få den løst nu, også med nye ejendomsvurderinger, på en måde, så alle boligejere kan se sig selv i det.
Ingen skal gå fra hus og hjem, men vi skal omvendt heller ikke give en skattelettelse hvert eneste år til de rigeste boligejere i Danmark.
Så skal vi have løst PSO-udfordringen.
Vi så jo gerne en anden model end den, regeringen har lagt frem, men vi går ind i det.
Det ene er det grønne område.
Man kan simpelt hen ikke finde ordet klima eller grønt et eneste sted.
Hvordan kan statsministeren få sig selv til at stille sig op og sige, at nu vil man gerne betænke den næste generation, og at man er optaget af, at vores børn ikke skal have ubetalte regninger, samtidig med at man gudhjælpemig fremlægger et forslag uden et eneste grønt initiativ, uden en eneste anvisning på, hvordan vi skal nå vores klimamål i 2020, i 2025 eller i 2030, og hvor man samtidig har den frækhed indirekte at opsige det energiforlig, som 95 pct. af Folketinget stod bag, stik imod enhver parlamentarisk tradition, og foreslå besparelser på 7,2 mia. kr. på et forlig, som ingen har opsagt i forrige valgkamp?
Det fatter jeg simpelt hen ikke.
Og det er i hvert fald ikke noget, vi har tænkt os at forhandle ind; vi antager som udgangspunkt, at regeringen står ved det forlig, den har indgået, indtil vi hører andet, og andet vil også være uhørt.
Men vi ønsker mere end det, for vi ønsker ikke bare at stå på ryggen af det energiforlig, vi alle sammen har indgået – bortset fra Liberal Alliance.
Vi ønsker sådan set at komme videre, også med en lang række grønne initiativer.
Det er noget, vi også kan leve af.
Det er noget, der hører med til at skabe vækst i hele Danmark, fordi mange af de arbejdspladser, vi har på det her område, er i landdistrikterne.
Så det er det ene område, hvor der skal ske forbedringer.
Det andet område er uddannelse, som jeg startede med at sige er en kerneprioritet for os.
Vi synes, det klinger hult, at regeringen vil lave en såkaldt pulje til uddannelse, når man samtidig fastholder omprioriteringsbidraget på 2 pct.
Alene i år og næste år betyder det jo hvert af årene en forringelse på 0,9 mia. kr. af uddannelsessektoren i Danmark.
Den her regering har ført til, at hver tiende gymnasielærer i Danmark bliver afskediget, og det rammer jo ekstra hårdt på ungdomsuddannelserne i landdistrikterne.
Derfor er det også for os Radikale en mærkesag i de kommende forhandlinger at skaffe flere penge til uddannelserne.
Vi vil gerne både rulle besparelserne tilbage og som sagt også gerne afsætte det, vi kalder en fremtidsmilliard, 1 mia. kr. ekstra til vores børn og unge og deres uddannelse fra ABC til ph.d., som nogle siger.
Så uddannelse og det grønne bliver helt afgørende pejlemærker for os, både når det handler om finanslovsforhandlingerne, og når det handler om 2025-planen, fordi det netop handler om den næste generation og derfor om de valg, vi træffer nu.
I en verden med så store forandringer og med så store udfordringer, men også med så fantastiske potentialer, skylder vi altså vores børn at klæde det danske samfund bedst muligt på til at imødegå udfordringerne og udnytte potentialerne.
Det kalder på rettidig omhu, og det kalder på, at vi tør investere i fremtiden.
Lad mig slutte med at sige, at når jeg besøger plejehjem og diskuterer med ældre danskere, er det faktisk tankevækkende, at noget af det, der betyder allermest for mennesker, der når en senere alder i livet, er, at de tror på, at deres børn og børnebørn går en god fremtid i møde.