Rune Lund (EL), 2018-05-22:
Tak for det.
I dag diskuterer vi et forslag fra SF om fuld offentlighed om økonomiske beregninger, og det kunne måske være meget godt lige at læse op, hvad det er, forslaget til beslutning egentlig går ud på: »Folketinget pålægger regeringen altid at fremlægge de økonomiske beregninger, der ligger til grund for lovforslag, aktstykker, regeringsudspil og -planer samt politiske aftaler og forlig, på en måde, der sikrer fuld gennemsigtighed, undtagen i de tilfælde, hvor særlige, konkrete grunde såsom rigets sikkerhed, statens økonomiske interesser og lign. taler imod en sådan offentliggørelse.«
Det er jo i virkeligheden meget bredt formuleret.
Og så er der en del af de andre ordførere, som er dykket ned i bemærkningerne, hvor der står, at forslagsstillerne mener, vi skal have alle beregningsforudsætninger frem i lyset, dvs. regneark m.m., kørsler med ADAM og andre modeller osv.
Og med det kan man jo godt sige at det godt kunne blive til et informationsoverload, det må man sige.
F.eks. ville det være rart, hvis vi altid, hver eneste gang der var et udspil eller blev fremsat et lovforslag, fik konsekvenserne opgjort som de direkte udgifter, udgifter efter tilbageløb og udgifter efter tilbageløb og adfærd.
Hvis det bare var en standardmodel for, hvordan vi fik præsenteret tal, ville vi være nået langt i mange sammenhænge.
Så ideen om en beretning i forlængelse af det her synes jeg sådan set er god.
Det er noget, vi støtter fra Enhedslistens side.
Det lader der desværre ikke til at være, men det er helt klart, at vi har brug for en øget åbenhed, og to gode eksempler, som også har været fremme i debatten, er fra dagpengereformen.
Den blev fremlagt, som om det ville betyde utrolig lidt, at der var meget få mennesker, som ville falde ud af dagpengesystemet og ud til ikke at få nogen ydelser, og hvad skete der?
I tusindvis og atter tusindvis af mennesker faldt ud af dagpengesystemet og ud til ingen ydelse.
Så vi har brug for mere åbenhed.
Vi har faktisk også brug for mere hurtighed, for vi må sige, at vi også kan opleve, at når vi f.eks. fra Enhedslistens side stiller spørgsmål til en 2025-plan om de bagvedliggende beregninger, kan der gå utrolig lang tid, inden vi får svar.
Men mærkeligt nok, lige efter at der er indgået en aftale eller et forlig i forlængelse af det udspil, regeringen er kommet med, så kommer alle svarene på spørgsmålene – nærmest minuttet efter, nærmest samtidig med at der f.eks. bliver holdt briefing i det ministerium, hvor aftalen er blevet indgået.
Så én ting handler om åbenhed, men en anden ting handler i virkeligheden om, vi må kalde det ærlighed og redelighed og hurtighed i besvarelsen af spørgsmål fra Folketinget.
Så er der en ting, som også gennemsyrer den her debat, og som jeg synes er værd at påpege.
Det er det her med Finansministeriet, som om det skulle være sådan et neutralt organ, som servicerer Folketinget.
Der skal vi bare huske på, at Finansministeriet jo er regeringens folk.
De arbejder for regeringen, så hvis regeringen har lagt sig fast på en bestemt linje, er det den, der bliver arbejdet efter i Finansministeriet.
Der er ikke sådan en eller anden herredømmefri samtale, der foregår mellem Folketinget og Finansministeriet.
Og derfor er det jo også som udgangspunkt politisk, hvad der foregår i Finansministeriet, fordi der f.eks. er taget nogle valg i forhold til de regnemetoder, der bliver brugt, nogle regnemetoder, som der også har været heftig diskussion af gennem tiden.
Et eksempel på det er den rapport, som Enhedslisten har udgivet.
Nogle af finansordførerne, som sidder nede i salen i dag, var til stede ved lanceringen af rapporten.
Rapporten bærer titlen »Den politiske regnemaskine«, og det gør den, fordi vi ved en grundig gennemgang, hvor vi, efter at vi gennem flere år har stillet i hundredvis af spørgsmål til, hvordan Finansministeriet regner, endelig har fået og dannet os et nogenlunde overblik over, hvordan Finansministeriet regner, hvilke antagelser og forudsætninger der ligger bag den regnemaskine, der bliver brugt i Finansministeriet.
Og det, som rapporten dokumenterer, er jo, at der er en lang række problemer i de regnemetoder og -modeller, som Finansministeriet anvender til at vurdere de økonomiske effekter eller konsekvenser af politiske forslag, og at de problemer samlet set giver en politisk bias, som overvurderer de positive effekter af skattesænkninger og lavere ydelser til ledige, og som samtidig undervurderer de positive effekter af offentligt forbrug og investeringer, ligesom de skaber alvorlig usikkerhed om troværdigheden i de økonomiske prognoser.
Så hele tilblivelsen af den her rapport og den måde, det foregår på, er i sig selv et bevis på, at vi i høj grad mangler noget åbenhed fra Finansministeriets side, og i forhold til hvordan regeringen regner og fremlægger sine beregninger.