Peder Hvelplund (EL), 2019-05-02:
Ja, men det, der er helt afgørende for os, er, at vi får ens standarder, uanset om man har taget sin uddannelse i et EU-land eller i et tredjeland.
Det er sådan set det, der er afgørende for os.
Man har bedt Kammeradvokaten om at gå i gang med at undersøge, hvad der skal til, for at det ligger inden for anerkendelsesdirektivet.
Om det så er de kriterier, der ligger i dag, eller om de ser anderledes ud, er jeg fuldstændig åben over for at indgå i forhandlinger om.
Jeg mener, at det, der er afgørende, er, at vi sikrer, at der er ens standarder.
Tak for det.
Og tak for debatten.
Jeg synes grundlæggende, det har været en god og spændende og også berigende debat med nogle positive overraskelser.
Jeg vil allerførst understrege, at udenlandsk uddannede læger skal være meget velkomne til at arbejde i Danmark, og heldigvis arbejder de her allerede, og det er en stor gevinst for det danske sundehedsvæsen.
For vi har brug for kompetente udenlandske læger fra både EU- og EØS-lande og fra lande uden for EU for at sikre en høj kvalitet i behandlingen på de danske sygehuse.
Men det er helt afgørende, at vi sikrer, at udenlandske læger, som arbejder i Danmark, lever op til de samme standarder og krav, som der stilles til danske læger.
Læger og speciallæger i det danske sundhedsvæsen har hver dag ansvaret for patienters liv.
Hver en fejl, som opstår, er en potentiel menneskelig tragedie, som for alt i verden skal forsøges undgået.
Det er derfor stærkt problematisk, at man i dag ikke stiller de samme sprog- og kvalifikationskrav til læger og speciallæger, der har taget deres uddannelse i et EU-land eller i et EØS-land, som man stiller til læger fra lande uden for EU.
Læger, der er uddannet uden for EU-/EØS-lande, ansættes i evalueringsansættelser, hvor lægen kompetencevurderes systematisk både med hensyn til kliniske kompetencer og dansksproglige evner.
På den måde sikrer man, at patientsikkerheden er i orden.
De samme krav bør man stille til læger, der er uddannet i EU-lande.
Hvis Styrelsen for Patientsikkerhed vurderer, at der generelt kan være behov for at lempe sprogkravene i særlige ansættelsesforhold, hvor kravene ikke giver mening ud fra en patientsikkerhedsmæssig eller anden faglig vurdering, kan det selvfølgelig indarbejdes, i forbindelse med at man gør sprog- og kvalifikationskravene ens for EU- og EØS-læger og læger fra tredjelande.
Det er afgørende for kvaliteten og sikkerheden i behandlingen i det danske sundhedsvæsen, at patienten kan kommunikere med lægen.
Antallet af udenlandske læger, herunder EU- og EØS-læger, i det danske sundhedsvæsen er i disse år voksende.
En stor del af dem arbejder på mindre sygehuse i landets yderområder.
Vi har tidligere konstateret, at over hver tiende læge kommer fra udlandet.
Det gør det presserende, at vi stiller de samme kvalitetskrav til læger fra EU-lande, som vi stiller til læger fra tredjelande.
Samtidig bør det ikke være sådan, at fordi man bor i en region eller i en del af landet, hvor andelen af læger fra EU-lande er større end andre steder, skal man kunne risikere at få en dårligere kvalitet i sin behandling.
Ministeren har tidligere påpeget, at det efter ministerens opfattelse påhviler regionerne at løse opgaven, idet de har ansættelsesansvaret.
Det bør imidlertid være et nationalt ansvar at sikre, at sprog- og kvalifikationskrav er tilstrækkelige for at opnå autorisation til at arbejde i det danske sundhedsvæsen.
Vi har set flere sager, hvor det har haft alvorlige konsekvenser for patientsikkerheden og i øvrigt også for det faglige miljø på visse sygehuse.
F.eks. skrev Styrelsen for Patientsikkerhed om forholdene på Nykøbing Falster Sygehus i et internt notat
– jeg citerer: »Afdelingens faglige standard er imidlertid udfordret af lægegruppens sammensætning af læger med en udenlandsk uddannelsesmæssig baggrund og med begrænset introduktion til afdelingens vanlige arbejdsgange.«