Jeppe Bruus (S), 2020-05-12:
Tak for ordet.
Jeg tror, at det er tredje gang efter det seneste folketingsvalg, vi har den her debat i salen.
Det vidner selvfølgelig også om, at det her om ministerbetjening er en debat, der fylder.
Det kan jo sådan set godt komme til at virke som noget gedulgt, noget mørkt, noget skummelt, men hvad er det i virkeligheden, det dækker over?
Det dækker jo over, at der er nogle arbejdsprocesser i et ministerium eller hos andre offentlige myndigheder, som ser anderledes ud, end de gjorde engang.
Den offentlighedslov, som vi reviderede for 6 år siden, var jo fra 1987.
Nu underholdt jeg i den debat, vi havde tidligere, med, at jeg aldrig havde været firstmover, når det drejer sig om teknologi, men jeg kan da afsløre, at tilbage i 1987 så verden betydelig anderledes ud, end den gør i dag.
Kommunikationsvejene flyder anderledes, og der er meget, der er flyttet over og er blevet digitalt.
Beslutningsprocesserne ser også anderledes ud.
Derfor er det jo meget naturligt, at den måde, man tilrettelægger lovgivningsprocessen på, selvfølgelig også udvikler sig.
De debatformer, vi har i Folketinget,
forandrer sig også
, osv.
Det er selvfølgelig også meget naturligt, at der skal være åbenhed, gennemsigtighed og adgang til at kontrollere magthaverne.
Det er jo en af hjørnestenene i vores demokrati, og det er noget af det, vi hylder ved det danske demokrati.
Derfor skal der selvfølgelig også være mulighed for at søge aktindsigt.
Men det er klart, at det er en balance, i forhold til at der selvfølgelig også skal være nogle arbejdsprocesser, der kan fungere.
Jeg har efterhånden drøftet den her problemstilling nogle gange, også med journalister, og så spørger jeg dem: Mener I, at der slet ikke skal være nogen begrænsninger?
Skal man som journalist og som borger kunne få fuld adgang til alt det arbejde, der f.eks. er internt i et ministerium?
Jeg har faktisk ikke mødt nogen, der mener, at man bare skal have fuld adgang, at der ikke skal være noget som helst, der ikke skal være aktindsigt i.
Det vil nemlig betyde, at man i forbindelse med hvert eneste dokument, hver eneste mail, hvert eneste telefonnotat osv. skal sidde meget, meget nøjagtigt og overveje, hvordan det kan blive udlagt, hvis der er nogen, der skal have aktindsigt.
Det er jo det, der er virkeligheden, når man sidder som embedsmand og arbejder i et ministerium eller i en styrelse, som jeg har gjort.
Og hvis det var sådan, at man ville tage brudstykker af det, kunne det jo hurtigt udlægges til den ene eller den anden side, og hvori bestod uenigheden osv. osv.?
Der skal selvfølgelig være et hensyn til de arbejdsprocesser, samtidig med at der selvfølgelig skal være et hensyn til, at man skal kunne kontrollere magthaverne.
Det er den balance, der er udtrykt i den offentlighedslov, som vi har tilbage fra 1987, og som afspejles i den, der blev revideret for 6 år siden, fordi verden havde udviklet sig.
Det om ministerbetjeningsreglen handler selvfølgelig også om, at der er nogle processer, der også har forandret sig, ikke mindst muligheden for at få adgang til dokumenter, som også ligger digitalt.
Op til valget var der et stort arbejde i den daværende forligskreds med at se, om man kunne revidere nogle af de her bestemmelser.
Mig bekendt blev man sådan set også enige om at gøre det, men man kunne så til sidst ikke blive enige om, om det gik langt nok.
Man lagde et stort stykke arbejde i det.
Derfor har vi også tidligere tilkendegivet, at vi sådan set ikke agter at genåbne hele den proces, men anerkende, at der blev lagt et stort stykke arbejde i det, og at der ikke kunne findes et flertal.
Derfor har vi ingen intentioner om at åbne for en ny runde, og derfor støtter vi heller ikke det her beslutningsforslag.
Tak for ordet.