Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-03-10:
Ja, selvfølgelig.
Det tror jeg sådan set ikke der er noget menneske, der beskæftiger sig med skolepolitik, der ikke er klar over.
Det, som forskningen viser, er bare, at ja, det er faktisk til rådighed, tilgængeligt og også væsentlig bedre pædagogiske redskaber end de nationale test i forhold til at finde ud af noget om bredden.
Det var det, jeg mente med bredden: bredden af, hvad det er i matematik, man ikke kan, eller hvad det er ved stavning, man ikke kan.
Det, der bare er udfordringen, er, at det jo ikke er alle, der bruger dem.
Det vil sige, at ser man på, hvad der sker, hvis vi ikke laver nationale test, så er der nogle, også ret mange, der sætter ingenting i stedet for, og så er der bare en gruppe elever, der flyver under radaren.
Og vi kan se fra forskningen, at det simpelt hen betyder, at de får en ringere skolegang og også ender med at kunne matematik og dansk ringere, og det er særlig børn fra ikkeboglige hjem.
Det vil sige, at ja, jeg ved godt, at de redskaber er tilgængelige.
Jeg er faktisk utrolig glad for, at lige præcis hvad angår de nationale test, er opbakningen så bred, om end det kun er det første skridt.
Og i virkeligheden mener jeg, at det, vi er endt med at aftale her, også får kondenseret, hvorfor det har været så betændt en debat; det er, fordi de nationale test har forsøgt at gøre tre ting på en gang.
De nationale test har skullet være et pædagogisk redskab – ud fra ønsket, som hr. Henrik Dahl også lægger vægt på, om at løfte en bestemt gruppe, altså om, at lærerne bedre skulle være i stand til at løfte en gruppe.
Så det har været et ønske, at det skulle være et pædagogisk redskab.
Det har været et ønske, at det skulle være en mulighed for at melde tilbage til forældre og børn om, hvordan det går fagligt i skolen; det har været den anden ting.
Og den tredje ting har været, at man har ønsket, at de nationale test også skulle være et styringsredskab, så man som kommune kunne følge med i, hvordan det går med kommunens skoler, og kunne sammenligne skolerne i kommunen og på tværs af kommuner.
Det er de tre ting, man gerne har set at de nationale test leverede.
De forskellige partier i Folketinget vægter de ting vidt forskelligt, og vi vurderer i øvrigt også vidt forskelligt, hvorvidt de nationale test overhovedet lever op til at kunne formå det.
Der, hvor jeg mener vi er kommet hen med den her aftale, er egentlig i fællesskab med hinanden at anerkende, at det godt kan være, at vi vægter de her ting forskelligt, men at det faktisk er legitime mål.
Det er legitimt gerne at ville have et pædagogisk redskab.
Det er legitimt, at vi gerne vil kunne styre folkeskolen.
Det er legitimt at have et ønske om, at forældrene skal kunne følge med i, hvordan det går i skolen.
Vi kan så vægte dem forskelligt, men det overhovedet at sige, at det er tre legitime formål, mener jeg er et virkelig langt og virkelig væsentligt stykke vej, vi er gået i fællesskab med hinanden.
Jeg tror så, at den næste erkendelse, vi skal nå i fællesskab med hinanden, og som vi er nået til i forbindelse med det her stykke arbejde, er, at det ikke er sikkert, at det er det samme redskab.
Det er ikke sikkert, at det er det samme redskab, for et redskab, der skal kunne dække over så forskelligartede ting, har det jo netop med at vægte det ene, det andet eller det tredje mest, fordi det ikke kan alle tre dele.
Og så er det, at vi bliver uenige, for var det nu det ene, det andet eller det tredje af de tre legitime mål, der var det vigtigste?
Jamen det er jo det, vi ikke er enige om.
Og tænk, det er forældrene heller ikke, for vi repræsenterer jo sådan set bare forældrene derude som en afspejling.
Det vil sige, at det faktisk er en rigtig god idé, at vi sørger for at levere nogle redskaber, hvor de tre ben kan få lov til at eksistere samtidig.
Og kommer vi derhen, er jeg faktisk optimistisk, med hensyn til at vi kan få hele Folketinget bag en aftale, vi kommer til at indgå, også hvad angår det næste stræk, altså fordi vi kom så langt med det her.
Ja, det er rigtigt, hvad flere har sagt heroppe: Alle har skullet strække sig langt.
Der er jo ikke et parti, for hvem det her var ønskeaftalen, men alle har fået det, som de syntes var det vigtigste, med sig hjem; det, som var deres partis legitime mål, er med i aftalen.
Alle har fået det, der var vigtigst for dem.
Jeg synes, det er meget fint, at det har kunnet lade sig gøre.
Så vil jeg måske sige lidt til de enkelte bemærkninger, der har været her.
Jeg er så enig, og derfor er det også utrolig vigtigt, at det er et samlet Folketing, som står bag, at vi går videre, og at det har den brede opbakning.
Vi må selvfølgelig ikke have redskaber til at fortælle forældrene, hvordan det går i skolen, hvis det så ikke stemmer overens med virkeligheden.
Så hvis vi ikke kan stole på det, skal vi selvfølgelig lave det om, for det skal naturligvis være sådan, at det er en hovedhjørnesten i vores uddannelsessystem, at vi bedømmer eleverne, og derfor skal man selvfølgelig kunne stole på de tilbagemeldinger, man får.
Der er det pædagogiske redskab, som ordføreren først talte om, som handler om at finde ud af, hvad man kan i dansk og matematik.
Der ved vi godt, at der findes væsentlig bedre test end de nationale test, og de findes ude på skolerne, og lærerne bruger dem.
Udfordringen med den del af det er, at lærerne i for vid udstrækning ikke gør det – med det resultat, at der er for stor en gruppe elever, hvor læreren ikke finder ud af, hvad de ikke kan.
Det er den ene del.
Der er det faktisk i højere grad væsentligt, at man kan gå ind og se, hvordan den her skole eller den her klasse præsterer i forhold til noget andet.
Det er derfor, jeg siger, at der simpelt hen skal to forskellige redskaber til, for det er to forskellige ting, de skal kunne.
Der har vi forsøgt med de nationale test at gøre det til et og samme redskab, og dermed bliver begge redskaber i virkeligheden uskarpe.