Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2021-04-27:
Tak for ordet, og tak til justitsministeren for at fremsætte det her vigtige lovforslag.
Det er jo et lovforslag, som skal gøre det både nemmere og tryggere at være whistleblower og dermed være med til at sikre, at kritisable forhold på vores offentlige og private arbejdspladser kommer frem i lyset.
Tallene viser jo desværre, at utrygheden ved at ytre sig om kritisable forhold i den offentlige sektor er stor; det har vi fået kortlagt i flere undersøgelser, og det er desværre også voksende.
Når offentligt ansatte kender til kritisable forhold, som de vælger at holde inde med, står vi som samfund med et virkelig stort problem, for det betyder også, at vi mister muligheden for at gøre noget ved de ting og forandre dem.
Vi ser en del eksempler på, at offentligt ansatte kender til nogle kritisable forhold på deres arbejdsplads, men ikke tør sige det højt.
De frygter at blive fyret, eller at deres arbejdsgiver vil spænde ben for dem.
Jeg bliver også nødt til at nævne, at vi i går med Instrukskommissionens delberetning fik et indblik i, hvor galt det kan gå, når offentligt ansatte måske ikke har nogen steder at gå hen med stærkt kritisable forhold internt i deres organisation.
Og man kan vel ikke afvise, at nogle af dem har holdt lidt igen, fordi det jo ikke er særlig karrierefremmende at komme med kritik eller pege på forhold, som man ikke synes er i orden.
Så synes jeg også, at vi kunne gøre mere for at beskytte offentligt ansattes ytringsfrihed, selv om vi kommer et stykke vej med det her forslag.
Men man kommer nok ikke til at bruge en whistleblowerordning, hvis man i øvrigt frygter for sine ansættelsesforhold.
Derfor er der brug for, at vi tager fat i nogle af de ting, som vi synes ligger i SF's beslutningsforslag, som vi snart skal behandle, og som netop handler om at lovsikre retten til at ytre sig som offentligt ansat.
Det er jo noget, som Ytringsfrihedskommissionen foreslår, altså en omvendt bevisbyrde, så den ansatte, som ytrer sig om kritisable forhold, ikke står alene med bevisbyrden, sådan at en sanktion, en fyring eller en forflyttelse, eller hvad det nu kan være, ikke skyldes, at man har brugt sin lovlige ytringsfrihed – og så selvfølgelig en kompensation til dem, som alligevel bliver udsat for det, for det sker jo.
Lovforslaget slår en tone an for, hvordan vi skal ændre lovgivningen i retning af en mere omfattende og sammenhængende lovgivningsramme for whistleblowere, og det er jo positivt, at lovforslaget ikke kun lægger op til at gælde for en overtrædelse af EU-retten, men også for en overtrædelse af dansk ret.
Der er dog nogle ting i forslaget, som jeg tror vi skal have en diskussion af i Retsudvalget, for der er uklarheder og mangler, som desværre ikke helt falder ud til whistleblowernes fordel.
Der er ikke specificeret, hvilke forhold der omfattes af udvidelsen af det materielle anvendelsesområde, og hvilke EU-retsakter der forventes omfattet af beskyttelsen.
På området er der også nogle uklarheder, i forhold til hvad der skal forstås ved, at anvendelsesområdet udvides til øvrige alvorlige forhold.
Hvis det ikke står helt klart, vil vi nemlig frygte, at folk ikke tør sige tingene højt, fordi de er i tvivl om, hvorvidt det er omfattet af lovgivningen, og så er vi jo lige vidt.
Lovforslaget opfylder så heller ikke EU-direktivets ambition om at sikre rådgivning og støtte.
Det bagvedliggende direktiv lægger op til gratis uafhængig information og rådgivning om whistlebloweres rettighed, bistand fra kontrolinstanser i forbindelse med repressalier og ikke mindst adgang til retshjælp i retssager.
Så der er plads til forbedringer i ministerens lovforslag.
Lovforslagets regler om tavshedspligt går videre, end hvad der er nødvendigt i forhold til direktivets krav om at beskytte whistleblowernes identitet; det synes jeg nu egentlig er meget fint.
Beskyttelsen af whistleblowing bør ikke alene begrænses til alvorlige lovovertrædelser og grovere gentagne overtrædelser af retsprincippet.
Og lovforslaget sikrer jo så heller ikke beskyttelse til whistleblowere, der selv anvender et forhold til politiet eller en relevant tilsynsmyndighed for at fremskynde processen.
Vi synes stadig væk, at de skal have eksterne whistleblowerordninger, og at det ikke skal være hos departementet, men at det skal være hos Tilsynet med Efterretningstjenesterne.
Jeg er med på, at vi afventer en afklaring fra Forsvarets Efterretningstjeneste, men PET skal helt klart også med.
Og så synes jeg, at vi desværre har set eksempler på sager, hvor der har været overløb i pressen, og at ansatte de to steder bliver frustreret, og det er jo rigtig skidt, når det skal være hemmeligt – og så vil det altså være bedre med et uafhængigt tilsyn, som man kan have tillid til og kan henvende sig til.
Men overordnet set er vi glade for den her whistleblowerlov, og vi kan også se, at man i rigtig mange af høringssvarene trods alt er ret glade for den nye lovgivning.
Tak for ordet.