Kim Edberg Andersen (DD), 2024-05-15:
Tak til forslagsstillerne.
Forslaget handler jo om, om vi skal pålægge regeringen at tage de fornødne initiativer til at sikre, at børn senest den 1. januar får ret til akut hjælp fra PPR.
Det er bare lige sådan, at vi får det med, for det stikker nogle gange lidt af for os, og jeg ved godt, at det er, fordi vi gerne vil alle sammen.
Jeg vil godt starte med at takke forslagsstillerne for deres initiativ til at sætte fokus på et afgørende område, nemlig vores børns mentale sundhed og trivsel, som enten er eller burde være noget, som berører os alle sammen dybt.
For når vi ser den der stigende forekomst af psykisk mistrivsel, der er blandt vores børn unge, bliver vi nødt til at forholde os til den.
Som vi allerede har hørt, er antallet af børn og unge med psykiske udfordringer simpelt hen steget betydeligt de seneste år.
Vi kan ikke se bort fra en virkelighed, hvor hvert sjette barn under 10 år lider af en eller anden form for mentalt helbredsproblem som angst, adhd, autisme eller depression – en udvikling, som kræver handling nu.
Jeg er fuldstændig enig i, at vi skal sikre, at vores børn og unge får den nødvendige akutte hjælp, der skal til, når de har behov for den.
Ventetiderne er alt for lange, og det har alt for alvorlige konsekvenser for deres trivsel og for deres udvikling.
Der er simpelt hen ingen familier, der bør stå alene med den her udfordring, som det er.
Det er vores pligt som et samfund at sikre, at hjælpen er tilgængelig, når det er mest presserende.
Det er også vigtigt at understrege, at ubehandlet angst og mistrivsel i barndommen – og det kan vi jo se i regionerne – simpelt hen kan have langvarige konsekvenser, som trækker spor ind i voksenlivet.
Og det påvirker ikke kun den enkelte; det er også noget, der påvirker vores samfundsøkonomi og sammenhængskraft – altså vi kan blive ved.
Danmarksdemokraterne støtter simpelt hen derfor intentionen i forslaget med at give børn og unge ret til akut hjælp fra PPR, for det er afgørende, at behandlingen er tilgængelig for alle børn, uanset hvor i landet de bor.
Jeg er overbevist om, at investeringer i vores børns mentale sundhed vil have positive langsigtede virkninger både menneskeligt og økonomisk.
Derudover har vi jo så også set en problematisk udvikling, som handler om, at man skal have en diagnose.
Man skal simpelt hen have en diagnose for at kunne få den hjælp ude i kommunerne, og det er jo egentlig ikke intentionen i serviceloven, men det er ligesom blevet praksis, at man får en.
Jeg har hørt fra folk, som har siddet i andre situationer, at de mennesker derude hos dem simpelt hen – selv om det ikke dem, man er der for – siger til dem: Skal vi ikke undersøge børnene, for at se, om de har en diagnose?
For får de den, kan de få noget hjælp.
Det kan vi ikke leve med.
Der er også et bredt flertal herinde, som har lavet en aftale, som sætter mål for, hvor hurtigt der skal gives hjælp til børn og unge med psykisk mistrivsel.
Børn og unge med psykisk mistrivsel og symptomer på psykisk lidelse skal fremover kunne få hurtig hjælp.
Inden for 14 dage skal man kunne komme til den første samtale i det nye let tilgængelige behandlingstilbud, som skal være fuldt ud etableret i kommunerne senest i 2025.
Og som regionsmedlem i Region Nordjylland vil jeg sige: Held og lykke med det.
Jeg ved ikke, hvor langt de er med det, men de er meget langt.
Det er simpelt hen meget vigtigt at følge op på det her.
Vi skal fortsat arbejde for, at børn og unge får den akutte hjælp, de så desperat har brug for.
Det er vigtigt at prioritere vores børns mentale sundhed og trivsel.
I Danmarksdemokraterne håber vi simpelt hen, at vi derfor kan lande en eller anden form for beretning, for finansieringen af det her skal også være der, og den er ikke – og nu siger jeg det på en pæn måde – tydelig.
Den skal nok også være mere spiselig, vil jeg sige, når man ser det med fradrag og skat.
Men jeg er sikker på, at vi kan finde en løsning, for jeg tror virkelig, at forslagsstillernes parti og Danmarksdemokraterne en til en er enige i intentionen i det her, og at vi skal nå i mål på en eller anden måde.
Som jeg så også sagde personligt til Socialdemokraterne tidligere, er det her ikke et enten-eller.
På forsvarsområdet kunne vi se, at vi kom for sent i gang.
Jeg er 50 år gammel, og jeg kan huske, at vi har snakket om psykiatri hele mit liv, og der skete først noget, dengang det frygtelige i Field's skete.
Vi er meget på bagkant.
Der kræves mere end et enkelt skridt, selv om jeg tror, det er et rigtig godt skridt.
Så vil jeg bare lige helt for min egen regning sige, at vi har utrolig meget fokus på børn og unge.
Men vi skal huske, at der også er folk med psykisk mistrivsel, der hverken er børn eller unge, bare så vi ikke lige glemmer dem, fordi det gør rigtig ondt på os, når det er børn.
Tak for ordet.