Lars Løkke Rasmussen (M), 2024-01-11:
Tak for det.
Tak til forslagsstillerne for dette beslutningsforslag, som jo rejser et spørgsmål, som skiftende Folketing har forholdt sig til flere gange tidligere, og nu kan vi så gøre det igen.
Jeg vil starte med at give en status for optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet.
De er stillet i bero.
Så kort kan det siges, og det har både formelt og reelt været en kendsgerning siden 2018, hvilket blev genbekræftet så sent som i sidste måned, altså december sidste år.
Vi skal helt tilbage til 2016, sidst et forhandlingskapitel blev åbnet med Tyrkiet og der således var aktivitet i optagelsesforhandlingerne.
Kun et enkelt forhandlingskapitel er foreløbig lukket, siden forhandlingerne blev indledt tilbage i 2005, og det skete året efter i 2006.
Så med andre ord er forhandlingerne med Tyrkiet sat i bero på et meget tidligt stadium med betydelige udeståender.
Derfor vil jeg måske også godt lige anholde den præmis, der opstilles i bemærkningerne, hvor der står: »I EU er der jævnligt drøftelser om Tyrkiet som fremtidigt medlem af EU.«
Det sagt kan man selvfølgelig spørge, hvorfor vi så ikke bare melder klart ud, at vi under ingen omstændigheder vil se Tyrkiet som medlem af EU.
Det vil jeg gerne fremhæve tre grunde til at vi ikke vil melde ud.
For det første ville det kunne føre til, at Tyrkiet opgiver tilnærmelsesprocessen, og selv om den ganske vist ikke har leveret de ændringer i og for det tyrkiske samfund, som man kunne have håbet på, så er det stadig en værdifuld ramme for relationerne.
Det er bl.a. i den ramme, vi kan tale menneskerettigheder med Tyrkiet ud fra standarder, som er klare betingelser for det EU-medlemskab, som den tyrkiske regering siger den i princippet stræber efter.
For det andet er der jo også kræfter i Tyrkiet, der søger at præge udviklingen i retning af et mere europæisk Tyrkiet med større respekt for menneskerettigheder, for pressefrihed og for grundlæggende rettigheder, og dem skal vi ikke støde fra os, tværtimod.
For det tredje er Tyrkiet en vigtig partner for Danmark og for EU, en vigtig allieret i NATO, en central aktør i håndteringen af migrations- og flygtningespørgsmål og en kommerciel partner.
Vi har brug for at samarbejde med Tyrkiet, selv om det langtfra altid er let, og det samarbejde vil alt andet lige have betydelig sværere vilkår, hvis vi melder ud, at vi uanset eventuelle fremskridt udelukker, at landet en dag kan optages i EU.
Med dette sagt vil jeg gerne samtidig slå fast, at den danske linje igennem skiftende regeringer stadig gælder.
Dertil er udfordringerne for store, og udviklingen går over en bred kam ikke den rette vej.
Det har Kommissionen også peget på i en række af de årlige landerapporter for Tyrkiet.
Når vi nu er ved emnet, vil jeg gerne benytte lejligheden til at uddybe lidt om EU's forhold til Tyrkiet.
Forud for Det Europæiske Råd i december udgav EU-institutionerne en statusrapport for EU-Tyrkiet-forholdet.
Ud over at gøre status over forholdet indeholder den også enkelte anbefalinger.
I forhold til udvidelse er det en temmelig kort konstatering af, at forhandlingerne står stille, og at det ikke er på tale at overveje at åbne eller lukke forhandlingskapitler, og det er på linje med gentagne rådskonklusioner og selvfølgelig noget, jeg og regeringen er helt enig i.
Blandt anbefalingerne er der elementer, som jeg mener vi skal kunne kigge fordomsfrit på, f.eks. at genindføre højniveaudialogen på en række specifikke områder såsom energi og transport.
Anbefalingerne lægger op til, at EU-samarbejdet med Tyrkiet bliver gjort en lille smule bredere, men uden at der er tale om skridt mod et dybere eller mere integreret samarbejde, og det mener jeg sådan set for nuværende er den rette vej at gå for Tyrkiet.
På den baggrund kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.