Thyra Frank (LA), 2017-02-23:
Tak, formand.
Tak for ordet.
SF har fremsat beslutningsforslag B 39, hvor der lægges op til at pålægge regeringen at fremsætte et lovforslag om et nedskæringsstop i ældreplejen fra 2018 til 2021 og økonomisk kompensation til kommunerne for væksten i antallet af ældre borgere.
I bemærkningerne til forslaget anfører SF, at det vil skabe tryghed for den enkelte ældre at vide, at der ikke fjernes penge pr. ældre i kommunen, og at nedskæringsstoppet betyder, at der ikke sker yderligere forringelser på ældreområdet.
Men jeg mener ikke, at forslaget er den rigtige måde at skabe tryghed på.
En værdig omsorg og pleje kan ikke reduceres til et spørgsmål kun om penge.
Det handler i høj grad også om, hvordan vi bruger pengene, og om ledelse og værdier i ældreplejen.
Og så synes jeg, at beslutningsforslaget har nogle uheldige bivirkninger, som jeg gerne vil advare imod.
For det første har vi i Danmark kommunalt selvstyre.
Det betyder, at kommunerne selvstændigt kan varetage og tilrettelægge deres arbejde inden for lovgivningsmæssige og økonomiske rammer.
Det synes jeg er en god idé.
Jeg tror på, at man lokalt har større viden om den enkelte borgers behov og ønsker, end vi har her på Christiansborg.
Hvis vi fastlåser ældreudgifterne, fratager vi kommunerne muligheden for at prioritere udgifterne i overensstemmelse med lokale behov, og dermed begrænser vi det kommunale selvstyre, og det er den forkerte vej at gå.
For det andet har forslagsstillerne ikke fortalt os, hvordan vi skal finde pengene til forslaget.
Forslagsstillerne skønner, at det vil koste 5,6 mia. kr., og hvis der ikke følger penge med, betyder det, at pengene skal prioriteres således, at de tages fra andre kommunale opgaver.
Igen vil jeg sige, at jeg ikke synes, at vi fra Christiansborg skal bestemme for detaljeret, hvordan de folkevalgte kommunalbestyrelser prioriterer deres penge til de enkelte opgaver.
Det kommer vi til med SF's tilgang.
Det er den enkelte kommune, som må se på lokale udfordringer og behov og prioritere mellem f.eks. ældreområdet og børneområdet.
Jeg vil også tillade mig at bemærke, at der med forslaget lægges op til at bebyrde kommunerne med en del bureaukrati.
Kommunerne skal nemlig i detaljer dokumentere, hvordan de anvender de ekstra penge på ældreområdet.
Igen vil jeg sige, at jeg synes, det er den forkerte vej at gå.
Det sker, simpelt hen fordi vi reducerer kommunernes motivation til at blive ved med at udvikle ældreområdet.
Hvis kommunerne med f.eks. en ny tilrettelæggelse af opgaverne kan frigøre penge, som de kan bruge til andre initiativer, vil de forsøge at gøre det.
Men hvis pengene er låst, risikerer vi, at opgaveløsningen udvikler sig mindre, fordi kommunerne ikke vinder noget ved det.
I stedet står vores ældre borgere som tabere, fordi plejen og omsorgen ikke er blevet bedre, og medarbejderne får ikke muligheden for at være med til at udvikle området.
Det synes jeg er en forkert vej at gå.
For det fjerde kan der ikke sættes lighedstegn mellem, hvor mange penge vi bruger, og den service, kommunerne leverer, selv om der selvfølgelig er en sammenhæng.
Derudover vil stigningen i antallet af ældre ikke nødvendigvis forudsætte en tilsvarende stigning i ældreudgifterne.
Det er der flere gode grunde til.
Stigningen i antallet af ældre er primært sket blandt de yngste ældre, som er mindre plejekrævende.
Sundhedstilstanden hos de ældre er forbedret, og deres plejebehov er blevet mindre.
Så hvis vi tvinger kommunerne til at bruge flere penge på ældreområdet i takt med et stigende antal ældre, risikerer vi, at vi ikke bruger pengene bedst muligt, og hvor de giver størst værdi.
Som politiker mener jeg, at vi har pligt til at sikre os, at de skattekroner, der er os betroet, får den størst mulige virkning for de borgere, der har været med til at betale pengene.
Igen vil jeg sige, at jeg synes, det er den forkerte vej at gå, hvis vi pålægger kommunerne at bruge et bestemt beløb på ældreområdet.
Alt i alt er der vist ingen tvivl om min vurdering af beslutningsforslaget.
Regeringen prioriterer ældreområdet højt, men vi vil en anden vej.
Det har vi bl.a. vist i de to seneste finanslove, hvor trekløverpartierne sammen med Dansk Folkeparti har afsat ekstra midler til øget selvbestemmelse og mere værdighed i ældreplejen.
Vi har afsat 1 mia. kr. årligt til mere værdighed i ældreplejen, 380 mio. kr. til et klippekort til alle ældre på plejehjem og 450 mio. kr. i 2017 til bedre mad og til at få køkkenerne tilbage på plejehjemmene.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Tak for ordet.