Søren Søndergaard (EL), 2019-11-14:
Den her forespørgsel handler jo om EU-Domstolens aktivisme.
Jeg er lidt enig, og så er jeg alligevel ikke meget enig, for meget af den aktivisme er jo noget, som politikerne har besluttet at den skal have og udnytter groft.
Jeg tænker på det såkaldte Bolkesteindirektiv, i arbejderklassen kaldet Frankensteindirektivet.
Det handlede jo om, hvilke vilkår der skulle gælde for arbejdere, der arbejdede i et andet land, og der var en stor diskussion mellem Rådet og Parlamentet, om det var værtslandets eller det var hjemlandets vilkår, der skulle gælde.
Hvis det var værtslandets vilkår, skulle man følge de arbejdsvilkår, der gjaldt i det land, man kom til, og hvis det var hjemlandets vilkår, skulle man følge de arbejdsvilkår, der var i det land, man kom fra.
En portugisisk arbejder, der arbejdede i Nordsverige, skulle altså følge portugisiske løn- og arbejdsforhold.
Det var den store diskussion, og man kunne ikke blive enige.
Så man undlod at skrive noget i Bolkesteindirektivet, og så overlod man det til Domstolen at træffe beslutningen.
Og resten er jo historie: Domstolen sagde selvfølgelig, at det var hjemlandets principper, der skulle gælde, og ikke værtslandets principper, og det har vi så kæmpet med lige siden.
Meget af udgangspunktet for det her er jo, at vi som grundlaget for EU har de fire friheder for markedet: friheden for varerne, kapitalen og arbejdskraften og tjenesteydelserne.
Det er jo grundloven i EU, det er det centrale i EU.
Hr. Jan E. Jørgensen og hr. Morten Messerschmidt har nævnt en af de domstolsafgørelser, der vedrører det.
Det er simpelt hen det, der står i traktaten, og det er den, man dømmer ud fra.
Så fik Sarkozy fjernet det i Lissabontraktaten.
Så spurgte jeg Kommissionen – jeg var medlem af Europa-Parlamentet på det tidspunkt – om det virkelig kunne passe.
Og så sagde de: Nej, nej, vi kan forsikre det ærede medlem, at det indre markeds forrang stadig væk gælder.
Vi har bare flyttet det om i en protokol, som står omme bagved.
Sarkozy undgik så en folkeafstemning i Frankrig ved det nummer.
Men man havde flyttet det om i en protokol.
Så det indre markeds forrang gælder, og det er det, Domstolen dømmer ud fra.
Det så vi jo et eksempel på i den såkaldte Vaxholmsag.
For i den såkaldte Vaxholmsag var der jo nogle arbejdere i Sverige, der ikke ville finde sig i, at der var nogle arbejdere fra et andet land, der arbejdede under dårlige vilkår.
Så de lavede en blokade og lukkede det firma, der var i gang med det der skolebyggeri.
Inspireret af den svenske arbejdsgiverforening indbragte det her estiske firma så sagen for EU-Domstolen.
Faktisk gik den danske statsminister ind og skrev et brev til EU-Domstolen og sagde, at det ikke er en del af Danmarks grundlag for EU-medlemskabet, at man kan blande sig i arbejdsmarkedsforhold, og hvis man endelig gør det, skal man i hvert fald ikke blande sig i konfliktretten.
Deres argumentation var jo den, at hvis udenlandske arbejdere, der arbejdede i Sverige, skulle have nøjagtig de samme vilkår som svenske arbejdere, hvorfor pokker skulle en svensk virksomhed eller en udenlandsk virksomhed i Sverige så hyre udenlandske arbejdere?
Så kunne de jo lige så godt hyre svenske arbejdere, og derfor var det de facto en forhindring for den fri bevægelighed for arbejdskraft.
Njah, jeg vil sige, det er en fortolkning, der er i overensstemmelse med den måde, EU's grundlag er skrevet på.
Det er jo der, vi har den store forskel mellem den danske domstol og EU-Domstolen.
I den danske domstol kan man, hvis der er tvist om en eller anden lov, ændre loven.
Men EU-Domstolen baserer sig meget ofte på grundlaget for EU, på traktaten for EU: den fri bevægelighed, de fire friheder.
Altså, så tit er det trods alt ikke, at domstole i Danmark baserer sig på grundloven, når de afsiger en dom.
Det er jo derfor, man skal have ændret den grundlæggende traktat.
Det er det helt store problem – at vi skal have ændret den grundlæggende traktat i EU.
Vi skal i hvert fald have sat nogle hegnspæle ind omkring markedets forrang, og det er jo der, vi fra Enhedslistens side sammen med den europæiske fagbevægelse har foreslået en social protokol, hvor man siger, at hver gang der er en modsætning mellem markedets interesser og lønmodtagernes interesser, er det lønmodtagernes interesser, der skal have forrang.
Det er altså det, som vi mener er det vigtigste i den her diskussion.