Mattias Tesfaye (S), 2018-12-05:
Tak til Dansk Folkeparti for at indkalde til den her debat, som jeg føler vi har taget ad et par omgange siden sidste folketingsvalg, og derfor kan det også godt være, at noget af det, jeg siger, måske er sagt her fra talerstolen før.
Gæstearbejderne fra 1960'erne og 1970'erne er jo som regel meget bevidste om deres egen nationale identitet.
De er kurdere eller tyrkere eller pakistanere.
Det samme gælder mange af flygtningene.
Vi er fra Afghanistan eller Somalia eller Irak, siger de.
De er født i hjemlandet, og de taler deres modersmål perfekt, de har minder fra deres opvækst og en stærk nationalfølelse.
Men deres børn, som er født i Danmark, har naturligt nok ikke de samme rødder i forældrenes hjemlande.
Til gengæld oplever jeg så, at mange af dem søger rødder i deres religion, typisk i islam.
En ung fyr fra Albertslund forklarede mig, at han både følte sig fremmed i Danmark og i Tyrkiet.
Han sagde, at han aldrig havde været på Brøndby Stadion, men at han fulgte meget med i den tyrkiske fodboldliga.
Hans tyrkiske er gebrokkent og blandet op med engelsk og dansk og arabisk, og han oplever sig som fortabt mellem to nationer, frarøvet en nationalfølelse.
Det kan hurtigt udvikle sig til rodløshed.
I forbindelse med en anden diskussion med en anden ung mand, spurgte jeg: Føler du dig egentlig mest som dansker eller som tyrker, og så svarede han med ét ord, at han følte sig mest som muslim.
Det er bekymrende.
At sikre et ejerskab til danskheden er et vigtigt spørgsmål, og at forhindre parallelsamfund er en vigtig opgave.
Men min oplevelse er, at vi er ved at svigte på begge områder.
Stadig flere unge i vores samfund føler sig faktisk ikke som danskere.
Det er katastrofalt.
Jeg har tidligere her fra talerstolen fortalt om en oplevelse på en fremragende tyrkisk restaurant tæt på, hvor jeg bor.
Jeg sidder og spiser med min familie, vi var de eneste i hele restauranten, der snakkede dansk – der var tyrkisk radio over højtalerne, tyrkisk tv på fjernsynet, der hang i hjørnet, tyrkisk personale, tyrkiske kunder, ved siden af en tyrkisk slagter, til den anden side en tyrkisk frisør, rundt om restauranten boliger, så langt øjet rækker, med et flertal af tyrkiske og kurdiske beboere, på skolen rigtig mange af deres børn, som kan vokse op med kun at lære dansk som et teknisk andetsprog, resten af tilværelsen klares på tyrkisk.
Det er det, jeg mener er et enormt politisk svigt, fordi det splitter vores samfund, og det forhindrer oplevelsen af samhørighed.
Det undergraver solidariteten, og det vil blive velfærdsstatens største udfordring, hvis ikke vi får det håndteret.
Det er korrekt, når folk peger på bedre boligpolitik eller socialpolitik eller arbejdsmarkedspolitik og meget andet godt som løsning,
det vil jeg slet ikke afvise.
De er ikke sociale klienter, og alligevel vokser parallelsamfundene.
Vi kommer derfor ikke uden om at tale mere direkte om loyaliteten og interessen over for det danske fællesskab og dermed også om danskhed.
Jeg plejer selv at bede unge danske muslimer om at tage legoklodstesten.
Jeg siger, at en kvinde fra Thisted skvatter i en legoklods og skal på sygehuset, og på samme tid er der en muslim, der skvatter i en legoklods i sin lejlighed i Malmø.
Du kender ikke nogen af dem, siger jeg til de unge, den ene bor i samme land som dig selv, den anden tror på samme gud som dig – hvem vil du egentlig helst have at dine skattekroner går til at hjælpe?
Langt de fleste siger heldigvis kvinden fra Thisted.
De har dermed bestået legoklodstesten og kan kalde sig danskere i hjertet, men jeg vil ikke benægte, at alt for mange hellere vil hjælpe den svenske muslim, eller som der som regel altid er nogle, der siger: Kan man dele pengene?
Så smuldrer opbakningen ganske enkelt til social og geografisk omfordeling.
Jeg vil derfor godt benytte den her debat til at sige klart til indvandrerne og til deres børn og børnebørn: Zap hen på dansk tv.
Jeg er ved at være træt af, at så mange interesserer sig mere for vejrudsigten i Pakistan end i Danmark.
På samme måde vil jeg også godt sige til alle, der betvivler, at muslimske indvandrere og deres børn og børnebørn kan være danskere: De kan godt pakke deres gammeldags og forstokkede forståelse af danskhed væk.
Det etniske og religiøst homogene Danmark er slut.
Sæt Matador på dvd'en, hvis du savner det, men væn dig til, at danskere nu kommer i mange farver og med mange religioner.
Til sidst vil jeg sige, at jeg tror, vi skal passe på med at gøre debatten til en diskussion om islam.
Vi skal jo ikke være imod islam.
Vi skal være for Danmark og for demokrati, og det betyder, at folk skal tilslutte sig vores samfund ved at arbejde, ved at lære sproget, ved ikke at isolere sig i parallelle minisamfund, ved at støtte op om demokratiet.
Det er det, der er vores krav, og inden for de her rammer kan man sagtens være muslim.
Så har jeg på vegne af Socialdemokratiet et: Forslag til vedtagelse »
Selv om de fleste af vores nye medborgere klarer sig godt i Danmark, er der stadig for mange arbejdsløse udlændinge, danskkundskaberne er stadig for dårlige, og der er en kedelig tendens til, at vi lever mere socialt og etnisk adskilt.
For at sikre en holdbar integration er der derfor behov for at begrænse antallet af asylansøgere og familiesammenføringer.
Folketinget vil værne om borgernes religionsfrihed, og understreger samtidig, at dansk lov er sekulær, og at religion dermed er en personlig sag.
Det er derfor uacceptabelt, at der i nogle indvandrerkredse er en tendens til at begrunde andre menneskers rettigheder og pligter med henvisning til religiøse regler.«