Michael Aastrup Jensen (V), 2022-04-21:
Tak for det.
Det er jo sådan, at jeg, og jeg kan ikke selv forstå det,
nu har været medlem af Europarådets Parlamentariske Forsamling i 15 år – jeg regner med, at udenrigsministeren giver kage – og i de sidste 2 år været formand for Europarådets monitoreringsudvalg, så meget af mit indlæg vil selvfølgelig være på den baggrund, netop fordi det er der, jeg sidder til daglig.
Men inden vi kommer dertil, synes jeg også, det er vigtigt at holde fast i, at det i forhold til Østersørådet er Venstres position, at det var rigtigt, at man suspenderede Ruslands medlemskab, men det er samtidig også sådan, at det, når der forhåbentlig kommer en ny dag, er et råd, vi bør relancere, så dets betydning kan blive større, og så der også er et organ for et område, som, lige meget hvordan vi vender og drejer det, potentielt kan blive et meget, meget varmt højspændingsområde meget hurtigt.
Med hensyn til OSCE kan vi slet ikke overdrive dets betydning, for det er en meget, meget vigtig organisation.
Jeg har også selv for år tilbage haft lejlighed til at sidde i den parlamentariske del, og jeg er i hvert fald helt enig i, at vi skal sørge for, at OSCE har de nødvendige instrumenter til, når der forhåbentlig kommer fred, at de kan lave en lignende mission i Ukraine, som de tidligere har gjort, og sådan som de også gør andre steder.
Så til Europarådet.
Hvis nu jeg var et dårligere menneske end det, jeg er, kunne jeg jo starte med at sige: Hvad sagde jeg?
For i mange af de 15 år, jeg har været medlem af Europarådets Parlamentariske Forsamling, har jeg gentagne gange talt om, at man ikke kan stole på Rusland, at Rusland er en aggressiv stat, og at Rusland ikke burde være medlem af Europarådet og i hvert fald som minimum burde sanktioneres voldsomt.
Jeg var faktisk initiativtager til de sanktioner, som blev påført Rusland efter annekteringen af Krim, og som der heldigvis var et flertal for i Europarådets Parlamentariske Forsamling.
Det var jeg initiativtager til, men det var samtidig beskæmmende at se, at der år senere var et flertal, som syntes, at vi skulle fjerne sanktionerne, og som sagde: Det kan jo være, at vi kommer igennem med diplomati over for Rusland, og at vi måske bør fjerne alle sanktionerne og håbe på et eller andet mirakel.
Så hvad gjorde man?
Et flertal i den parlamentariske forsamling fjernede sanktionerne for forholdsvis kort tid siden, fordi de tænkte: Nu er der håb.
Men undskyld mig, hvad er det for et håb?
Hvad var det, der skete?
Der skete præcis det, som vi alle havde talt om, nemlig at man ikke kan stole på Rusland, og at Rusland kun forstår én ting, og det er hårdt mod hårdt – også diplomatisk.
Derfor håber jeg, at der er en masse mennesker, der sidder med røde ører, for vi fik jo masser af advarsler fra vores baltiske venner og fra de andre lande i Europa, som havde mærket, hvordan og hvorledes Putins aggressivitet allerede havde resulteret i, at der var besat dele af tre europæiske lande.
Det var fra vores georgiske venner, vores venner fra Moldova og så selvfølgelig fra vores ukrainske venner.
Jeg må bare indrømme, at noget af det, der i hvert fald er min lære i forhold til Europarådet, er, at Europarådet skal være et organ, der ikke er et mini-FN, hvor alle lande kan være medlemmer, og hvor der også skal være nogle minimumsrettigheder i de lande – ligesom man jo heldigvis aldrig tillod, at Belarus gik fra at have et prøvemedlemskab til fuldt medlemskab, skal vi aldrig, som i aldrig, tillade, at Rusland kommer tilbage, før Rusland er et demokrati.
Det håber jeg også at regeringen i dag vil bekræfte, altså at Rusland selvfølgelig ikke må komme ind i Europarådet igen, før Rusland er et demokrati.
Det er i hvert fald Venstres klare position.
I forhold til Europarådet må vi også klart sige, at der ud over den meget forfærdelige krig i Ukraine er nok at tage fat på, nemlig hele spørgsmålet om Menneskerettighedsdomstolen.
Jeg tror, at vi alle sammen er rigtig, rigtig glade for idéen om domstolen og ikke mindst glade for det hårde arbejde, som dommerne – deriblandt den danske dommer – gør til daglig.
Men det er vigtigt at holde fast i det, der er hele Københavnererklæringen, nemlig at sørge for, at domstolen fortsætter reformarbejdet.
Derfor er vi også fra Venstres side meget nysgerrige efter at se, hvad Storbritannien kommer igennem med i forhold til det analysearbejde, som den britiske regering har startet op, om, hvordan og hvorledes man afgrænser Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol fra det, der burde være britisk lovgivning.