Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-06-16:
Tak for det.
Tak for debatten, og igen tak til Dansk Folkeparti for at rejse den.
Jeg synes, der er noget, jeg slår mig på i den her debat, og det er den der fortælling om, at børn blev passet hjemme i gamle dage.
Altså ja, det gjorde nogle børn.
Men jeg vil gerne sige, at arbejderklassens børn typisk blev passet af naboens kone eller en ældre dame, der boede lidt længere nede ad gaden, eller noget andet.
En stor del af overklassen dengang havde jo sådan set barnepiger til det.
Meget store dele af de faglærte arbejdere havde barnepiger til det.
Man havde jo simpelt hen folk ansat til at tage sig af børnene, så ideen om det her med, at der skulle være en hjemmegående, nærværende mor i gamle dage, og at alt så er gået helt galt siden, er jo simpelt hen forkert.
Altså, en meget stor del af børnene i Danmark har altid været passet af andre end dem, der var deres forældre.
Så kommer daginstitutionerne og får sat i system, at der kommer en kvalitet omkring det.
Det har jo været alt godt fra havet, der har passet børn i gamle dage, vil jeg gerne sige.
Men så har man skabt et institutionslandskab i Danmark, hvor man som samfund og fællesskab tager hånd om, at der kommer kvalitet ind omkring den børnepasning, der er, mens mor og far er på arbejde.
Radikale Venstres ordfører sagde, at det jo havde været mærkværdigt, om man dengang så havde brugt en masse kræfter på at stable det på benene og så i øvrigt havde betalt folk for at gå hjemme, og det er det næste, jeg i virkeligheden slår mig lidt på i den her drøftelse, vi har i dag.
Det er, når de borgerlige siger: Staten skal blande sig udenom.
Altså, det siger de borgerlige jo rigtig tit, men i den her sammenhæng skal staten blande sig udenom, men staten skal betale.
Det er en sjov form for frihed, og derfor undrer det mig på en eller anden måde, at de borgerlige ikke fremlægger et tal for, hvad det her koster: Hvad taber vi i skatteindtægter, hvad taber vi i momsindtægter, og hvor stort et beløb skal man have?
For kernen i det her er jo, at det kommunale selvstyre bliver sat ud af spil på det her punkt, og det vil sige, at gennemfører man det her, skal staten betale regningen, og så må man jo komme med et bud på, hvad det er, det skal koste.
Der er ikke et af partierne, der stiller sig herop og siger, at det er det her beløb, folk skal have udbetalt, og det er i øvrigt det her, det koster staten, og det er sådan her, vi vil finansiere det.
Så til det der med at sige, at man har fremlagt forslag, vil jeg sige: Njae, altså, man har fremlagt et princip for noget, man gerne ville i en eller anden teoretisk verden, men resten af arbejdet er ikke gjort på det.
Der er end ikke stillet spørgsmål til det der med, hvad tilbageløbskonsekvenserne er for det, i nogle af de udvalg, hvor man kunne stille de spørgsmål.
Det er bare for at sige, at jeg synes, man sådan går med lidt let hånd over det.
Jeg synes ellers, de borgerlige normalt plejer at afvise, når nogen partier herinde, og det gør vi i øvrigt også i Socialdemokratiet, stiller forslag om sådan noget borgerløn eller den slags.
Her er der jo simpelt hen tale om, at man vil indføre noget, hvor man laver en ydelse, og vi ved ikke, hvad for et niveau den skal have, for det er der ikke nogen partier, der byder ind med, hvor man betaler nogle mennesker for ikke at deltage på arbejdsmarkedet.
Jeg synes, det er et ret friskt forslag, vil jeg gerne sige, og særlig, når man så vælger ikke at følge det op med at komme med nogle bud på, hvordan det skal være.
Venstre siger, at man ikke vil detailstyre; men det er da så det, man gør, hvis man går ned ad den her vej.
For sådan som det er i dag, er det jo netop sådan, at kommunerne selv kan beslutte sig for, om de gerne vil det her.
De kan selv beslutte beløbet.
De kan beslutte, om de overhovedet vil have ordningen.
Det vil sige, at der i meget høj grad netop er tale om i forhold til det kommunale selvstyre, at man selv kan bestemme.
Så jeg synes, det blafrer sådan lidt i vinden, hvad det er, blå blok egentlig vil med det her, og forholdet til staten er helt aparte, altså det der med, at man frasiger sig staten og alle de forfærdelige ting ved den, men man vil gerne have, den betaler.
Det synes jeg er et skægt sted at stille sig.
Og så vil det egentlig være mit bud, at dem, der primært vil bruge den her ordning, vil være dem, der allerede går hjemme.
Altså, jeg ved ikke, om de borgerlige partier selv har et bedre bud, men det ville da egentlig være mit bud, at det primært vil være dem, der alligevel går hjemme.
Og så er der nogle ting, som jeg mener man også mangler at tage stilling til.
Det er bare for at sige, at jeg synes, der er lang vej igen, før man overhovedet med det her kan tale om, at der er et egentligt forslag i det, i hvert fald for en del af de partier, der har været heroppe.
Jeg vil i hvert fald sige det sådan, at jeg synes, at den grundlæggende præmis, der er, om, at vi har bevæget os fra et samfund, hvor alle bare helt Tommy og Annika-agtigt blev passet derhjemme af mor, og hvor far gik på arbejde med madpakken, som moren havde smurt, under armen og så derudad, til at vi nu er kommet i et eller andet helvede af et institutionssamfund, er en fortegnelse af, hvordan det var i gamle dage.
Og så vil jeg sige det sådan, at jeg synes, det er enormt vigtigt, at man som familie møder en verden, hvor man kan tilrettelægge tingene.
I forhold til de ting, jeg har set blive forhandlet på overenskomsterne – det skal vi jo ikke som stat blande os i hvordan man gør – nævnte jeg selv i min tale, at jeg synes, at de fritvalgsordninger, der er der, er en af de bedste opfindelser, der er sket på overenskomsterne i nyere tid, og det vil sige, at ideen om, at man der går ind og siger, at dér bliver der mulighed for at gøre nogle bestemte ting på en del af det, man forhandler hjem arbejdsmarkedets parter imellem, er fint.
Men det der med, at staten lige pludselig skal til at bruges på den måde, som de borgerlige lægger op til her, ligger mig ikke meget nært, vil jeg gerne sige.