Ulla Tørnæs (V), 2020-05-13:
Jeg er faktisk helt enig med uddannelses- og forskningsministeren, når hun her fra Folketingets talerstol i dag understreger, at Statens Uddannelsesstøtte er med til at skabe tryghed, og at det i Danmark naturligvis aldrig må være sådan og aldrig må blive sådan, at det er pengepungen, der afgør, hvorvidt man kan gennemføre en uddannelse.
Det er jeg fuldstændig enig med ministeren i.
Med beslutningsforslaget, som vi behandler her, vil Nye Borgerlige forbeholde su til danske statsborgere.
Baggrunden er, at borgere fra EU-/EØS-lande på lige fod med danskere har ret til su, hvis de med minimum 12 timers arbejde om ugen opnår status som det, vi kalder vandrende arbejdstagere.
Denne ret blev bl.a. fastslået af EU-Domstolen tilbage i 2013.
Jeg vil starte med konklusionen: Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget.
Danmark hører til i det nordiske samarbejde og ikke mindst i Det Europæiske Fællesskab.
Det er og bliver en kæmpefordel for Danmark at være en del af et større fællesskab.
Og vi er som nævnt også en del af det nordiske samarbejde i Nordisk Råd, et samarbejde, der har den fri bevægelighed som kernen.
Når det er slået fast, så følger vi i Venstre meget tæt udviklingen i udgifterne til su til vandrende arbejdstagere, altså EU-/EØS-borgere, der ifølge eksisterende regler er berettiget til dansk su, og som ifølge den seneste opgørelse for 2018 har rundet over 500 mio. kr. i offentlige udgifter.
Dermed overstiger udgifterne til su til vandrende arbejdstagere også det loft over udgifter til su til vandrende arbejdstagere, som su-forligskredsen fastsatte i en aftale tilbage i 2013, hvor vi fastsatte det i størrelsesordenen 437 mio. kr. for 2018.
For at efterleve su-reformen fra 2013 gennemførte den tidligere regering – det har allerede været nævnt – en række forskellige værnsinitiativer.
Det drejer sig bl.a. om en reduktion i antallet af engelsksprogede uddannelsespladser på erhvervsakademier og professionshøjskoler.
Ifølge den seneste opgørelse tyder det på, at det har haft en positiv effekt på antallet af vandrende arbejdstagere, der kan opnå retten til dansk su.
Vi lavede en tilsvarende reduktion af engelsksprogede uddannelsespladser på studierne på universiteterne, hvor vi kunne se, at der var mange, der rejste tilbage til deres hjemlande efter endt uddannelse, hvilket naturligvis er uhensigtsmæssigt.
Det initiativ blev besluttet i 2018, altså af den tidligere venstreledede regering, og afspejler sig dermed ikke i tallene fra den seneste opgørelse over udgifterne i 2018.
Disse værnsinitiativer indførte vi for at holde udgifterne under kontrol, og fordi su-aftalen fra 2013 pålægger den til enhver tid siddende regering at præsentere værnsinitiativer, hvis udgifterne overstiger det fastsatte loft.
Det må vi dog desværre konstatere at den nuværende regering ikke har respekteret.
Ministeren har efter præsentationen af opgørelserne, hvor udgifterne er fortsat stigende, undladt at komme med bud på, hvordan vi kan holde udgifterne under kontrol.
Og ikke nok med det, jeg mener faktisk også, at ministeren tilbageholdt oplysningerne for Folketinget, idet opgørelsen ikke blev oversendt til Folketinget rettidigt.
Samtidig står der i det forståelsespapir, som regeringen har aftalt med sine støttepartier, at VLAK-regeringens værnsinitiativer skal tilbagerulles, sådan som det også fremgik af debatten for et øjeblik siden.
Senest sagde ministeren på et samråd indkaldt af Venstre, at regeringen ville afvente resultaterne af selv samme værnsinitiativer.
Der er en logisk slutning i de her to udsagn, som er gået tabt for mig.
Derfor imødeser jeg også den forespørgselsdebat, som Venstre, Dansk Folkeparti, Det Konservative Folkeparti og Liberal Alliance har indkaldt ministeren til den 27. maj i år.
Vi kan måske der få svar på vores spørgsmål.
Under alle omstændigheder vil jeg gerne slå fast – tiden er åbenbart gået.