Mads Fuglede (V), 2020-01-17:
Tak for ordet, og tak til Dansk Folkeparti for traditionen tro, vil jeg sige, at tage initiativ til en meget vigtig forespørgselsdebat om danske værdier.
Jeg er glad for, at jeg igen får mulighed for at være en del af den her debat i Folketingssalen.
Det er et vigtigt spørgsmål, som vi skal debattere i dag.
Det er i al væsentlighed en debat om, hvad indvandring gør ved et land.
Danmark har altid været et åbent samfund.
Det er også svært andet, når man er en lille nation – godt nok stor på mange faconer, men lille i antal og størrelse.
Vi har derfor en erfaring med indvandring, der er lige så lang, som nationen er gammel.
De erfaringer har været overvejende gode, som de er så mange andre steder.
Mennesker fra hele verden og især landene omkring os er kommet hertil og har gradvis taget Danmark og danske værdier til sig.
Indvandring er alt andet lige lettere, når de, der kommer til Danmark, ender med at smelte sammen med resten af befolkningen uanset deres etnicitet, tro eller køn.
Men denne debat har ændret sig, siden vi har oplevet indvandring fra ikkevestlige lande.
Når der kommer mange til et land, er det altid en udfordring.
Når der kommer mange til et land med en væsensforskellig kultur, er udfordringen desto større.
Når der kommer mange med muslimsk baggrund til et land med rødder i kristendommen, bliver spørgsmålet, hvad indvandring gør ved et land, til noget helt andet.
Derfor er det også relevant at snakke om de værdipolitiske udfordringer, som følger af indvandringen til Danmark.
Frihed, fællesskab, ligeværd, ligestilling, demokrati og frisind er blot nogle af de værdier, vi har baseret Danmark på.
Dem skal vi værne om.
Nej, det handler i høj grad om, at de, der kommer hertil, også værdimæssigt assimileres til det danske samfund.
I Danmark lever vi efter et værdisæt, hvor alle har lige muligheder uanset baggrund, seksualitet, køn, nationalitet, eller hvor mange penge man har på bankkontoen.
I Danmark er der en helt særlig frihedstradition, som har eksisteret siden Grundtvig, Christen Kold og Søren Kierkegaard.
Danmark består af frihed i tanke og tale, frihed til at være den, man selv vælger at være, og frihed til at vælge den vej, man selv ønsker.
Frisind og frihed er rummelighed og tolerance.
Hver især har vi en udstrakt frihed og en frihed til at leve vores liv på forskellige måder i et trygt fællesskab – et fællesskab, hvor vi griber hinanden i svære tider, men hvor vi også samtidig stiller krav til hinanden med forventning om opbakning og bidrag til fællesskabet, og et fællesskab, der kun er harmonisk, så længe vi har en dyb tillid til hinanden.
Den tillid har vi siden 1983 oplevet er blevet gradvis eroderet.
Vi lever i en tid, hvor mange oplever, at de danske værdier bliver påvirket fra mange sider som konsekvens af, at et stort antal mennesker med en anden baggrund og kultur er kommet til Danmark.
I Venstre er vi meget optaget af at passe på de danske værdier.
Vi mener, at de, der kommer hertil, først og fremmest må tilpasse sig de normer og værdier, som Danmark er bygget op om, og som præger vores samfund.
Det fællesskab skal de vælge at blive en del af.
I Danmark må man tro, tænke og ytre sig, som man selv ønsker det.
Det skal man respektere.
Det gør langt de fleste også, og det glæder mig selvfølgelig.
Der er også dem, der ikke respekterer de danske værdier.
Det er rigtig ærgerligt, for disse friheder er fundamentale for et frit og demokratisk samfund.
Accepteres disse ikke, kan man ganske enkelt ikke være en del af vores fællesskab, og så har man intet at gøre i Danmark.
I Venstre står vi for en stram og konsekvent udlændingepolitik, hvor vi tør stille krav til dem, der kommer hertil.
Når man skal være en del af det danske fællesskab og leve i vores samfund, giver det nogle rettigheder, men det giver også nogle pligter: særlig pligten til at omfavne det samfund, man er kommet til.
Det er ikke for meget at forvente, så det forventer vi.