Zenia Stampe (RV), 2021-01-26:
Ja, så fik man den med; Venstre rydder op for Radikale Venstre – eller nåh nej, Venstre rydder op efter sig selv for at berede vejen for Radikale Venstre.
Det kunne man da godt lægge noget mere i, kunne man ikke det?
Nå, jeg havde egentlig forberedt en lidt mere alvorlig tale, men nu er stemningen jo blevet sådan lidt mere frimodig og også opløftet, ikke mindst efter at vi har hørt hr. Kim Valentin slå de liberale principper fast.
Og der vil jeg bare sige, inden jeg starter min tale, at jeg synes, at der er rigtig stor forskel på synspunkterne i forhold til at gå ind for pluralisme, hvor man siger, at alt må være der, men at der ikke er noget, der må dominere.
Det er det synspunkt, jeg hører fra hr. Kim Valentin, og det er sådan set også mit eget synspunkt.
Og så er der det synspunkt, jeg hører fra hr. Morten Messerschmidt, der siger, at der er enkelte strømninger, der så slet ikke må være til stede.
Det er jo det, der er forskellen.
Men den her forespørgselsdebat tager sit afsæt i en aktion på Kunstakademiet, hvor en lektor og en gruppe studerende smed en gipsbuste af Kunstakademiets grundlægger, Frederik V, i havnen.
Og jeg må sige, at jeg også løftede øjenbrynene, da jeg hørte om aktionen, og jeg tænkte: Er de gået fuldstændig fra forstanden?
Hvad skal det nytte?
Giver det os et andet perspektiv på vores fortid?
Rydder det op efter fortidens synder?
Yder det fortidens ofre retfærdighed?
Det synes jeg ikke.
Men er det så kunst?
Det tror jeg at vi må lade eftertiden og kunstkyndige afgøre.
Og så ved jeg jo godt, at jeg allerede har provokeret hr. Morten Messerschmidt.
Han er her så ikke.
Det er egentlig en lidt bizar oplevelse, for at være helt ærlig.
Vi er blevet opfordret til at trække forslag og debatter tilbage i den her tid under corona, men den her debat har man fastholdt – men man har så ikke tid til selv at være her.
Men jeg synes da, at vi har en spændende debat her.
Om det er kunst, tror jeg aldrig nogen sinde bliver et politisk spørgsmål.
Det tror jeg at kunstkyndige og eftertiden må afgøre.
Men det, der i virkeligheden generer mig allermest ved den her aktion, er, hvad den bliver brugt til, og også, hvad den bliver misbrugt til.
Først og fremmest gør den det jo alt for let at affeje enhver debat om vores fortid med kolonialisme og racisme som identitetspolitik.
Det synes jeg er trist.
Men hvad endnu værre er, giver aktionen dagens forslagsstillere, eller måske i virkeligheden kun én af dem, en undskyldning for at indlede et angreb på Kunstakademiets frihed og på selve den kunstneriske frihed.
Jeg må sige, at det løb mig koldt ned ad ryggen, da jeg hørte hr. Morten Messerschmidts indlæg, og jeg kunne heller ikke lade være med at trække på smilebåndet, da jeg læste forespørgselsteksten – altså oplægget til debatten – hvor forespørgerne skrev om åndsfrihed.
For jeg kan jo så forstå, at det er frihed fra de identitetspolitiske strømninger, altså at de ikke må være der.
Jeg mener dog, at de godt må være der, ligesom alle mulige andre holdninger må være der, også dem, som jeg er meget uenig i.
Jeg tror, at vi er nødt til at differentiere lidt i forhold til forespørgerne, for jeg kan også forstå, at der er lidt forskel på motiverne og holdningerne blandt forespørgerne.
Men jeg kan så forstå på den ene af dem, nemlig ham, der har forladt salen nu og ikke deltager i debatten, at han mener, at man ikke alene skal slå ned og fjerne enhver ansats til identitetspolitik; man skal også erstatte den med en ensrettet nationalkonservativ identitetspolitik.
Og det er jo det, som Dansk Folkeparti og hr. Morten Messerschmidt har stået for i mange år.
Og det, som de så helt konkret foreslår her, er, at styrke åndsfriheden ved at udpege en politisk bestyrelse efter DR's model.
Og så er det den politiske bestyrelse, der skal ansætte en rektor og slå hårdt ned på identitetspolitik og modeluner – og her citerer jeg hr. Morten Messerschmidt.
Og så skal de, kan man nu forstå ud fra dagens debat, også flyttes væk fra København som sådan en slags straf.
Vi er enige i, at Kunstakademiet kan styrkes ved at få en bestyrelse, men jo ikke for at ensrette Kunstakademiet og slå ned på bestemte strømninger, men tværtimod for at sikre pluralismen, så identitetspolitikken – ja, eller neoliberalismen eller marxismen eller kommunismen eller noget helt femte – ikke pludselig kommer til at dominere det hele; for at sikre den politiske uafhængighed; for at sikre fagligheden.