runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Messerschmidt (DF), 2020-02-26:
Okay, og når jeg spørger på den her måde, er det jo selvfølgelig, fordi bl.a. organisationen Åbne Døre, som har beskæftiget sig meget med det, konstaterer, at der er et sted mellem 280 og 300 millioner kristne rundtomkring på kloden, som er forfulgte.
De opgør det sådan, at 80 pct. af alle de folk, der rundtomkring i verden er forfulgt på grund af deres tro, er kristne.
Og det er jo et ganske betragteligt tal, som jeg synes må kalde på en vis handling fra en dansk udenrigsminister.
Danmark er et kristent land, og det her er vores trosfæller rundtomkring i verden.
Selv om vi måske ikke deler nation, er det folk, vi deler en vis form for religionshistorie med.
Jeg konstaterer, at i Storbritannien er man mere opmærksomme på det her, end vi tilsyneladende er i Danmark.
Boris Johnson brugte tid på det i sin nytårstale og adresserede netop problemet med forfulgte trosfæller rundtomkring i verden.
Og jeg ville da håbe, at den danske udenrigsminister ville gøre det samme.
I Storbritannien har man ovenikøbet fået lavet en decideret rapport under udenrigsministeriet, som kortlægger, hvordan forfulgte kristne har det, eller hvordan kristne generelt har det i de lande rundtomkring i verden, hvor de end måtte befinde sig i Storbritanniens vidtforgrenede net af samarbejdslande.
Og der ville jeg da håbe, at vi i Danmark kunne gøre det samme.
Så jeg forstår, at udenrigsministeren har svaret på første del af spørgsmålet, nemlig hvorvidt forfølgelsen af op mod 300 millioner kristne kan betragtes som et folkemord.
Det kan det måske, måske ikke; det er noget med FN og jura.
Fair nok.
Men jeg mangler stadig svar på, hvilke initiativer regeringen så vil tage for at hjælpe de mange millioner forfulgte kristne rundtomkring på kloden.
Kunne det være, fordi man også forhandler i andre retninger?
Altså, kunne det være, at man kunne inddrage andre elementer?
Kunne det være, fordi man prøver at drage nogle af de ting ind?
Det er noget af det, vi har foreslået regeringen at man kunne overveje.
Ville finansministeren være åben for det?
Og har man også åbnet for den kattelem over for Michel?
Nicolai Wammen (S), 2020-02-26:
Den danske forhandlingsposition er videreformidlet klart og tydeligt.
Og det er jo ikke nogen hemmelighed, at der altså er andre lande, der trækker i en anden retning end Danmark.
Og det er jo derfor, at man har en hård budgetkamp.
Der er heller ingen grund til at lægge skjul på, at det er en hård kamp at nå den 1,00 pct.
Der er lande, der vil noget andet – der vil bruge flere penge.
Og derfor er det jo så vigtigt, at Danmark sammen med bl.a. Sverige, Holland og Østrig kæmper kampen for, at der ikke skal bruges flere penge i EU, end der er brug for, og at de penge, vi bruger, skal bruges fornuftigt.
Marcus Knuth (KF), 2020-02-26:
Jeg føler helt ærligt, at Socialdemokratiet lige inden valget solgte en historie til danskerne, som Socialdemokratiet i virkeligheden godt vidste ikke var realistisk.
For fortællingen om en imaginær lejr et sted i Nordafrika, hvor man lige tryller folk ned og dermed løser alle problemer, er jo dybt urealistisk, selv om det er en fin tanke.
Jeg er sikker på, at ministeren selv har rejst i nogle af de lande i Nordafrika: Tunesien, Marokko og Algeriet har selv kæmpe problemer med migranter; Libyen er braset sammen; Egypten er ikke ligefrem et land, der rækker hånden frem og siger: Lad os lave en lejr her.
Det er Tyrkiet heller ikke.
Mener ministeren virkelig i ramme alvor, at man ikke har bundet danskerne en historie på ærmet, som man i virkeligheden godt selv ved er dybt urealistisk?
Morten Messerschmidt (DF), 2020-02-26:
Tak, formand.
Har regeringen i forhandlingerne om EU's 7-årige budget meddelt EU's chefforhandlere, at Danmark vil bruge sin vetoret, såfremt budgettet overskrider 1 pct. af bni og Danmark ikke viderefører sin rabat?
Nicolai Wammen (S), 2020-02-26:
Tak for spørgsmålet.
Jeg er meget glad for den brede opbakning til regeringens tilgang til forhandlingerne om MMF'en.
Det styrker den danske forhandlingsposition.
Mandatet indebærer jo bl.a., at regeringen lægger afgørende vægt på, at EU's udgifter under den flerårige finansielle ramme skal holde sig inden for 1,00 pct. af EU's bni.
Mandatet indeholder også en afgørende vægt på rabatten og en stor vægt på modernisering.
De tre klare danske prioriteter er blevet kommunikeret utvetydigt til andre lande, DER-formanden og Kommissionen, og regeringen har loyalt videregivet forhandlingsmandatet til de andre lande og til formanden for Det Europæiske Råd, som leder forhandlingerne.
De er derfor bekendt med den danske position, og jeg tror ikke, der er nogen, der har fulgt de seneste dages begivenheder i Bruxelles, der er i tvivl om, hvad Danmarks synspunkter er i den her sag.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-02-26:
Nej, desværre kan der godt være en lille smule tvivl, i hvert fald når man prøver at krydslæse det, som henholdsvis Finansministeriet og Udenrigsministeriet kommunikerer.
For i den redegørelse, der er oversendt fra Udenrigsministeriet, og som jeg mener skal debatteres i morgen, er den eneste egentlige prioritet, der er lagt frem – og nu citerer jeg – »at der er behov for at nedbringe det danske merbidrag til EU-budgettet ift. til Kommissionens forslag«.
Det vil jo sige, at der ikke er nogen refleksion over, at Danmark skal betale det samme, som vi gjorde tidligere, og det undrer lidt.
For når man bruger udtrykket en afgørende vægt, har regeringen jo i Europaudvalget gjort det meget klart, at det betyder, at får man ikke sin vilje, stemmer man nej, og det betyder i den her sammenhæng og på grund af det hjemmelsgrundlag, vi arbejder med, at man nedlægger veto, fordi der skal være enighed, før man kan vedtage MMF'en.
For så havde vi vidst, at man nede i Bruxelles ved, at får Danmark ikke lov at videreføre sin rabat – en rabat, som den tidligere socialdemokratiske regering under fru Helle Thorning-Schmidt jo brugte til skattelettelser, så det vil sådan set sige, at pengene er disponeret – og kan man ikke holde det samlede budget under 1 pct. af bni, ja, så stemmer Danmark nej, og så kan man ikke komme videre.
Hvorfor kan vi ikke få at vide, at man ganske enkelt og klart har kommunikeret det budskab, i stedet for at det bliver sådan en gang uld i mund om, at man har nogle prioriteter osv.?
Det lugter jo altså lidt af, finansminister, at man er ved at snyde på vægten, og det kan man ikke.
Når man har sagt det med en afgørende vægt, er det de magiske ord, der betyder, at man stemmer nej.
Derfor vil jeg bare gerne vide: Kan regeringen garantere og har man meddelt chefforhandler Michel nede i systemet i EU, at hvis disse to krav ikke imødekommes, vil Danmark stemme nej, og så betyder det, at der ikke kan laves en aftale?
Nicolai Wammen (S), 2020-02-26:
Statsministeren og andre relevante ministre har jo meget klart tilkendegivet over for ledende figurer i EU-systemet, hvad der er den danske position.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at vi er med i en klub, hvor der også er tre andre lande, nemlig Østrig, Sverige og Holland, som står på den meget budgetrestriktive linje, og at der jo netop har været afholdt et topmøde, som ikke endte i et resultat, bl.a. fordi man ikke på det topmøde var parat til at komme Danmark og andre lande i møde.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-02-26:
Jo, men der kan være lidt tvivl, for hvis Michel har fået at vide, at Danmark nedlægger veto, hvis de her to betingelser ikke opfyldes, så er det jo lidt underligt, at de forslag, der kontinuerligt kommer, ikke imødekommer Danmark.
Altså, i det seneste forslag, som vi så forhandlet her for åbent tæppe i afvigte uge, var der en stigning i landbrugsstøtten.
Det er imod Danmarks interesser.
Vi var stadig væk milevidt fra at ramme 1 pct. af bni-kravene, og den danske rabat var forandret til fuldstændig ukendelighed.
Så hvordan kan det være, at der, hvis man har sagt, at man nedlægger veto, så er så lidt lydhørhed fra dem, der forhandler i Bruxelles?
Jeg forstod det første sådan, at man betragtede det som ét fedt, uanset hvad det var for nogle religiøse minoriteter, der var tale om her.
Jeg er glad for, hvis det, udenrigsministeren siger, er, at man har et specifikt fokus på dem, som er vores trosfæller.
Kunne man så forestille sig, at den danske regering ville samarbejde med den britiske?
Altså, når nu man i Storbritannien, i London, har valgt at sætte det her højt på dagsordenen, dels ved at få lavet en selvstændig redegørelse, dels ved at premierministeren faktisk adresserer det i sin nytårstale, kunne man så forestille sig, at Danmark ville alliere sig med Storbritannien for at hjælpe forfulgte kristne rundtomkring på kloden?
Jeppe Kofod (S), 2020-02-26:
Altså, vi har et godt samarbejde med den britiske regering, også omkring trosfrihed og religiøse mindretal, og jeg vil sige, at jeg tror, at hvis man vil hjælpe religiøse mindretal, herunder de kristne selvfølgelig, så er den bedste måde at hjælpe de kristne minoritetsgrupper på ved at hjælpe alle udsatte.
Så det er noget, den her regering står på mål for.
Og der er i øvrigt et godt samarbejde med mange andre, både med europæiske regeringer og andre steder i verden.
Karina Adsbøl (DF), 2020-02-26:
Mener ministeren, at lovfastsatte sagsbehandlingsfrister er løsningen på problemet med sagsbehandlingstider på op til 40 uger ved behandling af ansøgninger om nye hjælpemidler?
Astrid Krag (S), 2020-02-26:
En borger med brug for hjælp og støtte skal have den rette hjælp på det rette tidspunkt, for det kan nemlig have store konsekvenser for det enkelte menneske, hvis hjælpen kommer for sent.
I yderste konsekvens kan det ende med at være nytteløst.
Det kan koste utrolig meget på livskvalitetskontoen, og vi ved jo desværre fra nye undersøgelser og fra Danske Handicaporganisationer, at der er problemer med den grundlæggende livskvalitet for alt for mange af vores medborgere med handicap.
Det mener jeg vi skal tage meget alvorligt.
Det er afgørende for retssikkerheden, og det er også afgørende for den konkrete hjælp, som mennesker med handicap får.
Det er også nødvendigt at få sikret en bedre kvalitet i sagsbehandlingen, for at mennesker med handicap og deres pårørende kan have den grundlæggende tillid, man skal kunne have til det system, som er til for at hjælpe dem.
Derfor er det heller ikke godt nok, når vi ser en enkelt sag som den, spørgeren har sendt mig en artikel fra DR Østjylland om, hvor en sag om en ny kørestol til et barn, der er vokset ud af den eksisterende, tager op til 40 uger at sagsbehandle.
Det bliver vi nødt til at få gjort noget ved.
I den sammenhæng vil det være helt naturligt, at vi ser på, hvad man kan tage af greb for at nedbringe sagsbehandlingstiderne, og jeg kender jo godt til diskussionen om de lovfastsatte sagsbehandlingstider i den sammenhæng.
Det lyder meget enkelt, det lyder meget nemt og besnærende, men som med alt andet er tingene jo ofte lidt mere nuancerede end som så, f.eks. kan man risikere, at lovfastsatte sagsbehandlingstider på et område betyder, at sagsbehandlingstiderne stiger på et andet område.
Man kan risikere, at en lovbestemt sagsbehandlingstid kan udvikle sig til at blive den frist, som alle sager afgøres efter, også de sager, som egentlig kunne afgøres langt hurtigere.
Jeg mener, vi har brug for at løfte hele handicapområdet, for vi ved, at der er for mange af vores medborgere med handicap, som har for lav en livskvalitet, og der er for mange, der oplever, at det er en kamp at få den hjælp, de har brug for, og derfor skal vi tage det her meget alvorligt.
Karina Adsbøl (DF), 2020-02-26:
Ja, netop, og ministeren sidder med stafetten nu til at kunne handle på det her område.
I Dansk Folkeparti har vi fremsat så mange forslag på det her område, bl.a. det om tro- og loveerklæringer.
Og så kommer ministeren med en lang smøre om, at vi skal sikre mennesker med handicap et værdigt liv, og at de skal have den hjælp, de har brug for.
Ja, det skal de, men hvad vil ministeren gøre?
Ministeren vil ikke engang komme med en definition af, hvad ministeren mener er hurtigst muligt, i forhold til hvad der står i retsikkerhedsloven.
Så har ministeren et bud på, hvad ministeren vil gøre, hvad regeringen vil gøre, så vi ikke ser, at mennesker med handicap ikke kan få de hjælpemidler, de har brug for i deres dagligdag for at få deres hverdag til at fungere, til at få livskvalitet, til at kunne passe deres arbejde?
Det her er ikke kun en enkelt sag, der er mange af de her sager.
På handicapområdet er der handicapbiler, der er så mange sager, der tidsmæssigt trækker ud, så man forringer borgernes livskvalitet, og i værste tilfælde forringer man også deres funktionsevne.
Jamen der kommer jo ikke nogen løsninger fra ministeren.
Altså, man vil simpelt hen ikke lave sagsbehandlingsfrister herindefra, for det er der udfordringer med, og det siger regeringen at man ikke vil.
Vil man lave nationale retningslinjer?
Ministeren vil heller ikke definere, i forhold til hvad der er hurtigst muligt.
Og nu er det jo sådan, at det er mig som spørger, der kan stille ministeren spørgsmål.
Det kan man jo håbe på – det ved jeg ikke.
Men hvad har regeringen af løsninger?
Astrid Krag (S), 2020-02-26:
Hvis der var ét meget enkelt uproblematisk greb at tage, ville jeg da tro, at Dansk Folkeparti gennem de fire finanslove, hvor de holdt hånden under en borgerlig regering, der underfinansierede velfærden, havde fået det igennem.
Og det er jo, fordi det ikke er så enkelt, som Dansk Folkepartis ordfører prøver at gøre det til.
Jeg mener, at den største trussel i forhold til retssikkerheden for mennesker med handicap i vores kommuner er den underfinansiering, der har fundet sted; det betyder ikke, at det er den eneste, men jeg er glad for, at vi har løftet økonomien i den første økonomiaftale.
Jeg er glad for det løft, der også er til kernevelfærden i vores finanslov.
Og så skal vi jo have kigget nærmere på handicapområdet, i forhold til hvordan vi kan sikre en grundlæggende forbedring af kvaliteten.
Karina Adsbøl (DF), 2020-02-26:
Jamen det er simpelt hen utroligt, at man som minister på det her område ikke kommer med en konkret løsning.
Og ministeren ved jo godt, hvor mange beslutningsforslag Dansk Folkeparti har fremsat – om der så er tale om opsættende virkning i bestemte sager eller andet.
Så det er noget mærkeligt noget at skyde Dansk Folkeparti i skoene, altså at vi ikke har kæmpet, for det har vi dokumentation for.
Det kan man jo bare gå ind og se.
Astrid Krag (S), 2020-02-26:
Først vil jeg til hurtighedsprincippet i retssikkerhedsloven sige, at det kan vi jo ikke, og det kan ordføreren for Dansk Folkeparti heller ikke stå her og sige, altså at det i den ene sag er det her, der er det hurtigst mulige, mens det i naboens sag er noget andet, og i genboens sag er det noget tredje.
Det er jo, fordi det handler om mennesker med sammensatte behov, og det skal kommunerne jo kunne håndtere.
Der er jeg enig med spørgeren i, at vi har brug for at løfte det her område, og det er en del af baggrunden for, at vi sikrede det største løft i vældig mange år til kommunernes økonomi ved den sidste økonomiaftale, og vi er ikke i mål endnu.
Vi kan jo af gode grunde ikke stå her i Folketingssalen og sagsbehandle.
Vi kommer jo tit ud i, at en enkeltsag bliver taget op, og så er det et spørgsmål om, om vi skal sagsbehandle eller lovgive på enkeltsager, og begge de ting vil jeg jo gerne advare meget kraftigt imod.
Det skal vi ikke gøre, og vi kan heller ikke gøre det ordentligt.
Det er også derfor, jeg altid er lidt forsigtig, når der bliver spurgt, om vi så ikke bare kan lave nogle faste grænser, for det er jo forskelligt fra sag til sag, men i en sag som den her, hvor man kender barnet og ved, at barnet vil vokse, og man ved, at barnet på et tidspunkt vil få behov for en større kørestol, kan jeg ikke forstå, at man ikke kan tage højde for det i den måde, man tilrettelægger sin sagsbehandling på.
Karina Adsbøl (DF), 2020-02-26:
Dansk Folkeparti har op til flere gange foreslået, hvad man kan gøre i de sager, nemlig hurtigst muligt at anvende en tro og love-erklæring, og så ville det jo gå lige igennem.
Men nu står der netop også i retssikkerhedsloven, at kommunerne skal gøre det hurtigst muligt.
Ministeren kommer meget ind på økonomien og lignende ting, men hun nævner sådan set ikke, hvad regeringen vil gøre.
Så derfor vil jeg godt lige høre ministerens definition på, hvad hurtigst muligt er.
Mener ministeren, at det er acceptabelt, at det tager en kommune op til 40 uger at behandle en ansøgning om en ny kørestol, fordi man er vokset ud af sin gamle kørestol?
Astrid Krag (S), 2020-02-26:
Det helt korte svar på det spørgsmål er jo nej.
Det er simpelt hen ikke acceptabelt, at man skal vente op til 40 uger på at få en ny kørestol, fordi man er vokset ud af sin gamle.
Jeg mener jo, at vores velfærdssamfund er den bedste opfindelse, vi har gjort, her i Danmark.
Det er en grundidé, der bygger på solidaritet, retfærdighed, og at vi hjælper hinanden.
Giver tilværelsen dig nogle svære kort på hånden, ja, så står fællesskabet der til at hjælpe.
Står du med et akut eller aktuelt behov for hjælp, skal du selvfølgelig ikke, som sagen her viser, vente i hele og halve år på at modtage hjælpen, fordi kommunens sagsbehandlingstid er lang.
Jeg kender jo kun den konkrete sag ud fra den artikel i DR Østjylland, som spørgeren henviser til.
Ud fra den beskrivelse er der tale om Christian, som er vokset fra sin gamle kørestol.
Han er teenager, og han har brug for en ny.
I sådan en sag bør der aldrig være en sagsbehandlingstid på 40 uger.
For her er jo tale om et hjælpemiddel, som skal skiftes ud, fordi det ikke længere kan bruges.
Og alle ved om teenagere, at de har det med at vokse, og man må sige, at det jo er en sag, hvor kommunen på forhånd kender borgernes funktionsniveau, borgerens hjælpebehov, og de ved, hvad der skal til for at hjælpe borgeren.
Så det stiller jeg mig meget uforstående over for, altså at der kan være så lang en sagsbehandlingstid der.
Jeg vil gerne sige, at jeg helt grundlæggende og principielt mener, at man ikke som menneske med et handicap skal opleve, at det er en kamp med systemet at få den hjælp, man har behov for.
Det er ikke sådan, jeg mener vores velfærdssamfund skal kendes.
Karina Adsbøl (DF), 2020-02-26:
I Dansk Folkeparti finder vi det fuldstændig uacceptabelt.
Et er, at man har behov for det hjælpemiddel, man skal have; noget andet er, at det også handler om ens livskvalitet.
Det handler om, at man kan få sin hverdag til at fungere.
Så derfor vil jeg jo godt høre, hvad ministeren agter at foretage sig, for det handler ikke kun om, at man skal vente længe på en kørestol – det handler også om ventetider på handicapbiler eller andre hjælpemidler.
Ville en tro og love-erklæring ikke have været tilstrækkeligt i den her sag, så Christian hurtigst muligt kunne have fået sin kørestol?
Der er tale om en kommune, som udmærket er klar over, at der er behov for en kørestol.
Så en tro og love-erklæring og en hurtig genbevilling ville jo være optimalt i de her sager.
Er ministeren enig i det?
Astrid Krag (S), 2020-02-26:
Og når der sker en underfinansiering af velfærden, vil min påstand være, at det altid peger den tunge ende nedad, og at det er de mest udsatte borgere, der bliver ramt hårdest.
Det kan vi jo også læse i artiklen, altså at den kommunalpolitiker, der stiller op til interview, forklarer, at budgettet er presset i deres hjælpemiddelsagsbehandling.
Jeg tror, at der er meget at hente i at afbureaukratisere her og gå op imod den overstyring, der er, så jeg synes bestemt, det er et relevant indspark, der kommer fra Dansk Folkepartis ordfører.
Karina Adsbøl (DF), 2020-02-26:
Dansk Folkeparti har længe kæmpet for det her område – også dengang, ministeren ikke var social- og indenrigsminister, men sundhedsminister – med hensyn til behandlingredskaber via sundhedslovgivningen og hjælpemidler via serviceloven.
Jeg vil godt høre, hvad regeringen vil gøre.
Ja, det er rigtigt, at det er en socialdemokrat, der udtaler sig i den her artikel, og regeringen bliver ved med at sige, at de har givet flere midler til kommunerne, men vi ser jo bare, at kommunerne stadig væk laver sparekataloger, og der ydes stadig væk ikke en service, og med hensyn til sagsbehandlingsfrister er det jo ikke noget nyt.
Så hvad vil regeringen gøre ved det, så vi sikrer, at mennesker med handicap hurtigst muligt kan få deres hjælpemidler?
Astrid Krag (S), 2020-02-26:
Det er jo godt at høre, at Dansk Folkeparti har kæmpet for det her længe.
Man må sige, at de sidste 4 år, hvor vi havde en borgerlig regering, der underfinansierede velfærden, var det jo Dansk Folkeparti, der lagde stemmer til, at den regering kunne fortsætte med den kurs, og det har vi selvfølgelig ikke fået rettet op på med den første økonomiaftale eller den første finanslov.
Selv om vi har sikret et stort løft af kommunernes økonomi og tilsvarende løftet kernevelfærden med finansloven, så er vi jo ikke i mål, og det står jeg heller ikke her og siger.
Jeg tror, vi har brug for helt grundlæggende at gå nærmere ind i det her område med hensyn til retssikkerheden og sagsbehandlingen og finde ud af, hvad vi kan gøre, for at der selvfølgelig ikke er nogen borgere, der skal komme i klemme på den her måde.
Ole Birk Olesen (LA), 2020-02-26:
Tak for det.
Vil ministeren tage initiativ til at ændre havneloven?
Benny Engelbrecht (S), 2020-02-26:
Ja, det agter jeg at gøre, men ikke i denne folketingssamling.
Tak for spørgsmålet.
Pernille Vermund (NB), 2020-02-26:
I Nye Borgerlige er vi meget optaget af, at vi sikrer, at de mennesker, der kommer hertil, selvfølgelig både er mennesker, der kan forsørge sig selv og overholde vores lovgivning, men at det rent faktisk også er mennesker, som køber ind på de værdier, som det danske samfund bygger på.
Når vi har et lovforslag som det her, er det yderst relevant for os at finde ud af, om man her får skabt en bagdør for, at de migranter, som er kommet hertil i tusindvis, og som for en stor dels vedkommende er blevet presset ind på uddannelser og nu kommer ud, hermed får en bagdør til i første omgang at søge en anden form for ophold og på et senere tidspunkt permanent ophold med den nuværende lovændring.
Kan ministeren sige noget om det?
Mattias Tesfaye (S), 2020-02-26:
Jeg vil starte med at sige tak for en god og en hurtig debat om lovforslaget, og jeg er naturligvis glad for, at det ser ud til, at der er bred opbakning til det her lovforslag.
I dag kan udlændinge, der har afsluttet en dansk kandidat- eller ph.d.-grad, søge om et etableringskort med henblik på at blive i Danmark i op til 2 år for dermed at finde fodfæste på det danske arbejdsmarked.
Når vi har brugt tid på at uddanne udenlandske studerende i Danmark, skal de selvfølgelig have mulighed for at søge et relevant job her i landet bagefter.
Det er almindelig sund fornuft.
Det er også grunden til, at vi med lovforslaget, der følger op på finanslovsaftalen, foreslår en udvidelse af etableringskortordningen, så flere nyuddannede udlændinge, der har taget en uddannelse i Danmark, får mulighed for at blive nogle år på det danske arbejdsmarked.
Det fremgår af lovforslaget, at ordningen skal udvides, sådan at målgruppen, der kan anvende ordningen, også omfatter udlændinge, der har afsluttet en bachelor- eller professionsbacheloruddannelse.
Det fremgår derudover, at perioden, hvori der kan indgives ansøgning om et etableringskort, udvides fra 6 til 12 måneder, og at der som noget nyt indføres mulighed for at forlænge etableringskortet med 1 ekstra år for udlændinge, som er ansat i en stilling, der er relevant i forhold til den afsluttede uddannelse.
Kort og godt ønsker vi at fastholde de internationale studerende, som har taget deres uddannelse i Danmark, og forbedre de muligheder, de har, for at blive i landet.
Vi er selvfølgelig altid parate til at besvare de spørgsmål, der måtte opstå i forbindelse med behandlingen af lovforslaget.