Anders Samuelsen (LA), 2018-11-27:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til forespørgerne for at rette fokus på det her vigtige område.
Regeringen deler interessen for EU's sikkerheds- og forsvarspolitiske samarbejde, og vi deler også ønsket om at debattere det danske forsvarsforbehold.
Vi befinder os i en tid, hvor vi må konstatere, at trusselsbilledet i Danmarks nærområde forværres.
Verden er blevet mere uforudsigelig, de globale magtforhold forskydes, den europæiske sikkerhedsarkitektur er udfordret og delvis under afvikling, ja, selve verdensordenen er på sin vis i bevægelse.
Russisk adfærd skaber i stigende grad usikkerhed på det europæiske kontinent, terror vedbliver at være en realitet, som vi alt for ofte må forholde os til, og Europas nærområder udfordres af ustabilitet og irregulær migration.
Samtidig ønsker USA, at Europa tager et større ansvar for egen sikkerhed.
Denne nye virkelighed synes at have slået rod.
Her spiller udviklingen i EU's sikkerheds- og forsvarspolitiske samarbejde en afgørende rolle.
I EU's globale strategi fra 2016 blev det slået fast, at EU skal være rede til at afværge, reagere på og beskytte mod eksterne trusler.
Den ambition deler regeringen.
EU's ambitioner har udmøntet sig i en lang række vigtige initiativer, som forsvarsministeren vil komme nærmere ind på.
Initiativerne skal samlet set gøre Europa bedre i stand til at løfte et større ansvar for vores egen sikkerhed i en mere uforudsigelig og usikker verden.
Regeringen anser det sikkerheds- og forsvarspolitiske samarbejde i EU for at være et vigtigt bidrag til europæisk sikkerhed såvel som til transatlantisk byrdedeling.
NATO er og forbliver garanten for det kollektive forsvar i Europa og udgør hjørnestenen i varetagelsen af danske sikkerhedsinteresser.
Det bliver der ikke ændret på.
En styrkelse af det europæiske samarbejde vil både supplere NATO's indsats og styrke NATO.
Hvis vi skal sikre USA's fortsatte engagement i Europa og understøtte NATO som en stærk garant for vores sikkerhed, må Danmark såvel som de øvrige europæiske allierede investere mere i egen sikkerhed.
Vi må huske på, at EU kan noget, som NATO ikke er designet til, og at EU har andre redskaber at byde ind med.
Det gælder f.eks. indsatser som at adressere irregulær migration og ustabilitet.
På det retlige område bistår Frontex f.eks. medlemsstaternes grænsekontrol og hjælper med at håndtere migrationsstrømmene.
På det udviklingsmæssige område adresserer EU's instrumenter de grundlæggende årsager til uro og irregulær migration, og man samarbejder med tredjelande om hjemtagelse.
På det sikkerheds- og forsvarspolitiske område bidrager EU's indsatser til at stabilisere lande i EU's nærområder.
Det er til gavn for landenes egen og vores sikkerhed.
Det er også med til at dæmme op for migrationsstrømmene.
Lad mig give et eksempel.
EU's sømilitære operation i Middelhavet bekæmper menneskesmuglernes netværk i regionen.
De stopper mistænkte smuglerskibe, og på den måde er de med til at forbedre den maritime sikkerhed.
Sådan en operation er klart i dansk interesse, og det er netop den type indsatser, som vi gerne ser at EU påtager sig.
Men vi kan som følge af forbeholdet desværre ikke deltage.
Det er et godt eksempel på initiativer, hvor forsvarsforbeholdet begrænser dansk indflydelse og efter min mening skader vores evne til at varetage danske interesser.
Det er derfor, det er så positivt, at NATO og EU på NATO-topmødet i juni 2018 tog vigtige nye skridt i den retning.
Det gælder f.eks. en styrket dialog omkring terrorbekæmpelse eller en fælles reaktion over for Ruslands hybride tiltag såsom påvirkningskampagner og aggressive cyberangreb.
EU og NATO arbejder også i fællesskab på indsatser omkring militær mobilitet.
Det kan sikre, at europæiske styrker kan bevæge sig hurtigt igennem Europa, når det er nødvendigt.
Det er bl.a. i den sammenhæng, at man skal se Danmarks deltagelse i det franskledede E12 i det europæiske interventionsinitiativ.
Det er en måde, hvorpå vi kan demonstrere, at vi mener det, når vi siger, at vi er parate til at påtage os et større ansvar for Europas sikkerhed – og her kan Danmark være med i samarbejdet, da det er uden for EU-rammen og således ikke falder ind under forsvarsforbeholdet.
Det kan ikke skjules, at Danmark bliver presset fra to sider, dels vokser de områder, der er omfattet af forbeholdet, i omfang og betydning, dels er forbeholdet også begyndt at hæmme mulighederne for dansk interessevaretagelse på områder, hvor vi fuldt og helt er med.
Det gælder f.eks. i forhold til forsvarsfonden, som forsvarsministeren vil komme ind på senere.
Vi kan altså konstatere, at ambitionsniveauet og kompleksiteten i samarbejdet omkring EU's forsvarspolitik er stigende.
Det er samtidig også klart, at vi ikke kender alle konsekvenserne af forsvarsforbeholdet.
Hvad betyder det f.eks. for Danmarks sikkerhed?
Hvad er forsvarsforbeholdets betydning for Danmarks samlede placering i EU?
Har forbeholdet en effekt på dansk erhverv og forskning?
Hvor meget har forsvarsforbeholdet betydning for andre dele af EU's politiske samarbejder?
Det er spørgsmål, som vi lige nu har svært ved at svare på, og som vi skal have afdækket.
Vi har simpelt hen behov for at forstå udviklingen af EU's sikkerheds- og forsvarspolitiske samarbejde bedre, ligesom vi især har behov for at forstå, hvad det betyder for Danmark og særlig i lyset af det danske forsvarsforbehold.
Netop derfor har regeringen besluttet at igangsætte en ekstern og uafhængig udredning, som kan belyse dette spørgsmål.
Det er regeringens ambition at skabe en god, saglig og bredt belyst debat.
Det er ikke et oplæg til en forbeholdsafstemning, men i stedet et oprigtigt forsøg på at skabe en bredt forankret debat om, hvordan vi bedst varetager danske sikkerheds- og forsvarspolitiske interesser.
Tak for ordet, og det har jeg vist mulighed for at give videre til forsvarsministeren, ellers har formanden det i hvert fald.