Lennart Damsbo-Andersen (S), 2020-11-10:
Tak, formand.
Jeg beklager, at jeg ikke nåede herned før nu, men det gik så hurtigt her i salen, at jeg ikke nåede det.
Jeg vil gerne starte med en fortælling fra det virkelige liv.
Som nogle af jer ved og måske også kan høre, bor jeg på Lolland, nede i det sydøstlige hjørne, midt i den dejlige natur med marker, skove og gode naboer.
Da min kone og jeg flyttede til Frejlev for 36 år siden, havde vi en børnehave, vi havde et fritidshjem, vi havde en folkeskole, forsamlingshus, idrætshal, andelsmejeri, en købmand og ikke mindre end to brugsforeninger inden for 4 km's køreafstand.
Det var et lille velfungerende samfund med ca. 700 sjæle.
Siden da er meget blevet forandret.
Vi har stadig væk forsamlingshus og idrætshal, men næsten alt andet er lukket og slukket.
Vi har fået en privat børnehave, og indtil for et år siden havde vi også en Brugs i Kettinge, men med en omsætning på 12 mio. kr. mente Coop ikke, at den var rentabel, og så lukkede de den pr. 1. november sidste år.
Men det var vi lokalt meget oprørte over, og med afsæt i vores bylav, hvor jeg selv sidder i bestyrelsen, startede en proces, der endte med, at der blev indsamlet 1 mio. kr. til køb af den gamle Brugs.
Brugsen blev bygget om for ca. 0,5 mio. kr., og pr. 1. oktober i år, altså for en god måned siden, åbnede en købmand til stor festivitas i de nyombyggede lokaler.
Den blev som sagt ombygget for 0,5 mio. kr. – alt sammen med frivillig arbejdskraft og sponsorater fra håndværkere, der ikke tog sig betalt for en eneste time.
Eftersom vi havde skaffet den første million, gik vi med optimisme til banken for at få et kreditforeningslån til ombygningen, men vi fik et nej.
På trods af at vi som andelshavere havde påtaget os risikoen for den yderste million, var svaret nej.
Den lokale tømrer forstår ingenting.
Han kan på sit glatte ansigt låne 5 mio. kr. til at renovere et hus på Amager, men vi får et nej til at låne 0,5 mio. kr. til en stor velkørende butik i Kettinge på Lolland.
Jeg er sikker på, at I, der sidder her i salen, kender lignende historier fra andre steder i landet.
Det viser blot, at der er brug for, at vi får taget skeen i den anden hånd og begynder at skabe mere reel lighed mellem land og by.
Som det også fremgår af redegørelsen, er der mange områder, der kræver politisk opmærksomhed, pleje og handling i vores landdistrikter, for tendensen med urbanisering fortsætter.
Vi fortsætter med at klumpe os sammen i byerne, og de små landsbyer kæmper med tomme og til tider skæmmende boliger.
Vi kæmper med butiksdød, sådan som vi var tæt på det der, hvor jeg selv bor.
Ledigheden stiger, og der bliver længere og længere til sygehuset, lægen og uddannelsesinstitutionerne, og selv politiet kan virke meget langt borte.
Det er en kedelig udvikling og i øvrigt en udvikling, der kan blive forstærket af coronakrisen, men det er først og fremmest en udvikling, der er konsekvensen af en kommunalreform og årtiers centralisering.
Nu mærker vi for alvor, hvad det betyder, at man igen og igen har negligeret de små kommuner og har flyttet flere og flere statslige arbejdspladser ind til byerne og nærmest systematisk lukket offentlige institutioner og uddannelser i provinsen.
Det har sat sig fast strukturelt.
Det har gjort det svært at lokke eksempelvis læger til at bosætte sig der.
Nu kan vi mærke det.
Men det betyder ikke, at udviklingen ikke kan vendes, overhovedet ikke.
Men vi skal i gang nu, og der er mange udfordringer, der skal løftes, så vi kan få hjulet til at dreje i den rigtige retning.
En er muligheden for at låne til en bolig i de områder, hvor der er længere til naboen.
Familier og virksomheder og andre oplever igen og igen at få afslag på boliglån, hvis de ønsker at flytte til et yderområde.
Iværksætteri og boligdrømme bliver punkteret alene på grund af geografien.