Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
Lige meget hvad man mener om den britiske udtrædelse af EU, er det et faktum, at vi med Storbritanniens forventede udtrædelse står i en helt ny virkelighed.
Med al respekt for Grønlands udmeldelse i 1982 vil en britisk udtræden være skelsættende.
Frem til nu kan man næsten sige, at der har været en illusion om, at det kun var et spørgsmål om tid, før alle europæiske lande eller i hvert fald de fleste af dem skulle være en del af EU, og det har jo givet sig udtryk i mange måder, hvor EU med stor selvsikkerhed har erklæret sig som Den Europæiske Union.
Man har oprettet Europa-Parlamentet, man har valgt Europadagen som sin mærkedag, og man bruger Europaflaget, når flaget skal hejses.
Nogle taler sågar om en fælles europahær underlagt EU's kontrol, og det er jo alt sammen til trods for, at det kun er 28 af Europas 44 lande, som er medlem af EU.
Det er, som om udgangspunktet har været, at EU er solen, og at alle de europæiske lande som planeter har skullet cirkulere rundt om EU.
Men perspektivet om EU som universets centrum er ikke holdbart, især ikke hvis Storbritannien endeligt udtræder af Unionen.
Storbritannien er ikke bare et af de mest befolkningsrige og økonomisk stærke lande i EU, men også en regional stormagt med sæde i FN's Sikkerhedsråd.
Et Storbritannien uden for EU ændrer helt fundamentalt ved styrkeforholdene mellem de europæiske lande, som er inde, og dem, som er ude.
Her har EU været universets centrum, mens ikke-EU-lande som Norge og Schweiz allernådigst har fået tildelt en observatørstatus, hvor de har kunnet få lov til at levere data, men ikke helt har kunnet være med til at bestemme og til tider har haft dårligere søgeadgang til disse data.
Storbritannien er et af de lande, som lægger allerflest oplysninger ind i Europol-samarbejdet.
Hvis landet trækker sig ud, vil det alvorligt svække Europol og muligheden for at kunne bekæmpe grænseoverskridende kriminalitet og potentiel terror i Europa.
Kan man seriøst forestille sig, at man i en fremtidig konstruktion ville kunne spise Storbritannien af med en perifer rolle på linje med Albanien eller for den sags skyld Norge og Schweiz?
Det synes jeg er svært at forestille sig.
Derudover er der også en række andre områder, hvor der er behov for et mere fleksibelt samarbejde, hvor EU-lande allerede er gået forrest, men hvor lande uden for EU faktisk har svært ved at være med på lige vilkår.
Derfor synes vi, at man bliver nødt til at se på europæisk samarbejde som noget, der kan foregå i flere rum.
Det er også derfor, at jeg er glad for den her debat i dag, som peger i retning af behovet for at gentænke, hvordan EU-samarbejdet er skruet sammen.
Vi er simpelt hen nødt til det, hvis vi ønsker mere og ikke mindre internationalt samarbejde, og man kan jo sige, at udviklingen allerede er i gang.
Vi ser flere initiativer, hvor koalitioner af villige EU-lande vælger at gå sammen og at gå foran på områder, hvor EU har vist sig handlingslammet.
Vi ser det f.eks. med de fire lande Tyskland, Frankrig, Italien og Malta, som går sammen og laver en midlertidig løsning på fordeling af flygtninge og migranter; vi ser det, når lande som Østrig, Frankrig, Polen og Tjekkiet ikke længere vil vente på EU og i stedet vælger at gå foran ved at indføre en omsætningsskat på store techgiganter; vi ser det, når ti EU-lande går sammen for at etablere skat på finansielle transaktioner.
I den sammenhæng er der ikke nogen tvivl om, at vi faktisk står ved en skillevej, og hvor det er vigtigt, at vi er med, hvor det er vigtigt, at vi er visionære og tør diskutere, hvordan det her samarbejde skal foregå.
Vil et mere og mere centralistisk og topstyret EU forsøge at fastholde sin position som centrum i det europæiske univers, eller vil EU bevæge sig i en mere demokratisk retning og acceptere, at det europæiske samarbejde må foregå på en måde, hvor landene har mere ligeberettiget indflydelse, hvor de er med?
I Enhedslisten er vi ikke i tvivl om, at vi mener, at der er brug for et mere fleksibelt og demokratisk forankret samarbejde, og til det formål har vi følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget noterer sig, at Europa står overfor en række fælles grænseoverskridende problemer, der kræver et stærkt forpligtende europæisk samarbejde, som bygger på et socialt retfærdigt, bæredygtigt og demokratisk grundlag.
Folketinget bemærker, at Storbritanniens udtrædelse af EU udfordrer ideen om, at alt europæisk samarbejde skal foregå indenfor rammerne af et centralistisk EU og påpeger behovet for at styrke et mere fleksibelt samarbejde i Europa, hvor EU-lande og lande udenfor EU kan indgå på mere lige vilkår.
Folketinget opfordrer i forlængelse heraf regeringen til at arbejde for en åbning og ændring af en række EU-institutioner, herunder særligt Europol, så også europæiske lande udenfor EU kan indgå som ligeberettigede deltagere, hvis de opfylder betingelserne«.