René Christensen (DF), 2022-02-08:
Tak for det, og tak for at stille forespørgslen.
Den handler jo faktisk om, om regeringen vil tage initiativ til at lave en revision, og det har regeringen sagt, at det vil regeringen gerne.
Dermed er forespørgslen jo nærmest færdig, men det er den ikke.
Jeg sad faktisk og lyttede meget til statsministerens tale.
Statsministeren brugte sin taletid til sådan at tale generelt om udlændingepolitikken i Danmark og om, hvad det er for en brik, der også handler om familiesammenføring.
Det tror jeg faktisk er rigtigt set, altså at når man kigger på udlændingepolitikken sådan under ét, er det flere ting, og bl.a. sådan noget som familiesammenføring er også et element i det.
Hvorfor er det vigtigt, at det ikke er meget nemt at blive familiesammenført?
Hvorfor er det vigtigt, at man ikke har nem adgang til sociale ydelser?
Jamen det er jo vigtigt, fordi Danmark skal være et attraktivt land at komme til, men også et attraktivt land at komme til, hvis man kan bidrage og være en del af fællesskabet.
Desværre må vi jo sige, at det er vi ikke lykkedes med.
Jeg siger »vi«, for Dansk Folkeparti har også været med længe.
Vi er ikke lykkedes med at få en ordentlig integration i Danmark.
Vi ser desværre alt for mange, som ikke har et godt liv – dem, som vi går og peger fingre af og siger: De laver kriminalitet, de passer ikke ordentligt på deres piger, de holder folk i et socialt jerngreb.
Ja, det gør de, og det står vi og peger fingre af.
Men er der nogen vindere?
Nej, der er faktisk kun tabere.
Samfundet er taber, fordi folk er på passiv forsørgelse og ikke bidrager til fællesskabet.
Menneskene er også tabere, for jeg tror ikke, der er nogen, der ønsker det liv.
Men hvis man ikke har set andet, er det jo den kulturarv, som man lever i, og det er det, der er et normalbillede, og så færdes man i det.
Der ser vi faktisk kun, at vi kan stramme.
Så mener vi faktisk også, at det er meget, meget vigtigt – fordi vi er et af verdens rigeste lande og også ved, at en del af dem, som er på flugt, er på flugt fra krig og fattigdom og alt muligt andet af, hvad der sker rundtomkring i verden – at vi som samfund, som et af verdens rigeste samfund, også er med til at hjælpe i nærområderne.
Det har vi været med til, hver eneste gang vi har siddet og været en del af det parlamentariske grundlag i finansloven, altså at gøre mere i nærområderne.
Så når det går godt, bliver der faktisk flere penge.
Dem synes vi at vi skulle bruge mere på at hjælpe der, hvor det virkelig batter, altså for at folk kan få et bedre liv der, hvor de er.
Regeringen har nu sagt, at de vil indkalde til forhandlinger, og så kan vi begynde at se på, hvordan man kan få kigget på de her skøre sager – sådan tror jeg det blev udtrykt her i dag, hvilket jeg er fuldstændig enig i – og vi har, jeg har, meget sympati for de mennesker, som kommer i de her situationer.
Jeg kan sagtens sætte mig ind i, hvordan de her familier har det, både børn og voksne og andre, som står i en situation og siger: Er det her rimeligt?
Det eneste, man bare skal huske, når man sidder og kigger på det og har den her sympati for de her mennesker, er, at hvis man laver regelsættet om, hvad betyder det så?
Åbner man så nogle andre låger for nogle andre mennesker, man ikke har lige så meget sympati for?
Og det er jo der, hvor lovgivning bliver svært.
Nogle gange siger jeg det sådan, når folk spørger også på andre områder, om det ikke er meget firkantet: Ja, men det er ligesom at køre med 50 km/t.
Når du kører 54 km/t. forbi skolen kl. 14.15, når de har fri alle sammen, får du en bøde.
Når man gør det kl. 2.00 om natten, og der ikke er et menneske, får man den samme bøde.
Men er det rimeligt?
Det er, fordi lovgivningen er firkantet.
Nu står der altså 50 på skiltet.
Og sådan er det også lidt nogle gange, i forhold til at vi har de her regler.
Derfor kan man godt have sympati for de mennesker, man kan godt have forståelse for, at de står i den her situation, men hvad er omkostningen ved at åbne op?
Derfor vil vi bare sige, at når vi kommer til de forhandlinger, vil vi gerne se på, hvordan man kan løse det i forhold til folk, som vil det rigtige og gerne vil bidrage til fællesskabet, og de tossede sager.
Men hvis prisen bliver for høj, vil vi ikke løse det, og så står vi også på mål for, at der er nogen, der kommer og siger: Det her er en tosset sag.
Hvorfor kan vi ikke få lov?
Så bliver man nødt til at forklare og sige: Desværre er lovgivningen firkantet, og det er vi nødt til.
Sådan er det desværre nogle gange.
Den sidste sag, der kom op fra Venstres ordfører, er jo sådan en, hvor man tænker: Kan det virkelig være rigtigt, at man siger, at man ikke kan tale dansk på grund af nogle skolepapirer?
Det vil vi i hvert fald gerne have efterprøvet, altså om det virkelig kan være rigtigt, at man ikke på anden måde kan dokumentere, at man kan tale dansk.
Det tror jeg nu godt man kan i vores samfund.
Men det er nok en sag, der har været i medierne.
Men alt i alt håber vi ikke, at den her øvelse bliver brugt til at lempe udlændingepolitikken, for familiesammenføringsreglerne er et vigtigt værktøj for at sende et signal, også udadtil.
Det er ikke nemt at blive familiesammenført i Danmark.
Det er et signal, vi gerne vil sende fra Dansk Folkeparti, også efter den her gennemgang.