Eva Flyvholm (EL), 2021-05-07:
Der er mange papirer, man skal have med herop, når det er to forslag, vi står med.
I forhold til spørgsmålet om at sende en fregat til Guineabugten kan jeg sige, at vi fra Enhedslistens side ikke støtter forslaget.
Det handler først og fremmest om, at vi tror, at det allermest effektive i forhold til at bekæmpe pirateri vil være at sætte mere hårdt ind for at sikre alternative livsmuligheder for nogle af de fattige fiskere og andre, som kan blive rekrutteret til pirateri, og samarbejde med nogle af de stater i området om at sikre mere stabilitet.
Det synes vi ville være en mere hensigtsmæssig måde at bruge de kræfter og de penge på.
Når det så er sagt, synes jeg også, at man er nødt til at sætte spørgsmålstegn ved, om det virkelig er danske interesser, vi håndhæver her.
Der kunne også være andre operationer, der ville give mere mening.
Vi snakker jo også tit om, om vi får patruljeret farvandet omkring Grønland godt nok, og der er alle mulige andre ting, hvor jeg synes man kan se, at der mere indlysende er en interesse fra dansk side.
De her tre skibe, der bliver nævnt, er jo ikke danske skibe i den forstand, at de sejler rundt under dansk flag og med danske besætningsmedlemmer og sådan noget.
Det er Mærskskibe, som sejler under Singapores flag med besætninger fra alle mulige andre lande.
Så jeg synes, man måske skulle begrænse sig en lille smule, før man brugte så mange penge og så mange ressourcer på at gå Mærsks ærinde.
Men det allermest centrale spørgsmål her, synes jeg, er spørgsmålet om indsatsen i Sahel, for jeg tror, det er helt åbenlyst for os alle sammen, at situationen både i Mali og i nabolandene, i Burkina Faso, Tchad, Niger osv., er rigtig, rigtig alvorlig.
Det er en ekstremt ustabil situation, vi har i området.
Og det er meget, meget uholdbart, først og fremmest for de mennesker, der lever i området, men det giver jo selvfølgelig også problemer i forhold til flygtningestrømme og kriminalitet som menneskesmugling f.eks.
Så det er helt centralt, at vi er interesseret i at se på, hvordan man kan gå ind og være med til at stabilisere de her områder.
Det synes jeg faktisk er meget oplagt vi fra dansk side også skal interessere os for.
Men vi kan ikke støtte det forslag, som ligger fra regeringens side her.
Det handler om, at med det forslag vil man jo sende danske specialoperationsstyrker ned og støtte den franske mission Barkhane, som både er i Mali og nabolandene.
Og der er altså en række problemer ved at gøre det.
Vi er nødt til at se på, at i de omkring 8 år, som de franske specialoperationsstyrker har været i området, har situationen faktisk ikke bedret sig.
Man har haft nogle taktiske fremskridt, hvor det er lykkedes at slå centrale terroristledere ned, men erfaringen har været, at hver eneste gang er terrorgrupperne skudt op igen, også stærkere, og rekrutteringen til terrorbevægelserne er vokset i den periode.
Vi har bare set en spredning, kan man sige; altså, hvor det startede mest i det nordlige Mali, har det nu bevæget sig mere ned til midten af Mali og til nabolandene.
Så der er ikke blevet færre kamphandlinger; der er ikke blevet færre terrorgrupper; der er ikke blevet færre angreb; der er ikke blevet mere stabilitet.
Tværtimod må man nok sige, at den politiske udvikling især i Mali, men også i nabolandene, har været meget, meget problematisk på det sidste.
Altså, senest så vi kuppet i Mali sidste år, og der er altså hverken tegn i sol eller måne på, at det her står til at blive forbedret.
Flere og flere eksperter begynder at drage paralleller mellem det, vi ser i Mali, og erfaringerne fra Afghanistan.
Og en af de allervigtigste erfaringer fra Afghanistan var netop også, at man kunne se, at der, hvor der har været en meget voldsom undertrykkelse af lokalbefolkningen eller meget voldsomme angreb på lokalbefolkningen fra enten lokale regeringsstyrker eller internationale styrker, også er der, hvor det giver tilslutning til terrorbevægelserne.
Og det er præcis noget af det samme, vi ser her.