Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2020-09-08:
Jeg var på barsel her i foråret, corona havde lukket landet ned, og det var en noget speciel oplevelse.
Det kalder jo på en revanche, så jeg tager turen en gang til her i foråret, og jeg håber, at det går bedre den her gang.
På afstand kunne jeg jo betragte jer alle sammen herinde, og jeg var faktisk ret stolt af jer, af Folketinget og af alle, der arbejder her på Christiansborg.
Der er jo en tid til uenighed og en tid til at lægge sine uenighederne til side, og så er der en tid til, at vi alle sammen kæmper for det, som vi er valgt for og på.
Coronakrisen satte jo – godt nok på en trist og alvorlig baggrund – gang i en offentlig og fælles samtale om de helt store og vigtige ting.
Hvordan indretter vi vores samfund
bedst muligt?
Hvorfor kan vi ikke altid have de her normeringer til vores børn?
Hvorfor skal der en krise til, før der er hænder nok?
Hvorfor er der kun ren luft, når krisen kradser?
Hvorfor arbejder vi mest, når vi har små børn?
Og hvorfor taler vi om vækst, vækst, vækst og rigdom uden at tale om, hvorfor vi skal blive rigere?
Det er de helt store eksistentielle spørgsmål, der blev og bliver fremmanet af krisen, og jeg håber ikke, at vi som Folketing svigter den samtale.
Vores svar vil selvfølgelig være vidt forskellige, og sådan skal det også være, men jeg håber, at vi bruger anledningen til at diskutere det store billede.
Det store billede omfatter selvfølgelig også klimakrisen.
Klimakrisen handler helt grundlæggende om vores overlevelse, om en beboelig klode, der i værste fald martres af fødevaremangel, social uro og borgerkrige, og om hundredvis af millioner af klimaflygtninge.
Og hvis man så kun går op i kroner og øre, kan man jo notere sig, at COWI og Realdania har vurderet, at alene udgifter til stormflod og stigende vandstand koster Danmark i omegnen af 1.000 mia. kr. de næste 100 år.
Alene hovedstaden vil skulle bruge en fjerdedel af sit samlede budget på reparationer af huse og infrastruktur.
At investere i grøn omstilling er klog business, det er rettidig omhu, men det er først og fremmest vores moralske pligt, specielt over for dem, der kommer.
Krise kradser allermest i bunden, og jeg synes også, det er lidt sigende, at vi kan se aktieindekserne galopere af sted herhjemme og i USA, samtidig med at titusindvis af mennesker herhjemme mister deres job.
Vi er stort set alle sammen blevet enige om verdens mest ambitiøse klimamålsætning, men indtil der kommer reel handling, er det jo bare ord, for vi er samtidig også et af de lande i verden, der er mest klimabelastende målt pr. indbygger.
Og i SF mangler vi, at den her eksistentielle alvor, som vi jo alle sammen på et eller andet tidspunkt har skrevet under på, også bliver afspejlet i regeringens finanslovsforslag.
For hvor er klimaets krigskasse henne?
I SF ønsker vi, at vi bruger en stor del af krigskassen til at holde hånden under danske arbejdspladser ved at fremrykke grønne investeringer og initiativer, som under alle omstændigheder skal laves og gøres på trods af en exceptionel krise, som vi ser lige nu, og på trods af de flotte krisepakker, som I stort set alle sammen vedtog i foråret.
Jeg tror, at I har brugt i omegnen af 78 mia. kr. i lånte penge, og det synes jeg er rigtig flot og godt – det var nødvendigt.
På trods af det er dansk økonomi stadig væk kernesund, og det kan jo være lidt svært at forklare, hvorfor man samtidig kan låne så mange penge og bruge så mange penge på at holde hånden under økonomien, og hvorfor det er klog og ansvarlig økonomisk politik at bruge en hulens masse penge, når det bliver gjort på en klog måde.