Dina Raabjerg (KF), 2026-01-22:
Jeg synes, der er noget lettere pinligt ved den her debat.
For mens verden har rykket sig, og mens teknologierne har rykket sig, og mens vores naboer har rykket sig, så render vi i Danmark stadig væk rundt med et energiforbud, der lugter langt mere af at være fra 1980'erne, end at det viser, hvordan virkeligheden er i dag.
Vi render rundt og fortæller os selv, at vi er et grønt foregangsland, men vi er jo slet ikke et foregangsland, når det kommer til at vise åbenhed over for forskellige teknologier.
I dag diskuterer vi jo ikke, om der skal sættes en modulær reaktor op i morgen, og det er jo slet ikke det, som den her debat handler om, men den handler om, at vi i Danmark stadig væk har et ældgammelt teknologiforbud, et forbud, som betyder, at vi ikke engang må undersøge og analysere eller planlægge eller afprøve brugen af kernekraft.
Samtidig importerer vi bunker af strøm, der er produceret med kernekraft i Sverige, vi bruger den, og vi betaler for den, selv om vi her i salen altid hører, at det er for dyrt.
Men det er åbenbart ikke for dyrt at købe det fra Sverige, og vi vil her bare slet ikke tale om det, og hvis det ikke var så sørgeligt, ville det jo faktisk være sjovt.
Vi har endda selv erkendt det politisk.
For nylig er det lykkedes at få afsat 40 mio. kr. til forskning i kernekraft.
Ja, det er alt for lidt, men det er dog et klart signal om, at teknologien er reel nok til, at man gider forske i den.
Men den er åbenbart ikke reel nok til, at vi vil gøre den lovlig, og så ved man jo godt, hvad der kommer.
Ministeren plejer at spørge til, hvad der så skal ske med affaldet.
Det er et velkendt vilkår, som håndteres i alle de andre lande, som vi i forvejen køber strøm fra, og når affaldsargumenterne mange gange igen og igen bliver hevet frem, så er det jo ikke, fordi der mangler viden eller muligheder, men fordi der mangler en vilje.
Så vil jeg gerne tage os med på en tur uden for Danmarks grænser.
Jeg talte for nylig, da vi var til COP30 i Brasilien, med en energiordfører fra Sverige, og hun fortalte, at de i Sverige lige nu er under et massivt pres for at lave grøn energi.
De har fået et nej fra forsvaret til en række havvindprojekter, og de står jo ligesom os foran en massiv efterspørgsel efter grøn strøm.
Så derfor bygger de nu masser af kernekraft, og hun sagde ganske enkelt: Sverige kan ikke blive ved med at være Danmarks powerbank, vi har selv brug for strømmen.
Det burde jo få alarmklokkerne til at ringe, og hvis kernekraft er så dyrt, langsomt og ubrugeligt, sådan som vi gang på gang hører det i den her sal, hvorfor i himlens navn kan vi så finde ud at købe den fra Sverige, hver gang vinden ikke blæser?
Men i en verden, hvor der er krig, cyberangreb og en massiv elektrificering, der er på vej, så er det bare at håbe en rigtig, rigtig ringe strategi.
Hvordan skal vi kunne forsyne forsvaret hurtigt og agilt, hvis forsvaret flytter rundt i verden?
Hvordan skal vi kunne forsyne store energislugere, når der er gråvejr og vindstille?
Hvordan skal vi sikre en kritisk infrastruktur?
Vi kan jo ikke bare kable det hele ihjel.
Derfor handler det her forslag om det mest jordnære i denne verden, nemlig om at lade døren stå åben.
Det betyder ikke, at man skal beslutte, at der i morgen er kernekraft, men man skal heller ikke holde Danmark fast i verden af i går.
Derfor bakker vi selvfølgelig op om det her beslutningsforslag.
Tak for ordet.