Pernille Skipper (EL), 2021-04-16:
Tusind tak for en rigtig vigtig debat, som jo heldigvis – kan man sige – ikke kun har været herinde i Folketingssalen, men som er en af dem, som har været rigtig mange steder i det danske samfund, og som vi nok også alle sammen herinde må sande at vi i hvert fald ikke den her gang kan tage æren for at have startet.
For der er en masse kvinder, deres partnere, deres familier, jordemødre, sosu-assistenter, som arbejder i faget, som har startet den her debat, og som bliver ved med at holde os til ilden, og som har tvunget os alle sammen til at komme med diverse udspil på området, og det er jo egentlig bare rigtig fedt at se demokratiet i fuld flor, og at vi også er påvirkelige herinde.
Det synes jeg er det første gode.
Noget af det første, som man lærer – eller som jeg i hvert fald lærte – da jeg blev valgt til Folketinget nu – er at tælle til 90.
Det kunne jeg også forinden, men jeg blev ekstra god til det, og jeg synes, at vi begynder at nærme os i hvert fald med hensyn til det ene beslutningsforslag her, og det sker ikke så tit.
Men det er også rigtig godt, fordi det viser, at vi har et ønske om at få gjort noget på området, og at der er et bredt flertal for det, og også et fælles ønske om at presse sundhedsministeren til måske at gøre det lidt hurtigere, end han ellers ønskede.
Noget af det andet, som man lærer i Folketinget – eller som jeg i hvert fald lærte – er at tjekke historikken.
For der er tit en anden fra Enhedslisten, der har sagt noget klogt før dig, og det har jeg også tjekket den her gang, og den første, som jeg i hvert fald fandt, var fra 2004, hvor Enhedslistens daværende folketingsgruppe første gang foreslog, at man indførte nogle rettigheder for fødende og deres partnere; og så var det igen i Folketingssalen i 2007, hvor det var Line Barfod, den daværende sundhedsordfører fra Enhedslisten.
Det er lige præcis 14 år og 5 dage siden, de havde den forhandling, og hvor hr. Lars Løkke Rasmussen, den daværende sundhedsminister fra Venstre, sagde, at det var et alt for rigidt krav at stille, at man kunne have den samme jordemoder i løbet af et forløb, og at der ikke var behov for en yderligere regulering, andet end at man kunne følge Sundhedsstyrelsens anbefalinger, og at de nye regioner nok skulle sørge for, at det hele blev fikset.
Så er det jo bare rigtig godt, at vi på trods af rotationsordningen har noget vedholdenhed i Enhedslisten, og Stine Brix tog efterfølgende over og talte også om rettigheder til fødende, bl.a. i 2016, og hr. Peder Hvelplund før mig, og nu står vi her så en gang til, og nu er vi ved at være oppe på 90 mandater.
Så der er her noget med vedholdenhed, som jeg egentlig også tænker at vi kan tage med os – sagt lidt i spøg.
Men vores beslutningsforslag indeholder jo sådan set meget simpelt, at vi skal sætte os til et forhandlingsbord, at vi skal lave nogle rettigheder, og at vi skal sikre nogle bedre arbejdsforhold, og så kan vi være enige eller uenige om, præcis hvordan det skal gøres.
Men det, som vi i Enhedslisten siger, er det samme, som rigtig mange andre fra begge sider af salen herinde også har sagt i dag, nemlig at det både handler om før, under og efter fødslen.
Jeg synes, at det er rigtig vigtigt, at vi taler om minimum 2 dages barselsophold på et barselsafsnit, hvis man vil det, men også om en ret til fødselsforberedelse i små hold, om sammenhængende og individuelle forløb; at man får mulighed for at få samtaler med en ammeuddannet kommunal sundhedsplejerske, også inden fødslen; at der sikres kontinuitet med en kendt jordemoder; at der i alle fem regioner også er lavet målrettede indsatser for særligt sårbare og screeninger; at man efter fødslen har adgang til ammerådgivning i det offentlige og døgnbemandet, med videokonsultation, så man kan ringe, når tingene er svære; og at der også er hjælp til familier, der er psykisk påvirket af både graviditets- og fødselsforløb.
Det er bare nogle af de ting, som det er vigtigt at vi får adresseret, og det er for mig at se også en af grundene til, at jeg er meget bekymret for at vente, indtil vi sidder med en stor, samlet sundhedsaftale, for det er ikke nogen lille opgave, vi skal i gang med efterhånden.
Vi skal både sikre, at det ikke bliver bureaukratiske regler, og at minimumsstandarder ikke bliver maksimumsstandarder, og at vi, når man f.eks. siger 2 dages ophold på et barselshotel, så skal huske at skrive »eller tilsvarende«, fordi det også kan være, at der er nogle, der ønsker at få opfølgende samtaler derhjemme osv. Så derfor er jeg bekymret for at proppe det ind i en stor sundhedsaftale.
Jeg kan heller ikke se, hvad det er i Sundhedsstyrelsens nye gennemgang og anbefalinger, der skal gøre, at vi bliver nødt til at vente.
Men jeg vil dog give ministeren én ting, som er rigtig vigtig, som ministeren sagde i sin tale, nemlig at finansieringen jo er nødvendig.
For vi har alt for mange gange set, ikke på fødeområdet – for der skulle regionerne åbenbart nok fikse det, som hr. Lars Løkke Rasmussen dengang mente – men på andre områder, hvor vi har lavet en form for minimumsrettigheder i sundhedsvæsenet, at det, hvis man ikke finansierer det, så vil suge ressourcer og udhule andre områder.
Og det er jo en af grundene til, at de ældre medicinske patienter er nogle af dem, som har det dårligst i det danske sundhedsvæsen – dem er der aldrig nogen der har lavet en pakke til – og det er også en af grundene til, at det står skidt til på fødselsområdet.
For man suger ressourcer ud af ét område og giver dem til et andet.
Så derfor skal der følge penge med, og det vil jeg medgive ministeren.
Vi kan ikke være bekendt at levere på det her uden at levere de kroner og øre og den prioritering, der skal til.