Steffen Larsen (LA), 2026-01-20:
Tak, hr. formand.
Der tegner sig et bekymrende mønster hos denne regering.
Igen og igen ser vi forslag, der udvider overvågningen og indsnævrer borgernes frihedsrettigheder, og som efterfølgende enten må ændres eller laves om eller trækkes tilbage.
Hver gang man gør den manøvre, fortæller man så, hvordan alle andre har misforstået forslaget.
PET-lovforslaget blev ganske vist udskudt og er stadig til forhandling, men det ændrer ikke ved, at det oprindelige forslag indeholdt en hidtil uset form for masseovervågning.
Men det betød også, at den praksis ville sige, at for helt almindelige virksomheder, der tilbyder vpn, som f.eks. Folketinget gør til folketingsmedlemmer og ansatte herinde på Christiansborg, ville den vpn-forbindelse selv kunne blive kriminel, hvis nogen bare trykkede på et link til en russisk nyhedsside, for det ville jo være kriminelt.
Så der ville man kriminalisere det sikkerhedsværktøj, som Folketinget arbejder med, hvis nogen trykkede på et forkert link.
Det trak man jo så, for det gav selvfølgelig ingen mening.
Så har vi chatkontrolforslaget, som i sin oprindelige form var et endnu mere ekstremt overvågningsdirektiv.
Det indebar scanning af alt indhold i private beskeder, før beskeden blev krypteret og sendt – på tværs af alle platforme.
Forslaget blev heldigvis stoppet, bl.a. af tyskerne, men det afslører tankegangen.
Hvorfor er det nu egentlig, vi krypterer vores kommunikation?
Hvorfor er det, at mennesker synes, de har et behov for en gang imellem at have nogle hemmeligheder?
For det er jo ikke kun over for techgiganterne eller over for statsmagten, at man krypterer.
Det er også over for de kriminelle, og det er jo netop her, jeg bliver bange for, at vi smider barnet ud med badevandet.
Så er det så her, man vælger at angribe borgernes ret til at holde på hemmeligheder, netop de hemmeligheder, der gør, at vi kan beskytte os mod identitetstyvene og de andre cyberkriminelle.
Det er jo netop det, der er frygten – at vi giver dem rettigheder, at vi giver dem muligheder.
For når vi fjerner kryptering og kompromitterer det, åbner vi også op for, at det kan misbruges.
I et frit samfund har vi brug for hemmeligheder.
Journalister, advokater, virksomheder, whistleblowere og alle den slags mennesker har brug for, at de kan kommunikere hemmeligt.
Så pakkes det ind i pæne ord om børnebeskyttelse eller terrorbekæmpelse.
Men realiteten er, at der skridt for skridt opbygges et overvågningsapparat, som giver staten en uforholdsmæssig indsigt i borgernes privatliv eller, som i tilfældet her, techvirksomheder endnu større mulighed for at kunne tilgå det.
For det, der sker – i modsætning til hvad hr. Christian Friis Bach fra Venstre siger – er jo, at man med det her netop går ind og fjerner noget af det, der skal være med til at beskytte borgernes privatliv.
Man siger jo netop, at ePrivacy-direktivet ikke gælder, når det kommer til sociale medier, og det er der, det bliver lidt vanskeligt for mig at forstå, hvordan den samme hr. Christian Friis Bach så kunne stå her på talerstolen og fortælle mig: Jamen bare rolig, vi har jo de her direktiver til at beskytte os.
Men her fjerner vi jo et.
Her siger vi jo, at det ikke længere gælder.
Men det socialdemokratiske mantra om, at overvågning er frihed, lever desværre videre.
Frihedsrettigheder forsvinder sjældent fra den ene dag til den anden.
De udhules gradvis, og når først de er væk, får vi dem ikke tilbage.
Derfor skal vi sige fra nu.
Og så skal jeg hilse fra SF og sige, at de også støtter forslaget.