Jesper Petersen (S), 2022-06-07:
Det vil jo være muligt at uddanne både pædagogiske assistenter og meritpædagoger i alle kommuner, men det vil så være tilknyttet en professionshøjskole i nærheden, hvor uddannelsen eksisterer.
Det vil den jo gøre rigtig mange steder i landet, bl.a. i kraft af den aftale, som Radikale Venstre desværre ikke er med i – det er der forskellige grunde til, og det er en anden debat – som sørger for, at der er uddannelsesmuligheder også på professionshøjskoler tæt på, også i de år, der kommer nu, hvor vi har faldende ungdomsårgange.
Det, jeg nævnte, var specifikt sporskiftemodellen, der indtil nu kun har fandtes i København, men nu også kommer til Aarhus og Odense.
Den er bl.a. rettet mod ledige akademikere og andre.
Men at man lokalt i sin kommune går op i, at man har uddannet personale, og bruger de muligheder, der er for pædagogisk assistent- eller meritpædagoguddannede, vil jeg varmt anbefale og opfordre til at man gør.
Tak for det, og tak til partierne bag debatten her og til fru Katrine Robsøe for begrundelsen.
Trivslen blandt de studerende på de videregående uddannelser er et vigtigt emne og er jo et led i en diskussion, der er i det hele taget, om den stigende mistrivsel, vi ser.
Uddannelses- og Forskningsministeriet indsamlede for første gang i 2018 data om studerendes stress og ensomhed.
Debatten om og fokus på mistrivsel blandt en del unge var allerede til stede, men de tal, der kom frem, var jo endnu en underbygning af relevansen af den debat, som vi så også vil fortsætte i dag.
Hver femte studerende svarede, at de altid eller ofte havde alvorlige stresssymptomer i dagligdagen, og hver tiende, at de altid eller ofte følte sig ensomme.
Og selv om det selvfølgelig er et specielt liv at være studerende og der også naturligt nok er et pres på de studerende i forbindelse med eksamener og at skulle tilegne sig meget stof, så må man sige, at der var tale om høje tal.
Samtidig viste tal fra Statens Institut for Folkesundhed i 2019 og nu igen med den seneste opgørelse i 2021, at det også for mange unge står skidt til med deres mentale helbred i det hele taget.
En stor del af de unge befinder sig på de videregående uddannelser eller er på vej ind på en uddannelse, og derfor kan uddannelsessystemet også være et oplagt sted at sætte ind for at understøtte og styrke de unges, de studerendes, trivsel.
Der er flere steder i uddannelsessystemet, hvor der kan sættes ind, når trivslen skal styrkes.
F.eks. viser de seneste tal fra Danmarks Studieundersøgelse, at 31 pct. af de studerende er helt enige eller enige, i forhold til at de holder sig tilbage fra at stille spørgsmål og deltage aktivt for ikke at risikere at se dumme ud i undervisningen.
Det afspejler nok også en perfekthedskultur, der i det hele taget sniger sig ind, og som er et meget ulykkeligt fænomen i vores samfund.
Men der er de her opmærksomhedspunkter, og vi har ikke på nuværende tidspunkt rammer, der fuldt ud fremmer nysgerrighed, læring og trivsel, og en læringskultur, der understøtter de ting.
For nylig så jeg Johanne Schmidt-Nielsen, der som bekendt er generalsekretær i Red Barnet og en af vores tidligere kolleger her i Folketinget, sige, at der nok er brug for lidt mindre Pippi Langstrømpe og lidt mere Harry Potter i forbindelse med børn og unges trivsel.
Og jeg er rigtig glad for den meget stærke og selvstændige pige i Astrid Lindgrens univers, som bor alene og løser sine problemer selv og på mange måder er en meget stærk person, men der er også en pointe i, at de udfordringer, man møder, skal man ikke nødvendigvis løse alene, og at man ikke er en fiasko, hvis tingene ikke lykkes eller man har det skidt.
Det betyder ikke, at man bare skal tage sig sammen, eller at man fejler som enkelt menneske eller som studerende, og det er der, vi måske kan have brug for lidt mere Harry Potter i debatten og som figur.
Harry Potter kunne ikke have vundet kampen, hvis ikke det var for fællesskabet omkring ham, både de hjælpsomme og støttende venner og de voksne, der guider og beskytter ham og jo også nogle gange tilgiver ham, hvis han er trådt forkert i ny og næ.
Som oftest er han trådt forkert, fordi han faktisk søgte at gøre det gode.
Den stigende mistrivsel er et komplekst problem, og det gælder også svaret.
Men vi kommer længst, hvis vi understøtter stærke inkluderende fællesskaber, mener jeg.
Det må ikke blive den enkeltes ansvar; det er ikke bare en stresset eller ensom studerende, der skal tage sig sammen og løse sine ting lidt hurtigere.
Vi kan godt tillade os at have forventninger til hinanden – det er klart – og vi har alle sammen ansvar, vi skal leve op til, men rammerne er jo det, der er meget afgørende for den enkelte.
Og det er et ansvar, vi alle sammen har – som forældre, politikere, undervisere eller medstuderende – for at prøve at løfte og støtte hinanden.