Lars Aagaard (M), 2025-01-15:
Tak for ordet.
Ifølge fru Theresa Scavenius handler forslaget om at demokratisere olie- og gaspolitikken.
Med det må jeg forstå, at forslagsstilleren mener, at den nuværende praksis er udemokratisk.
Der er et stort overlap mellem det, vi skal diskutere her i Tinget, og så det samråd, der blev afholdt i går.
Så hvis der er nogen derude, der ivrigt følger med, vil de sikkert opleve en reprise, og det er jo ikke altid, at del to er bedre end del et.
Det har jeg bemærket med mange film, men vi må jo se, hvordan det udspiller sig i dag.
Som jeg sagde i går på samrådet, forstår jeg tilgangen fra fru Theresa Scavenius på den måde, at der grundlæggende sættes spørgsmålstegn ved den magtfordelingslære, der følger af grundloven, og det forhold, at den udøvende magt varetages gennem ministerialstyret.
Forslagsstillerens synspunkt er velkendt, men igen vil jeg sige, at jeg er forundret over standpunktet og uenig i det.
Regeringen er selvsagt enig med forslagsstilleren i, at det er vigtigt med debat om Folketingets inddragelse.
Vi er derfor i regeringen enige i intentionen med forslaget, altså at vi skal have en demokratisk debat og involvering af Folketinget, også i, hvordan rammerne for udviklingen på Nordsøen skal være.
Men vi er ikke enige i det middel, der lægges op til at gøre brug af, og derfor kan regeringen ikke støtte forslaget.
Det forslag, vi behandler i dag, er et opgør med den grundlæggende kompetencedeling i staten.
Magtens tredeling indebærer, at lovens vedtagelse holdes adskilt fra dens anvendelse.
Det sker for at sikre en objektiv lovfortolkning i de konkrete sager.
Loven fastsætter de generelle retsregler, og forvaltningerne træffer forvaltningsafgørelser.
Olie- og gaspolitikken i det her land hviler overordnet på to ben.
Det ene ben er undergrundsloven, som Folketinget har vedtaget; det andet ben er Nordsøaftalen fra 2022, som er indgået med bred politisk opbakning.
Tilsammen udgør de den centrale lovgivningsmæssige og politiske ramme.
Jeg vil derfor mene, at rammen er fuldt ud demokratisk.
Den er jo besluttet og vedtaget i Folketinget.
Med Nordsøaftalen fra 2020 bekræfter aftalepartierne støtte til rammerne for kompetencefordelingen og Energistyrelsens administration på området.
Aftalen blev implementeret i undergrundsloven, da Folketinget vedtog L 30 i december 2021, og ingen af aftalepartierne fandt i den forbindelse administrationsstrukturen uhensigtsmæssig.
Undergrundsloven medfører en overordnet struktur for olie- og gastilladelser bestående af fem faser.
I første fase ansøger det eller de selskaber, som ønsker at efterforske og producere olie og gas, om en såkaldt eneretstilladelse.
Det er mig som minister, der meddeler eneretstilladelsen efter loven.
Folketinget er inddraget i beslutningen gennem Klima-, Energi- og Forsyningsudvalget.
Det er altså i første fase, der er politisk stillingtagen.
Det er her i den første fase, at de afgørende rettigheder til at efterforske, udbygge og producere olie og gas fra vugge til grav bliver givet, og når eneretstilladelsen er meddelt, er ansøger blevet en rettighedshaver.
I tredje fase går man nu til udbygning.
Her skal ansøgere have godkendt en udbygningsplan og en efterfølgende produktion, og rettighedshaver er blevet meddelt tilladelsen og har derfor ret til at få godkendt udbygningen, hvis man lever op til lovgivningen.
Det kræver selvfølgelig så, at alle elementer af lovgivningen overholdes.
Fjerde fase er produktionsfase, og når infrastrukturen er udbygget, har rettighedshaver ret til at producere sit fund.
I femte og sidste fase afvikles feltet.
Så opsummerende kan man sige, at fase to til fem udmønter de rettigheder, som ansøger fik i fase et, hvor der var principiel politisk stillingtagen.
Fase to til fem behandles administrativt af Energistyrelsen, da der skal træffes afgørelse om konkrete arbejder baseret på den politisk vedtagede lovgivning.
Det er det, jeg forstår at forslagsstilleren vil have skal ske i Folketinget.