Peter Hummelgaard (S), 2021-08-27:
Tak for det.
Det skal jo ikke hedde sig i en så alvorlig situation, som det her også er, at regeringen ikke tager det alvorligt.
Som jeg flere gange har understreget i den her proces, er vi jo helt oprigtig ærgerlige over, at det kommer hertil.
Jeg har selv ment det hele vejen igennem den her konflikt, at jeg anså det som værende alle politikeres rolle at blande sig så meget udenom som overhovedet muligt, og at parterne måtte løse det selv.
Jeg deler til fulde de ord, som Kristian Thulesen Dahl siger her i forbindelse med tredjebehandlingen, og jeg nævnte det også selv den anden dag, og jeg vil gerne sige det igen, at vi har jo også i løbet af de sidste 9 uger hørt og forstået og var jo i virkeligheden også allerede klar over forinden, at det handler om meget, meget mere end alene et lønspørgsmål.
Det handler om, at mange sygeplejersker føler sig presset i deres arbejdsdag, arbejdsliv.
Det handler om, at man nogle steder oplever, at man har et dårligt arbejdsmiljø, og det handler også om det, som vi også selv gik til valg på at adressere, nemlig at der i en række år er blevet underinvesteret i vores sundhedsvæsen.
Alt det forpligter regeringen sig til at blive ved med at forsøge at rette op på og gøre fortsat, for vi er jo fuldstændig enige i, at de medarbejdere, vi har derude i vores velfærdssamfund, og som leverer omsorgen til vores ældre, til patienterne og alle de steder, hvor det er, vi har et stærkt behov for det, er essentielle for den service, der skal leveres.
Der er to ting, jeg gerne vil anfægte, som bliver rejst under tredjebehandlingen her.
Det ene er den sammenligning med lærerkonflikten, som hr. Jacob Mark er inde på.
Altså, man kan ikke under nogen omstændigheder sammenligne den her regerings ageren med det forløb, der var under lærerkonflikten.
I den her situation har der været en helt legitim konflikt for én ud af mange medarbejdergrupper i den offentlige sektor – en gruppe, hvor det er, at repræsentanterne for den gruppe i to omgange har forhandlet et resultat, som de også har anbefalet deres medlemmer at stemme ja til.
De er godt nok blevet nedstemt.
Det er jo en del af processen, og det skal respekteres, men det har været en legitim konflikt mellem to parter, hvor alle andre offentligt ansatte har stemt ja til deres overenskomster.
Med det her lovindgreb ophøjer vi alene mæglingsskitsen til lov.
Der bliver ikke taget noget fra medarbejdergruppen.
Der bliver ikke ændret noget i det forhandlingsresultat, man selv har forhandlet hjem.
Der vil også være lønstigninger på niveau med det, som alle andre offentligt ansatte, både pædagoger, sosu-assistenter og andre, har forhandlet hjem til sig selv.
Det her indgreb kan ikke sammenlignes med lærerkonflikten.
Det andet, jeg også gerne vil anfægte – eller om ikke andet tillade mig at svare på – er, at hr. Kristian Thulesen Dahl undrer sig over, hvordan regeringen den ene dag kan sige, at vi afviser et indgreb, og den næste dag så gør det.
Det er for det første, fordi vi hele vejen igennem har ment, stået på mål for og jo også håbet på, at parterne på den ene eller anden måde selv ville nå en forhandlet løsning eller om ikke andet, at den ene part over for den anden ville strække våben, fordi det jo også er en del af den forhandlingsproces.
Derfor har vi ment hele vejen igennem, at vi meget nødig ville gribe ind, men det er jo også rigtigt, som hr. Kristian Thulesen Dahl jo lidt grinede af, at det jo også er en del af den danske model i yderste konsekvens, at det er Folketingets mulighed og opgave at gribe ind, hvis det er sådan, at en konflikt kører så meget i hårdknude, at den er uløselig, og at den begynder at have tiltagende samfundsmæssige konsekvenser.
Det var så den konklusion, som vi jo afgjort igennem noget tid hele tiden har fulgt med i og overvejet, men som vi nåede til onsdag i den her uge, og vi takker i øvrigt også Folketingets partier for både at give mulighed for at hastebehandle det her lovforslag, men jo også at foretage det indgreb, som vi i hvert fald synes er vigtigt, både for at tilstandene i sundhedsvæsenet kan blive normale igen, og for at alle parter kan komme videre.
Men der er ikke, som jeg selv har understreget flere gange, nogen vindere i den her situation.
Regeringen vinder ikke noget.
De offentlige kasser, vil jeg vove at påstå, vinder heller ikke noget, hvis man skulle sidde med den konspiration.
Arbejdsgiverne for sygeplejerskerne vinder slet ikke noget.
Patienterne har i hvert fald heller ikke vundet, og sygeplejerskerne har jo heller ikke vundet noget ved den her strejke.