Søren Søndergaard (EL), 2020-02-27:
Det er 20 minutter, jeg har, ikke?
Jeg vil sådan set sige tak for en udmærket gennemgang.
Jeg synes, det er en udmærket gennemgang.
Der er jo ikke voldsomt mange politiske vurderinger i den, men der er en gennemgang, og så giver det anledning til, at vi kan have diskussionen her.
Jeg synes også, der mangler nogle mere grundige overvejelser over, hvad brexit betyder, men det skal jeg komme tilbage til.
Lad os tage udgangspunkt i, at det her er en udmærket gennemgang af, hvad der er på EU's dagsorden, og af, hvad der vil være oppe i den kommende tid.
Jeg vil koncentrere mig om tre og måske fire punkter, hvis jeg når det.
Det er indsatsen mod den truende klimakatastrofe, EU's indblanding i arbejdsmarkedspolitikken samt diskussionen om EU's fremtid, ikke mindst i lyset af Storbritanniens udmeldelse, og, hvis jeg når det, spørgsmålet om EU's ageren på internationalt plan eller i eksterne relationer, som det hedder.
Først om klimakatastrofen.
Der står jo mange pæne ord i den her redegørelse – eller den gengiver mange pæne ord, som EU og Kommissionen kommer med.
Og vi må jo konstatere, at målsætningerne, der lægges frem, er svage.
I betragtning af at det er en absolut topprioritet, er det jo svage reduktionsmål, der lægges frem, nemlig op til 55 pct.
Hvorfor er det et svagt mål at have, at det er op til 55 pct. i 2030?
Det er det, fordi det gør det næsten umuligt at blive klimaneutral i 2050.
Det er jo derfor, at vi i Danmark har valgt de 70 pct.
Vi kunne jo også bare have valgt 55 pct., men alle, der har arbejdet med det, ved, at hvis vi kun når 55 pct. i 2030, skal der, for at vi kommer op og er klimaneutrale i 2050, være en meget, meget stejl kurve til sidst, som vil være meget dyr.
Så det er en svag målsætning, der er.
Hvad er så det centrale redskab næsten frem til 2030?
Det er én ting, nemlig det 7-årige budget, som er det, der lægger rammerne for, hvad man kan nå.
Og så må man jo stille spørgsmålet: Sikrer det så de ændringer, der gør, at vi når op på de 55 pct., og lægger det sporene til, at vi kan være klimaneutrale i 2050?
Jeg vil sige, at det tvivler jeg meget på.
Der er jo lige kommet en ny analyse, der viser, hvor mange nye penge der er i det her budget til klimaet, i forhold til hvad der var sidst.
Det er jo ganske få midler, der er ekstra til klimaet.
Der er en masse hensigtserklæringer om, hvad man kan, f.eks. på landbrugsområdet.
Mange af de hensigtserklæringer var der også før i tiden, og alligevel har vi set et landbrug, som i hvert fald indtil et par år siden – jeg har ikke de seneste tal – har haft en stigende CO 2 -udledning.
Det er derfor, vi bliver nødt til at sige, at konklusionen er, at det er for lidt og for sent.
Der synes jeg, at vi har brug for en regering og danske partier, der er noget mere markante end det, der f.eks. er kommet til udtryk i de mandater, der er givet i forbindelse med de forhandlinger, der foregår.
Os, der er tilstrækkelig gamle, kan huske, at vi havde en LO-formand, der brugte det argument for, at vi kunne tilslutte os EU – det var i 1972 – at nødderne knækker vi selv, underforstået at spørgsmålet om forholdene på det danske arbejdsmarked ville vi fortsat selv bestemme suverænt.
Alligevel har vi set en lang række indgreb i arbejdsmarkedsforholdene.
Da spørgsmålet om Vaxholmdommen var til behandling ved EU-Domstolen, sendte den danske statsminister – han hed Anders Fogh Rasmussen – et brev ned til EU-Domstolen om, at det var en forudsætning for dansk EU-medlemskab, at man ikke blandede sig i arbejdsmarkedspolitikken.
Det lyttede man så ikke særlig meget til ved EU-Domstolen.