Mattias Tesfaye (S), 2020-11-19:
Indledningsvis vil jeg gerne anerkende, at kristne minoriteter flere steder i verden er forfulgte og lever under yderst vanskelige forhold.
Det fremgår bl.a. af den rapport fra Open Doors, som der henvises til i bemærkningerne til forslaget.
For nylig læste jeg også en frygtelig artikel om de kristnes fordrivelse fra Irak.
Så der er absolut en relevant problemstilling at tage fat i her.
Jeg tror faktisk også, at jeg og forslagsstilleren grundlæggende er enige om, at det i forbindelse med genbosætning af kvoteflygtninge er vigtigt at lægge vægt på de pågældendes mulighed for at finde sig til rette og integrere sig i det danske samfund.
I min optik kan en genbosætning normalt kun betragtes som vellykket, hvis den pågældende har vilje og evne til at blive et selvforsørgende og ydende medlem af det danske samfund på lige fod med de øvrige borgere.
Det skal vi selvfølgelig stræbe efter med kvoteordningen.
Men regeringen kan ikke støtte det her forslag.
Det skyldes, at spørgsmålet om modtagelse af kvoteflygtninge efter vores opfattelse også bør have et strategisk sigte.
Det skal jeg vende tilbage til om et øjeblik.
Dertil kommer, at forslaget rejser spørgsmål i forhold til vores internationale forpligtelser.
Regeringen ønsker at føre en politik, hvor vi i højere grad selv kan styre, hvor mange udlændinge der kommer til Danmark, samtidig med at vi ønsker at tage et internationalt ansvar.
Som en del af den politik støtter regeringen bistand til flygtningenes nærområder og en kontrolleret genbosætning af flygtninge gennem FN.
På den måde bruger vi vores ressourcer bedst, og vi hjælper flere bedre i nærområderne og bruger færre penge på asylsagsbehandling på dansk jord med udfordringer med afviste asylansøgere, der ikke vil rejse hjem.
Det er regeringens holdning, at vi inden for rammerne af kvoteflygtningeordningen skal hjælpe nogle af de mest udsatte flygtninge, så længe vi bevarer den rette balance mellem antallet af flygtninge, som Danmark samlet modtager, og kommunernes evne til at integrere de pågældende.
Vi skal derudover sikre, at de kvoteflygtninge, vi modtager, i videst muligt omfang og inden for kvoteflygtningeordningens rammer skal være personer, der har mulighed for at slå rod i Danmark og få glæde af opholdstilladelsen, så længe behovet for beskyttelse fortsat er til stede.
Efter de gældende regler for modtagelse af kvoteflygtninge er det op til udlændingeministeren årligt at fastsætte antallet og den overordnede fordeling af kvoteflygtninge, der skal genbosættes i Danmark.
Beslutningen træffes på baggrund af en samlet afvejning af den sociale og økonomiske kapacitet i samfundet, som det hedder i forarbejderne.
Det har i den forbindelse bl.a. betydning, hvor mange udlændinge der er kommet til Danmark de seneste år, og hvordan de, der allerede befinder sig i Danmark, er integreret.
Som jeg nævnte før, mener regeringen, at modtagelse af kvoteflygtninge bør have et strategisk sigte.
Det hænger tæt sammen med, at vi har en ambition om et mere retfærdigt og nyt asylsystem, hvilket indebærer, at genbosætning af kvoteflygtninge gradvis bliver den primære vej til at opnå beskyttelse i Danmark frem for spontan asyl.
Genbosætning kan anvendes som et strategisk redskab til at fremme arbejdet med et nyt og mere retfærdigt asylsystem.
F.eks. har vi besluttet, at Danmark i år skal tage imod 200 kvoteflygtninge, der opholder sig i flygtningelejre i Rwanda, Centralafrika.
Det gør vi af den simple grund, at regeringen tidligere i år har givet økonomisk støtte til et program, hvor Rwanda løfter et stort ansvar ved at tage imod flygtninge og asylansøgere fra detentionscentrene i Libyen i Nordafrika.
Det er personer, som for de flestes vedkommende havde til hensigt at krydse Middelhavet og forsøge at komme til EU.
Derfor synes jeg, det giver god mening, at Danmark hjælper Rwanda og til gengæld tager imod kvoteflygtninge fra Den Demokratiske Republik Congo og Burundi, der opholder sig i Rwanda.
Det er altså ikke dem, der er blevet evakueret fra Libyen, vi genbosætter i Danmark.
Vi ønsker, at genbosætning på sigt skal være den primære vej til beskyttelse i Danmark.
Det skal ikke være dem, der betaler menneskesmuglerne for at begive sig ud på en farlig rejse over Middelhavet, der skal belønnes med beskyttelse i Europa.
Det forslag, som vi behandler i dag, giver mig også anledning til at sige noget om, hvordan udvælgelsen af kvoteflygtninge foregår.
Det er Udlændingestyrelsen, der normalt i et tæt samarbejde med UNHCR, det er FN's flygtningeorganisation, foretager den konkrete udvælgelse af kvoteflygtninge.
Ved udvælgelsen skal der først og fremmest lægges vægt på, om den pågældende kan anses for at have et beskyttelsesbehov.
Dernæst skal der, medmindre særlige grunde taler imod det, lægges vægt på udlændingens mulighed for at slå rod i Danmark og få glæde af opholdstilladelsen, herunder de sproglige forudsætninger, uddannelsesforhold, arbejdserfaring, familieforhold, netværk, alder og motivation, alt det, man tilsammen kalder integrationspotentiale.
Den konkrete udvælgelse af de pågældende kvoteflygtninge foretages således på baggrund af rimelig grundige overvejelser og interviews.