Stinus Lindgreen (RV), 2024-11-22:
Mange tak.
Så står vi her igen.
Det gør jo sådan set ikke noget, for debatten omkring organdonation er vigtig.
Da vi ved, at alene den offentlige debat om emnet får flere til aktivt at tage stilling til det, er vi jo kommet et lille stykke ad vejen allerede nu.
I dag diskuterer vi så endelig, får jeg lyst til at sige, et lovforslag, der ændrer den nuværende model for organdonation til en såkaldt blød model med aktivt fravalg.
Det er jo så heller ikke første gang, vi diskuterer netop denne model.
Jeg får det umiddelbart til, at jeg har stået heroppe tre gange og holdt tale om det samme emne.
Det er positivt at høre, at der er flere partier, der har rykket sig på spørgsmålet over årene, for der har jo ikke altid været flertal for forslaget.
Det forstår jeg godt, for det er en svær debat med mange nuancer og store følelser, og det er også et spørgsmål, hvor jeg personligt har flyttet mig.
Vi er ikke reservelagre.
Staten ejer ikke min krop.
Vi skal have kropslig autonomi.
Alt det mener jeg naturligvis stadig væk, og derfor er det også vigtigt at understrege, at der ikke er en modsætning.
Staten ejer ikke din krop.
Du bestemmer stadig selv over dine organer.
Der er ikke tale om tvang.
Hvis ikke man aktivt har taget stilling til det, er det de efterladte, der skal gøre det.
Det ændres der ikke ved med den foreslåede model.
Men en vigtig pointe her er, at erfaringer fra de mange lande, der har indført denne model, viser, at denne samtale mellem lægen og de efterladte bliver nemmere, når grundantagelsen er, at den afdøde nok gerne ville være organdonor.
Jeg synes også, at man skal huske på, at både den model, vi har i dag, og den foreslåede ændring har en implicit etisk antagelse om, hvad den enkelte person ville vælge.
I dag antager vi, at man nok ikke ønsker at hjælpe andre med sine organer efter sin død, og man skal aktivt gå ind og sige ja.
Med lovforslaget her antager man, at vi nok gerne vil redde andres liv, når vi selv er borte, og man skal aktivt gå ind og sige nej.
Begge dele har konsekvenser, men når vi nu ved, at opbakningen i befolkningen til organdonation er så massiv, kan man argumentere for, at den foreslåede model er i bedre overensstemmelse med virkeligheden end den model, vi har i dag.
Jeg forstår sådan set også godt de bekymringer, som nogle partier har rejst her i salen, om risikoen for nogle negative konsekvenser, altså at flere vil gå ind og sige aktivt nej som reaktion på den foreslåede ændring.
Tværtimod peger den nyeste forskning på, at den foreslåede model her vil medføre flere organer.
Det viser i hvert fald de oversigtsartikler om emnet, jeg har kunnet finde på det seneste.
Det er jo vigtigt at sige, at det ikke er noget, vi i Danmark har fundet på.
Det er ikke noget, vi har grebet ud af den blå luft.
Der er andre, der har samme model.
Erfaringer fra de mange lande, der har indført den her model, viser, at det vil gøre en forskel, særlig når det kobles med debat og oplysning, hvilket jo også følger med.
Det kan vi bare se i salen i dag.
Det er også i mine øjne positivt, hvis flere aktivt får taget stilling til det, også hvis man ønsker ikke at være organdonor.
Det må og skal være et personligt valg, og det er vigtigt at understrege, at både ja og nej er helt legitime svar.
I Radikale Venstre bakker vi som nævnt tidligere stadig op om forslaget.
Tak for ordet.