Lea Wermelin (S), 2021-05-04:
Tak for det.
Jeg har næsten lyst til med alt det historiske schwung, der har været i salen i dag, at vende blikket mod Thorvald Stauning, som var en af Danmarks første miljøpolitikere, og som jo tilbage i 1937 var med til at sikre de danske strande og kyster som frie og tilgængelige uden byggeri.
Jeg skal nok lade være med at bruge mere tid på det, men det er jo dejligt at fejre, at vi i Danmark har passet så godt på vores kyster.
Og det har jo også en parallel til det forslag, der ligger her i dag.
Det, som forslagsstillerne foreslår, er, at kommunerne får kompetence til at meddele tilladelse til indretninger på og ved bade- og bådebroer, der har umiddelbar tilknytning til bade- og bådebroernes formål.
Det er staten, der varetager de overordnede interesser og afvejninger af hensyn i kystzonen.
Sådan er det på land, hvor strandbeskyttelse og klitfredning beskytter de danske kyster, og sådan er det på vandet, hvor staten varetager højhedsretten over det danske søterritorium.
Det er et grundlæggende princip, og det princip ønsker regeringen at fastholde.
Statens varetagelse af højhedsretten over søterritoriet skal både understøtte rekreative udfoldelsesmuligheder og samtidig værne om de åbne kyster, som jeg indledte med at sige.
På land gælder der generelt et forbud mod at etablere byggeri, anlæg og faciliteter på stranden og de kystnære arealer bag stranden.
Det følger af naturbeskyttelseslovens bestemmelser om strandbeskyttelse og klitfredning.
Det er vigtigt, at der ikke sker en omgåelse af det princip om at friholde kystzonen fra anlæg.
Bænke, terrasser m.v., der ikke kan opnå tilladelse på land, skal jo selvfølgelig ikke i stedet flyttes ud på vandet.
Placeringen af anlæg på søterritoriet kræver statens tilladelse efter reglerne i kystbeskyttelsesloven.
En undtagelse fra det er mindre bade- og bådebroer.
Kompetencen til at meddele tilladelse hertil blev ved bekendtgørelse om bade- og bådebroer i 1981 delegeret til amterne, som dengang var regional fredningsmyndighed.
Ved kommunalreformen i 2007 overtog kommunerne så kompetencen fra amterne.
En bade- eller bådebro skal skabe adgang mellem land og vand og ikke fungere som et opholdsareal på vandet.
Kystdirektoratet har derfor en restriktiv praksis for møbler på en bro og bådlifte m.v., som ikke er nødvendige for almindelig brug af en bro, og som kan fremstå meget synlige i kystlandskabet.
Lokale forhold inddrages i vurderingen af den enkelte sag, men lokale ønsker vil ikke altid kunne imødekommes.
Kystdirektoratets praksis er stadfæstet af klagenævnet, og det tror jeg er lidt vigtigt også at få understreget.
En ændring i kompetencefordelingen vil derfor ikke i sig selv udgøre et grundlag for en anden administration af reglerne, som det ser ud til at være præmissen fra forslagsstillernes side.
Jeg ser dog en risiko for, at den foreslåede overdragelse af kompetencen vil kunne føre til forskellig praksis på tværs af landet i strid med de nationale interesser for statens administration af kystzonen.
Kommunerne kan tillade mindre, nødvendige indretninger, der naturligt hører til de broer, de selv kan give tilladelse til, f.eks. et gelænder af hensyn til sikkerheden, en mindre kajakplatform eller en badetrappe.
Jeg kan afslutningsvis oplyse, at regeringen er ved at forberede en ændring af bekendtgørelsen om bade- og bådebroer, så kommunerne også overtager kompetencen til at udstede påbud om at lovliggøre ikke lovligt opførte bade- og bådebroer og til at tillade fortøjningspæle ved bådebroer, da fortøjningspæle anses for at være en naturlig del af en bådebros anvendelse og kan placeres uden at dominere kystlandskabet.
Jeg mener, at de nuværende regler er med til at sikre en balance, og derfor kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget. Tak for ordet.
Men det er dejligt, at vi i hvert fald er enige så langt, at vi skal passe på de danske kyster.
Og ordføreren og forslagsstilleren kunne i virkeligheden være med på en stor del af den tale, som jeg indledte med.
Og det er jo i hvert fald også det, der er hensynet her, nemlig at vi skal passe på de unikke danske kyster.
Det er jo rigtigt, at vi har meget af det, men jeg tror også, at noget af det, som mange danskere sætter utrolig stor pris på, er, at vi igennem så utrolig mange år har fastholdt de åbne kyster, og det er jo det, som vi også gerne vil gøre her.
Så spørger ordføreren til, om kommunerne ikke også skal have lov til at have kompetencer på nogle områder til nogle af de mere simple ting.
Men det kan man allerede i dag i forhold til gelændere, badetrapper og nogle af de ting, der blev nævnt her.
Og jeg kigger jo som sagt også allerede på bekendtgørelsen, men altså ikke så vidtgående, som der er lagt op til i beslutningsforslaget.
Til det første spørgsmål, om regeringen ikke kunne vise en anden vej, vil jeg sige: Jo, og det gør vi også.
Til den anden del af det, altså om jeg vil støtte op om det her forslag,
vil jeg sige: Nej, for det er vi jo så ikke enige om.
Men vi har allerede taget en lang række skridt for at tage et opgør med den centralisering, som jeg er enig i at der har været for meget af i for mange år.
Jeg er jo selv bornholmer, og jeg har oplevet, hvordan rigtig meget er blevet centraliseret, og nu vil jeg ikke opliste alle de ting, som vi allerede har haft fat på i regeringen, men udligningsaftalen er et godt eksempel; så er der det infrastrukturudspil, der er blevet lagt frem, og som er vigtigt i forhold til sammenhængen i Danmark; politiaftalen med flere politistationer i hele Danmark; skattecentrene, som er placeret ude i resten af Danmark; og de naturnationalparker, som også ligger rundt i hele Danmark.
Så vi er jo i gang med at sige: Det, som før har været en naturlov i Danmark og her i Folketinget, nemlig at centraliseringen bare fortsætter og fortsætter, tager vi et opgør med.