Eva Flyvholm (EL), 2020-12-03:
Tak for det.
Jeg synes faktisk, det er utrolig vigtigt, at vi har det her fokus på forfølgelse af kristne.
Vi har set nogle rigtig voldsomme eksempler på det gennem lang tid, men intensiverede over de senere år.
Vi har set, hvordan der f.eks. i Egypten har været meget voldsomme angreb, også bombeangreb og systematiske drab, på kristne.
Jeg kender selv eksemplet bedst, kan man sige, fra at have set, hvordan kristne både i Syrien og Irak er blevet angrebet og forfulgt på baggrund af deres religion, hvor især Islamisk Stat også gik benhårdt efter kristne, og vi har kunnet se, hvordan mange fra hele det område igennem de senere år har søgt tilflugt i de kurdiske områder i Syrien, hvor man har lagt meget vægt på, at både kristne, yazidier og andre religiøse mindretal skulle have lov til at være i fred.
Og i og med at de kunne have sådan et helle dr, har det haft en meget, meget vigtig funktion også.
Så jeg synes, det giver rigtig god mening at være ekstremt opmærksom på den her forfølgelse af kristne.
Jeg anerkender også fuldstændig, at det er den største og mest systematiske forfølgelse, vi har, af religiøse mindretal.
Så det er der virkelig grund til at se på hvad vi kan gøre ved.
For mig at se
hænger det jo også rigtig meget sammen med udenrigspolitikken, både det generelle arbejde for menneskerettigheder, men jo også, hvor man kan sige: Jamen, okay, hvad kan vi f.eks. konkret gøre?
En af grundene til, at vi også har bakket meget op om at hjælpe med at beskytte de kurdiske områder i selvstyreområderne i Syrien, var, at så mange kristne og andre religiøse mindretal faktisk kunne være i fred og beskyttelse der – altså også at være med til at bakke op der, hvor der er nogen, der prøver at lave nogle sikre rum.
Derfor synes jeg, at det er rigtig vigtigt, at vi har en aktiv udenrigspolitik på det område.
Jeg synes også, at det samtidig er meget vigtigt at have et bredere fokus på, at undertrykkelse aldrig er okay, heller ikke, når det gælder andre religioner eller folk, som ikke er troende.
Altså, jeg synes næsten, at noget af den allermest voldsomme religiøse forfølgelse, vi har set i de senere år, er eksemplet med rohingyaerne i Myanmar, hvor vi altså taler om fuldstændig systematisk nedslagtning og fordrivelse af grupper af muslimske borgere, som – ja – virkelig er blevet udsat for ting, som ingen jo skulle opleve.
Så jeg synes samtidig også, at man skal se på, hvad vi kan gøre mod religiøs forfølgelse, uanset om det så er kristne eller muslimer, buddhister eller ikketroende, hvor vi kan gøre noget.
Altså, der er bl.a. det her med en uvildig undersøgelse.
Det kan også ske i kølvandet på den undersøgelse, der er blevet lavet af briterne, men det her med at skulle have en uvildig undersøgelse ind over arbejdet opfatter jeg som en lille smule omstændeligt, kan man sige.
Jeg ville nok hellere, at vi faktisk sparker direkte til bolden og ser på, om der er noget konkret, vi kan blive enige om.
Det synes jeg jo er fint, og kan vi gøre det i forbindelse med lovarbejdet, hvor der f.eks. er mulighed for at lave en beretning eller andet – hvormed vi faktisk kan blive enige om, om der er endnu mere, man kan gøre her – synes jeg da, det ville være rigtig godt.
For jeg må indrømme, at jeg heller ikke oplever, at der overhovedet er nogen uvilje fra regeringens side i forhold til at se på det her.
Tværtimod er det jo også noget, som har høj prioritet, så måske kan vi lave noget, som vi alle sammen kan være tilfredse med her.
Det skal være ordene fra mig.