Astrid Krag (S), 2021-12-07:
Tak for det, formand.
Med forslaget foreslås det at flytte behandlingen af § 7-sager fra Familieretshuset til familieretten.
Der er altså tale om en ret grundlæggende ændring af den familieretlige reform.
Vil man ændre grundlæggende på en stor reform, kræver det i min optik grundige overvejelser og tunge argumenter, og det kræver også, at det står helt tydeligt, hvad det er, der ønskes ændret.
Af forslaget fremgår det således – og jeg citerer: »Folketinget pålægger regeringen inden udgangen af indeværende regeringsperiode at fremsætte den nødvendige lovgivning, så oplysning og afgørelse af § 7-sager, såkaldte højkonfliktsager, flyttes fra Familieretshuset til familieretten«.
Jeg er nødt til at sige, at det altså ikke er retvisende at kalde § 7-sagerne for højkonfliktsager.
§ 7-sager er komplekse sager og ikke højkonfliktsager.
Og det er altså ikke bare ordkløveri.
Hvis man graver lidt ned i forarbejderne, står der – og jeg læser igen: Sagerne er komplekse på grund af de risikofaktorer, som familien er påvirket af, herunder bl.a. højt konfliktniveau, manglende tillid til den anden forælders evne til at drage omsorg for barnet, vold, misbrug, psykisk sygdom og sociale problemstillinger såsom alkohol- og stofmisbrug.
Et højt konfliktniveau mellem forældrene gør ikke i sig selv sagen kompleks og kan derfor ikke i sig selv begrunde behandling som en § 7-sag.
Der kan selvfølgelig være sager, hvor forældrenes konflikt er så voldsom, at det konkret vurderes, at sagen kan visiteres som en § 7-sag, men det er altså vigtigt at huske på, at stort set alle de sager, som forslagsstillerne ønsker flyttet, ikke bare er sager, hvor konfliktniveauet er højt, men sager, hvor der i høj grad er behov for at have fokus på de udfordringer, som familien har; om det så er vold, misbrug, psykisk sygdom eller andet.
Med det på plads vil jeg med det samme sige, at regeringen ikke kan støtte forslaget, og det kan vi ikke af tre grunde.
Den første og primære grund ligger netop i karakteren af § 7-sagerne, altså at der er tale om komplekse sager, hvor familien er udfordret af alvorlige risikofaktorer.
Jeg er derfor langtfra sikker på, at domstolsbehandling af disse sager bør stå alene.
Umiddelbart giver det rigtig god mening, at et enigt Folketing med aftalen om reformen kom frem til, at de her sager skal udredes tværfagligt i Familieretshuset, før de sendes til afgørelse i retten.
Hvis de problemstillinger, der kan være på spil i familien, skal udredes grundigt, og hvis der skal findes en holdbar løsning for barnet, så er det vigtigt ikke kun at se sagerne med de juridiske briller på, men også at gode børnesagkyndige kompetencer i Familieretshuset kommer i spil, og at Familieretshuset kan koordinere og samarbejde med kommunen, hvis der er behov for det, bl.a. for at få fælles viden om familiers udfordringer, så der kan arbejdes på holdbare løsninger til gavn for barnet.
Samarbejdet er styrket med reformen, og jeg kan forstå på Familieretshuset, at når der er konkret samarbejde i den enkelte sag, så giver det rigtig god mening.
Endelig er det vigtigt at huske på, at børn i § 7-sager kan være særlig udsatte og i klemme, og netop derfor kan de børn i høj grad have gavn af de tilbud, som findes i Familieretshusets særlig børneenhed, bl.a. muligheden for at få en kontaktperson.
Selv om nogle peger på, at domstolsbehandling af de her sager vil give mening, er der altså også interessenter som f.eks. Børns Vilkår, der peger på vigtigheden af særlig støtte til børnene, og at der bør arbejdes tværfagligt med sagerne.
Den anden grund til, at vi ikke kan støtte forslaget, er, at reformen kun har virket i lidt over 2 år, og at dens første levetid på grund af den underfinansiering, systemet var født med, har været præget af meget lange ventetider og derfor ikke er fuldt implementeret endnu.
Jeg synes, at det er meget svært at argumentere for en grundlæggende ændring af en reform, som et enigt Folketing bakkede op om, uden at vi har noget mere viden om fordele og ulemper ved det nye system.
Jeg er selvfølgelig helt med på, at der kan være behov for at tilpasse og justere reformen undervejs.
Det er jo også derfor, at der med aftalen om nedbringelse af ventetiderne i Familieretshuset er aftalt, at vi løbende kan drøfte justeringer og tilpasninger, og det er derfor, at jeg sidste vinter kiggede velvilligt på byretspræsidenternes tilbud om at afbøde ventetiderne ved, at nogle af § 7-sagerne i en periode kunne gå hurtigere i retten; et tilbud, som jeg jo desværre endte med at måtte takke nej til, fordi domstolene aktuelt selv er udfordret af lange berammelsestider.
Men når det handler om helt grundlæggende elementer ved reformen, bør ændringer afvente den evaluering af det familieretlige system, som det er besluttet at igangsætte.
Inden reformen trådte i kraft, arbejdede Familieretshuset systematisk med at få alt det nye til at fungere i praksis, og man har løbende fokus på, hvordan der bedst muligt arbejdes med sagerne.
Der bliver gået helt anderledes til værks end i det gamle system, netop fordi man gerne ville arbejde mere metodisk og systematisk, end man gjorde tidligere, som de af jer, der var med på vores fælles besøg i Familieretshuset i september, også fik et indblik i.