Søren Søndergaard (EL), 2023-05-25:
Jeg vil godt starte med at takke ministeren for at have fået udarbejdet og for at have afleveret den her kulturpolitiske redegørelse til Folketinget.
Jeg synes, at det er god stil, og at det egentlig burde være et eksempel til efterfølgelse for enhver kommende regering, at den i begyndelsen af en mandatperiode afleverer en sådan redegørelse til Folketinget, hvor man giver sin vurdering af situationen på de kulturelle områder og i forlængelse heraf udpeger nogle af de områder, som man vil gøre noget ved.
Og roserne stopper ikke her, for jeg synes langt hen ad vejen, at det er en god redegørelse, som både trækker nogle tankevækkende fakta frem, og som også peger på nogle reelle problemer.
En ting er, at 95 pct. af befolkningen lytter til musik eller ser film og serier derhjemme, men det fremgår også af undersøgelsen, at over 70 pct. af den danske befolkning inden for 3 måneder konkret har været aktive kulturforbrugere uden for deres eget hjem, ved at de har været henne på et bibliotek, på et museum, i biografen, til koncert eller set scenekunst eller har været til flere af de her aktiviteter.
Jeg synes, at det er tankevækkende alene, at vores biblioteker i en 3-månedersperiode besøges fysisk af omkring 40 pct. af befolkningen.
Det tal overraskede mig, og det rejser i hvert fald i mit hoved spørgsmålet: Prioriterer vi bibliotekerne højt nok?
Altså, det er jo helt vildt, hvor mange der bruger bibliotekerne.
Det er i øvrigt det dobbelte antal af dem, som overværer en sportsbegivenhed som tilskuer.
Det er et fuldstændig fundamentalt behov og et dagligt livsvilkår for hele den danske befolkning.
Jeg synes også, det er godt, at redegørelsen gør op med den myte, at penge til kultur er penge ned i et eller andet stort bundløst hul, som ikke interesserer ret mange mennesker.
Alene den direkte produktion i kulturerhvervene, nævnes det, havde en værdi på over 100 mia. kr. svarende til 2,4 pct. af den samlede danske produktion; og omsat til arbejdspladser svarer det til ca. 170.000 med afledte effekter.
Og jeg må indrømme, at jeg synes, at det er stærkt underholdende, at redegørelsen finder behov for dér at perspektivere disse tal ved at oplyse, at kategorien landbrug, skovbrug og fødevarer til sammenligning kun står for en direkte produktion på 87 mia. kr. og 1,9 pct. af den samlede produktion.
Det er stærkt underholdende.
Jeg synes også, at der er en udmærket gennemgang af de forskellige områder.
Jeg synes dog, at der er en mangel ved, at spørgsmålet om hele amatørkulturen ikke vægtes nok.
Det synes jeg er et problem, fordi de enkelte borgeres deltagelse ikke bare som tilskuere, men som aktive udøvere er utrolig vigtig, både som fødekæde, men jo også, fordi det har en værdi i sig selv.
Altså, der er mere end 150.000, tror jeg, organiserede amatører, som spiller teater eller musik i deres fritid; der er 600 amatørorkestre, der er masser af kor og alt det der, og det er jo ekstremt vigtigt.
Jeg tror, at vi i kommende redegørelser skal prøve at få det skrevet ind, både forhold til at belyse, hvor omfangsrigt det egentlig er, men også i forhold til at få det sat ind i en ramme, fordi det jo også vil lede os til spørgsmålet, og det er, om ikke direkte, så dog berørt nederst på side 28, om de lange ventelister til musikskolerne.
Jeg hørte forleden dag i det program, der hedder P4 København – og jeg går ud fra, det er rigtigt – at der i København og vistnok også Frederiksberg tilsammen var en venteliste på tusind mennesker til musikskolerne.
Det synes jeg altså er et kæmpemæssigt problem.
Det er tusind mennesker i det område tæt på os her og selvfølgelig endnu flere over hele landet, som ikke får mulighed for at få den glæde ved at spille musik selv, og måske – ikke fordi det er det vigtigste – går vi endda også glip af nogle talenter, der kunne blive fremtidens stjerner.
Og igen vil jeg sige, at det ikke er det vigtigste for mig, men det går vi måske også glip af, så det er da et kæmpemæssigt problem.
Først og fremmest går jeg ud fra, at vi er enige om det, der er fakta, nemlig at de penge kunne gives på grund af en fantastisk skatterabat, som ikke kommer andre til gode.
Altså, man gik ind og sagde, at den her fond kan få en kæmpemæssig skatterabat, og derfor kunne den give så mange penge til det her projekt.
Og så vil jeg sige, at hvis staten gav penge til et eller andet kunstværk, og jeg opfatter Operaen som et kunstværk, og der er en internationalt anerkendt arkitekt, der er ansat til at sørge for, at det kunstværk bliver formidlet på den bedst mulige måde, så håber jeg ikke, at staten ville gå ind at blande sig.
Så er det sådan set ligegyldigt, hvad man har skrevet under på på forhånd.
Er det et problem?
Jeg synes, kunstens uafhængighed, også i det her tilfælde, når vi snakker om arkitektur, selvfølgelig inden for nogle økonomiske rammer, hvor det er muligt, skal respekteres.
Det er fuldstændig rigtigt, at staten gjorde det muligt, men det var jo ikke staten, der blandede sig.
Altså, staten gjorde det muligt, at Mærsk kunne blande sig helt ned i detaljen, og det skete, ikke?
Det var jo bare det, der var mit argument.
Det, at man overlader det til private investorer, er ikke nogen garanti for, at de ikke blander sig.
Så skal man i hvert fald få garanti for det på forhånd ved at skrive det ind i kontrakten.