Jacob Mark (SF), 2018-04-17:
Tak for det.
Og tak for de mange gode taler.
Det er jo dejligt, når alle er enige i, at noget er godt; så bliver det sådan nogle gode taler.
Imens nogle af ordførerne talte, lod jeg mine tanker flyve af sted, og så fik jeg sådan en sætning ind i hovedet: Ingen alene.
Jeg tænkte: Hvor pokker er det, at jeg har hørt den der sætning »ingen alene« henne?
Og så gik det op for mig, at det var under min rustur på RUC.
Det er i virkeligheden, fordi noget af det, der er vigtigst for mig i de her fire lovforslag, er, at vi i fremtiden sikrer, at der ikke er nogen unge, der lades alene.
Der har været alt for mange unge, der har været overladt til sig selv i et eller andet kommunalt system, som de ikke har kunnet finde ud af at finde rundt i.
Der har været
alt for mange unge, der har haft brug for en kærlig hånd, men som ikke har fået den hjælp, de har haft brug for, ude lokalt.
Jeg tror faktisk på, at der vil være færre unge, der føler sig alene, hvis vi får det her implementeret på en god måde, for det er ret afgørende.
Den første grund til, at jeg har det sådan, er nok, at vi laver en hundredeprocentsmålsætning; at vi ikke længere vil acceptere i det danske folkestyre, at der er nogen unge, vi ikke har en ambition for.
Enten skal de unge tage en ungdomsuddannelse, hvad der stadig er hovedvejen for langt de fleste – det skal det være –
eller også er målet, hvis man ikke tager den vej, at de unge kommer i beskæftigelse.
Og selv om vi får den unge i beskæftigelse, har vi stadig ambitioner for den unge.
Det er vigtigt.
Når jeg tænker over det, og jo mere jeg tænker over det, jo mere forkert er det egentlig, at man har haft en målsætning, hvor man har sagt: Der er nogle unge i Danmark, vi ikke har nogen ambitioner for.
Så det synes jeg er et rigtig vigtigt skridt i forbindelse med det her.
Så får de unge bedre vilkår: specialstøtte til dem, der har brug for det; højere skoleydelse, sådan at unge, der tager en ungdomsuddannelse eller en forberedende uddannelse, ligger nogenlunde på samme niveau i forhold til den støtte, de kan få; forsørgertillæg; transporttillæg; også madordninger, hvis vi kan få det til at fungere på den bedste måde, hvad jeg håber vi kan.
Så har hr. Mattias Tesfaye snakket om de her unge, som har taget fritidsjob, og hvis mor efterfølgende er blevet straffet i børnepengene, eller hvad man siger.
Det minder mig om dengang, jeg arbejdede i Hammershus Bageri i Herfølge og knoklede derudad og tænkte: Hvor er det fedt, at jeg kan tjene mine egne penge.
Og så en dag kom min mor og så helt bedrøvet ud, for nu havde hun altså fået et kæmpe skattesmæk, for hun havde selvfølgelig ikke tænkt på, at det betød noget, hvor meget jeg tjente nede hos bageren.
Hun havde ikke mulighed for at betale de penge tilbage, så de måtte trækkes over det næste år.
Jeg syntes, at det var dybt urimeligt dengang, og jeg synes også, det er dybt urimeligt i dag.
Og derfor er det godt, at vi får lavet de regler om.
Så sikrer vi også, at det miljø, som de unge kommer ind i, ikke er et alt for skolastisk miljø.
Jeg ved ikke, hvem der har fundet på det der ord skolastisk.
Det sad vi og diskuterede her den anden dag: om det var noget, ministeren havde fundet på, om det var noget, hr. Mattias Tesfaye havde fundet på, eller hvem der egentlig havde opfundet det der ord skolastisk.
Nu findes det altså, og med den her tale siger jeg, at de miljøer, der kommer, skal arve nogle af de gode miljøer, som allerede eksisterer på nogle af uddannelserne i dag, hvor undervisningen som udgangspunkt er værkstedsbaseret.
Og det skal selvfølgelig også afspejle sig i de nye læreplaner for uddannelserne.
Der venter et vigtigt stykke arbejde, som vi skal være opmærksomme på.
Og når det ikke skal være så skolastisk, er det, fordi nogle af de unge, som kommer ind på de her uddannelser – tror jeg – har rigtig godt af, at det er et lidt anderledes undervisningsmiljø.
Så er det rigtig vigtigt, at vi giver de unge en håndsrækning, altså det her med, at de ikke er alene.
Der er allerede nogle kommuner, der har en kommunal ungeservice, som efter 9. klasse griber fat i de unge, der har brug for, at man griber fat i dem og guider dem den rigtige vej.
Det er egentlig utroligt, at det har taget Folketinget så mange år at blive enige om, at det burde man egentlig have alle steder.
Det er noget af det, jeg har de allerstørste forhåbninger til, og når jeg er rundtomkring i kommunerne, siger jeg: Det her er jeres vigtigste opgave i 2018, for hvis man får det her til at lykkes, vil der være rigtig mange unge, der ikke længere er alene.
Og i den kommunale ungeservice ligger der jo muligheden for mentorordninger – både kommunale mentorordninger, men også mentorordninger, som er i samarbejde med nogle af de der frivillige ildsjæle, man allerede har i dag.
Der ligger i det, at den unge ikke skal fare vild, for der er én indgang.
Det kunne man i øvrigt efterligne i mange andre henseender, når vi snakker det kommunale selvstyre, altså sige, at der er én indgang for borgerne.
Det er jeg glad for at vi fik skrevet ind.
Jeg aner ikke, hvor lang tid jeg har tilbage, men jeg skal gøre det kort.
Jeg tror, at jeg har mere tid, end jeg plejer her; det kunne jeg høre på de andre, der talte.
Derudover er det vigtigt for de unge, at det ikke er så langt, der er for dem, over til de her uddannelser.
Det syntes jeg var en rigtig god ambition, og jeg syntes også, at det var rigtig godt, at vi blev enige om, at i forbindelse med det med cykelafstand var udgangspunktet selvfølgelig, at der skal være en institution eller skole i hver kommune, for ellers kan det hurtigt blive i motorcykelafstand.
Så jeg er glad for, hvor man landede, for som fru Marlene Harpsøe siger, at hvis vi vil have de unge ind på de her uddannelser, skal der ikke være alt for langt til dem.
Så er det også vigtigt, at vi sådan sammen i Folketinget viser, at det ikke er meningen, at vi skal spare penge på det her tilbud.
Vi har ligesom sagt, at nu giver vi de her skoler og institutioner noget ro.
Vi giver dem et minimum af økonomi, og de kan med det her forlig være sikre på, at de får noget tid til at arbejde sig i gang, fordi vi faktisk vil de her unge og vil de her skoler og institutioner.
Endelig håber jeg, at man med den her form, som vi jo diskuterede meget – skal det være selveje, eller skal det være kommunalt? – nu kan lægge stridsøkserne lidt på hylden og sige, at det havde man en stor diskussion om dengang.
Det, som jeg tror vi alle sammen vil – uanset om man er byrådsmedlem eller folketingsmedlem, eller om man er fra Venstre eller SF, eller hvor man er fra – er, at vi får nogle rigtig gode skoler og institutioner, der kan tage sig af vores unge mennesker, og at det der særlige engagement, som har eksisteret på uddannelsesinstitutionerne i dag, hvor lokalmiljøet engagerer sig i uddannelsen, hvor kommunerne fortsat engagerer sig i uddannelsen, får lov at overleve med de nye institutioner og skoler, vi skal have.
Og det er jeg sikker på vi kan opnå.
Der er en masse diskussioner, der venter.
Men for en gangs skyld er grundlaget for den politiske debat virkelig, virkelig i orden.
Og jeg tror, at fru Marlene Harpsøe har ret i, at det også har noget gøre med, at vi faktisk tog os tid til den her aftale og respekterede hinanden, mens vi diskuterede det.