Sophie Løhde (V), 2024-04-02:
Tak for det, formand, og tak igen til Folketingets partier for bemærkningerne og den generelle modtagelse af lovforslaget her.
Som flere af ordførerne også har bemærket, indeholder lovforslaget her en række forskellige ændringer og initiativer i forhold til psykiatrien.
Et af de steder, hvor vi retter et særligt fokus, er på børn og unge.
Med lovforslaget i dag har vi et særligt fokus på brugen af tvang i psykiatrien og ikke mindst på børn og unges retsstilling, når tvang kommer i brug.
Vi ønsker fra regeringens side at give alle psykiatriske patienter samme retssikkerhedsmæssige garantier og rettigheder uanset alder.
Det er baggrunden for, at vi foreslår, at alle psykiatriske patienter, også patienter under 15 år, som bliver udsat for tvang, får ret til en patientrådgiver helt på linje med alle over 15 år, hvilket dermed også handler om at give dem en ret til at kunne klage til Det Psykiatriske Patientklagenævn.
Samtidig vil lovforslaget sikre, at forældre ikke bliver stillet i det dilemma, at deres samtykke til behandling betyder, at deres barn mister retten til at få en patientrådgiver og mister retten til eventuelt at kunne klage.
Så dermed er det et vigtigt element i forhold til at sikre en ligestilling og en styrkelse af de retssikkerhedsmæssige garantier og rettigheder for patienter uanset alder.
Vi har tidligere skelnet mellem tvang og magtanvendelse alt efter alder.
Nu siger vi: Tvang er tvang.
Uanset forældrenes beslutning skal man kunne have retten til at kunne få en patientrådgiver og muligheden for at kunne klage.
Ændringen af børns retsstilling ændrer dog ikke på, at vi jo fortsat skal have et stort og vigtigt fokus på, hvordan vi kan lykkes med at bruge tvang i psykiatrien mindst muligt, hvad flere ordførere også har været inde på i deres taler i dag.
Det arbejde fortsætter vi jo med i en række spor, men jeg tror også på, at vi med det markante løft, vi har sat i gang, med en samlet 10-årsplan for psykiatrien, kan være med til at sikre, at vi får forbedret kvaliteten i behandlingen, og jeg tror på, at det en af de vigtigste veje i forhold til at reducere anvendelsen af tvang i psykiatrien.
En anden vigtig ændring af psykiatriloven i lovforslaget, vi behandler her, handler om sikkerhed.
Her er bagtæppet jo desværre meget, meget dystert.
Så sent som i sommer sidste år blev en overlæge dræbt på et retspsykiatrisk ambulatorium, hvor en patient med kniv fik adgang.
Jeg har desuden kunnet læse mig til, at Region Hovedstaden har registreret yderligere to hændelser, hvor patienter havde medbragt henholdsvis en kniv og en økse.
Vi ved selvfølgelig ikke, om metaldetektorer ville have forhindret det tragiske drab i påsken.
Jeg er også helt på det rene med, at kontrolforanstaltninger jo ikke gør det alene og aldrig kan eller skal stå alene, men man må alt andet lige kunne formode, at det i hvert fald med mindre sandsynlighed var kommet ind på afdelingen, og det er i sig selv både forebyggende og tryghedsskabende.
Lad mig også slå fast her i salen i dag, at det jo ikke er tanken, at alle afdelinger eller ambulatorier nu pludselig har behov for eller lyst til at anvende metaldetektorer i psykiatrien.
Der er meget store forskelle, alt afhængigt af hvilke afdelinger vi taler om.
Vi brugte også meget tid på at diskutere det i kredsen af ordførere her, og her handler det jo sådan set om at have tillid til at stille en redskabskasse til rådighed og tro på, at de dygtige medarbejdere, der er i psykiatrien, er i stand til lokalt at træffe nogle af de beslutninger, som man mener man har brug for at indføre, måske midlertidigt, i en periode.
Derfor synes jeg også, det er vigtigt, at det her handler om at give mulighed for det, altså ikke at sige, at det skal indføres, eller sige, at nu skal alle gøre sådan, men give mulighed for, at sundhedspersonale kan anvende metaldetektorer, hvis der vel at mærke lokalt vurderes at være et behov for det.