Ole Birk Olesen (LA), 2025-12-10:
Tak for det.
Vores folkestyre er jo så mange ting, og man kan sige, at vores folkestyre i en forstand fungerer allerbedst, når vi er sammen om, hvad vi skal opnå, altså når vi på tværs af politiske skel vil det samme, fordi vi kæmper for de samme gode mål.
Vi kæmper for Danmarks bedste, vi kæmper for grøn omstilling, vi kæmper for, at vi skal være et ordentligt samfund, også for de svage; den slags ting, vi er fælles om.
Vi kæmper Danmarks sag, når USA truer med at tage Grønland fra os.
Vi kæmper Danmarks og Europas sag, når Rusland angriber Europas grænse mod øst i form af Ukraine; så er vi fælles om det, og så er vi glade, og der er idyl herinde i Folketinget.
Men man må også sige, at folkestyre også handler om, at meninger brydes, og der er interessemodsætninger i det danske samfund; der er holdningsforskelle i det danske samfund.
Folkestyret er også en kampplads.
Når man hører på røde mennesker, der henter deres inspiration i Karl Marx’ skrifter, så handler samfundets kampe om de rige mod de fattige, arbejdsgivere mod lønmodtagere, og den nordlige del af verden mod den sydlige del af verden.
Den slags ting er kamppladsen for røde mennesker, også langt ind i Socialdemokratiet.
Vi blå ser måske ikke altid modsætninger i samfundet så stærke, men der er dog nogle modsætninger, som vi også anerkender.
Det er f.eks. modsætningen mellem folk, som går på arbejde og gerne vil bruge deres penge på forskellige ting og sager, og så på den anden side et Folketing engang imellem, som hellere vil bruge de penge, som folk tjener, på nogle andre ting.
Der er et modsætningsforhold mellem lønmodtagere, der gerne vil bruge deres penge på ting, og så politikere, der gerne vil bruge lønmodtagernes penge på andre ting.
Så mellem dem, der tjener pengene, og dem, der gerne vil bestemme over pengene, er der et modsætningsforhold.
Her står vi i Liberal Alliance for, at der skal være en balance mellem de fælles interesser og de private interesser i samfundsøkonomien, og vi har i mange år syntes, at den balance ikke var der, og at politikeres interesse i at bruge pengene fyldte for meget på bekostning af borgernes interesse i at bruge deres penge på deres egne ting.
I de senere måneder har vi oplevet, at flere og flere danskere er blevet enige med Liberal Alliance i, at det fylder for meget, hvad politikerne gerne vil gøre med økonomien, så der slet ikke er plads nok til, at borgerne selv kan disponere over deres privatøkonomi.
Det er det, vi ser, når fødevarepriserne er steget og folk synes, det er blevet lidt for stramt derhjemme i privatøkonomien.
Den offentlige sektor tager for mange af deres penge, så de ikke selv kan disponere, i en tid hvor folk synes priserne på helt basale varer er for høje.
Derfor har vi den her diskussion om lavere moms på fødevarer.
Det er jo et udtryk for, at der er nogle mennesker, der ikke længere betaler deres skat med glæde, for moms er også skat.
De synes, at de betaler deres skat med noget andet end glæde.
De betaler den med penge, som de gerne vil bruge på ting, de synes er vigtigere, end at Socialdemokratiet, Venstre, Moderaterne og andre partier i Folketinget fordeler pengene til alt muligt.
Vi har i Liberal Alliance et andet forslag til, hvordan folk kan få lov til at beholde flere af deres penge, i en tid hvor det kradser lidt med at få tingene til at løbe rundt.
Vi synes, at vi skal lette indkomstskatten, og det er, fordi vi i det her forslag om lavere moms på fødevarer ser nogle uheldige ting.
Der er meget bøvl ude i butikkerne, når man skal adskille, om det er fødevarer, folk får, eller om det f.eks. er en overnatning på et hotel.
Er det morgenmad på hotellet, man betaler for, eller er det overnatning på hotellet?
For hvis det er det ene, skal man betale en anden moms, og hvis det er det andet, skal man betale den første moms.