Victoria Velasquez (EL), 2024-02-08:
Jeg kan så med glæde sige, at de sidste mange, mange år, også 20 år, er der en ren linje, i forhold til hvor vi ligger på det her område, som der heldigvis også bliver bakket godt op om af vores repræsentanter forskellige steder.
For det her handler fuldstændig om kernen, i forhold til hvordan man risikerer at komme i klemme, når man er på arbejde.
Derfor vil jeg gerne koge den her diskussion, som handler om alt fra direktiver til formodningsregler m.v., ned.
Det her handler helt konkret om: Du er f.eks. et bud.
Det kan være, du er et woltbud.
Du er ude at levere en vare.
Der er en bil, der kommer til at smække ind i dig, og du kommer til skade.
Hvem er det, der rent faktisk skal sørge for at passe på dig?
Er du dækket af forsikring?
Har du ret til løn under sygdom?
Hvad er det for nogle ting, der kommer til at ske?
Hvis du er gravid, hvad er det så for nogle rettigheder, som du har?
Og det mener jeg at vi skal tage meget alvorligt.
Jeg bliver jo rigtig glad for at se, at nogle af dem, der virkelig har taget kampen og adresseret det her problem og denne her bombe under vores arbejdsmarked, faktisk er til stede her i dag.
Vi ser, at der er en udvikling, hvor særlig unge ikke kan se frem til at få en fremtid, som ligner eller er bedre end deres forældres, og hvor vi har en arbejdsmarkedsmodel, der er enormt presset.
Igennem 150 år har lønmodtagere tilkæmpet sig rettigheder – det være sig ferie, sygedagpenge, sikring i forhold til når man bliver udsat for en arbejdsskade eller en ulykke.
Og denne her kamp er jo selvfølgelig i fuld gang.
Bare se den kamp, vi ser i forhold Tesla eller Wolt.
Just Eat er der kommet overenskomst på.
Alle de her ting er i fuld gang.
Det, der så bare er vigtigt, er, at vi ser, at flere og flere af de her rettigheder – og det er jo også noget af det, som man adresserer – ikke gælder for flere og flere lønmodtagere.
Flere af jer kender til konkrete eksempler; det kan være igennem digitale platforme.
Der er dem, som cykler rundt i bybilledet med store blå firkantede tasker.
For deres vedkommende er der rigtig mange, som juridisk ikke anses for at være lønmodtagere, men som selvstændige på en måde, hvor de bliver stillet dårligere, hvorfor de som udgangspunkt pludselig, selv om de egentlig arbejder som lønmodtagere, ikke har retten til de goder, som man har som lønmodtager.
Det er et generelt problem på arbejdsmarkedet.
Og det er derfor, vi har brug for denne her definition, altså for faktisk at bakke dem op og sørge for, at vi juridisk sikrer, at det arbejde, der skal til, for at de kan blive beskyttet, faktisk er der; at de kan bruge den formodningsregel, den omvendte bevisbyrde, der egentlig bør gælde for hele det danske arbejdsmarked, men jo i særdeleshed nogle af dem, som er enormt sårbare, og som står over for nogle gange kæmpe arbejdsgivere.
Der er brug for, at vi sørger for at sætte de værnsregler op omkring dem.
Europa-Kommissionen fremsatte i 2021 et direktivforslag, der netop skulle tage hånd om denne her problematik, og forslaget skulle sikre, at platformsarbejdere som udgangspunkt – som udgangspunkt – skal formodes at være lønmodtagere.
Der er ikke noget med, at man skal være det.
Det handler jo netop om, når man kommer i klemme, at man ikke også lige pludselig står og er den, der som ene lønmodtager skal rejse bevisbyrden her.
Det handler faktisk om at sikre en bedre i forhold til ens rettigheder, så det er arbejdsgiveren, der faktisk har ansvaret for at modbevise det.
Når vi taler om formodningsreglen, er det den regel, det drejer sig om.
Det er det, den kan løse.
Og det er jo det, som bl.a. regeringen har bakket fuldt op om.
Det vil jeg bare virkelig gerne rose den for.
En gennemførelse af Kommissionens forslag er så vigtigt.
Nu skal vi se, hvordan forhandlingen fortsætter, også i udvalget osv., men det er det spor, vi skal følge, netop at det her er et minimumsdirektiv, og det er det heldigvis, for det betyder, at vi kan indføre strammere regler i Danmark, og at vi faktisk kan gå længere.