Pelle Dragsted (EL), 2023-02-21:
Og det var jo ikke en forbrydelse uden gerningsmænd.
Det var i høj grad en fuldstændig uansvarlig adfærd i den finansielle sektor både globalt og herhjemme i Danmark, som gjorde, at finanskrisen fik de konsekvenser og det omfang, som den fik.
Og den fik et særligt omfang i Danmark, også sammenlignet med vores nabolande, fordi vi havde en finanssektor, som var så omfangsrig, og som havde bedrevet en endnu mere lemfældig adfærd end mange andre landes finanssektorer.
Vi kender også efterspillet.
For at redde de her banker brugte vi milliarder af skatteydernes kroner på bankpakker og forskellige økonomiske indgreb.
Nogle af dem betaler vi stadig af på.
Det gælder særlig de her særlige udstedelser af obligationer, som skulle redde Danske Banks likviditets- og valutaproblemer.
Det er velkendt i dag.
Det var, som man sagde, sådan, at de her banker var too big to fail, altså for store til at fejle, og derfor var man nødt til at gå ind og bruge skatteydernes kroner på at redde dem.
Det, der også viste sig, var, at de ikke bare var – og jeg beklager det engelske – too big to fail, men også var too hard to jail, altså for svære at straffe og fængsle.
Ingen bankdirektører eller ansatte er blevet dømt.
Så kunne man måske have troet, at det i årene efter ville betyde en anden adfærd fra bankernes side, og at der måske var en eller anden form for taknemlighed over for danskerne, efter at de havde reddet dem gennem moradset, men det kan man ikke just sige var det, vi så.
Tværtimod så vi en endeløs række af skandaler: hvidvask for milliarder; rådgivning i, hvordan man kunne unddrage sig skat ved at komme i skattely; bidrag til udbyttesagen, hvor statskassen blev lænset for milliarder af kroner; gebyrerne, som bare skød mod himlen, langt hurtigere end andre varer steg; og gennem en årrække også rekordoverskud i sektoren – hvad vi i øvrigt igen ser en tilbagevenden til nu.
Det er godt, at det med det her forslag gøres nemmere at pålægge et individuelt ansvar – også et individuelt erstatningsansvar.
Det vil selvfølgelig have en virkning, for særlig når det gælder økonomisk kriminalitet, ved vi jo, at straf er effektivt, fordi det er kalkuleret kriminalitet.
Du holder, om jeg så må sige, den chance, du har for at score kassen, op imod den risiko, der er for at ende bag tremmer – i højere grad end ved f.eks. forskellige former for berigelseskriminalitet.
Så straf virker faktisk, når det gælder økonomisk kriminalitet.
Det er også fint, synes jeg, at man offentliggør fratrædelsesordninger.
Vi ved jo, at der også er et omdømmespørgsmål her.
Og endelig synes jeg egentlig også, det er okay, at man bløder lidt op på fit and proper-reglerne, for selvfølgelig skal man ikke kunne hoppe fra at have lavet forbrydelser i den ene bank til at være direktør i den anden.
Det er godt, at vi får regler, der sikrer mod det, men omvendt er det også fint, at der kan være en diversitet, i forhold til hvem der sidder i bestyrelser, særlig også i de mindre banker.
Når alt det er sagt, skal vi ikke tro, at vi med det her indgreb har løst problemet.
Der er stadig væk ting, som vi bør kigge på, f.eks. sådan noget som det, om det skal gøres strafbart at rådgive i omgåelse af skatteregler.
Vi skal finde ud af, om de stramninger, vi har lavet, rent faktisk er gode nok i forhold til at få gjort folk ansvarlige.
Og så er der jo selvfølgelig de helt store problemer i vores finanssektor, som stadig væk står ubesvarede hen, nemlig at vores banker stadig væk er alt for store.
Altså, vi har jo i forhold til vores bnp banker med en balance, som er langt, langt større, ti gange større end de største banker i USA i forhold til deres bnp.
Tiden er ved at løbe: Der er brug for nogle grundlæggende reformer af vores finanssektor.
Dem får vi ikke med det her, men vi får et fremskridt, og derfor støtter Enhedslisten forslaget.