Josephine Fock (ALT), 2016-11-17:
Tak for det.
Vi behandler jo Dansk Folkepartis forslag om forbud mod maskering og heldækning i det offentlige rum, nærmere betegnet burkaforbud.
Forslagsstillerne begrunder beslutningsforslaget med, at det danske samfunds sociale sammenhængskraft er truet af heldækkende beklædning.
Det spørgsmål, jeg gerne vil stille, er: Er vores lands sammenhængskraft virkelig så svag, at de få mennesker, der går med enten niqab eller burka, kan ødelægge vores samfunds sammenhængskraft?
Det tror jeg ikke.
Dernæst begrundes det med et ønske om at gøre op med kvindeundertrykkelsen blandt radikale muslimske miljøer.
Det, jeg gerne vil sætte spørgsmålstegn ved, er, hvordan et forbud mod maskering og heldækkende beklædning i det offentlige rum kan forhindre kvindeundertrykkelse.
Jeg er snarere vældig bekymret for, at de kvinder i virkeligheden vil blive holdt indendøre og slet ikke får lov til at gå ud.
Man kan sige, at det jo ikke er tøjet i sig selv, der er kvindeundertrykkende, det er i virkeligheden det, at man ikke har en fri vilje til at bære det tøj, man vil.
Så synes jeg også, at forslaget lægger op til, at man skal kunne straffe de kvinder, der går med burka eller niqab, og det giver ingen mening for mig, hvis begrundelsen er, at det er, fordi det er kvindeundertrykkende.
I 2010 havde vi det, der hed et burkaudvalg, der også beskæftigede sig med det her spørgsmål, og dengang skønnede man, at der var ca. tre kvinder, der gik med burka.
Det tal er nok steget lidt.
Jeg ser nogle gange burkaklædte kvinder i omegnen af Aarhus, men det er primært dér, jeg støder på dem.
Dengang havde vi en omfattende spørgerunde i hele den offentlige forvaltning, og der var der ikke nogen, der sagde, at problemet var af så stor en betydning, at det berettigede til et konkret lovinitiativ.
Udvalget kunne heller ikke dengang godtgøre, at ansigtstildækning udgjorde et problem i forhold til identitetskontrol, idet den offentlige forvaltning og en myndighed som politiet generelt har brugbare muligheder for at fastslå en kvindes identitet.
Jeg er glad for og stolt over, at jeg i Danmark stadig væk kan tænke og mene og tro, hvad jeg vil, og jeg er også stolt over, at vi ikke lovgiver om, hvad for noget tøj vi må bære.
For mig er den personlige frihed til at bære det, man vil, helt afgørende for et demokrati og en retsstat, og derfor er det, at man kan gå klædt, som man vil, ude i det offentlige rum, vigtigt for mig.
Jeg synes, det vil være problematisk, hvis vi skal til at lovgive om beklædningsgenstande.
Der kan være situationer, hvor vi ikke forstår, hvorfor de her kvinder går i det her tøj, men det må i min optik være op til kvinderne selv, om de ønsker at dække sig til.
For nogle er det et frit valg, og for nogle, det anerkender jeg fuldstændig, er det en del af en undertrykkende kultur, men der er det, at jeg mener, at vi ikke hjælper de her kvinder ved at forbyde dem at komme uden for en dør.
Jeg synes, at måden, man sikrer, at der ikke er kvindeundertrykkelse – det er en lang vej og en hård kamp – i virkeligheden er hele tiden at sørge for at gøre opmærksom på, at Danmark er et frihedselskende land, vi har ret til at gøre det, vi gerne vil, så længe det ikke kommer andre til skade, og vi har ret til at klæde os, som vi vil.
Så jeg mener ikke, det er op til Folketinget at bestemme, hvordan man skal gå klædt.
den modsatte vej, for der er man begyndt at sætte regler for, hvor lidt tøj kvinder må have på, og det er i min optik også helt forskruet
Så jeg synes, vi skal arbejde i fællesskab for, at vi konstant bevæger os mod et samfund, hvor hverken undertrykkende mænd, sportsforbund eller Folketinget skal bestemme, hvordan kvinders krop skal til- eller afdækkes.
Alternativet kan ikke bakke op om forslaget.