Jan E. Jørgensen (V), 2017-03-28:
Tak for det.
Venstre er, har altid været og vil altid være varme fortalere for arbejdskraftens frie bevægelighed, for den frie bevægelighed er en af hjørnestenene i det indre marked.
Den udgør en væsentlig forudsætning for Danmarks vækst og velstand.
Og det handler ikke kun om vækst og velstand – penge.
Det handler også om, at danskere, som af nød tager til et andet land for at finde arbejde, har muligheden.
Omkring krisen var der ganske mange jyske håndværkere, der tog arbejde i Tyskland.
Ordrebogen hjemme i Danmark var tom, og Tyskland ligger altså tæt på.
Det er billigere at komme dertil end eksempelvis til København, og der var ganske mange jyske håndværkere, der arbejdede i Tyskland.
Men det kan også være lysten, der driver værket, muligheden for at få arbejde i Bruxelles, Barcelona eller Berlin – ikke fordi man er nødt til det, men fordi man har lyst til at prøve kræfter med det i nogle år.
Det synes vi er meget, meget positivt.
Og selv om drømmen om Europa aldrig går i opfyldelse og man aldrig nogen sinde kommer ud over den hjemlige andedam, så mener vi, at bare det, at man har muligheden, har ganske, ganske stor betydning.
Men arbejdskraftens frie bevægelighed handler jo altså netop om arbejdskraftens frie bevægelighed og ikke om bistandsmodtageres frie bevægelighed.
Det er et spørgsmål om, at man har mulighed for at finde arbejde og forsørge sig selv i et andet EU-land end der, hvor man bor.
Derfor har det også igennem snart noget tid været Venstres ønske, at vi skal have mulighed for at kunne indeksere børnechecken for EU-borgere, der kommer til Danmark som vandrende arbejdstagere, og som altså sender børneydelsen hjem til deres børn, som opholder sig i hjemlandet.
Det er simpelt hen hverken ret eller rimeligt, at man som udenlandsk lønmodtager kan sende børnepenge hjem til et land, hvor leveomkostningerne og prisniveauet er betragtelig lavere end i Danmark, medmindre der sker den her indeksering.
Det er altså væsentlig billigere at have børn i Rumænien, end det er at have børn i Danmark.
Så er det da rigtigt, at antallet af udenlandske statsborgere, der sender børnechecken hjem til hjemlandet, ikke er sådan alarmerende højt, hvis vi kigger på statskassens udfordringer.
Det er ikke sådan, at når vi ændrer reglerne for børnecheck, vil det medføre en milliardstor besparelse i den danske statskasse, der kan gøre os i stand til at foretage os alt muligt.
Vi taler om et millionproblem, ikke et milliardproblem.
Men det eneste afgørende er altså ikke, hvor mange penge det drejer sig om, for det handler også om ret og rimelighed.
Jeg synes, det er værd at hæfte sig ved, at spørgsmålet om indeksering af børne- og ungeydelsen jo altså heller ikke kun er en debat her i Danmark.
Det var noget af det, som indgik i den aftale, som Storbritannien fik forhandlet sig til forud for Brexit.
Og hvis det var blevet »remain« i stedet for »leave«, havde vi altså fået denne indekseringsmulighed også her i Danmark.
Så der er i øvrigt hverken noget traktatstridigt eller grundlæggende umuligt ved at indføre den indeksering, som Venstre ønsker.
Det viser aftalen forud for Brexit jo med al tydelighed.
Det er så ikke alle lande, der ser ens på det her spørgsmål.
De østeuropæiske lande har et andet synspunkt, end vi har, og det er ikke så underligt.
Så regeringen skal kæmpe.
Regeringen skal kæmpe en hård kamp, og det bliver en langsommelig og slidsom proces, men vi har en forhåbning om, at det vil lykkes og vi kommer ud i den anden ende med en sejr.
Jeg er sikker på, at vores minister – og i øvrigt også vores dygtige embedsmænd – arbejder meget målrettet på at indfri regeringens ambitioner om mere rimelige rammer for børnechecken.
Se, her i weekenden rundede det europæiske samarbejde jo et skarpt hjørne.
Det var 60 år siden, Romtraktaten blev underskrevet, og ved den lejlighed udbredte jeg og flere andre os jo altså om, hvor godt det er, at vi har EU, og at hvis ikke vi havde EU, skulle vi skynde os at få det opfundet.
Som proeuropæer skal man naturligvis også kunne forholde sig kritisk over for de dele af samarbejdet, der ikke fungerer.
Det er der ikke noget underligt i, det gør vi i alle andre politiske sammenhænge – Folketing, kommunalbestyrelse, regionsråd – så hvorfor skulle vi ikke også gøre det i EU og få ændret de ting, der ikke fungerer hensigtsmæssigt, til noget bedre?
For det er simpelt hen en forudsætning for fortsat folkelig opbakning til den frie bevægelighed og det indre marked, at vi får regler, som danskerne føler og oplever som fair og rimelige.
Og derfor håber jeg virkelig, at alle, også dem, som desværre ikke kan støtte det forslag til vedtagelse, som ligger her i dag, vil arbejde sammen på, at vi får løst det her problem, så vi kan sikre den fortsatte opbakning til det europæiske samarbejde.