Peder Hvelplund (EL), 2019-01-10:
Tak for det.
Først og fremmest skal der lyde en stor tak til SF for at fremsætte beslutningsforslaget og dermed rejse den her problemstilling.
For det er fuldstændig afgørende at få gjort op med den stigmatisering, som borgere med en psykisk lidelse oplever – forestillingen om, at en psykisk lidelse er en kronisk lidelse, som man altid er bærer af.
Virkeligheden i dag viser os heldigvis, at rigtig mange borgere kommer sig efter en psykisk lidelse.
Det er derfor også helt urimeligt, at borgere oplever begrænsninger i deres rettigheder, som følge af at de på et tidspunkt har haft en diagnose efter at have været i kontakt med sundhedsvæsenet.
Som SF helt rigtigt peger på i beslutningsforslaget, kan det have konsekvenser i mange aspekter i forhold til uddannelsesmuligheder, i forhold til forsikringsspørgsmål, civilretlige muligheder osv. – forhold, hvor der foregår en helt åbenbar diskrimination af mennesker, der har haft en psykisk lidelse.
For hvorfor skulle risikoen være større for en borger, der tidligere har været diagnosticeret, end hos en, der ikke har, alene af den grund, at man tidligere har haft en psykisk lidelse?
Det kan også frygtes, at nogle borgere afholder sig fra at søge behandling, simpelt hen fordi de ikke tør løbe den risiko, at det bliver registreret, og at det derfor kan få betydning for deres muligheder i fremtiden.
For Enhedslisten er det helt indlysende, at det bør være et grundlæggende princip, at man ikke forskelsbehandler alene på grund af en diagnose.
Det må altid bero på en konkret, individuel vurdering, både i forhold til hvilken diagnose det handler om, men også i forhold til hvilken relevans det har i forhold til det, man skal.
Og det gælder sådan set, uanset om det gør sig gældende på det psykiatriske eller på det somatiske område.
Jeg synes netop, det bærende princip bør være, at der ikke sker en forskelsbehandling alene med baggrund i en diagnose, og at der foretages en konkret, individuel vurdering.
Som nogle af de foregående ordførere har været inde på, kan der være tvivl om, hvordan forslaget stiller borgere, som er velbehandlede, eller som har lært at mestre eget liv på trods af en psykisk lidelse.
De vil ikke nødvendigvis kunne erklæres raske, selv om de reelt set er symptomfri.
Jeg synes, det er værd at overveje, om det kan føre til en yderligere stigmatisering af dem, der ikke er erklæret raske.
Det skulle jo helst ikke være sådan, at hvis man ikke er erklæret rask, så er man syg.
I samme sammenhæng synes jeg også man bør overveje, hvordan man undgår, at forslaget kommer til at ramme socialt skævt.
Der kan ligge en risiko i, at det kun bliver de ressourcestærke, der har overskud til at kunne benytte sig af muligheden for at blive erklæret rask – de, der har overskuddet og ressourcerne til det og til at kunne argumentere for det.
Derfor vil vi også i Enhedslisten umiddelbart være større tilhængere af en model, der baserer sig på princippet om, at der ikke sker forskelsbehandling alene med baggrund i en diagnose, og at der foretages en konkret, individuel vurdering.
Det ændrer dog ikke på, at vi godt kan støtte SF's beslutningsforslag, fordi det helt klart gør op med forestillingen om, at en psykisk lidelse er kronisk, og fordi det sikrer nogle helt elementære rettigheder for borgere, der har været ramt af en psykisk lidelse.