Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Jeg vil gerne takke ministeren for hans indledende bemærkninger.
Måske skulle man hellere have læst avisen; jeg synes, der kom lidt mere ud af det interview – dog ikke lige præcis det, vi ønskede os.
For med den her forespørgselsdebat ønsker vi jo at være på forkant med tingene.
Der er længe til, lyder det nærmest til.
Men der kan vi jo som Folketing ikke have nogen som helst indflydelse.
Og det er det, vi prøver at sige med den her debat: at alle Folketingets partier gerne vil spille ind med nogle holdninger til, hvordan den kommunale økonomi skal se ud.
For det er ude i kommunerne, at kernevelfærden er; det er der, de ældre bliver plejet, det er der, børnene bliver passet, det er der, ungerne går i skole.
Nogle af de vigtigste institutioner i vores liv, i vores børns liv, i vores bedsteforældres liv ligger ude i kommunerne.
Derfor har det også fuldstændig afgørende betydning, hvilken økonomi kommunerne har.
Så taler finansministeren meget om, at vi skal sikre, at der ikke sker en overophedning af økonomien.
Det tror jeg ikke at der er nogen der mener helt seriøst at vi er på vej ind i.
Men der er nogle enkelte områder, siger ministeren rigtigt nok, hvor der måske kunne ske noget – inden for bygge- og anlægssektoren.
Men hvorfor vælger man så som regering at slække på ejendomsskatter i en tid, hvor man er bekymret for, at der bliver bygget for meget?
Så kunne man da i stedet for sige, at det faktisk er rigtig vigtigt, at der bliver lappet huller i vejene ude i kommunerne, at ungerne kan gå i nogle ordentlige skoler, at de plejehjem, der bliver bygget, er af ordentlig kvalitet.
Men samlet set ved vi godt, for det er økonomisk børnelærdom, at vi ikke kan slække alle steder.
For så sker der en overophedning.
Det, jeg tror ministeren egentlig siger, er: Vi vil gerne slække inden for det private forbrug, og derfor er der ikke plads til det offentlige forbrug.
Og det er jo rigtigt nok; nogle gange bliver man nødt til at foretage nogle valg.
Det er også rigtigt nok, at udgifterne til anlægsarbejder stadig væk ligger højt.
Det gjorde de også, da vi var i regering.
Og hvorfor gjorde de det?
Det var, fordi de havde ligget alt, alt for lavt i mange, mange år forinden.
Så vi og vores kommunalrødder har brug for at sikre, at vejene bliver ordnet, at vores bygninger bliver vedligeholdt, også alene af det gode købmandsprincip, at det bliver meget, meget dyrere at vente.
Men den tekst, som jeg læser op om et øjeblik på vegne af en række partier, drejer sig først og fremmest om serviceniveauet.
Jeg er egentlig ikke glad for det begreb.
Det er sådan et koldt begreb – nu skal vi servicere nogen.
Men det handler egentlig grundlæggende set om den velfærd, som vi gerne vil give til hinanden.
Vi vil gerne sikre, at ældre har ordentlige forhold på plejehjem, i ældreboliger, vi vil gerne sikre, at de får ordentlig mad.
Vi vil gerne have, at vores børn trives.
Det er jo den menneskelige omsorg, det handler om, som ligger bag det ret kolde ord en serviceramme.
Derfor vil jeg gerne på vegne af Socialdemokratiet, Radikale Venstre, Socialistisk Folkeparti, Alternativet og Enhedslisten oplæse følgende: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, at der i disse år er et betydeligt udgiftspres på det kommunale område, pålægger Folketinget regeringen i aftale om den kommunale økonomi for 2018 at sikre, at gevinsterne ved moderniserings- og effektiviseringsprogrammet på 1 mia. kr. årligt fuldt ud forbliver i kommunerne med henblik på at styrke kernevelfærden.
Som konsekvens heraf hæves de kommunale udgiftslofter med 0,5 mia. kr. hvert år, så den aftalte ramme for de kommunale serviceudgifter i 2018, 2019 og 2020 mindst svarer til 2017-niveauet
og minusvæksten i kommunerne annulleres.