Kim Edberg Andersen (NB), 2023-04-13:
Tak for det.
Vi har haft en forholdsvis lang debat i dag om ligestilling.
Den har faktisk været så lang, at det med ligestilling på formandsstolen ændrede sig.
For vi havde ligestilling en overgang med én mand og én kvinde, men så kom der en mandlig formand til sidst, og så blev det skævt.
Grunden til, at jeg starter der, er, at vi nogle gange, når vi taler om ligestilling, fokuserer på en kønskamp, og det er jeg lidt ked af.
Jeg er ligestillingsordfører for at sørge for, at mænd og kvinder har lige rettigheder.
Hvis vi i samfundet ser, at nogen bliver undertrykt på grund af sit køn, så er vi her for at tage en dialog og finde en god løsning.
Men jeg er ikke tilhænger af f.eks. kvoter.
Jeg ser, at det er en udløber af en debat, vi har haft, som har ført til en flødeskumsretorik, altså at det kun er i toppen af samfundet, vi ønsker de her kvoter.
For jeg hørte ikke, at kvoter var interessante i forbindelse med ham, der tømmer toiletvognen.
Jeg hørte ikke, at kvoter var interessante i de jobs, hvor mænd er overrepræsenteret i dødsulykker, fordi de jobs er farlige.
Det var ikke der, jeg hørte om kvoter, det var i forbindelse med flødeskummet, altså toppen af samfundet.
Så synes jeg desværre, at ligestillingsdialogen tager en drejning, hvor jeg ikke synes, at den er supervæsentlig, men hvor det meget kommer til at handle om gode statements på Facebook.
Vi kan høste nogle likes og tæmme nogle stemmer, som ofte råber rigtig højt.
Ligestilling for mig er, når jeg bliver klogere i debatten i dag, som f.eks. når jeg bliver klar over, at der er medicin, der er udviklet til mænd, og som vi ikke har gidet at sørge for også bliver udviklet til kvinder.
Det er en ligestillingsproblematik, vi kan forholde os til herinde.
For det er da ikke i orden, selvfølgelig er det ikke det.
Ligestilling for mig handler om, at jeg, da jeg kom i Folketinget, læste, at mænd ikke havde lov til at komme på krisecenter, fordi de var mænd.
Det er, fordi jeg kommer fra et sted, hvor jeg som udgangspunkt er opdraget til, at kønnene er lige.
Det er de, kønnene skal behandles lige, og de skal have lige rettigheder.
Jeg er ikke sikker på, at lige stilling er det, som alle danskere ønsker.
Men vi ønsker alle sammen for vores børn, at de som udgangspunkt har lige ret til tingene – lige ret til at tjene en god løn, men også lige ret til at fravælge det sidste avancement i løbet af en sygeplejerskeuddannelse, fordi man vælger at få tre børn, som man synes det er vigtigt at man går hjemme hos.
Det være sig mand eller kvinde, det er ligegyldigt for mig.
Det er ikke derfor, jeg er her som ligestillingsordfører.
Men jeg kommer også til at sige fra, når jeg føler, at vi trækker et slør for øjnene, fordi vi som Ligestillingsudvalg er bange for at se, at der er en undertrykkelse af kvinder begået af mænd primært blandt udlændinge fra MENAPT-landene.
Vi kan se den, og ministeren har faktisk i den rapport og den redegørelse, vi har fået i dag, dokumenteret, at der er et problem.
Det skal vi ikke sky, når vi snakker ligestilling.
Vi bliver nødt til at have modet til også at sige, at det skal vi løse, for det er dæleme også et problem.
Vi ved, at det skygger for de her børn, hvis mor har gået hjemme.
De får en anden tilgang til tingene.
Det nævner vi i alle andre debatter.
Det er det, der gør dem mobile i forhold til det sociale niveau, de er på.
Men vi lukker øjnene for det, hvis det er kvinder fra MENAPT-landene, der går hjemme.
Der skal vi være mere modige.
Jeg er her ikke for at starte den helt grimme debat.
Som jeg sagde til ministeren, er der nogle emner, man kunne nævne på talerstolen herinde, som ville få blodet til at koge i os alle sammen – eller vi ville i hvert fald have godt røde ansigter, når vi gik herfra.
Vi er uenige i nogle steder, og der tager vi kampen.
Jeg håber ikke, det bliver en kønskamp, men en kamp for reel ligestilling.
Tak for ordet.