Stinus Lindgreen (RV), 2021-05-28:
Tak, formand.
Jeg har set rigtig meget frem til denne forespørgselsdebat.
Når det er sagt, synes jeg ikke, at det kun har været kønt at se de angreb, der er blevet rettet imod bestemte forskningsmiljøer, og jeg håber, at vi her i salen kan få en lidt mere konstruktiv og nysgerrig dialog.
Vi skal diskutere, om der er overdreven aktivisme i visse forskningsmiljøer, som fører til dårlig videnskab, og om det kalder på handling fra ministerens side, må man formode, for at undersøge problemets omfang.
Jeg kan derfor starte med at sige, at jeg ikke anerkender forespørgernes præmis.
Jeg mener, at store dele af debatten her lider under en sammenblanding af begreber.
Jeg er i den heldige situation, at jeg ud over at have læst talrige debatindlæg og lignende fra de to forespørgere også er den lykkelige ejer af hr. Henrik Dahls velbeskrevne bog om identitetspolitik fra sidste år.
Der findes masser af eksempler på debatter, som jeg også ryster på hovedet over.
Jeg mener, at alt skal kunne diskuteres.
Idéer skal udfordres og brydes.
Vi må ikke lukke ned for den frie tanke og slet ikke på universiteterne.
Men det, denne debat handler om, er forskning – ikke debatindlæg, ikke strømninger i samfundet, ikke aktivistiske grupper.
Nej, spørgsmålet er, om der er et problem med forskningsfelter, der har ofret de videnskabelige dyder og bedriver politik forklædt som videnskab, og om dette er et voksende problem, der undergraver vores universiteter.
Jeg er vokset op med og har brugt det meste af mit liv på tal, objektivitet, statistik og den slags herligheder.
Jeg abonnerer ikke på idéen om, at alt er relativt.
Nej, der skal være videnskabelige standarder uanset ens genstandsfelt.
Det gælder også inden for de områder, som de to forespørgere fremhæver, men jeg har endnu til gode at se evidens for, at det ikke er tilfældet.
Jeg mener også, at de to ordførere desværre overser nogle helt basale ting omkring universiteternes rolle i samfundet.
De skal naturligvis producere forskning af højeste kvalitet, men det er jo ikke deres eneste rolle.
Universiteterne har alle dage været aktive deltagere i debatten, kritiseret det bestående og udfordret vores verdenssyn, og det skal de blive ved med.
Jeg begyndte selv at blande mig i den offentlige debat, da jeg var i gang med min ph.d., og det skete som reaktion på dårlig forskning, nemlig det såkaldte intelligent design, der bare er god gammeldags kreationisme med et tyndt fernis af videnskabelig jargon, og jeg har lige siden gentaget, hver eneste gang jeg har fået lejlighed til det, at forskere i mine øjne har en pligt til at blande sig i debatten.
Vi har alle været med til at finansiere deres uddannelser, og deres viden bør derfor komme i spil og kvalificere debatten – og det skal vi opfordre til herindefra.
Nu kender jeg jo hr. Henrik Dahl ganske godt fra forhandlinger om forskningsreserven, og jeg ved, at hr. Henrik Dahl og jeg er enige om og brænder for den frie forskning.
Derfor undrer det mig lidt, at begge ordførere her agerer på en måde, der – tilsigtet eller ej – risikerer at undergrave netop forskningsfriheden i Danmark.
Når hele felter udskammes, og når forskningen latterliggøres på et, mener jeg, karikeret grundlag, har det altså konsekvenser, ligesom det naturligvis ikke er helt uskyldigt at bede ministeren om en eller anden form for handling.
Det bliver set og hørt ude i miljøerne.
Jeg mener, at vores fremmeste opgave herinde er at sikre forskningsfriheden, at sikre universiteternes autonomi og ret til selv at vælge deres forskningsfelter, at sikre ledelserne de rette værktøjer til at håndtere den dårlige forskning, der ganske givet forekommer.
Jeg har ingen grund til at hævde, at der er problemer på den front.
Der findes dårlig forskning, der findes fejlslagne teorier, der findes fejlbehæftede artikler.
Det er jo derfor, man inden for forskningen har et system med fagfællekritik, der skal sikre kvaliteten og forbedre forskningen.
Alle aktive forskere ved, at en stor del af arbejdet består i at kritisere og blive kritiseret.
De felter, der ofte fremhæves i denne debat, er ikke anderledes, og jeg har endnu ikke set belæg for, at det skulle være tilfældet.
Der er ganske ofte tale om grupper, der får endda store bevillinger fra både danske og internationale fonde, og som samarbejder med velrenommerede grupper i hele verden.
Vi skal passe utrolig meget på ikke at udskamme forskning, fordi den kommer med ubekvemme sandheder, for hvor stopper det?
Er trafikforskning aktivistisk, hvis den påviser en sammenhæng mellem hastighed og ulykker?
Er klimaforskning aktivistisk, når den påviser en sammenhæng mellem menneskelig aktivitet og stigende temperaturer?
Og må en forsker udtale sig politisk, hvis vedkommendes forskning har ført til viden, der påvirker vedkommendes holdning til politiske spørgsmål?
Universiteterne udfylder en utrolig vigtig rolle i samfundet, og vi skal være glade for, at de er aktive deltagere og ikke bare passive observatører.
Det gavner os alle.
Forslag til vedtagelse »Folketinget noterer sig, at universiteterne har til opgave at drive forskning på højeste internationale niveau, at leve i vekselvirkning med samfundet og at tilskynde medarbejdere til at deltage i den offentlige debat.
Universiteternes rolle er vidensgenererende, kritisk tænkende og oplysende, og universiteterne er derfor både deskriptive, fortolkende og normative.
Folketinget skal sikre de nødvendige rammer for, at universiteterne kan leve op til deres formål, herunder særlig at sikre forsknings- og ytringsfriheden og friheden til, at universiteterne kan udpege relevante fagområder.
Folketinget bemærker, at videnskab er selvregulerende, og at det er op til de faglige miljøer at debattere ny forskning og nye ideer.
Faglige tvister afgøres ikke politisk.
Folketinget skal ikke definere, hvad der er god videnskab, relevante fagområder eller passende metoder.
Folketingets medlemmer kan naturligvis deltage i den åbne debat på lige fod med alle andre.«
Tak for ordet.