Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2025-01-28:
Tak for det.
Nu på lørdag er vi nok rigtig mange danskere, som tænder for tv'et, når Danmarksindsamlingen for 19. år i træk ruller hen over skærmen.
Alt fra de største virksomheder til almindelige danskere donerer stort som småt for at gøre en forskel for dem, som har mindst.
I år går indsamlingen til børn i nød, og det er desværre stadig væk her i 2025 virkelig relevant.
Siden 2007 har Danmarksindsamlingen sendt mere end 1½ mia. kr. til verdens fattigste, og både i 2023 og 2024 nåede indsamlingsbeløbet op over 100 mio. kr., og det er rigtig mange penge.
Den gavmildhed, som danskerne viser hvert eneste år, er en af de ting, som vi kan være stolte af som borgere her i landet.
Men selv om enkeltstående indsamlinger som eksempelvis Danmarksindsamlingen modtager imponerende beløb, er det de faste månedlige støtter, som er den absolut største og vigtigste kilde til midler for organisationerne.
Indsamlingsloven spænder dog ben for, at flere danskere kan støtte fast hver måned.
Som det er i dag, må velgørende organisationer ikke tilbyde danskerne at blive faste månedlige støtter, når organisationerne laver hus- og gadeindsamlinger.
De må kun tage imod engangsdonationer eller tilbyde et egentligt medlemskab.
Derfor er der brug for et gennemsyn af indsamlingsloven, så vi gør det nemmere for danskerne at blive faste støtter af en organisation uden at skulle skrive sig op som medlem.
Et er, at mange danskere ikke har lyst til eller behov for et medlemskab af en organisation, selv om de gerne vil støtte den.
Det understreges i hvert fald i en rundspørge for ISOBRO, der er paraplyorganisation for indsamlingsorganisationerne.
Den viser, at medlemskab af en organisation ikke har stor betydning for de fleste danskeres givelyst.
De ønsker blot at støtte et godt formål.
Noget andet er, at støttekroner, der kunne være brugt til velgørenhed, i stedet bruges til nyhedsbreve, servicering, medlemsarrangementer osv.
Så alt det, som man som forening er tvunget til af modydelser for et medlemskab, er modydelser til medlemmer, der ofte ikke er interesserede, og det er omkostninger, som kunne være gået til bedre formål.
Noget tredje er, at vi med den nuværende indsamlingslov laver et unødvendig stort bureaukrati.
Fonde som eksempelvis Julemærkefonden har ikke medlemmer og har derfor meget sværere ved at hverve faste støtter.
Godt hver fjerde indsamlingsorganisation er en velgørende fond, som ikke har eller kan have traditionelle medlemmer.
De går dermed glip af midler, som vi alle sammen ved de har brug for.
Loven, som den er i dag, stiller unødvendige barrierer op for velgørende organisationers evne til at løfte de opgaver, som samfundet ikke bærer, både indenrigs og udenrigs.
Derfor bør loven få et gennemsyn.
Vi forslagsstillere er klar over, at danskernes givelyst i visse tilfælde bliver udnyttet til kriminalitet, og at indsamlinger til tider har støttet ulovlige formål eller organisationer.
Derfor foreslår vi jo heller ikke en omskrivning af loven lige nu og her, men et gennemsyn.
Vi er selvfølgelig ligesom mange andre bekymrede for misbrug af indsamlinger, men vi har tiltro til, at der må kunne laves en bedre model i Danmark, netop som vi ser det hos vores nordiske naboer, som jo tit er dem, vi sammenligner os med.
Det er præcis derfor, at vi foreslår et gennemsyn.
Regeringen skrev faktisk i sit regeringsgrundlag, at den vil styrke civilsamfundet, både indenrigs og udenrigs.
At give indsamlingsorganisationerne bedre rammer for at indsamle midler er derfor et stort skridt på vejen for at nå netop det mål, synes vi.
Første skridt er selvfølgelig at se på, hvordan det kan gøres ordentligt og sikkert.
Til sidst er der så det her ressourcespørgsmål, som ministeren jo rejste.
Skal vi bruge ressourcerne på det her i Justitsministeriet?
Jeg siger ikke, at vi ikke skal gøre noget ved bandekriminaliteten, men der er altid ressourcer til at kigge på bandekriminalitet.
Måske er der nogle af de her små ting, som ligger nedenunder, men som har stor betydning for civilsamfundet, som også af og til kunne bruge lidt lys.
Det forekommer mig, at der er visse ting, som vi hele tiden bruger mange ressourcer på.
Jeg forklejner ikke, at der er en stor udfordring med bandekriminalitet, og det giver også mening at kigge på det.
Men jeg tror, at der også samtidig nogle gange er nødt til at være mulighed for at kigge på nogle af de små ting med stor betydning for nogle.
Ministeren spørger, hvor ressourcerne skal komme fra.
Jeg har jo lagt mærke til, at der f.eks. er nedsat indtil flere udvalg om retshjælp.
Hvorfor får man ikke færdiggjort det, så vi ikke igen og igen skal lave sådan nogle udvalg?
Det kræver også ressourcer.
Det er offentlighedsloven, der for gud ved hvilken gang resulterer i et udvalg.
Det er straffesagsomkostningerne; udvalget har først været nedsat, og så sker der ikke noget.
Så bliver det nedlagt, og så bliver det nedsat igen osv. osv.
Altså, mon ikke man kunne finde nogle ressourcer, hvis det var, at man rent faktisk også fik gennemført opgaverne?