Rosa Lund (EL), 2021-04-19:
Tak for det.
Det er jo en sjælden begivenhed, at vi i Danmark fører en rigsretssag.
Derfor er der naturligvis også en meget stor opmærksomhed omkring sådan en sag.
Der er en generel og en, vil jeg sige, forståelig nysgerrighed hos den almindelige borger for at finde ud af, hvad der er op og ned i sådan en sag.
Da vi i Enhedslisten kunne læse Instrukskommissionens meget lange rapport, var vi ikke i tvivl om, at hver en sten i sagen var blevet vendt.
Fordelt på mere end 3.000 sider var det beskrevet, hvad der var sket i sagen om ulovlig adskillelse af asylpar.
Det er en kompliceret sag, hvor der hele tiden bliver belyst et nyt område fra både den ene og den anden side.
Det kommer også til at ske, når Rigsretten påbegynder sit arbejde efter sommeren.
Det er netop derfor, der er så mange højt kvalificerede dommere til at bedømme sagen, og det er meget svært for en helt almindelig borger at tage stilling til både beviser og de vidneudsagn, der bliver fremført i retten.
Det betyder ikke, at den almindelige borger med en nysgerrighed i forhold til sagen skal afskæres fra at få lov at vide, hvad der foregår.
Men jeg synes, man skal tænke over, hvilken kanaler der bruges, og på hvilken måde vi leverer den information.
Som bærende princip i vores retssamfund har vi offentlighed ved de danske domstole.
Det betyder, at alle sådan set kan sætte sig ind i retssalen og overvære, hvad der foregår, hvis de har lyst; men vigtigst af alt betyder det, at pressen har adgang til at rapportere om, hvad der foregår i sagen.
Det er heldigvis ikke bare en direkte afrapportering, men en analyseret og gennemarbejdet fremstilling af, hvad der er foregået, sammenholdt med tidligere fremholdte oplysninger og perspektiveringer, der gør, at vi som civile borgere og helt udenforstående har mulighed for ret hurtigt at sætte os ind i, hvad der foregår i en retssal.
Når en dom er afsagt, kommer den på skrift med en gengivelse af, hvilke beviser der har været fremført, herunder en udskrift af de vidneforklaringer, der har været afgivet.
Og den dom, der bliver afsagt, har alle også mulighed for at læse.
Offentlighed i retssager tjener det formål, at vi som borgere kan være sikre på, at alle regler er blevet overholdt; at de vidner, der afgiver forklaring, rent faktisk har afgivet forklaring; at de beviser, der er fremlagt, rent faktisk er fremlagt; at forsvarerne rent faktisk har fået de muligheder, de skal have, for at forsvare deres klient i salen.
Offentlighed i retssager er til gengæld ikke noget, der skal tjene til at tilfredsstille folks nysgerrighed, eller for at folk selv skal agere dommer i en sag.
Det kan godt være, at rigtig mange, og det kan jeg egentlig godt forstå, gerne vil vide præcis, hvad der sker i en eller anden bestemt retssag om et eller andet bestemt, der har været meget dækket af medierne – jeg har ikke lyst til at komme med sammenligninger med andre retssager – og jeg kan godt forstå, at man kan være nysgerrig, men det er ikke en nysgerrighed, vi skal tilfredsstille.
Den nysgerrighed, vi skal tilfredsstille, skal være det, der handler om sagens kerne, for retssager er ikke underholdning.
Det er en af de tre grundsøjler i vores demokrati.
Og så selv om man måske nok nogle gange inde fra den her sal kan tænke, at det mest af alt minder om et underholdningsprogram på TV 3, så livestreamer vi jo herindefra, netop for at befolkningen kan holde øje med os som politikere.
Men der er bare stor forskel på Folketingssalen og på en retssal.
Derfor ville jeg egentlig også gerne bare berolige hr. Peter Skaarup ved at sige, at vi faktisk synes, det var godt, at der var offentlighed omkring den debat, vi havde herinde, men nu har vi jo flyttet det væk fra det politiske niveau, fordi hr. Peter Skaarups parti var i mindretal og der derfor blev nedsat en rigsret.
Så nu er der altså en domstol, og der gælder der nogle andre spilleregler, som vi i Enhedslisten synes er fornuftige.
Endelig vil jeg også gerne referere til både DJØF og Dommerforeningen, som jeg tror jeg vil sige ved en ting eller to om retssager, og de bemærker, at ud over at det kan være med til at fjerne fokus fra selve retssagen, er der især vigtige hensyn at tage til vidnerne, hvilket jeg også mener bør veje tungt, for man kan ændre adfærd, når der er kamera på.
Det er ikke frivilligt, om man vil vidne i en retssag, og jeg tror, at de færreste offentligt ansatte havde forestillet sig, at de som led i deres arbejde skulle udstilles via livestreaming og på sociale medier.
Jeg tror, at de fleste offentligt ansatte egentlig er glade for, at de ikke får samme opmærksomhed, som Søren Brostrøm eksempelvis har fået.
Han havde nok heller ikke forudset det.
Men jeg tror, det er vigtigt, at vi også her passer på vidnerne.
Der er rigtig mange klare og stærke holdninger til den her sag, og vi ved jo desværre, at der er rigtig mange, der har svært ved at adskille en vidneforklaring fra sagens kerne og fra det, man egentlig mener.
Derfor kan jeg være bange for, om vidnerne vil blive udsat for hetz, og i tvivl om, om vi kan give dem den beskyttelse, de har brug for.
Enhedslisten kan ikke støtte forslaget.