Søren Søndergaard (EL), 2019-02-08:
Jeg har jo intet imod, at man er uenig i det her forslag.
Jeg synes måske så bare godt, man lige kunne have læst forslaget, før man heftigt kritiserer det.
Det her forslag handler jo ikke om at beskatte blyantspenge.
Jeg ved ikke rigtig, hvor hr. Henrik Dahl har fået den idé fra.
Det fremgår fuldstændig klart af forslaget, at blyantspengene ikke skal beskattes.
Det er de penge, der er i overskud, når folk har brugt overheadet, for at bruge hr. Henrik Dahls ord, der skal beskattes, og »overhead« er i øvrigt et fuldstændig forkert ord, for der er ikke noget »overhead« ved det her.
For det er nogle meget veldefinerede udgifter, der skal betales for.
Det er ikke specielt sådan noget med overhead, som man har til lidt fri afbenyttelse, men det er nogle meget veldefinerede udgifter, som blyantspengene skal gå til.
Det, der bare er det interessante, er, at der ikke er krav om noget regnskab, og at der ikke er krav om, at dem, man bruger, bliver betalt tilbage.
Det er en lump sum.
Man siger: Værsgo, 400.000 kr. skattefrit om året, brug dem, som I har lyst til, uden nogen kontrol.
Det er det, der er udgangspunktet, og det kan man synes er rimeligt, og det kan man synes er urimeligt.
Tja, jeg synes altså, det er urimeligt, og jeg synes det især, når man sammenholder det med de andre forhold, som EU-parlamentarikerne har, og som dækker de fleste af de ting, der har været nævnt.
EU-parlamentarikere fra Danmark har selvfølgelig rejsen frem og tilbage, inklusive hvis man tager fra Bruxelles til Jylland.
Det er ikke specielt rejsen til ens bopæl.
Det kan være hvor som helst.
Hvis man f.eks. har et møde i Madrid, betaler EU-Parlamentet, at man tager til Madrid og holder møde.
Derudover har alle EU-parlamentarikere i øvrigt det frie togkort, som de kan rejse på i embeds medfør, ligesom folketingsmedlemmer har, og man har i Bruxelles mulighed for at få betalt taxaer frem og tilbage.
Derudover får man så diæter, altså flere tusind kroner om dagen.
Der skulle vel nok være den lump sum til lige at give en kop kaffe, som jo er det, der er formålet med det der omkostningstillæg, vi får.
Der skulle være rigelig mulighed for det inden for diæterne.
Så får man jo også penge til at ansætte folk.
Jeg tror, det er 115.000-120.000 kr. om måneden, man får til at ansætte folk, hvilket jeg også synes er helt rimeligt.
Så er der i øvrigt nogle særlige penge, man kan bruge, hvis man vil ud at rejse.
Hvis jeg gerne vil se på tingene i Venezuela f.eks. og danne mig et indtryk af det, så er der en særlig sum penge om året, jeg kan bruge til at tage en tur derhen og undersøge tingene og komme tilbage igen og aflevere flybilletten og få den dækket.
Så der er masser af steder, man kan få penge.
Så er der de her blyantspenge, som går til de her veldefinerede opgaver, f.eks. et kontorhold i hjemlandet, til blyanter eller til bestemte kampagneformål.
Der er nogle meget, meget veldefinerede ting, som de kan bruges til, og det er fuldstændig rigtigt, at aktive parlamentarikere, som tager deres arbejde alvorligt – og dem er der en del af – bruger de penge.
De kan bruge de penge, måske ikke lige i sommerferien, men de kan bruge de penge.
Men lige så rigtigt er det, at det, at der ikke er nogen kontrol, åbner muligheden for, at folk, der ikke tager deres arbejde alvorligt, kan putte 400.000 kr. skattefrit lige ned i lommen, og det er jo bare et spørgsmål om, om man synes, det er rimeligt, og om man synes, det er en meget bureaukratisk ordning, at man, hvis man køber et antal kuglepenne, eller hvis man lejer et kontor, så gemmer en kvittering på lejekontrakten, og at man lægger bilaget for den indbetaling, man laver for det kontor, ind i en mappe.
Er det meget bureaukratisk?
Nej, det er meget enkelt, og til udenrigsministeren kan jeg sige, at det sådan set er det, som Rina Ronja Kari gør.
Hun har en mappe, som hun altid har med på møderne – udenrigsministeren kan bare henvende sig, og så får han den at se – hvor alle bilag for alt, hvad hun bruger penge til, uden undtagelse, er sat ind.
Den er præsenteret for pressen flere gange, og den er fuldstændig tilgængelig, og det er ikke noget stort administrativt problem.
For det betyder jo bare, at man, når man køber en af de ydelser, der er underlagt blyantspengene, får en kvittering og sætter ind i mappen.
Hvor svært kan det være?
Det er kun svært, hvis man ikke vil.
Og så må man spørge: Hvorfor vil man ikke?
Der må jeg sige til hr. Rasmus Nordqvist, at jeg håber, at hr. Rasmus Nordqvist her fra den 26. maj får mulighed for ved selvsyn at se, hvordan blyantspengene i visse tilfælde bliver anvendt.