Finn Sørensen (EL), 2017-04-21:
Men først vil jeg gerne lige kommentere en vending, der hele tiden kommer fra forligspartierne: Vi må ikke parkere borgerne på førtidspension.
Hvad er det, der ligger i det?
Ja, der ligger jo ligesom to antydninger, som jeg synes er meget uheldige, og som bør diskuteres.
Den ene er, at det er ganske forfærdeligt at få en førtidspension, for så er du ikke en del af fællesskabet.
I det ligger der også en definition af, at fællesskabet kun er arbejdsfællesskabet og ikke alle mulige andre fællesskaber, som mennesker indgår i – altså, at det er ganske forfærdeligt at få en førtidspension.
Det er jo det, der ligger i det – at det må vi for enhver pris undgå.
Nu er der faktisk forskning, der viser, at alvorligt syge mennesker kan få det bedre af at få en førtidspension.
Og samme forskning viser, at det, at man får en førtidspension, ikke betyder, at man bliver ekskluderet af fællesskabet, det betyder måske tværtimod, at man har lidt mere overskud til at have et liv, hvor man også har et liv sammen med andre mennesker i et fællesskab.
Det synes jeg er vigtigt at få med.
Så ligger der jo også i den vending en antydning af, at kommunerne generelt bare har delt førtidspension ud med rund hånd, ja, sågar nærmest tvunget borgerne til at få en førtidspension.
Men jeg tror stadig væk, at det, at man har tvunget borgere til at få førtidspension mod deres vilje, bliver det svært at få eksempler på.
Det er sandsynligvis en rigtig kritik over for en del kommuner, og det har Enhedslisten aldrig nogen sinde bestridt.
Det, der bare er interessant i forhold til de tilbud, man så skulle give de mennesker, f.eks. ressourceforløb, revalidering, er, at de var der i forvejen.
Lad os bare tage revalidering – det redskab var i lovgivningen i forvejen, og det er der stadig væk.
Så det, der har været Enhedslistens pointe, har jo ikke været at kritisere tanken om et ressourceforløb, det har været en kritik af, at man forringede vilkårene for nogle alvorligt syge mennesker, der ikke havde mulighed for at deltage i det, som begrundelse for, at nu skulle vi så give borgerne nogle tilbud, og at vi ikke måtte parkere dem på førtidspension osv.
Det har været vores hovedpointe, at de tilbud, man gerne ville give borgerne, kunne man have givet dem under alle omstændigheder.
Det er jo så der, hvor filmen knækkede – det kunne man ikke, fordi den slags tilbud koster penge, og forligspartierne var enige om, at det her skulle medføre en stor besparelse årligt på næsten 2 mia. kr.
Det er jo præmissen for den her reform.
Og det er jo drivkraften bag, at man lukkede døren næsten helt i i forhold til at kunne få førtidspension, og at man tilbød borgerne ressourceforløb på en ydelse, som de kun kan blive fattigere af, hvis det står på i mange år, og at nogle af dem ovenikøbet får lov at betale ressourceforløbet selv, for hvis de har en invalidepension, bliver den modregnet i ressourceforløbet.
Og der er mange andre sparetiltag i reformen.
Det var det, vores kritik gik på, og det gør den stadig væk.
Så derfor har vi en stor diskussion foran os i, forhold til hvad der skal ske med den reform.
Så vil jeg sige, at der jo er sket en positiv udvikling i den her debat.
For tidligere har det været sådan, at når vi har stillet spørgsmål til, om ikke det var nødvendigt at ændre lovgivningen for at undgå alle de kedelige eksempler, vi har set, så har svaret frem til i dag været: Nej, det er ikke nødvendigt; det behøver vi ikke, for vi skal bare have kommunerne til at opfylde lovens intentioner.
Og det er jo så det, der er problemet, altså at nu har Ankestyrelsen mange gange slået fast, at det gør kommunerne i det store hele.
Og derfor er jeg jo rigtig glad for den udvikling, der har været i debatten, for nu har samtlige partier i dette Folketing sagt, at hvis ikke kommunerne retter ind – eller hvilket ord vi nu skal bruge – hvis ikke de holder op med at sende borgerne ud i alle de her forfærdelige forløb, sengepraktik osv., så kan det blive nødvendigt med en lovændring.
Det synes jeg er et fremskridt i debatten, og det vil jeg gerne kvittere for over for alle de forligspartier, som jeg ellers har diskuteret det her så heftigt med gennem årene.
Jeg er især glad for ministerens allersidste bemærkning: Vi vil ikke se, at man presser syge mennesker ud i sengeliggende praktik.
Den formulering er jeg også glad for.
Og så ser jeg frem til ministerens notat.
Det synes jeg også er konstruktivt, altså at vi får et notat, hvor man gennemgår alle Ankestyrelsens afgørelser – og her vil jeg også gerne have de civile domstole med, for det er jo den næste instans, hvis man ikke er tilfreds med Ankestyrelsens afgørelser – sådan at vi kan få et fælles grundlag for en vurdering af, hvad den lov rent faktisk betyder, og hvilke muligheder kommunerne har for at presse borgerne ud i de situationer, som vi har set alt for mange forfærdelige eksempler på.
Så tak for debatten.