Karsten Hønge (SF), 2021-03-03:
Som jeg forudsagde ved debattens start, udvikler det sig til en konkurrence om med de heftigst mulige ord at tage afstand fra Islamisk Stat og fremmedkrigerne.
Og jeg har ikke i dag hørt et ord eller et begreb om de mennesker, som jeg ikke fuldstændig selv kan stå inde for.
Så den konkurrence behøver jeg ikke at kaste mig ind i.
Det her er jo et spørgsmål, som er nemt at besvare, når vi diskuterer hjælp til børn i fangelejre.
Det er hjerteskærende at se børn leve under så umenneskelige forhold.
I øjeblikket er lejrene flere steder forvandlet til mudderpøle; i nogle perioder er der stegende hedt, og i andre er der isnende kulde og blæst.
Børnene er jo bare små mennesker, som uden egen skyld er endt i de her helvedes forgårde.
Så på den ene side er svaret nemt: Danmark skal hjælpe her og nu.
Men jeg anerkender fuldt ud, at vores handlinger er fyldt med dilemmaer og modsatrettede interesser, for vi har ingen lyst til at række forbrydere og terrorister en hånd.
Og det er vel mellem de her positioner, at vi skal finde et troværdigt humanistisk ståsted.
For SF vejer hensynet til omsorgssvigtede sårbare børn tungest.
I tv-avisen i går så jeg FN's særlige rapportør, Aoláin, være helt klar i sin anbefaling.
Hun siger, at hun vil opfordre Danmark til at føre an og vise resten af verden, hvordan vi gør brug af vores nationale system, som er højt respekteret verden over, når det gælder børns rettigheder, inklusion og børnevelfærd.
Vi er meget bevidste om værdien af vores statsborgerskab.
Det er jo helt inde i kernen af det, der definerer en nationalstat, og det er jo så værdifuldt, fordi det bl.a. betyder, at vi i fællesskab hjælper og beskytter hinanden.
Et statsborgerskab skal være svært at få, og bagefter skal man heller ikke kunne skalte og valte med det.
Danmark har forpligtelser, ikke over for alle, og ikke alle borgere opfører sig, som de skal.
Vi har set danskere fængslet i udlandet for narkoforbrydelser, pædofili, mord og så altså også i fangelejre i Syrien.
Rædsomme typer alle til hobe.
Men som Aoláin også sagde på tv i går: Man skal efterleve sine værdier, når det er allersværest, når det rent politisk er hårdest, og når det er lettest at forkaste dem.
Jeg har øjnene rettet mod børnene, også dem, der er så ufattelig uheldige at have forældre, der har bragt dem i en så ulykkelige situation.
Men som jeg nævnte før, er det her er fyldt med dilemmaer, og det vil jo kunne påføre Danmark problemer nu eller i fremtiden.
Så er det, jeg synes, at vi skal se på den rapport, vi har fået fra PET, hvor de jo citerer CTA's vurderinger om, at jo længere tid de er i lejrene, jo værre bliver det, og jo større bliver udfordringerne senere.
Jeg vil slet ikke påstå, at det her er nogen enkel udfordring.
Vi anerkender, at løsningen af et problem kan åbne døren ind til andre.
Men børn, der vokser op i rædselsfulde lejre, skal have en hjælpende hånd, og statsborgerskab skal give mening, også når det netop er svært og fyldt med dilemmaer.
Børnene har lidt nok, og de skal hjem, og de skal ikke bære byrden af forældrenes valg.
Og så kan jeg så forstå på debatten, at det til dels drejer sig om, hvor svært børnene har det.
Så det er øjensynlig også spørgsmål om, at hvis man er tilstrækkelig hårdt såret eller tilstrækkelig udsat, kan man måske nok få hjælp.
Jeg skal som afslutning læse følgende forslag til vedtagelse op på vegne af Det Radikale Venstre, Enhedslisten og SF: Forslag til vedtagelse
»Danske børn skal hurtigst muligt hjem fra lejrene i det nordøstlige Syrien.
For Danmarks sikkerhed skal danske børn hjemtages til afradikalisering og behandling.
Børnene risikerer livslange psykiske skader med manglende behandlingsmuligheder i lejrene.
Danmark skal værne om konventioner og grundlæggende retsstatsprincipper.«