Karin Nødgaard (DF), 2018-05-23:
Først et citat: Jeg ville jo bare gerne være normal.
Sådan spørger en ung kvinde, der har været anbragt.
Da jeg læste den udtalelse blev jeg både bedrøvet, og jeg blev faktisk også harm.
Politisk har vi gennem flere år haft fokus på anbragte børn og deres vilkår.
Held håber jeg også at vi får med at ændre de forhold, som problematiseres i det her beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti har fremsat.
Anbragte børn er meget forskellige ligesom alle andre børn.
Men de har dog det til fælles, at de ikke bor sammen med deres forældre, at de er en del af et socialt system, et system, der i udgangspunktet helt givet vil dem det godt, men hvor vi desværre ikke sjældent oplever, at noget går galt.
Det kan være på flere områder, som jeg af tidsmæssige årsager selvfølgelig ikke kan gå i dybden med her.
Men jeg har netop valgt at tage det her område op i salen med et beslutningsforslag, som vi nu har formuleret, og som danner baggrund for vores debat.
Et forskningsprojekt hos Trygfondens Børneforskningscenter om fritidsjob til unge beskriver meget klart, at fritidsjob er gavnligt på flere områder.
F.eks. medvirker det til mindre fravær i skolen, bedre karakterer, mindre kontakt med politiet.
Et fritidsjob giver en et godt greb om livet og mere selvdisciplin.
Man får også lavet sine lektier, og man passer skolen.
Det er alt sammen noget, som må betegnes som værende positivt.
Sammenholder vi så disse fakta med den analyse, som Kommunernes Landsforening baseret på registerdata fra Danmarks Statistik har lavet om anbragte børn, viser det sig, at netop denne gruppe vil have rigtig stor glæde af at have et fritidsjob.
Analysens resultat viser desværre et billede af, at anbragte børn klarer sig langt dårligere end deres jævnaldrende.
40 pct. har ikke taget folkeskolens afgangsprøve
modsat 6 pct. af ikkeanbragte børn.
30 pct. har taget en ungdomsuddannelse som 25-årige mod 79 pct. af ikkeanbragte.
35 pct. har som 30-årige en kompetencegivende uddannelse mod 77 pct. af de ikkeanbragte.
43 pct. er som 30-årige i beskæftigelse mod 77 pct. af de ikkeanbragte.
24 pct. af anbragte drenge har været fængslet mindst en gang, når de er 30 år mod 4 pct. af de ikkeanbragte.
Det er altså tal, som taler et meget tydeligt og klart sprog.
Og nu vil jeg så vende tilbage til beretningen om den unge kvinde.
Hun beretter, at et job i en butik udviklede hende mere og hurtigere end alle de tilbud, kommunen havde givet hende, siden hun blev anbragt uden for hjemmet.
Hun følte, at hun hidtil havde været tilskuer til, at kommunen prøvede at fikse hende, som hun siger, på den ene eller den anden måde, og at der hele tiden blev talt om aktivering og skoletilbud – eller mangel på samme.
Så det kom til at hænge hende langt ud af halsen.
Hun orkede ikke flere skoleskift; ikke tale om mere skole.
Efter at være startet på jobbet oplevede hun, at hun udviklede sig meget som menneske, hun slap noget af den der sociale angst, hun fik en bedre situationsfornemmelse, og hun kunne faktisk også komme til at tale med andre.
Vigtigst for hende var, at hun via jobbet følte sig normal, at hun passede ind et sted.
Det, at der blev forventet noget af hende, at hun skulle tage ansvar, påvirkede hendes mørke sider i positiv retning.
Hun kunne komme op om morgenen, og hun stoppede med at ryge hash.
Det drejer sig om en pige, der har haft en depression, lidt af spiseforstyrrelse og haft selvmordstanker, altså en pige, som har sit at kæmpe med.
Her kommer forslagets intention så frem:
Hvorfor skal sådan en pige ikke have mulighed for at have de samme betingelser som andre unge, der har et fritidsjob?
Og hvorfor skal hun fastholdes i, at anbragte har andre vilkår, når de så får et fritidsjob?
Og det er jo det, som Dansk Folkeparti gerne vil gøre op med med det her forslag.
Denne pige og sikkert også mange andre anbragte unge vil sikkert have stor glæde af at få et fritidsjob, selvfølgelig inden for rimelighedens grænser.
Det skal jo være gældende for alle.
Der skal selvfølgelig være fokus på, om man er anbragt eller ikke er anbragt, antallet af arbejdstimer, arbejdets karakter, arbejdstiden osv. Dansk Folkeparti er af den opfattelse, at som lovgivningen er skruet sammen nu – hvor kommuner kan inddrage en del af lønnen fra et fritidsjob, så den unge kun har ret til at beholde et beløb, der vurderes til at kunne dække lommepenge og udgifter til beklædning – så virker det jo stik imod det, som vi ønsker, nemlig at anbragte unge ikke skal føle sig ekskluderede og til besvær.
Der tales ofte om, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Det må gælde for alle, og det vil være givet godt ud for den enkelte, men på sigt også for samfundet.
Dansk Folkeparti finder det urimeligt, at der kan være kommuner, som opkræver mere eller mindre af en anbragt ungs løn, og at andre ikke gør.
Det afhænger jo helt af den enkelte kommune, hvad den beslutter.
Og derfor foreslår vi, at det bliver ens for alle – anbragte eller ej – at de hindringer, som står i vejen for, at anbragte børn og unge under 18 år kan tjene og beholde deres løn for deres fritidsjob, fjernes.
Det håber vi selvfølgelig på Folketingets opbakning til, og det er, mener jeg, hvad vi fra vores platform her som folketingsmedlemmer kan gøre, for at anbragte børn får en tilværelse så lig alle andre ikkeanbragte unge som muligt.