Søren Pape Poulsen (KF), 2021-06-02:
Tak for det.
I sidste uge gik Poul Schlüter bort – Danmarks tidligere statsminister, som alle os, der levede dengang, husker.
Og dem, der har hørt om ham for første gang her i den seneste tid, har allerede nu lært, hvor vigtige forbedringer han leverede, ikke mindst når det gælder Danmarks økonomi.
For Poul Schlüter bekymrede sig om vores økonomi og foretog grundlæggende ændringer som eksempelvis fast kronekurs, afskaffelse af dyrtidsreguleringen, omstilling til et opsparende samfund og meget, meget mere.
Men vidste I, at Poul Schlüter også har forudsagt de økonomiske udfordringer, vi har i dag og får fremover?
Det gjorde han tilbage i 1986.
1986 er jo længe siden, er der nogle, der siger, selv om vi nok er nogle, der synes, at så længe er det da heller ikke siden, men alligevel.
Det var, dengang Kim Larsen sendte albummet »Forklædt som voksen« på gaden, dengang der var noget, der hed Vestberlin, og dengang Argentina vandt EM i fodbold i Mexico.
Der blev Schlüter nemlig spurgt, om han i telegramstil til Distriktsbladenes Sammenslutnings jubilæumsarrangement ville give sit bud på, hvordan Danmark ville se ud om 50 år, altså i 2036, og det er sådan lidt sjovt at genlæse en tekst, hvor Jens Lyn er en populær reference.
Det er imponerende at læse følgende, og jeg citerer, at »i 2036 vil der være mange flere ældre end i dag, antallet af personer mellem 20 og 70 vil være mindre, ligesom antallet af børn vil være det.
Det betyder, at en stadig mindre del af befolkningen skal forsørge en stadig større del«, lyder forudsigelsen.
Det er selvfølgelig delvis et gæt og delvis en mand, der også kunne fremskrive befolkningsudviklingen.
Forudsigelsen rummer også, at flere vil gå på pension på forskellige tidspunkter, udnytte deltidsordninger og lignende og pensionskassernes engagement, og så siger han også, at videotelefonen vil være lige så almindelig, som telefonen er det i dag – ja.
Der er også forudsigelser, som ikke holder stik i det skrift, han lavede, men der er jo også 15 år tilbage, inden vi har 2036.
Jeg er stolt af at have delt parti med en mand, der beskæftigede sig med at forbedre Danmark, og en statsminister, der turde tage tyren ved hornene og tænke langsigtet.
Han er et eksempel til efterlevelse, også den dag i dag, hvor Folketingssalen lukker, imens Danmark er ved at genåbne.
Coronaen kan vi snart tale om i datid, men der er jo en regning, og fordi tidligere regeringer har tænkt sig om, har vi haft råd til coronaregningen.
Men selv om borgerlige reformer har polstret Danmark til en krise, står vi jo med en udfordring: Coronakrisen har været dyr.
Statskassen har været åben for milliarder, dansk erhvervsliv har mistet 258 mia. kr. i tabt omsætning, og alligevel har der aldrig været talt så lidt om, hvor pengene kommer fra, og den tid skal vi herinde nu sammen finde.
Formanden for Kommission for 2. generationsreformer, de nye reformveje, professor Nina Smith, siger, at vi politikere skal op i gear med reformerne, for ellers hænger den danske velfærdsmodel ikke sammen økonomisk.
Den tager vi lige igen: Vi skal reformere, for ellers hænger velfærden ikke sammen.
Og løfter om en markant dyrere offentlig sektor hjælper os jo ikke.
Vi skal have mod til at prioritere, og vi skal sige det højt, at vi ønsker at prioritere, for ellers ender det med, at den offentlige sektor er 69 mia. kr. dyrere, bare hvis vi følger det demografiske træk.
Det ville være en falliterklæring, for det svarer til at sige, at man ikke kan forbedre noget som helst i budgetter eller i den offentlige sektor.
Vi foreslår konkret i Det Konservative Folkeparti, at vi sænker skattetrykket for både borgere og virksomheder, gør det mere attraktivt at tage et arbejde for dem, som står uden for arbejdsmarkedet, og ikke modregner de ældre i deres folkepension, hvis de vil give et nap med på arbejdsmarkedet.
Vi har brug for at øge arbejdsudbuddet.
Der er brug for reformer, for økonomien og konkurrenceevnen skal være på plads.
Som den gode Schlüter også sagde: »Vi skal søge at gøre virksomhederne så stærke som overhovedet muligt, så de igen får evne til på naturlig vis at skabe nye, produktive arbejdspladser og sikre medarbejderne en god realløn.
Derigennem øger vi samtidig det offentliges indtægtsmuligheder, og vi skaber større social sikkerhed netop for de svageste grupper.
Derigennem skaber vi i det hele taget bedre livsvilkår for menneskene i vort samfund.«
Det er sandt den dag i dag, som det var dengang.
For det er med det overskud, at vi også kan investere i vores velfærdssamfund.