Mette Thiesen (DF), 2024-05-21:
Jo, jeg er meget enig.
Det må altid være sådan, at man hellere ser ti skyldige gå fri end en enkelt uskyldig dømt.
Og jeg har i hvert fald en stor bekymring i forhold til den samtykkelov, som der er nu – det skal der ikke herske nogen som helst tvivl om.
Og det her med de falske anmeldelser skal i den grad undersøges.
Men jeg er rigtig bekymret for, at der sker justitsmord, og at man i den grad har indført noget, der minder meget om omvendt bevisbyrde, og at der er nogle unge mænd, i særdeleshed yngre mænd, kan vi også sige, som simpelt hen ikke kan tale deres egen sag, når de sidder i retten, men som heller ikke har forstået, at de faktisk har gjort noget galt.
Tusind tak.
Jeg bliver lidt træt, når jeg hører ordførere, som slet ikke var til den høring forleden, tale om, at man bare kan sige nej.
Det er vi enige om; det kan man bare, men hele debatten gik faktisk på, at der er en usikkerhed i forhold til samtykkedefinitionen, og hvor langt samtykket rækker.
Så jeg vil egentlig bare opfordre til, at man går ind og hører den høring og lytter til, hvad de eksperter, der var til den høring, sagde om, hvad der egentlig er problematisk i den her lovgivning, og de kom faktisk også med nogle eksempler på, hvordan man kan gøre den bedre, for den er ikke så enkel og heller ikke, som nogle skråsikkert vil sige, fuldstændig, som den skal være.
Det er den ikke.
Det tror jeg sådan set der er forholdsvis bred enighed om nu.
Jeg vil starte med at sige, at voldtægt nok er noget nær den værste forbrydelse, man kan begå mod et andet menneske.
Altså, det er ikke bare vold mod krop; det er også vold mod sjæl.
Hvis man hører nogle af dem, der har været udsat for voldtægt – jeg har bl.a. gode bekendte tæt på, der også har været udsat for det – så ved man også, hvor stor skade det gør på et menneske at blive udsat for voldtægt.
Så det er der ikke nogen tvivl om.
I Dansk Folkeparti så vi meget gerne, at man lavede minimumsstraffe, og at man lavede meget højere straffe for voldtægt, fordi det netop er så alvorlig en forbrydelse.
Det, vi bare er nødt til at sikre, er, at vi også har en lovgivning, der tager højde for nogle af de sager, vi har set, efter den nye samtykkebestemmelse er trådt i kraft.
Og det er ikke noget, hvor man bare kan sige, at der ikke var samtykke; der har ikke været nogen tvivl, og så kommer der noget efterfølgende, og det synes jeg sådan set bl.a. Marianne Stidsen har beskrevet ret fint.
Desværre hørte jeg også for ret nylig om en ung mand, der havde hængt sig selv alene på baggrund af den offentlige udskamning, han følte der var, i forhold til at han var blevet anklaget for en voldtægt, han ikke mente han havde begået.
Så selvfølgelig er der grundlag for, at vi kigger på den her lovgivning – selvfølgelig er der det, for det er os, der har lavet den.
Jeg synes helt generelt ikke, at man skal opfordre hverken piger til at være bange for mænd eller drenge til at være bange for kvinder.
Men jeg synes alligevel, at jeg har hørt nok historier om unge mænd i forhold til den her lovgivning til, at man i hvert fald skal indskærpe: Lad være med at overnatte der; overnat et andet sted.
Beskyt dig selv for at være hundrede procent sikker.
Så jeg synes også, der er noget her, og den tvivl og det tab af uskyld et eller andet sted synes jeg jo også er ærgerligt, men jeg synes bare, det er der, vi er, og det er også derfor, det er så vigtigt, at vi får det her revideret.
Nu ser vi så mange unge mænd, drenge, som faktisk er usikre på reelt set, hvad det går ud på, og hvad et samtykke er.
Vi hører juraprofessorer, vi hører forsvarsadvokater, vi hører endda folk fra anklagemyndigheden, der siger, at det her er problematisk – det er problematisk! – fordi man måske ender med at fælde dom, fordi den ene lyder mere troværdig i retten end den anden, og det kan der være mange ting, der gør.
Altså, helt grundlæggende set tror jeg da også, at kvinder generelt bliver set på med lidt mere positive øjne end mænd.
Det er min egen antagelse, men det er da mit indtryk rigtig mange gange.
Jeg har ikke hørt det postulat, og jeg vil i hvert fald sige, at jeg aldrig har postuleret, at der er en masse falske anmeldelser, en masse falske anklager, for det ved jeg ikke; det har jeg ikke noget belæg for at tro.
Jeg siger bare, at vi skal have undersøgt det, hvis der er falske anmeldelser og anklager.
Jeg har også hørt eksempler på nogle sager, hvor det netop var, at pigen f.eks. ville hævne sig, og hvor man har dokumenteret, at der har været en sms-korrespondance, hvor pigen faktisk har sagt: Jeg anmelder ham, fordi han ikke vil være kæreste med mig eller har ignoreret mig dagen efter eller et eller andet.
Der har også været eksempler på nogle, der har fortrudt.
Nu er jeg selv skolelærer, og jeg ved jo også, at jeg havde udvidet underretningspligt, da jeg arbejdede som lærer.
Men en pige deler måske med en person i skolen eller med nogle forældre, at hun har oplevet noget, som hun ikke syntes var særlig rart, og hvor de så ender med at anmelde det som en voldtægt: fagpersonen, fordi vedkommende skal, og forældrene, fordi de er bange for, at deres lille pige har været udsat for noget rigtig grimt.
Det kan man jo et eller andet sted godt forstå, men det er måske slet ikke det, hun ønsker, for det kan godt være, at det var en dårlig oplevelse, men det var ikke nødvendigvis et overgreb.