Jeppe Bruus (S), 2019-12-06:
Tak for det.
Og tak for anledningen til at have den her debat med hinanden.
Jeg synes, den er helt væsentlig, og derfor synes jeg, det er fint, at Alternativet har inviteret til den her forespørgselsdebat.
Jeg er så også bare nødt til at starte et lidt andet sted, end jeg egentlig havde planlagt.
For når Alternativets ordfører står her og siger, at tv-kameraer ikke havde noget som helst at gøre med at fange terroristen, der løb rundt i Københavns gader, altså, så er det lodret forkert.
Tv-kameraerne var en helt, helt afgørende årsag til, at den terrorist blev stoppet.
Det, der faktisk var udfordringen for politiet, var, at de skulle bruge tid på at finde ud af, hvor de kameraer hang.
Hvis ikke politiet havde arbejdet intensivt den nat og fået stoppet den terrorist, så kunne det være gået meget, meget værre, end det gjorde.
Og det er evidensbaseret, for det er det, der ligger til grund for hele evalueringen af den indsats den nat, og derfor er det fuldstændig lodret forkert at påstå noget andet.
Nå, men i forhold til anledningen til den her debat er den jo alvorlig, ligesom det, jeg var inde på her.
For selv om vi har faldende kriminalitet, er der desværre stadig flere og flere, der sidder i vores arresthuse og vores fængsler, nemlig typisk bandemedlemmer, kriminelle udlændinge osv. Og den kriminalitet bliver mere og mere forrået, og den bliver også mere og mere grænseoverskridende.
Den flytter sig også videre ind på nettet og andre steder og bruger ny teknologi, og derfor er det selvfølgelig helt oplagt, at politiet skal kunne følge med for at opklare kriminaliteten effektivt.
Og et af de værktøjer, som er meget effektive, er at bruge tv-kameraer.
Og i takt med at billedkvaliteten bliver bedre, bliver det værktøj mere effektivt.
Derfor er det oplagt, at tv-overvågning kan være med til at opklare kriminalitet hurtigt og effektivt og dermed også skabe mere sikkerhed og mere tryghed.
Er overvågning så et mål i sig selv?
Nej, det er et middel, det er et værktøj til politiet.
Det, der ligger i trygheds- og sikkerhedspakken, som jo også er en del af anledningen til, at vi står her i dag, handler også om at forfølge den kriminalitet, hvor den er, nemlig også hen over grænsen i et øget politisamarbejde mellem Danmark og Sverige – grænsekontrol – og at styrke straffen for eksplosivstoffer.
For vi har jo set en situation i Københavnsområdet, hvor der har været en række eksplosioner; noget, som man jo desværre kender alt for godt lige ovre på den anden side af grænsen, i Sverige, hvor bandekriminalitet og sprængninger og mord og skyderier er langt, langt mere udbredt, end det er på vores side af grænsen.
Den udvikling ønsker vi ikke, og det er også derfor, at vi har taget et initiativ til rulle en række værktøjer ud.
Er det så uden dilemmaer?
Nej, det er det ikke, hvad jeg også synes vores justitsminister ganske glimrende var inde på i sine åbningsbemærkninger her, altså at det selvfølgelig er dilemmafyldt.
For det bygger jo på, at vi pitcher noget af vores egen frihed ind for at skabe fælles tryghed og sikkerhed og dermed også frihed.
Men jeg synes også, at der en tendens til, at man blander tingene lidt sammen her.
Altså, for det lyder, som om vi nu er inde og gribe fat om hele vores privatliv; det, vi har inden for husets egne vægge.
Det er ikke det, der er tale om.
Det er ikke, fordi vi ikke også har et privatliv, når vi er ude i det offentlige rum, men vi er jo også ude i det offentlige rum, hvor vi færdes blandt andre og dermed også er nødt til at finde ud af, hvordan vi sikrer trygheden og sikkerheden dér.
Og derfor er det selvfølgelig en afvejning.
For det, der er målet, er jo tillid, tryghed og sikkerhed.
Og det er klart, at der også er noget principielt i, at når vi hele tiden bevæger os ad en sti, hvor den teknologiske udvikling giver os flere og flere muligheder, så er vi også nødt til at holde det op mod, hvad det er for et samfund, vi gerne vil skabe.
Og derfor oplevede jeg også, at ordføreren i virkeligheden havde lidt svært ved at svare på: Skal der så fjernes nogle kameraer?
Altså, når man bliver sådan meget absolut i at sige, at det ikke kan lade sig gøre, så må man jo også kunne svare på: Hvor går den grænse?
Og den grænse hænger for mig at se sammen med det, der er målet, nemlig: Bidrager det til øget sikkerhed, tryghed og tillid?
Og endelig – det kan jeg så ikke nå at komme så meget ind på her – så er det, der for mig at se er den største udfordring i forhold til den tid, vi er i, at vi er dybt overvåget inde i privatlivet, inde i soveværelset, når iPhonen ligger der og app'en har tændt for det ene og det andet kamera og mikrofoner og Google sidder og transskriberer alt det andet.
Der får vi en kæmpe opgave med at begynde at kigge ind i det.
Så skal jeg afslutte med at læse et forslag til vedtagelse op, som både Socialdemokratiet, Venstre, Det Konservative Folkeparti, Dansk Folkeparti og Nye Borgerlige støtter.
Og det lyder: Forslag til vedtagelse »Danskernes tryghed og sikkerhed er en kerneprioritet, og alle danskere skal kunne færdes frit og trygt alle steder i landet.
Folketinget tager særligt afstand fra kriminel adfærd, der spreder utryghed i det offentlige rum.
Vi skal aldrig acceptere, at bombesprængninger bliver hverdag i Danmark.
Det er vigtigt, at politiet følger med den udvikling, der er i både kriminaliteten og på den teknologiske front.
Folketinget understreger vigtigheden af at styrke politiets muligheder for at efterforske kriminalitet i det offentlige rum.
Folketinget noterer sig, at politiet har efterspurgt initiativer om øget overvågning, som har stor værdi for politiets efterforskning af alvorlig kriminalitet.
Folketinget er bevidst om, at der skal tages hensyn til balancen mellem retten til privatliv og den efterforskningsmæssige nytte.«