Astrid Carøe (SF), 2023-05-11:
Tak for det.
Forestil dig, at du er en pakistansk kvinde.
Din mand har fået et godt it-job i Danmark, han flytter hertil, og du flytter selvfølgelig med, men du får opholdstilladelse på baggrund af hans arbejdstilladelse og hans mulighed for familiesammenføring.
De starter et liv sammen i Danmark og får et barn sammen, men manden begynder at vise en anden side af sig selv.
Han bliver ubehagelig, kontrollerende, og han begynder efter noget tid også at blive voldelig.
Volden bliver grovere og grovere, og der er tale om både fysisk vold, men også psykisk vold.
Den psykiske vold indebærer bl.a., at han afholder kvinden fra at deltage i danskundervisning eller tage del i arbejdsmarkedet.
Hun beslutter sig for at opsøge et kvindekrisecenter.
Her kan de tydeligt sætte sig ind i situationen og vil gerne hjælpe, men kan alligevel ikke anbefale, at man starter en skilsmisseproces.
Hvorfor ikke?
Fordi man, hvis man vælger at forlade sin mand, vil miste sin opholdstilladelse i Danmark.
Det betyder, at man vil være tvunget til at rejse tilbage til Pakistan, måske uden sit barn, som man i så fald må efterlade hos den voldelige mand.
Og i Pakistan risikerer man måske ovenikøbet at blive mødt af en familie og et samfund, som måske slår hånden af en, fordi man kommer fraskilt hjem.
Du står helt uden muligheder – fastlåst sammen med en voldelig mand uden mulighed for at få hjælp til at komme fri af volden.
Rigtig mange krisecentre fortæller lignende historier om kvinder, der opsøger hjælp, ønsker at bryde med volden, men hvor krisecenteret nogle gange sender dem retur til en voldelig mand, fordi alternativet i at miste opholdstilladelsen er værre.
Heldigvis findes der i dag en særlig voldsbestemmelse i udlændingeloven, der netop har til formål at sikre, at ingen kvinder eller mænd er tvunget til at forblive hos en voldelig partner af frygt for at miste deres opholdstilladelse.
Helt konkret udløses voldsbestemmelsen, hvis udlændingen eller udlændingens barn har været udsat for overgreb, misbrug eller anden overlast m.v. her i landet fra en dansk partner, og hvis den voldsudsatte samtidig kan bevise, at samlivet er ophørt på grund af volden.
Det var en rigtig god paragraf, man fik skrevet ind der; det var en god ændring, og derfor troede rigtig mange også, at det her problem var løst.
Det var også det, vi hørte tidligere fra Enhedslistens ordfører.
Men desværre gælder den her bestemmelse ikke for alle grupper.
De personer, der er blevet familiesammenført med en anden udlænding, som er i Danmark på baggrund af et arbejde, studie eller praktik, er ikke beskyttet af den her særlige voldsbestemmelse.
Det samme gælder for personer, som har fået tildelt asyl, på baggrund af at deres partner eksempelvis er forfulgt i hjemlandet.
Her kan partneren risikere at miste sin asylstatus, hvis hun eller han lader sig skille fra den forfulgte part – også selv om det er på grund af vold i hjemmet.
Det går ikke.
Det går simpelt hen ikke, at en familiesammenført kvinde til en dansk mand er beskyttet af bestemmelsen, mens den pakistanske kvinde, som er gift med en pakistansk mand, ikke er beskyttet.
Og derfor havde jeg virkelig håbet, at et flertal af Folketingets partier ville bakke op om det her forslag i dag.
Jeg synes ærlig talt, det er på tide, at vi sætter ind.
Det skylder vi alle de kvinder, som lever i utryghed, og ikke mindst alle de børn, som er fanget i utrygge hjem.
Vi skal have brudt med den her vold, også i de her familier – også når det gælder kvinder, der er familiesammenført i Danmark på baggrund af asyl eller arbejde.
Så hører vi fra Danmarksdemokraterne, at der er risiko for, at man åbner en ladeport.
Det synes jeg ærlig talt er absurd.
Der er tale om ganske få kvinder og måske også nogle mænd, der i Danmark er udsat for vold af deres partner og ikke kan få hjælp, og så er man bange for, at der er tale om at åbne en ladeport!
Altså, den bestemmelse, der er tale om, er allerede rimelig lukket.
Der er tale om, at det kun er, hvis man kan bevise, at samlivet ophører på grund af vold, og bevise, at der er vold i hjemmet.
Altså, hvis I spørger mig, er den her paragraf faktisk en lille smule for stram, men det kan vi altid diskutere.
Men at det skulle være en ladeport, synes jeg er helt absurd og bare et eksempel på, at når det kommer til stykket, så vil man ikke hjælpe kvinder, der er udsat for social kontrol.