Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2021-05-12:
Tak for det, formand, og tak til forslagsstillerne for at sætte en rigtig vigtig debat på salens dagsorden i dag.
Det er uden tvivl et emne, hvor vi fortsat har store skævheder, hvor vi har store udfordringer, og hvor vi har brug for at tage politisk handling.
Det gælder især vores velfærdsuddannelser, hvor der klart er flest kvinder, og STEM-uddannelserne, hvor der klart er flest mænd.
Så kan man spørge: Er det nødvendigvis et problem?
Ja, det er det, både når det kobles til mangel på arbejdskraft, som forslagsstillerne sætter fokus på i beslutningsforslaget, men det er det jo også i den forstand, at jeg ønsker mig et land, hvor hvert enkelt barn og hver enkelt ung vokser op og har frihed til at være lige præcis den, man er, og interessere sig for det, man gør, og hvor man ikke bare på grund af sit køn eller sin baggrund eller sine forældre, eller hvor man er vokset op, er begrænset i sine muligheder og forventes at høre til i en bestemt kasse.
Vi har brug for at få alle talenter i spil.
Vi har ikke råd til at miste dygtige fagprofessionelle, fordi de op igennem et uddannelsessystem eller i et samfund bliver mødt med en forventning om, at det er et andet sted, de hører til, end der, hvor de egentlig har en interesse.
Der sker heldigvis noget, og det skal vi også huske at dvæle ved i en diskussion som den her.
Der er på uddannelsesområdet også bevægelse, f.eks. på IT-Universitetet, på DTU, der er lykkedes med at få flere kvinder ind på de tekniske uddannelser.
Vi har også eksempler inden for velfærdsuddannelserne, f.eks. på UC SYD, hvor det er lykkedes at optage flere mænd, og de erfaringer skal vi selvfølgelig bygge videre på.
Det handler både om, hvad vi gør på uddannelsesområdet, men det handler også om hele vores tilgang som samfund.
Det handler om, hvordan vi opdrager vores børn.
Det handler om, hvordan vi taler om forskellige fagprofessionelle.
Er en ingeniør f.eks. altid en mand, man som barn bliver mødt af i bøger og litteratur?
Hvad er det for nogen stereotyper, vi mødes af?
Hvad er det for nogen fortællinger, vi fortælles?
Og hvad er det, det enkelte barn præges af og drejes i en retning af alene på baggrund af sit køn?
Det er en uhyre vigtig diskussion, og vi skal have den overordnede diskussion.
Vi skal have de generelle betragtninger, men vi skal også gribe til handling og meget gerne her og nu.
For mig at se
Altså, for mig at se er en kommission i sin grundessens noget, hvor vi sætter nogle mennesker til at drøfte, hvad udfordringerne egentlig er; hvad de potentielle løsninger egentlig er, for – ofte efter en årrække – at vende tilbage, og så kan vi tage politisk handling.
Jeg mener egentlig, at vi her har med et område at gøre, hvor vi er enige om udfordringerne, hvor vi godt ved, hvad problemet er, hvor vi har viden at stå på.
Derfor mener jeg sådan set, at det er al ære værd at prøve at sætte skub i nogle ting her, men regeringen ser hellere, at vi går mere målrettet efter en ekspertgruppe, der kan komme med konkrete løsningsforslag inden for en overskuelig tidshorisont.
Samtidig kunne jeg egentlig også godt tænke mig, og det er også noget af det, jeg indledte med at sige, at diskussionen bliver bredere end det, beslutningsforslaget peger i retning af, og hvor det ikke kun handler om at se problemstillingen på kønsskævhed i uddannelsesvalget koblet til, hvor der så er mangel på arbejdskraft.
Jeg mener jo sådan set, at selv hvis vi havde sygeplejersker nok, ville det stadig være et problem, hvis man som ung mand sad i Hjørring og godt kunne tænke sig at læse til sygeplejerske, men kunne se, at holdet inde på professionsuddannelsen i Hjørring var hundrede procent fyldt med kvinder og derfor ikke følte, at det var et sted, man hørte til.
Så uanset om vi havde uendeligt med sygeplejersker i Danmark – det har vi ikke, og derfor er det et ekstra problem – ville den mangel på frihed i uddannelsesvalg da samtidig være noget, vi skulle tale om.