Finn Sørensen (EL), 2019-04-26:
Sådan en begrænsning kan man som samfund godt indføre, også med henvisning til de internationale konventioner, Danmark har ratificeret.
Men det kræver altså, at man er i stand til at begrunde, hvorfor indgrebet er nødvendigt.
Man skal kunne påvise, at det er nødvendigt af hensyn til den offentlige sikkerhed, orden, sundhed eller sædelighed eller andres grundlæggende rettigheder og trosfrihed, for nu at citere FN's internationale konvention om civile og politiske rettigheder, afsnit 18.
Nu har jeg det ikke sådan, at konventioner er hellige skrifter, som man ikke må diskutere og ikke må sætte spørgsmålstegn ved.
De bliver fortolket verden over hver evig eneste dag.
Når jeg citerer den her, er det ikke for at give udtryk for sådan en eller anden fuldstændig underkastelse, altså at man ikke må kritisere konventioner.
Selvfølgelig må man det.
Vi skal så bare overholde dem, så længe vi er omfattet af dem.
Det er jo åbenbart nok så vigtigt at slå fast.
Men jeg citerer det her, fordi jeg synes, det er et rimeligt udgangspunkt for at diskutere, om man i en eller anden given situation skulle tage det alvorlige skridt at begrænse religionsfriheden.
Når man ser bemærkningerne til det her forslag, og når man hører på debatten om et næsten enslydende forslag, B 36, så må man bare konstatere, at forslagsstillerne ikke har gjort sig den mindste anstrengelse for at begrunde, at sådan et indgreb skulle være nødvendigt.
Det rækker altså ikke til en begrænsning af religionsfriheden, som er en grundlæggende menneskerettighed på linje med forsamlingsfriheden.
Hvis der endelig skulle være problemer med, at nogle offentligt ansatte bærer religiøse symboler, og det kan man selvfølgelig ikke afvise at der er eller kan være, så skal de jo løses der, hvor de opstår, nemlig på de pågældende arbejdspladser og i mødet mellem den offentligt ansatte og de borgere, der eventuelt måtte opleve det som et problem.
Jeg kan kun rose de offentligt ansatte og deres ledelser rundt om i institutionerne i det her land for deres måde at håndtere det her på i dagligdagen.
Hvorfra ved jeg, at der er grund til at rose det?
Fordi det er så utrolig få sager, vi bliver præsenteret for her i Folketinget, der skulle tyde på, at der var et problem.
Det er så få, at jeg ikke engang kan nævne et eneste eksempel.
Men jeg har formuleret mig sådan, for jeg vil ikke gribes i, at det ikke har været der.
Det må jo være et klart udtryk for, at der ikke er noget problem, i hvert fald ikke et problem af en størrelsesorden, som berettiger til, at vi lovgiver om det, og da slet ikke med en lovgivning, der angriber en grundlovssikret ret til religionsfrihed.
Lad os nu lege, som sundhedsordføreren for Dansk Folkeparti udtrykte det, at sådan et forslag blev vedtaget.
Hvilke negative konsekvenser kunne det så have?
Ja, det kunne jo meget nemt have den negative konsekvens, at der var en række kvinder, der i kraft af deres religion føler sig forpligtet til at bære religiøse symboler som f.eks. et tørklæde, der afholdt sig fra at søge arbejde i det offentlige, fordi de ville opfatte en sådan lovgivning som et klart signal om, at det skulle de bare holde sig væk fra.
Det ville have en yderst negativ konsekvens for vores ældrepleje, for nu at nævne et godt eksempel.
Det er vist almindeligt kendt i det her land, at rigtig mange kvinder, der bærer tørklæde af religiøse grunde, udfører et kæmpe stykke arbejde i ældreplejen ved at passe vore ældre medborgere.
Det ville da være en yderst negativ konsekvens, hvis vi skulle komme i den situation.
Også af den grund må man da være glad for, at de foregående ordførere og ministeren har været helt klare i spyttet, i forhold til at det her kan de ikke støtte, selv om de så ikke lige brugte den vigtige begrundelse, jeg havde med her til sidst.
Så Enhedslisten stemmer imod det her forslag.