Søren Søndergaard (EL), 2022-03-29:
Som udgangspunkt handler den her diskussion om den måde, Kina har behandlet Litauen på, og der har vi lavet en resolution, som er god, og som Enhedslisten fuldstændig kan støtte i forhold til alt det, der står der.
Vi mener, at det er vigtigt at sige fra over for den måde, Kina optræder på over for Litauen; vi mener også, at det er totalt uproportionalt, så den del af det kan vi sagtens støtte.
Når det så er sagt, er det sådan, at hvis vi går lidt ned under overfladen, afspejler eller reflekterer den her diskussion to dybere lag.
Det ene lag er ikke bare Kinas opførsel over for Litauen; det er Kinas opførsel generelt, når de får kritik i udlandet – når udlandet, andre lande, andre mennesker, gør noget, de ikke kan lide.
Der er blevet nævnt Galschiøtstatuen hernede på pladsen.
Det kan også være teatre, som spiller en bestemt teaterforestilling.
Det kan være hvad som helst
Og der er det klart, at der må vi jo anvende de samme alen, som vi gør i forhold til sagen med Litauen, og sige, at det er fuldstændig uacceptabelt.
Heldigvis har vi jo også på bl.a. kulturområdet i Danmark diskuteret det her og vel fået en klar bevidsthed om, at Kina ikke skal bestemme, hvad der f.eks. skal vises på danske teatre.
Kina skal ikke bestemme, hvilke karikaturtegninger der er trykkes Jyllands-Posten, og så fremdeles.
Det er altså et lag, der ligger nedenunder, som er meget, meget bredere og meget, meget større, og som i virkeligheden kræver et meget mere omfattende svar.
Det er i den forbindelse, at jeg gentagne gange har sagt til dansk erhvervsliv: Invester bare i Kina, men vær klar til at tabe hver en krone.
For vi vil ikke risikere at stå i den situation, hvor dansk erhvervsliv kommer rendende til os og siger: Uh, I må ikke kritisere Kina, for så går det ud over vores investeringer.
Nu er det sagt.
Nu ved de det, og altså, så må de jo tabe pengene.
Sådan er det jo.
For de kan i hvert fald ikke sige, at de ikke var klar over det.
Så er der et andet lag i den her diskussion, den her forespørgsel, og det er jo det lag, der omhandler spørgsmålet om etkinapolitikken.
Altså, i Enhedslisten har vi som udgangspunkt altid anerkendt etkinapolitikken.
Hvorfor?
Det har vi gjort, fordi opdelingen af Kina var et resultat af imperialistiske kolonibesættelser i området.
Hongkong var besat af Storbritannien og var en britisk koloni frem til 1997.
Macao var en portugisisk koloni frem til 1999.
Taiwan var en japansk koloni frem til 1945, hvorefter det blev tilflugtssted for Chiang Kai-shek-tropper, der var den tabende part i borgerkrigen.
I den sammenhæng gav etkinapolitikken mening.
Men der sker jo noget med historien.
Altså, ting udvikler sig.
Og det er derfor, jeg er lidt nervøs, når folk siger, at den politik har vi altid haft, så den skal vi fortsætte med at have.
Man kan vel sige, at et meget afgørende vendepunkt, når vi diskuterer det her med etkinapolitikken, er Hongkong.
For da Chris Patten – skal man sige hr. Chris Patten?
Det ved jeg ikke – forlod Hongkong tilbage i 1997, var det jo på baggrund af en klar aftale med Kina, som gik under navnet ét land, to systemer, og en anerkendelse af, at Hongkongs befolkning selv kunne styre deres eget område.
Den aftale er jo blevet totalt overtrådt af Kina, med knægtelse af de demokratiske rettigheder, tæsk til parlamentsmedlemmer, fængslinger, indespærringer og landflygtighed for parlamentarikere og andre demokratiforkæmpere, og det synes jeg da bare vi bliver nødt til at reflektere over.
Jeg vil ikke sige, at vores refleksion er færdig, og jeg vil ikke sige, at vi her siger, at man skal opgive etkinapolitikken.
Men i forhold til den udtalelse, der ligger, fortolker vi det i hvert fald på den måde, at med hensyn til det, der står, med, at Folketinget bekræfter sin beslutning, er det bekræftet, at det er det, der er beslutningen i dag, men at det ikke binder nogen til at sige, at den ikke kan diskuteres, og heller ikke binder nogen til ikke at sige, at den kan ændres.
Så den diskussion synes jeg vi har til gode, og den ser jeg frem til vi får.