Nick Hækkerup (S), 2022-02-11:
Tak for ordet, og tak til forslagsstillerne for at have fremsat beslutningsforslaget.
Forslagsstillerne lægger med beslutningsforslaget op til, at regeringen skal iværksætte en grundig udredning af Danmarks tilknytning til og forpligtelser i forbindelse med Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og afgørelser fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Det lyder jo sådan set meget uskyldigt, men i virkeligheden handler beslutningsforslaget vel groft sagt om to spørgsmål: for det første at få undersøgt Danmarks mulighed for at udtræde af konventionen og for det andet at se på mulighederne for ikke at efterleve reglerne, sådan som de fortolkes af domstolen.
Ingen af delene kan regeringen støtte, men det skal jeg nok komme tilbage til.
Det er min grundlæggende holdning, at vi som politikere er valgt til at tale politik og ikke til at tale jura.
Omvendt er domstolene til for at beskæftige sig med jura og ikke med politik.
Som politikere agerer vi selvfølgelig inden for en juridisk ramme; rammen udgøres først og fremmest af grundloven, men Danmark har som bekendt også påtaget sig en række internationale forpligtelser, herunder Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, som det er regeringens opfattelse at vi naturligvis skal respektere.
For regeringen er der nemlig ingen tvivl om, at det er helt afgørende med et stærkt internationalt samarbejde.
Ikke mindst for et lille land som Danmark er det vigtigt, at der gælder de samme grundlæggende principper og spilleregler for alle.
Det er også baggrunden for, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget i dag, for sagen er den, at hvis regeringen bakkede op om beslutningsforslaget, ville det kunne opfattes, som om vi overvejede at træde ud af vores internationale forpligtelser, og det gør vi selvsagt ikke.
For mig at se er det det rigtige sted at stå som en ansvarlig regering, og det er i øvrigt også, hvad tidligere regeringer har ment, nemlig at det ikke er i Danmarks interesse at så tvivl om den internationale retsorden.
Regeringen har så sent som i sidste uge fremlagt en udenrigs- og sikkerhedspolitisk strategi, hvor vi frem for alt har sat vores værdier som pejlemærke.
Hvis Danmark skal kaste sig stærkere ind i kampen for demokratiske værdier og menneskerettigheder, forudsætter det, at vi står vagt om de fælles spilleregler.
Det er til Danmarks fordel, at vi har en verden med ligeværdigt samarbejde mellem lande i forpligtende fællesskaber.
Man behøver ikke at åbne øjnene meget for at se, at den verdensorden løbende og også i øjeblikket er under pres.
En ansvarlig regering skal ikke skabe tvivl om Danmarks opbakning til den internationale retsorden.
Så kunne jeg sådan set slutte min tale her, men jeg vil gerne opholde mig lidt ved det grundlæggende tema, som beslutningsforslaget slår an, nemlig forholdet mellem politik og jura, navnlig Danmarks internationale forpligtelser.
For som jeg også før har sagt, er det efter min opfattelse et grundlæggende problem, at Menneskerettighedsdomstolen i en længere periode har skubbet grænsen for, hvad der er jura, og i stedet har bevæget sig ind på områder, som bør reguleres af folkevalgte.
Vi må efter min mening ikke have berøringsangst i forhold til at tage debatten om vores internationale konventioner.
Vi skal turde sige det højt og tydeligt, når vi mener, at fortolkningen af menneskerettighedskonventionen eller andre konventioner fører til resultater, som ikke kan forklares eller forsvares.
Det er et grundlæggende problem, at Menneskerettighedsdomstolen har afsagt domme, som jeg vil betegne som aktivistiske.
Det har vi set i flere sager, også sager mod Danmark.
Menneskerettighedsdomstolen har igennem årene udvidet indholdet af menneskerettighedskonventionens ellers meget knappe ordlyd.
Det har haft den konsekvens, at konventionen i dag har fundet vej til mange afkroge af den nationale lovgivning.
Der er derfor også grund til løbende at være opmærksom på Menneskerettighedsdomstolens fortolkning.
Der kan være behov for at udfordre denne fortolkning.
Det gælder juridisk, men det gælder i høj grad også politisk.
Det er også det synspunkt, jeg har givet udtryk for i debatten om logning, hvor jeg åbent har redegjort for, at jeg er uenig med EU-Domstolens retspraksis, men jeg vil gerne opponere mod, at der sættes lighedstegn mellem at være uenig i f.eks. dele af EU-Domstolens eller Menneskerettighedsdomstolens praksis og et synspunkt om, at man generelt er imod EU-Domstolen, EU eller Den Europæiske Menneskerettighedskonvention som sådan.
Det er alt for unuanceret at gå til debatten på den måde.
I et demokrati som det danske må vi kunne debattere den måde, vi har valgt at indrette os på, også i EU og i Europarådet, som Den Europæiske Menneskerettighedskonvention hører under.
Jeg vil endda gå så langt som til at sige, at det er helt afgørende, at vi tør tage debatten, hvis vi skal bevare befolkningens opbakning til de internationale institutioner og til konventionerne.
Nej, sådan skal det ikke forstås.
Det skal forstås sådan, at de greb, som regeringen synes er relevante at tage, er dem, som vi sammen med et flertal i Folketinget besluttede sidste år, nemlig først og fremmest at bruge vores mulighed for at udfordre domstolens fortolkning ved domstolen via tredjepartsindlæg og via den kritiske dialog, der er – altså holde fast i Københavnererklæringen og Københavnererklæringens ambition om at sikre, at domstolen skruer ned for aktivismen.