Torsten Gejl (ALT), 2023-04-14:
Tak, formand.
Det er jo en ekstremt kompleks lovgivning, vi behandler i dag.
Vi har forhandlet på mange, mange forhandlingsmøder; vi har haft en lang høringsfase; der er kommet et valg imellem; der er over tusind siders lovgivning.
Det er en ordentlig omgang, men jeg tror, at fru Karina Adsbøl sagde det lidt, som jeg følte det, da hun sagde, at hvis vi vedtager det her, kommer de fleste af os nok til at gøre det med en lille knude i maven.
Og for mig gør det altså ret ondt i maven lige nu.
Men det er komplekst, fordi der på den ene side som anbefaler af, at det her vedtages nu, står Red Barnet, Børns Vilkår og socialrådgiverne, som jeg hver eneste dag ville lytte til, når jeg skal have råd om forhold for anbragte børn og udsatte børn.
På den anden side står menneskerettighedsorganisationerne, og det er organisationer, der kæmper for retssikkerhed, Justitia, Institut for Menneskerettigheder.
Og i midten står vi.
Det fortæller jo, at det er meget komplekst.
Hvordan er det kommet så vidt?
Jeg tror, det er, fordi det startede galt.
Det var ikke klogt af den daværende børnenes statsminister, som Mette Frederiksen kaldte sig, at gøre det til et mål i sig selv i sin nytårstale, at flere børn skal tvangsanbringes – og det gjorde hun altså.
Hun sagde bl.a., at flere udsatte børn skal have et nyt hjem.
Der er andre citater, der bekræfter, at hun altså gjorde flere anbringelser til et mål i sin tale.
Det fik mig til at indkalde til adskillige samråd, hvor jeg sagde til hende, at jeg gerne ville se noget evidens.
Det, som det blev begrundet med i nytårstalen, var statsministerens personlige samtaler med nogle børn på Marienborg, som burde have været anbragt.
Jeg vil ikke tage en eneste historie fra dem; de havde garanteret alle sammen ret i deres situation.
Men anekdotisk evidens betyder at lytte til den tv-udsendelse, man ser, eller de par stykker, man kender, eller dem, man lige har mødt.
Og det skal gribes mere videnskabeligt an, når vi står her.
Det er selvfølgelig klart, at mennesker, der har en personlig indgang til området, da er kvalificeret til at undersøge det nærmere og kender det indgående og måske også er kvalificeret til at se ekstra godt på forskningen og forstå den, men man kan ikke bruge sine egne erfaringer direkte i en sag, der er så vigtig som den her; der må man se på videnskaben.
På ryggen af den udtalelse om, at flere skulle anbringes, startede vi så lovbehandlingen.
Og jeg husker flere steder, hvor der blev lagt op til flere anbringelser som et mål i sig selv.
Jeg husker også, hvordan vi arbejdede dem ud en for en.
Jeg undersøgte det rigtig, rigtig grundigt.
Når man indkalder en minister i samråd om det, skal man selvfølgelig undersøge, om der er masser af evidens for, at anbringelser i sig selv er en god ting.
Hvis jeg fandt noget, vil jeg sige, at det faktisk var det modsatte.
Det er jo ikke et særlig let område at forske på, men den smule evidens, jeg kunne finde, sagde mere tydeligt: Prøv at holde sammen på familien, det er måske det, som er en god idé.
Det betyder ikke, at der ikke er børn, der skal anbringes.
Det betyder heller ikke, at det kan være en god idé at anbringe børn tidligt.
Men der skal ikke anbringes flere, der skal ikke anbringes færre, og der skal ikke i forvejen lægges et mål ud til sagsbehandlerne om, at de skal anbringe nogle flere eller nogle færre.
Der skal anbringes lige præcis dem, der skal anbringes, ud fra de kriterier, der er, og den lovgivning, der er – og som de dygtige sagsbehandlere, der sidder derude, kan afgøre.
Jeg tror, at jeg må indrømme, at der i den her lovproces, hvor vi har arbejdet meget hårdt for at få dæmmet op for det her med, at flere automatisk skulle anbringes, var nogle ting, som kom som andenprioritet for mig, men som vi har nået at tænke over, nu der har været et valg.
Vi har haft tid, og der er kommet høringssvar.
Der er mange ting, som jeg tænker at vi ikke skulle have ladet stå, som det stod.
Nogle af de ting handler om det med, at man kan anmode om anbringelse, men at man ikke kan anmode om at komme hjem, som Danmarksdemokraternes ordfører sagde.