Camilla Fabricius (S), 2022-04-29:
Jeg har en erhvervspraktikant i den her uge, og hun har været med fra start til slut, og bl.a. også i arbejdet med den her tale om sagen.
Vi prøver at se på, hvad vi egentlig skal behandle i dag med sådan en fasttrackordning – vi prøver at beskrive, hvad vi som demokrati understøtter.
Hvad er det, vi står på rent politisk?
Da vi diskuterede det her beslutningsforslag fra Nye Borgerlige og vi sad og vendte det og læste op på det, så siger hun noget om sin hverdag i skolen i 8. klasse på en helt almindelig kommuneskole i Aarhus.
Hun oplever noget i forhold til sine klassekammerater og dem, hun er sammen med i frikvartererne.
Når der har været forældre, der skulle skilles og ikke har kunnet enes, så har deres trivsel været i bund.
Hun kan se, at de ikke får så gode karakterer som de andre og i det hele taget har svært ved at knytte an til de andre, som har helt almindelige familier.
Det handler nemlig om at sætte børnene i centrum og anerkende, at det kan være utrolig svært, når vi heldigvis i Danmark er ved at have så høj en ligestilling, at begge forældre faktisk ønsker at være i kontakt med deres børn.
Jeg synes, at ministeren har redegjort utrolig konkret og præcist for det.
Det kommer jo ikke som nogen overraskelse, at jeg støtter op om det.
Men jeg synes faktisk godt om hele grundlaget for ministerens tale, altså hvorfor vi har Familieretshuset, og hvad det var et helt enigt Folketing i sidste samling vedtog.
Det er nemlig, at udgangspunktet er, at vi ser på børnenes trivsel, og at vi grundlæggende kan se, når der er særlig svære sager, hvad vi så gør ved det med samtaler, understøttelse, og at man gør det grundigt.
Det er også rigtigt, at vi i den her samling og at det her Folketing kom ud i, at vi havde nogle ret store udfordringer i forhold til lange sagsbehandlingstider, og at vi samlet set har fulgt Familieretshusets arbejde tæt.
Vi har holdt adskillige møder og fulgt sagsbehandlingstiderne tæt.
Og regeringen har sammen med finanslovspartierne i den grad opnormeret, som ministeren også har redegjort for.
Jeg synes, at forslaget her rammer skævt på flere punkter.
Det rammer skævt i forhold til at italesætte problemet ud fra, at vi skal ændre noget, som ikke har fået ordentlig flyvehøjde, at vi skal gå i gang med at evaluere noget, som grundlæggende set et helt enigt Folketing var enige om at tage afsæt i.
Og vi har samtidig ad flere omgange justeret.
Jeg synes også, at der er en tone i forslaget, som ikke tager udgangspunkt i barnet, men tager udgangspunkt i omgivelserne omkring det, og det synes jeg er forkert.
Jeg synes, at vi netop har valgt det, altså som et enigt Folketing har turdet sætte barnet i centrum og været klar over, at der er ting, der er svære, når man bliver skilt.
Det er jo langtfra alle.
Der er rigtig mange familier, som bliver fint enige om børnene.
Men der er jo sager, hvor det går i hårdknude, og hvor det perspektiv, man har som familie, er forskelligt.
Og mens man undersøger det, er det væsentligt, at vi tager hensyn til barnet.
Så overordnet set vil jeg takke beslutningsforslagsstilleren for at rejse en drøftelse og en debat, hvor vi kan få lov til at have en snak om, hvor væsentligt det er – i hvert fald fra vores side i Socialdemokratiet – at sætte børnene først; at vi sikrer, at det er dem, vi kigger på, og at de systemer, vi laver hele vejen rundt om børnene, er dem, vi retter ind imod.
Det mener jeg er det fornuftige at gøre.
Jeg vil først lige sige, at jeg har lovet at hilse fra SF og sige, at de også bakker op om ikke at støtte forslaget.
Så vil jeg sige, at jeg synes, det er et retssamfund værdigt at passe på børnene.
Jeg synes, at når Børns Vilkår kommer med en analyse og en rapport, der viser, at 22 pct. i en 8.-klasse oplever at blive ydmyget og slået derhjemme, så har vi en opgave at løse.
Det, at vi vælger at sige, at Familieretshuset tager udgangspunkt i børnene, mener jeg er første skridt.
Der er rigtig mange andre skridt, vi også skal tage.
Så Socialdemokratiet bakker ikke op om forslaget.