runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Møller (S), 2025-05-02:
Tak for ordet.
Jeg tror sådan set, vi alle sammen herinde i salen kan blive enige om, at Danmark selvfølgelig skal stå op for den internationale retsorden og folkeret, og det gælder selvfølgelig også det helt grundlæggende princip om, at ingen i den her verden har ret til at overtage andres territorium med magt, uanset hvem de er.
Hvad angår Israel og Palæstina, tror jeg også at de fleste af os kan blive enige om, at den eneste holdbare løsning på konflikten på den lange bane må være den her tostatsløsning med to suveræne stater, der lever i fredelig sameksistens med hinanden, og som vi jo også har drøftet for ikke så lang tid siden herinde i salen.
Staterne skal gensidigt anerkende hinandens grænser, som de blev fastlagt i 1967, og Jerusalem skal udgøre en delt hovedstad for begge lande.
Danmarks linje i den her sag har sådan set ligget fast i mange år, og det har været med bred opbakning fra Folketingets side.
Den har sådan set heller ikke ændret sig med den nuværende regering og flugter i øvrigt også med EU's tilgang.
Fra dansk side skal vi selvfølgelig også gøre, hvad vi kan for at bane vejen for en tostatsløsning og dermed også bane vejen for fred, uanset hvor umuligt det kan forekomme os, især lige her og nu.
Men det betyder også, at vi fra dansk side selvfølgelig ikke skal acceptere Israels ulovlige og utilstedelige annektering af de besatte palæstinensiske områder.
Derfor har regeringen og Socialdemokratiet på det kraftigste fordømt de ulovlige israelske bosættelser, som krænker palæstinensernes rettigheder, skader deres levevilkår og står i vejen for fred.
For os i Socialdemokratiet er der ingen tvivl om, at bosættelsespolitikken og den stigende bosættervold er fuldstændig forkastelig og uacceptabel.
Fra dansk side har vi indskærpet det over for Israel utallige gange, ligesom vi har støttet EU's sanktioner mod ekstremistiske bosættere.
Hvad angår Syrien, har vi, som udenrigsministeren sagde, gjort brug af vores plads i FN's Sikkerhedsråd til at indskærpe, at Israel skal respektere Syriens suverænitet og territorium.
Hvad angår Libanon, støtter Danmark, som udenrigsministeren også har gjort rede for, en fuld implementering af våbenhvileaftalen og en israelsk tilbagetrækning fra libanesisk territorium.
Kort sagt arbejder regeringen allerede aktivt for at sikre, at grænsedragning sker inden for rammerne af international ret, både i Mellemøsten og generelt.
Og nu er det så her, at jeg ligesom udenrigsministeren siger på regeringens vegne, at vi ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Men jeg tror også, jeg vil prøve at forebygge nogle af de spørgsmål, som vil komme, for jeg kan næsten gætte mig til dem.
Som jeg hører det, og som jeg også synes der var en lille åbning til fra udenrigsministeren side, anser jeg det ikke for helt usandsynligt, at der ligger en mulighed for at kunne lave en beretning på et område, hvor vi, lyder det som om, er meget enige hele vejen rundt.
Tak for ordet.
Trine Pertou Mach (EL), 2025-05-02:
Tak for svaret.
Det var bare ikke svaret på det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte om, hvordan det er, Danmark arbejder aktivt arbejder imod atomvåben internationalt, for det sagde ordføreren i sin tale at Danmark gjorde.
Så er jeg nysgerrig på, hvordan det er, vi gør det.
Det, som ordføreren siger om, at vi står last og brast med nogle allierede, er bare ikke det, jeg spørger om.
Statsministeren har jo for nylig været ude at melde, at hun ikke længere udelukker – sådan var formuleringen – stationering af atomvåben i Danmark.
Det er dog en åbning, som er meget markant i forhold til det, der har været dansk atomvåbenpolitik, og i øvrigt også i modstrid med det, ordføreren står og siger her.
Så hvordan er det, Danmark arbejder aktivt imod spredning af atomvåben eller for forbuddet mod atomvåben?
Helle Bonnesen (KF), 2025-05-02:
Men når der i en meningsmåling er 71 pct., der siger, at det var godt, at Hamas angreb Israel, er det så ikke at give Hamas en yderligere sejr?
Trine Pertou Mach (EL), 2025-05-02:
Det mener jeg simpelt hen ikke det er, for vi taler om, at palæstinenserne har en ret til selvbestemmelse; at vi har en udenrigspolitik, som handler om, at vi går ind for en tostatsløsning, hvor en israelsk stat for israelerne og en palæstinensisk stat for palæstinenserne skal eksistere side om side med 1967-grænserne som udgangspunkt for den grænsedragning.
Og den ret til selvbestemmelse er den, vi gerne vil arbejde effektivt for at palæstinenserne får, og de forhandlinger, der skal komme om alt det andet, der skal ske, skal ske ikke mellem et besat folk og en besætter, men mellem to mere ligeværdige partnere.
FN's traktat om forbud mod atomvåben er underskrevet af 94 lande og ratificeret eller tiltrådt af 73 lande, heriblandt Danmarks EU-partnere Irland og Østrig.
Traktaten blev i 2017 vedtaget af 122 lande, hvilket er langt over halvdelen af FN's medlemslande, og den trådte i kraft i 2021.
Danmarks sæde i FN's Sikkerhedsråd giver Danmarks stemme større vægt og stiller også krav om, at vi lever op til vores ansvar for at fremme global fred og sikkerhed.
Forsvaret for folkeretten er en prioritet for det danske medlemskab af Sikkerhedsrådet.
Vi lever i en tid med stigende internationale spændinger og aggressiv fremfærd fra verdens to største atommagter, Rusland og USA.
Derimod udgør forbudstraktaten et vigtigt supplement til ikkespredningstraktaten.
Faren for en atomkrig virker større nu, end den var under den kolde krig.
Derfor har vi brug for at styrke de instrumenter, der kan hjælpe os med forebyggelse, og derfor håber vi på en god debat, og at et bredt flertal i Folketinget vil være med til at opfordre regeringen til, at Danmark underskriver og ratificerer FN's traktat om forbud mod atomvåben.
Den udfylder et stort hul i folkeretten, og vi håber på en opbakning i Folketinget til det.
Trine Pertou Mach (EL), 2025-05-02:
Og tak til udenrigsministeren for talen og også for at anerkende alvoren af atomtruslen og den raslen med sabler, der er rundtomkring i verden.
Vil udenrigsministeren ikke blot bekræfte, at den traktat, vi diskuterer her, ikke er et alternativ til ikkespredningstraktaten, men et supplement, og at der heller ikke er noget folkeretligt til hinder for, at Danmark underskriver den, samtidig med at vi er medlem af NATO?
Det er i hvert fald, hvad udenrigsministeren har svaret mig på et spørgsmål, som jeg har stillet på et tidspunkt – jeg tror, det er for et års tid siden eller noget i den stil – altså at der ikke er nogen folkeretlige forhindringer i at underskrive den.
Det er jo også kendt dansk politik og har været det i årevis, at vi ikke anerkender atomvåben på dansk jord i fredstid.
Der har man jo sagt, at vi kunne være medlem af NATO, samtidig med at vi har haft den politik.
Så vil udenrigsministeren ikke blot bekræfte, at det er en politisk beslutning, og ikke, fordi der er noget til hinder for, at man både kan være medlem af NATO og have underskrevet traktaten?
Lars Løkke Rasmussen (M), 2025-05-02:
Men det er en politisk beslutning, og jeg har også redegjort for politikken her.
Jeg må sige, at det, at vi har en kendt nuklear politik om ikke at have atomvåben på dansk jord i fredstid, sådan set også åbner for, alene ud fra sætningskonstruktionen, den eventualitet, at det kunne være anderledes i krigstid.
Det er også derfor, at der ikke er et eneste NATO-land, som har underskrevet den her traktat.
Det bliver meget repetitivt, hvis jeg skal gentage det hele, og det kan jeg heller ikke gøre inden for 30 sekunder.
Så det er ikke sådan et formalistisk argument om noget folkeretligt eller andet, jeg skubber foran mig.
Altså, det er en politisk vurdering af, hvad der er klogt, og hvad der ikke er klogt.
Trine Pertou Mach (EL), 2025-05-02:
Men det, der sådan set er pointen, er jo, at det er korrekt, at der eksisterer atomvåben; der er atommagter, og de har ikke underskrevet den her forbudstraktat.
Men det er også en del af virkeligheden, at de atomare trusler pludselig fylder mere i storpolitikken, end de har gjort i mange år.
ICAN, som er den internationale kampagne, som arbejder for et forbud mod atomvåben, fik Nobels fredspris tilbage i 2017.
Det gjorde de jo af en grund; det gjorde de, fordi de var med til at minde os om, hvor alvorlig atomtruslen er, og det er jo bevæggrunden for at skulle underskrive den her traktat.
Det kan være, at det er en del af den eksisterende paraply, men anerkender udenrigsministeren, at det også vil være det ultimative ragnarok, hvis man tager atomvåben i brug, og at det derfor er bedre at undgå det?
Lars Løkke Rasmussen (M), 2025-05-02:
Nu var jeg selv i Hiroshima her for ganske nylig, og selv om jeg godt kendte hele historien, var det alligevel fuldstændig hjertegribende og gjorde et skelsættende indtryk på mig at stå der og se billederne og høre førstehåndsberetningerne.
Det er ikke det, vi diskuterer.
Altså, vi diskuterer, at vi lever i en verden, som den ser ud, og ikke, som vi ønskede den skulle se ud, og hvordan vi så former den i vores ønskebillede.
Der har vi en ikkespredningstraktat, som vi tror er det rigtige værktøj, givet at verden ser ud, som den ser ud.
Sascha Faxe (ALT), 2025-05-02:
Og tak til udenrigsministeren.
Jeg er nysgerrig, for nu siger udenrigsministeren, at vi jo kan drømme om én verden, og at vi så har verden, som den ser ud.
En af de ting, vi har i verden, som den ser ud, er jo, at vi med L 188 er i gang med at ratificere en aftale med USA om at have baser i Danmark.
I den er der en formulering, der handler om danske atomvåben.
Hvor man kan sige, at den oprindelige tekst udspecificerer, hvad dansk atompolitik er, så har man nu ændret i sætningen og fjernet dét, så den bare siger, at det ikke ændrer ved dansk atomvåbenpolitik; så konditionerne for, hvordan den ser ud nu, er taget ud af teksten.
Jeg er med på, at det på en eller anden måde gør det mere præcist eller nemmere at læse osv., men det får mig også til at tænke på noget: Når man snakker om det her, og når man fra regeringens side ikke ønsker at underskrive og ratificere den her aftale, er det så også, fordi man fra regeringens side kan forestille sig en ændring af dansk atomvåbenpolitik?
Lars Løkke Rasmussen (M), 2025-05-02:
Næ, det er det ikke, og den er jo også, med den reference, der er til DCA'en, fuldstændig uændret.
Når der er den formulering, der er, er det netop for at sikre, at vi signalerer, at den er uændret og vi ikke lige sådan forsøger os med frihåndsformuleringer om, hvad det så er, der er gældende.
Der er en nuklear sikkerhedsparaply over Europa.
Det er en realitet.
Der er en ikkespredningstraktat, som har været brugt til at prøve at få det her deeskaleret, altså i en balanceret form.
I lange perioder er det også lykkedes.
Så har vi kæmpe russiske tilbageslag.
Vi har nu også et Kina, der opruster nukleart.
Sascha Faxe (ALT), 2025-05-02:
Det er værdsat.
Der er de lande, som udenrigsministeren henviser til her, og som optrapper situationen, såsom Rusland og Kina osv.
Det anerkender jeg fuldt ud, men det er allerede eksisterende atommagter, kan man sige, hvor traktaten jo sigter på, at der ikke skal komme nye.
Så hvordan er det så i NATO?
Jeg tænker, det er der, hvor Danmark laver noget sammen med andre.
Hvordan er arbejdet så?
Trine Pertou Mach (EL), 2025-05-02:
Nej, overhovedet ikke.
Jeg anerkender, at Hamas eksisterer, men jeg anerkender ikke dem som en legitim magt.
Det er jo ret åbenlyst for enhver.
Det handler om anerkendelsen af Palæstina, og hvis man ikke gør det, er det jo i mine øjne et knæfald for Israel ved at sige, at deres magtpolitik virker, for det må jo være den eneste stat, vi er bange for vil blive generet af, at vi anerkender Palæstina.
Helle Bonnesen (KF), 2025-05-02:
Fru Trine Pertou Mach nævnte, at hvis vi ikke anerkender Palæstina som stat, vil det være et knæfald for Israel.
Så kunne jeg godt tænke mig at spørge omvendt: Vil det at anerkende det ikke være et knæfald for Hamas?
Morten Messerschmidt (DF), 2025-05-02:
Jeg har ikke været udenrigsordfører for Dansk Folkeparti i særlig mange måneder, men har alligevel en fornemmelse af, at vi nu har diskuteret det her lille omstridte område, kaldet Palæstina, endog multiple gange på de måneder; og det må være nok.
Jeg fik her forleden dag ind ad døren en oversigt fra en organisation, der kalder sig Open Doors, med en liste over de lande i verden, hvor kristne forfølges.
Det undrer mig, at man nu, ikke engang 2 år efter det palæstinensiske område begik et terrorangreb, der kan måle sig med den 11. september 2001, skal have tårevædede sympatierklæringer fra venstrefløjen om de her mennesker – gang på gang og fredag efter fredag, mens lande som Somalia, Libyen og Eritrea, der alle er muslimske lande, groft forfølger vores ligemænd og ligesøstre ude i verden.
Der er ikke et muslimsk land, hvor man ikke forfølger kristne.
Det interesserer åbenbart ikke venstrefløjen overhovedet.
Det, der interesserer venstrefløjen, er, at man kan pleje sine Hassaner og pleje sine Hamasvenner og hele den bevægelse, som har ledt frem til det frygtelige terrorangreb den 7. oktober 2023.
Jeg ved egentlig ikke, hvad det er værst; altså om det er værst, at man går terroristernes ærinde i Hamas, eller at man er fuldstændig ligeglad med, hvad der foregår i alle de andre lande, hvortil den her stat, Palæstina, ville kunne kunne føjes, hvis den blev oprettet.
For hvad ville virkeligheden være i det her område?
Den ville være, at det ville være et land, der lige så intenst som alle de andre muslimske lande ville forfølge kristne, forfølge jøder og forfølge alle andre end dem, som de selv tilhører, nemlig muslimerne.
Der findes, som jeg ser verdenskortet, jo ikke et eneste område, hvor muslimske grupper støder op til ikkemuslimske grupper, uden at der er konflikt.
Er det det, verden har brug for, så der er endnu et muslimsk land, og så der er endnu bedre rammer og endnu bedre fundamenter for, at islamismen og terrorismen virkelig kan agere krig imod Israel og den øvrige vestlige verden?
Jeg synes ærlig talt, vi skulle bruge tiden på at hjælpe de forfulgte kristne rundtomkring i verden, som behøver vores opmærksomhed og vores hjælp.
Udenrigsministeren kunne jo starte med at lade være med at støtte de regimer, som på brutal og grotesk vis river kirker ned, dræber folk på grund af deres kristne overbevisning osv.
Det sker i Somalia, Libyen, Eritrea, Yemen osv.
Vi kunne jo fremlægge en strategi for, hvordan vi agter at hjælpe de kristne med at generobre Nordafrika sådan rent kulturelt, kristent.
Vi kunne stoppe det pres fra islamiseringen, der foregår ned over Afrika.
Det er gamle kristne nationer, hvor Markus og andre af apostlene havde deres virksomhed og sikrede kristendommen, som jo i enhver henseende har vist sig at være den mest uovertruffne kultur, som den her planet har været beriget med.
Så i stedet for alt det her grædekoneri i forhold til palæstinensere mig her og palæstinensere mig der synes jeg ærlig talt, at vi skulle fokusere på det, som burde ligge alle i det her land allermest på sinde; og det er at hjælpe alle de forfulgte kristne rundtomkring i verden.
Tak, formand.
Trine Pertou Mach (EL), 2025-05-02:
Tak for det.
Og tak til formanden for lige at præcisere det.
Jeg synes faktisk, det er ganske uhørt at stå og beskylde et parti i Folketinget for at være venner med terrorister, så det vil jeg gerne bede ordføreren om at undlade at gøre i fremtiden.
Så kommer vi til mit spørgsmål, og det går egentlig på, om ordføreren er med på, hvad det er, vi diskuterer her.
Det handler ikke om religion; det handler faktisk om politik.
Jeg ved godt, at det for hr. Morten Messerschmidt er foretrukket at diskutere religion, fordi det er nemmere.
Det her handler om politik, rettigheder, folkeret, internationale institutioner og international ret.
Det her handler om, om Danmark i FN's Sikkerhedsråd, som Danmark i år og næste år sidder i og har en midlertidig plads i, skal bruge den plads til at fremme fred og sikkerhed i Mellemøsten og løfte spørgsmålet om et frit og selvstændigt Palæstina side om side med Israel ind i FN's Sikkerhedsråd.
Morten Messerschmidt (DF), 2025-05-02:
Det er komplet nonsens.
Men jeg vil gerne svare på det første.
Altså, er Enhedslisten ikke venner med terrorister?
Jeg har da i hvert fald læst i dagspressen, at man har doneret penge til terrororganisationer i Mellemøsten, organisationer, der sympatiserer med den 7. oktober-terroristerne, sympatiserer med Hamas.
Mig bekendt er der ikke taget sager ud for Pressenævnet eller anlagt injuriesøgsmål mod de journalister, der har skrevet de artikler, men det kan da være, at fru Trine Pertou Mach kan oplyse det.
Jeg har da også set medlemmer af Enhedslisten marchere under Hamas' slogan »From the river to the sea«, altså om, at der ikke må være noget Israel.
Mange palæstinensere ønsker jo ingen tostatsløsning.
De ønsker jøderne væk, ud af Mellemøsten og måske helt ud af verden.
Fru Trine Pertou Mach er måske bekendt med, at »Mein Kampf« er en af de mest solgte bøger i Mellemøsten, og at antisemitismen er ekstrem.
Og derfor skal man virkelig vælge sine venner med omhu.
Sascha Faxe (ALT), 2025-05-02:
Nu er det jo sådan, at nationale betegnelser som danskere, uruguayere eller palæstinensere ikke er religiøse betegnelser.
Kristendommen er jo også en mellemøstlig religion, som kommer samme sted fra som jødedommen og islam, og derfor betyder det jo også, at en andel af de palæstinensere, der findes i dag, også er kristne, og at de også er blevet mejet ned af israelerne i den her situation og også er blevet fortrængt.
Og hvis man gerne vil lade ting være, hvor de er, så kan vi lade alle tre religioner blive i Mellemøsten, og så kan de lege med det, hvis det var det, det skulle være.
Men det her handler om at sige, at hvis vi gerne vil sikre den enes rettigheder, så skal det gælde for alle.
Og det vil sige, at fundamentet for, at vi kan løfte alles rettigheder og retten til at tro og være det, man er, alle steder, er, at det skal gælde lige for alle.
Det er derfor, at det også er vigtigt, at vi anerkender Palæstina som stat.
Så tror ordføreren ikke på lighed for loven?
Morten Messerschmidt (DF), 2025-05-02:
Det er jo fuldstændig forloren nonsenssnak.
Altså, der findes ikke et eneste muslimsk land i verden, der anerkender ytringsfrihed, trosfrihed osv.
Alle muslimske lande er jo i varierende grad totalitære stater, som undertrykker frihedsrettigheder.
Så hvad i alverden skulle gøre, at det, fordi man fik endnu et muslimsk land i Mellemøsten, skulle blive bedre der?
Det er der overhovedet ingen evidens for, tværtimod: De gange, palæstinenserne har haft lejlighed til at stemme frit, har de valgt Hamas.
Altså, hvorfor skulle de vælge anderledes næste gang?
Jeg synes ikke, at vi har brug for flere muslimske lande.
Altså, som jeg læser historien, er der et Palæstina, og det er Jordan, som blev oprettet øst for Vestbredden ved Balfourerklæringen og efter Versaillesforhandlingerne.
Altså, langt hovedparten af palæstinensere, der ikke er i Vesten, bor jo i Jordan i forvejen.
Der befinder de sig sikkert glimrende, og jeg synes, det ville være en glimrende ordning.
Så ville man på den måde også kunne få fred i Israel, sådan at jøderne får det land, de er blevet lovet siden Moses.
Sascha Faxe (ALT), 2025-05-02:
Så skal jeg forstå ordførerens udsagn, som at de eneste lande, der er legitime i verden, er dem, som har den samme religiøse overbevisning som ordføreren selv – og at de eneste legitime mennesker, der er i verden, har den samme religiøse overbevisning som ordføreren selv?
Det er det, jeg hører ud af det, ordføreren siger.
Morten Messerschmidt (DF), 2025-05-02:
Ja, loven er jo altid national.
Altså, forudsætningen for loven er jo, at der er nogle til at håndhæve loven, og de myndigheder, der håndhæver loven, er jo nationale.
Derfor er lighed for loven og loven som retsinstrument jo snævert forbundet med nationalstaten, og eftersom nationalstaterne er meget forskellige, så vil det også være meget forskellige rettigheder.
Og derfor giver det ikke nogen mening at tale om lighed for loven i en tværnational eller multinational sammenhæng.
Om der findes danskere, der ikke er kristne og ikke ser konfessionsmæssigt ligesom jeg på tingene?
Ja, det gør der helt klart.
Men det skal jo ikke gøre, at vi lukker øjnene for, at forskellige dele af verden har udviklet sig meget forskelligt, og det er med rod i kultur og religion.
Martin Lidegaard (RV), 2025-05-02:
Det er ikke første gang, vi diskuterer spørgsmålet om anerkendelse af den palæstinensiske stat her, og det bliver næppe den sidste.
Jeg tror ikke, det er, fordi nogen gør sig forestillinger om, at hvis Danmark skulle tage det op i Sikkerhedsrådet eller bilateralt og selv skulle anerkende Palæstina, ville det være en kæmpe gamechanger for Palæstina eller den ulykkelige konflikt mellem Israel og Palæstina.
Det er jo også baggrunden for, at regering efter regering efter regering i de seneste vel 30 år har valgt at sige: Vi anerkender først Palæstina, når der er en fuldt demokratisk stat efter en forhandlet tostatsløsning.
Den status quo i den danske Palæstinapolitik har man nu fulgt i 30 år.
Når vi i Radikale Venstre ikke længere synes, det er status quo, er det, fordi det ikke er status quo i Palæstina i dag.
Det er alt andet end status quo i Palæstina.
80 pct. af Gaza ligger i ruiner.
Vestbredden er ved at være gennemhullet som en si.
Det betyder også, at det at tale om en tostatsløsning bliver mere og mere utroværdigt, hvis ikke man samtidig siger, at det første, det kræver, er dog, at vi kan sætte nogle grænser rundt om begge de to stater.
Vi ønsker alle et demokratisk Palæstina, et opgør med korruptionen og en egentlig statsdannelse baseret på demokratiske principper.
Men mon ikke også, vi kan blive enige om, at det vigtigste for at opnå det, er fred, og det er våbenhvile, og det er et internationalt pres på begge parter, der gør, at man faktisk begynder at forhandle en fred?
Mon ikke det er baggrunden for, at så mange lande i Europa og i EU i øjeblikket skifter position for at signalere, at det ikke er status quo?
Det er 140 lande, der i dag har anerkendt Palæstina.
I Europa er det Norge, Slovenien, Irland, Spanien, Sverige, Island, Georgien, Polen, Bulgarien, Ungarn, Rumænien, Ukraine, Cypern, Albanien, Slovakiet, og Serbien.
I Malta og Belgien diskuterer man anerkendelse, og det gør man også i Frankrig og Storbritannien.
Men den danske regering synes ikke, det er værd at overveje deres position i EU.
Det forstår jeg ikke.
Udenrigsministeren nævnte her, at et flertal af EU-lande stadig væk ikke ønsker at anerkende Palæstina, men hvis de lande, jeg har nævnt her, som overvejer det, rent faktisk gør det, ja, så er det altså et flertal, der faktisk anerkender Palæstina, og Danmark tilhører et mindretal.
Man fristes til at spørge: Skal alle andre lande i EU have anerkendt Palæstina, før Danmark ikke synes, det er status quo?
Jeg bilder mig ikke ind, at en dansk anerkendelse af Palæstina kan redde Palæstina i sig selv, men det eneste håb, jeg ser for, at både palæstinenserne og israelerne kan få en fredelig og demokratisk fremtid, er, at EU træder i karakter, herunder den danske regering, og at vi sammen lægger det pres, der skal til for at stoppe krigen, for at begynde forhandlinger og for at tilbyde også en partner til både Palæstina og Israel under fredens betingelser og en tostatsløsning.
Derfor støtter Radikale Venstre forslaget.
Lars Løkke Rasmussen (M), 2025-05-02:
Det gør man jo inden for rammerne af den anden traktat og de forhandlinger, der har været, også historisk, altså omkring startforhandlinger og andet.
Men det afgørende er jo ikke, om de lande, jeg henviste til, allerede er atommagter eller ej.
Det afgørende er, at vi i hvert fald har tradition for, at hvis vi tilslutter os internationale konventioner, efterlever vi dem også i praksis.
Nu kan man sige, at det ikke er svært for Danmark at afskaffe atomvåben, når vi ikke har det, men vi indgår jo altså i en alliance, hvor vi har det.
Det vil efter min mening skabe hvis ikke juridisk, så i hvert fald politisk forpligtigelse til, at vi, hvis vi tiltrådte og ratificerede den her traktat, så i NATO-sammenhæng skulle prøve på at virke for en nærmest øjeblikkelig og ensidig afskaffelse af atomvåben.
Det ville ikke være i overensstemmelse med vores sikkerhedspolitiske interesser.