runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Torsten Gejl (ALT), 2024-11-26:
Jeg har ikke sagt, at der bare lige er en eller anden medarbejder, der skal trykkes på maven.
Der er noget galt systemisk i det her.
Der er noget galt systemisk, når der er 500.000 klager på 10 år, og der er formentlig 500.000, som ikke havde kræfter til at klage.
Så det er systemet, der er dysfunktionelt.
Det er systemet, der skal laves om, og efter min mening skal det være med en forvaltningsdomstol.
Rosa Eriksen (M), 2024-11-26:
Jeg synes måske, debatten løber lidt af sporet.
Det lyder, som om der bliver omgjort og omgjort og aldrig bliver gjort noget rigtigt.
Jeg kan ikke huske, hvilket tal ordføreren sagde, men det drejer sig om 49.000 sager fordelt på beskæftigelsesområdet, socialområdet og hos Udbetaling Danmark.
Så det er jo over flere sektorer.
Torsten Gejl (ALT), 2024-11-26:
Hvis det betyder, at der bliver færre omgørelser, så tror jeg det.
Det giver da super dårligt arbejdsmiljø og stress at sidde der og skulle omgøre og omgøre, altså hvor man laver en afgørelse for en borger, så kommer det i Ankestyrelsen, så får man den tilbage og får at vide, at den ikke var god nok, og så skal man til at gøre det igen og igen.
Så hvis det forhindrer det, tror jeg, det vil give større trivsel.
Rosa Eriksen (M), 2024-11-26:
Jeg kunne bare godt tænke mig at spørge ordføreren om noget.
Nu har ordføreren ikke besluttet sig for, om der skal stemmes for eller imod, men tror ordføreren oprigtigt på, at det her både vil øge retssikkerheden og øge trivslen i vores kommuner?
Vi kan jo se, at socialrådgiverne ofte skifter job, og at de går ned med stress.
Birgitte Bergman (KF), 2024-11-26:
Tak for ordet.
Alt for mange socialsager bliver i dag omgjort af Ankestyrelsen.
Det er et faktum, vi ikke kan ignorere.
Ofte er det systemet før borgeren.
Når det sker, betyder det, at mennesker, som allerede er pressede, bliver mødt af uretfærdighed og unødvendig modgang.
Det er ikke acceptabelt, og vi kan som samfund ikke være det bekendt.
Retssikkerheden skal være førsteprioritet.
Det er vigtigt, at enhver borgers sag bliver vurderet på et fagligt og sagligt grundlag.
Når kommunerne fejler i deres afgørelser, når der træffes materielt forkerte beslutninger, eller når sagsbehandling bevidst forhaler afgørelser, så svigter systemet borgerne.
Det må og skal vi gøre bedre.
Det er virkelighed.
Når kommunerne i mange tilfælde ikke overholder serviceloven, går det direkte ud over de borgere, der er afhængige af vores hjælp.
Det er dybt bekymrende.
Beslutningsforslaget fra Liberal Alliance om at pålægge kommunerne at betale statens sagsbehandlingsudgifter i omgjorte sager har til formål at styrke retssikkerheden.
Det kan vi egentlig godt bakke op om, og det er et skridt i den rigtige retning.
Men vi mener ikke, det løser hele problemet.
Der er behov for mere end økonomiske incitamenter.
Der er behov for et kvalificeret og langsigtet fokus.
Vi på Christiansborg har også et ansvar, vi ikke kan fralægge os.
Lad mig bare nævne, at vi på kort tid har fået en ny sundhedsreform, en ældrereform, en grøn trepart, en aftale om rammerne for handicapområdet, barnets lov osv.
Disse reformer og aftaler skal implementeres ude i kommunerne.
Det er et stort stykke arbejde, og det skal vi huske at have respekt for.
Så jeg appellerer også til, at der ikke går for meget kommunebashing i den.
Jeg ser frem til de kommende forhandlinger på socialområdet, og at vi for alvor får dykket ned i årsagerne til fejl i kommunernes sagsbehandling, specialeplanlægningen, og at vi får styrket fagligheden ved at investere i uddannelse og specialisering og sikre bedre vejledning og støtte til socialrådgiverne, så borgernes behov vurderes korrekt fra begyndelsen.
Retssikkerhed handler nemlig også om tillid.
For os i Det Konservative Folkeparti er det helt afgørende, at borgerne kan have tillid til systemet.
Når man som borger søger hjælp, skal man mødes af et system, der er fair, kompetent og effektivt – ikke af bureaukrati og fejl.
Vi ved, at nogle sager er komplekse og kræver dybere indsigt, som ikke altid findes lokalt.
Derfor skal vi styrke den viden, kompetencer og ressourcer på tværs af kommunerne, så de rette beslutninger træffes første gang.
Vi må ikke overlade det til borgerne at kæmpe mod et system, der burde være til for dem.
Vores udsatte borgere skal vide, at vi står på deres side.
Vi arbejder på, at ingen i Danmark skal falde igennem hullerne i sikkerhedsnettet, og vi vil sørge for, at retssikkerheden på socialområdet altid har førsteprioritet.
Det er ikke blot politik; det er vores ansvar som samfund.
Tak for ordet.
Rosa Eriksen (M), 2024-11-26:
Vi er enige om målet, men ordføreren og jeg er ikke enige om midlet.
Jeg hører tit ordføreren sige, at de bare skal overholde lovgivningen.
Det er herindefra, vi laver lovgivningen.
Der er kæmpe omgørelsesprocenter, og peger pilen ikke også ind mod os selv?
Skal vi ikke kigge på, om serviceloven har for meget elastik?
Hvordan kan det være, den bliver ved med at blive fejltolket?
Hvad er det, der er udfordringen for de socialrådgivere, der sidder og skal træffe de her afgørelser?
Mette Frederiksen (S), 2024-11-26:
Først og fremmest synes jeg, at man skal huske på, at det oprindelige folk jo både er forældre og børn, og at børn og forældre ikke altid har samme interesser.
Nogle gange – det har jeg selv været fortaler for i mange år – skal man faktisk sætte forældrenes interesser til side for at kunne passe på et barn.
Jeg har selv i en årrække været fortaler for, at vi skal udvide de mest udsatte børns rettigheder i Danmark.
Det er stadig væk lidt svært at få det igennem i det her Folketing, desværre, for jeg mener, at man entydigt skal stå på børnenes side.
Når vi så taler om oprindelige folk, er det klart, at i et rigsfællesskab som vores, hvor vi med fuldstændig gennemsigtig ret kan bevæge os på tværs af landegrænser, skal der tages nogle særlige hensyn, som jeg ikke mener man skal tage til alle mulige andre kulturer, men fordi rigsfællesskabet er så særligt, skal man hele tiden være opmærksom på det.
Jeg ved, at socialministeren er i kontakt med landets kommuner omkring det her, og jeg ved, at der også er et tæt samarbejde med naalakkersuisut, og det synes jeg selvfølgelig vi skal fortsætte.
Aaja Chemnitz (IA), 2024-11-26:
Mange tak.
Grønlændere i Danmark nyder som et oprindeligt folk en særlig beskyttelse i forhold til international lov, som statsministeren også var inde på.
Det forpligter regeringen til at tage hensyn til både sprog- og kulturbehov blandt grønlændere i Danmark.
Det gælder særlig i de her indgribende sager i privatlivet og i familielivet, og igennem årtier har Inuit Ataqatigiit italesat dette over for regeringen.
Meget har heldigvis rykket sig i den rigtige retning, men én aktuel sag kan potentielt blive en skamplet, som de om årtier vil minde os beslutningstagere om: en mor, der blev frataget sit barn, bl.a. fordi hun ikke var dansk nok.
411 børn, eller hvad der svarer til næsten 6 pct. af alle grønlandske børn i Danmark, er anbragt uden for hjemmet.
Man kan kort forestille sig, hvad det ville sige, hvis det var ens eget barn, der med tvang blev taget fra hjemmet.
Det er det mest indgribende, som vi som mennesker og forældre kan udsættes for.
Som statsministeren siger, er der vold eller omsorgssvigt, er barnet i fare, eller er der en manglende forældreevne, skal der naturligvis handles.
Det skal der ikke herske nogen tvivl om, overhovedet.
Det, der heller ikke skal herske nogen tvivl om, er grundlaget for anbringelsen.
Vi har jo fri bevægelighed i rigsfællesskabet, men vi ved også, at der er flere og flere, der ikke taler dansk som førstesprog, når de kommer hertil – når de flytter fra Grønland til Danmark.
Derfor vil jeg også gerne spørge statsministeren, om man mener det samme, som naalakkersuisut og undertegnede gør, i forhold til at assimilation ikke er løsningen, når vi taler om et rigsfællesskab med tre sprog, tre kulturer og tre lande.
Mette Frederiksen (S), 2024-11-26:
For det første glæder jeg mig over den her meget stærke betoning og understregning – hvilket ikke kommer bag på mig med spørgerens fortid inden for hele børnerettighedsarbejdet – af, at det handler om barnet og om barnets tarv, og at en anbringelse kan være det rigtige at gøre, og at det også kan være den eneste mulige vej, fordi det simpelt hen er for farligt for et barn at være derhjemme.
Så længe vi starter der, mener jeg sagtens, at vi kan håndtere alle andre diskussioner.
Hvis vi begynder at gå på kompromis med det, kommer vi til at svigte nogle børn.
Så er der det andet spørgsmål, og det er jo meget interessant.
Jeg synes ikke, at det er Danmarks opgave at integrere folk, der f.eks. kommer fra Mellemøsten, i Danmark.
Det ansvar er deres eget, hvis de vælger at komme hertil.
Men jeg har det anderledes med rigsfællesskabet.
Derfor tror jeg faktisk, at vi er enige.
Vi er et rigsfællesskab bestående af tre lande, vi er tre folk, og vi har tre forskellige sprog.
Derfor er jeg også, som jeg sagde før, glad for, at man nu kan tale på alle tre sprog her i Folketingssalen.
Det er klart, at hvis man bor i Danmark og har børn i Danmark og ikke taler dansk og ikke har tænkt sig at lære det på noget tidspunkt, bliver det svært i forhold til forældremøder og det liv, man i det hele taget skal leve.
Men sådan tror jeg egentlig at de fleste har det, altså at det vil man selvfølgelig gerne.
Men det må ikke være sproget, der afgør en anbringelse.
Det er nok i virkeligheden det vigtigste, jeg gerne vil sige.
Selvfølgelig kan det ikke være sproget, der definerer, om et barn skal anbringes uden for hjemmet.
Det ville heller ikke være lovmedholdeligt, hvis man læser serviceloven.
Fra en § 50-undersøgelse igangsættes, til der foretages nogle foranstaltninger, vil sprog ikke være et lovligt grundlag at anbringe et barn på
– selvfølgelig ikke.
Aaja Chemnitz (IA), 2024-11-26:
I nytårstalen 2020 sagde statsministeren, at flere udsatte børn skal have et nyt hjem.
Efterfølgende kom barnets lov, og igennem de seneste par år har vi set en stigning i antallet af anbringelser af grønlandske børn i Danmark.
Det er også en langt større stigning end blandt danske familier generelt.
De grønlandske folketingsmedlemmer har igennem de sidste par år taget en række initiativer til at forebygge anbringelser og øge støtten til familien, og bl.a. har IA i den her finanslov været med til at sikre familieværksteder, som skal forbedre forældrenes evne til netop at være forældre, og dette er sket med regeringens opbakning.
For 2 år siden skrev den daværende socialminister, fru Astrid Krag, også et brev ud til landets borgmestre med netop en opfordring til at tage de her sprog- og kulturhensyn, uden at vi desværre har set, at det har haft helt den virkning.
Mener statsministeren, at regeringen tager det fornødne hensyn til det grønlandske sprog og den grønlandske kultur i anbringelsessager blandt grønlandske familier i Danmark?
Mette Frederiksen (S), 2024-11-26:
Jeg har altid en forventning om, at danske myndigheder lever op til loven, selvfølgelig.
Hvis der opstår fejl, skal de rettes, og det er den ansvarlige minister, som har ansvaret for det.
Jeg vil i øvrigt gerne sige, at jeg fuldstændig står på mål for det, jeg sagde i min nytårstale tilbage i 2020.
Og jeg glæder mig egentlig over, at der endelig var en statsminister, der sagde det, for når jeg møder meget udsatte unge og voksne, og når jeg spørger om deres barndom, er der – selv om man ikke kan generalisere – alligevel mange ting, der går igen.
Det, der ofte går igen, er et dobbelt svigt, altså at mor og far ikke kunne passe på dem, da de var børn, og at samfundet heller ikke gjorde det.
Med det siger jeg ikke, at man ikke med den rette pædagogiske og sociale indsats kan få en familie på fode.
Og kan man det, er det selvfølgelig klart at foretrække.
Men jeg står på mål for, at hvis forældre ikke kan finde ud af at være forældre for deres børn, skal børnene ikke være underlagt det eksperiment.
Så skal de ind i trygge og ordentlige vilkår, men det skal foregå lovmedholdeligt.
Og det er ligegyldigt, hvor man kommer fra, selvfølgelig.
Aaja Chemnitz (IA), 2024-11-26:
Tak for svaret.
Det er sådan set meget klart, og det er sådan set også det, som undertegnede giver udtryk for.
Det, der bliver spurgt ind til, er det her sprog- og kulturhensyn.
Man kan sige, at med det tempo, vi kører i lige nu, hvor det ligger på 2 medlemmer ud af 179 i Folketinget, kommer vi til at se på en tidslinje, der hedder 10-20 år, før vi når dertil, hvor vi gerne vil hen.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge statsministeren, om regeringen vil tage et mere overordnet ansvar for at sikre, at man i forhold til de her grønlandske familier, der er i Danmark, tager det her sprog- og kulturhensyn og sikrer, at det går hele vejen rundt – om det er tolkning, om det er test, eller hvad der kan være brug for – at man lever op til den internationale lovgivning, men også den nationale lovgivning, der faktisk er på området for grønlandske familier.
Mette Frederiksen (S), 2024-11-26:
Selvfølgelig synes jeg, at kommunerne og myndighederne skal gøre, hvad de kan, for at de her forløb og de her sager bliver håndteret så godt som overhovedet muligt.
Jeg bliver også nødt til at sige, at nogle gange har man travlt, når det handler om et udsat barn.
Jeg indrømmer gerne, at min tålmodighed med forældre, der ikke kan finde ud af at være forældre, er ret lille.
Den er ret lille, fordi jeg har set for mange mennesker få ødelagt deres liv, fordi samfundet ikke greb ind, fordi samfundet ikke tog barnets parti.
Vores justitsminister har lige skrevet en bog om vold mod børn.
Det var først i 1997, vi afskaffede revselsesretten i Danmark.
Når vi som samfund ikke passer på vores børn, er det børnene, der bøder.
Anna Falkenberg (SP), 2024-11-26:
Tidligere i år blev det jo besluttet at iværksætte § 6 i hjemmestyreloven, nemlig at nedsætte et tvistløsningsnævn i forbindelse med spørgsmålet om færøsk medlemskab af WTO.
Det var et drastisk, men også modigt træk, for paragraffen er jo aldrig blevet brugt før.
Som jeg sagde i åbningsdebatten, er jeg efter noget betænkningstid nået frem til, at jeg synes, det er den rigtige beslutning og den nødvendige beslutning for at få afklaret, hvad Færøernes handlemuligheder er inden for WTO og også i andre sager efterfølgende.
Beslutningen skal jo ses i lyset af, at der er sket en rigtig stor udvikling i rigsfællesskabet over de seneste år, både hvad angår Færøernes ønske om at kunne repræsentere sig selv på områder, der kun vedrører os, i internationale fora, men i det hele taget også, hvad angår den måde, vi laver politik på i rigsfællesskabet.
Netop i forhold til spørgsmålet om international handel kan man nærmest argumentere for, at Færøerne har større selvstændighed end Danmark, altså hvad angår handelsaftaler.
Danmark er jo bundet til de handelsaftaler, der bliver lavet igennem EU, hvor vi i Færøerne laver vores egne.
Afgørelsen i tvistløsningsnævnet ser jeg meget frem til, og den får stor betydning for Færøernes kommende ageren på udenrigsområdet.
Jeg er jo født optimist, så jeg tror ikke på, at man vil iværksætte sådan et drastisk redskab uden en forhåbning om en positiv konklusion.
Jeg ser selvfølgelig frem til, hvad konklusionen bliver.
Men jeg kunne godt tænke mig at få statsministeren til at sætte nogle ord på det, altså er det positivt eller negativt for rigsfællesskabet, at vi har sådan en tvist, som det jo er?
Og hvordan vil det stille rigsfællesskabet, hvis konklusionen bliver, at Færøerne ikke får mulighed for at få selvstændigt medlemskab af WTO?
Der kan jeg godt være bange.
Mette Frederiksen (S), 2024-11-26:
Jeg mener, det er entydigt positivt, at vi, altså vi som i Danmark, og Færøerne går sammen om at iværksætte tvistløsningsnævnet.
Det er rigtigt, at det er modigt.
Det er aldrig sket før.
Det har været min klare anbefaling, at vi gjorde det.
Så ja, det mener jeg entydigt er positivt, og det, at vi gør det sammen, er i virkeligheden det afgørende, for når vi gør det – og der er jeg helt enig med spørgeren – gør vi det jo med det ønske om at finde en løsning.
Hvis det her var politik, var vi i en helt anden situation – hvis der nu var en siddende dansk regering, der meddelte Færøerne: Glem det, vi kommer slet ikke til at diskutere det, vi har nu engang det rigsfællesskab, vi har, og vi kommer ikke til at lave noget om.
Så tror jeg, vi havde haft en meget, meget alvorlig politisk krise i vores fællesskab, og det kommer aldrig til at ske, så længe jeg er statsminister, at vi arbejder sammen på den måde.
Her er det jo faktisk lige modsat.
Der er en juridisk diskussion.
Den er ikke politisk.
Den er ikke politisk motiveret.
Den er ikke politisk drevet.
For jeg forstår det godt.
Jeg forstår godt, at både Færøerne og Grønland ønsker en større udenrigspolitisk rækkevidde.
Jeg er ikke helt enig i det her med, at fordi vi er med i EU, har vi ikke den fulde, kan man sige, indflydelse på vores egen handelspolitik.
For hvis alle europæiske lande stod alene i den verden, der er lige nu, så var vi færdige i Europa.
En af grundene til, at vi stadig står – og jeg mener, at vi skal stå stærkere i Europa – er, at vi har EU, når det handler om nærmest alle vores interessesfærer, og NATO, når det handler om den snævre forsvars- og sikkerhedspolitik.
Så vores bevægelsesmuligheder i verden anno 2024 er større, fordi vi er med i EU, hvis man spørger mig.
Men ellers er vi enige.
Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2024-11-26:
Aatsaannguaq apeqqutinni pulaffigillatsiarpara meeqqat arsaarneqartariaqavikkaangamik aamma pisinnaatitaaffiat.
Uanili aamma eqqaalaarusuppara assut ullutsinni eqqartugaanikoq, uanga aamma qinigaaqqaaramali assut eqqartortarsimasagara, tassa qallunaatut taaneqartartoq ”forældre kompetence undersøgelser” taakkua uppernarsineqarnikuupput arlaleriarlutik tulluanngittut nunap inoqqaavinut taamaammat aamma aningaasaliinikuuvugut Isumaginninnermut Ministeriusoq peqatingalugu kalaallinut naleqqussagaasumik aamma pilersititsinissamut.
Suliaq taanna kinguartittaqattaarnerani allagaqarnikuungaluarpoq Ministeriunerusoq eqqummaariffinigssagaat taakku atorneqartarneri kalaallinut tulluanngittoq, kommuunilli arlallit itigartippaat tusagassiutikkut.
Qanoq aamma qisuariarsinnaavugut nunap inoqqaavi kalaallit Danmarkimi pisinnaatitaaffiat eqquutinneqarnissaanut?«
[Ovenstående er en helt uredigeret gengivelse af talerens eget manuskript som modtaget af Folketingets Administration den 29. november 2024.
Der tages således forbehold for mulige fejl og mangler].
»Ja, tak.
Jeg kom lige kort ind på spørgsmålet før, om børns rettigheder, når de absolut må fjernes.
Men her vil jeg også nævne et emne, der ofte bliver diskuteret i dag, og som jeg har talt meget om, siden jeg blev valgt: det der på dansk kaldes »forældrekompetenceundersøgelser«.
Det er blevet bevist flere gange, at disse undersøgelser er uegnede til oprindelige folk, og derfor har vi, i samarbejde med Socialministeren, afsat midler til at udvikle en version, der er tilpasset grønlandske forhold.
Men sagen trækker ud, og mens det sker, har jeg skrevet flere gange til statsministeren og gjort opmærksom på, at brugen af disse undersøgelser er skadelig for grønlandske familier. Men flere kommuner afviser det gennem medierne. Hvordan kan vi reagere for at sikre, at grønlandske oprindelige folks rettigheder bliver realiseret i Danmark?« [Ovenstående er en helt uredigeret gengivelse af talerens eget manuskript som modtaget af Folketingets Administration den 29. november 2024. Der tages således forbehold for mulige fejl og mangler].
Katrine Daugaard (LA), 2024-11-26:
Midlet er at sikre, at lovgivningen bliver overholdt.
Det er det allerførste, vi skal sikre.
Midlet er i hvert fald ikke flere taskforcer eller flere pædagogiske indsatser, som ministeren foreslog.
Det har vi jo netop set på Langeland overhovedet ikke løfter fagligheden.
Og det er ikke, fordi man ikke kan finde ansatte på Langeland; man kan ikke finde ansatte, der vil blive der.
Og det kan jeg godt forstå med en så ringe ledelse, som der aldrig er nogen konsekvens over for.
Netop her skal man jo sanktionere mere.
Altså, tilsynene og Ankestyrelsen skal jo finde den store hammer frem her og netop sætte ind over for de lovbrud, vi ser.
Rosa Eriksen (M), 2024-11-26:
Det er jo det, som ordføreren og jeg er helt enige om: Retssikkerheden er måske ikke god nok.
Men er det det rigtige middel at bruge, eksempelvis i Langeland Kommune, hvor jeg ved de kæmper med at rekruttere socialrådgivere – de kan simpelt hen ikke få socialrådgivere til at arbejde på Langeland – at sætte mere pres på ved at sige, at hvis man sidder som sagsbehandler, så skal man tænke: Bliver min ene kollega fyret, hvis jeg laver en fejl her?
Er det måden, vi vil drive offentlig velfærd på?
Det tvivler jeg på.
Jeg har ikke løsningen, men jeg vil gerne sige noget om det der med at sige: Hvorfor kommer Moderaterne ikke med noget konkret?
Vi skal også acceptere, at det her er kompliceret.
Det er svært.
Det er forvaltningsret.
Vi kan ikke bare fikse det her ved at sige »bodsordning« eller ved at tilbagebetale i forhold til de her omgørelsesprocenter.
Vi skal længere ned.
Der er også geografisk ulighed i det; hvilke kommuner er stærke, og hvilke er ikke så stærke, og skal de være bedre til at lære af hinanden?
Jeg tror, det også handler om vores lovgivning.
Er den tydelig nok?
Er uddannelsen til socialrådgiver tydelig nok?
Hvad er det, der er galt?
Det synes jeg vi skal sætte os for at undersøge sammen.
Katrine Daugaard (LA), 2024-11-26:
Jeg er da glad for, at Moderaterne har analyseret sig frem til, at der er noget helt galt i forhold til lovmedholdeligheden.
Jeg har hørt nogle af de andre regeringsordførere i dag fortælle, at man jo i forvejen bliver pålagt at betale ydelsen med tilbagevirkende kraft.
Kunne ordføreren redegøre for, hvordan man vil betale Sandie Hansen, som på uretmæssig vis har fået tvangsfjernet sine børn på et helt urigtigt grundlag?
Hvordan vil man tilbagebetale, med tilbagevirkende kraft, Charlotte i Nyborg, som har haft sin sag om sin handicappede søn og hjemmetræning ti gange i Ankestyrelsen og stadig væk ikke – nu på niende år – har fået den hjemmetræning, som hun er berettiget til?
Rosa Eriksen (M), 2024-11-26:
Med beslutningsforslaget ønsker man, at regeringen skal fremsætte lovforslag, som kan pålægge kommunerne at betale statens udgifter til sagsbehandling af omgjorte sager på socialområdet.
Jeg sætter kæmpestor pris på, at Liberal Alliance retter fokus mod omgørelsesprocenterne, for I har fuldstændig ret i, at den i mange tilfælde er alt for høj.
Jeg mener også, at vi på socialområdet skal arbejde målrettet mod at styrke retssikkerheden, men jeg tror ikke på, at vi løser problemet og øger kvaliteten i sagsbehandlingen ved at pålægge kommunerne potentielt højere udgifter.
Deres økonomi er i forvejen presset, og jeg tror, at vi fra politisk side må se på de rammer, der vanskeliggør at træffe den rigtige afgørelse i første omgang.
Vi må vurdere, hvordan vi lovgivningsmæssigt kan gøre det nemmere at træffe afgørelser på et fagligt og sagligt grundlag.
Hvad angår regeringens ambitioner om specialeplanlægning på den højt specialiserede del af handicapområdet, tror jeg, vi er på rette vej.
Ved at styrke fagligheden, forbedrer vi nemlig grundlaget for, at de rigtige afgørelser træffes første gang, også i de vanskelige sager.
Jeg er fuldstændig enig med Liberal Alliance om målet, nemlig at omgørelsesprocenten skal ned, men jeg ser, at der er andre midler, som er mere hensigtsmæssige at bruge for at nå målet.
I Moderaterne stemmer vi imod beslutningsforslaget.
Tak for ordet.
Serdal Benli (SF), 2024-11-26:
Jeg vil også sige tak til spørgeren og spørgerens parti for at rejse den her debat, for det er en debat, som det er nødvendigt at vi tager.
Som jeg også sagde, kan vi se perspektiver i, at kommunen skal betale for sagsomkostningerne i de omgjorte sager, og vi har også en anvisning til, hvordan man så, i fald der kommer penge i kassen på den konto, måske kunne se på at oprette en retssikkerhedsfond, der kunne være med til på den lange bane at sikre, at vi minimerer den her udfordring så meget som muligt.