Karina Adsbøl (DF), 2017-03-21:
Tak for det, formand.
Formålet med aftalen er, at borgere efter servicelovens voksenbestemmelser får en sammenhængende og en helhedsorienteret indsats, der modsvarer det hjælpebehov, som borgeren har.
Hjælpen skal tilrettelægges på baggrund af en konkret og individuel vurdering af borgerens behov og borgerens forudsætninger.
En forenkling af serviceloven startede jo allerede under den tidligere regering, som så valgte at trække lovforslaget på grund af de meget kritiske høringssvar.
De kritiske høringsvar var en logisk følge af forringelserne af borgernes retssikkerhed i forslaget.
Da regeringen i første omgang spillede ud med et lovforslag om servicelovens voksenbestemmelser, ville det have haft stor indflydelse for de borgere, det drejede sig om, hvis det blev vedtaget ud fra de intentioner, der var, for der ville man nemlig veksle »skal«-bestemmelser fra serviceloven til »kan«-bestemmelser.
Hvad betyder en »kan«-bestemmelse i serviceloven?
Den betyder, at en kommune kan vælge at give en ydelse; i princippet betyder en »kan«-bestemmelse også, at en kommune kan beslutte, at den ikke ønsker at tilbyde en ydelse.
Et eksempel på det kan være servicelovens § 96, stk. 3, hvor kommunalbestyrelsen kan tilbyde borgerpersonlig assistance til borgere, der ikke er omfattet af personkredsen efter stk. 1, hvis kommunalbestyrelsen vurderer, at dette er den bedste mulighed for at sikre en helhedsorienteret og sammenhængende hjælp for borgeren.
Den mulighed er der så mange kommuner der fravælger.
I Dansk Folkeparti har vi kæmpet indædt mod forringelser og mod de forringelser, der var lagt op til.
Nåede vi så helt i mål?
Nej, men vi mindskede skadens omfang i betydelig grad i forhold til det, der var lagt op til, og det kan vi så glæde os over.
Hvis det havde stået til Dansk Folkeparti alene, ville lovforslaget have indeholdt mere.
Jeg mener, at vi skulle have haft løst overvågningsproblematikken, og jeg mener, at man kunne give kommunerne en hjemmel til at videreføre den praksis, de havde før dommen i landsretten, hvor landsretten vurderede, at overvågning ikke var en del af BPA-delen.
Desværre mangler vi stadig væk en række notater på de spørgsmål, som Dansk Folkeparti har rejst, om, hvilke muligheder der er, altså om der er andre paragraffer, man kan bruge, og hvor meget tilskud kommunerne får til en BPA-ordning – også kaldet borgerpersonlig assistance.
Man kunne også, hvis alle aftalepartierne er enige, overveje at lave et ændringsforslag til det her.
Dansk Folkeparti fik i sin tid flertal for beslutningsforslaget om opsættende virkning – det vil sige, at ingen kunne fratages deres hjælp, inden der var en afgørelse fra Ankestyrelsen.
Det blev så en kompromisløsning, hvor man indfører en varsling i forhold til opsættende virkning.
En bestemmelse om varsel på minimum 14 uger kombineret med en fast track-ordning i Ankestyrelsen vil ifølge ministeriet imødekomme de hensyn, som ligger bag det vedtagne beslutningsforslag – B 36 – om opsættende virkning i klagesager for borgere med handicap, og det skal sikre, at borgeren beholder den hjælp, kommunen har frakendt vedkommende, i en eventuel klageperiode, hvis borgeren klager over kommunens afgørelse.
Derudover fremgik det også af B 36, at det skal være nemt og hurtigt for borgere at få vurderet, om der kan opnås opsættende virkning i deres klagesag.
Et varsel ved afgørelser om frakendelse eller nedsættelse af ydelser vil betyde, at borgerne automatisk fortsat får deres ydelser, mens klagen behandles.
Der er således tale om en ordning, som er nem for borgerne.
Det er et skridt på vejen, men der er et men, for hvad med de sager, der ikke når at blive behandlet inden for de 14 uger – restgruppen på ca. 10 procent?
Dansk Folkeparti mener ikke, at det er tilstrækkeligt alene at henvise til Ankestyrelsens mulighed for at tillægge en konkret sag opsættende virkning, idet vi ikke har sikkerhed for, at det vil ske.
Derfor foreslog vi under forhandlingerne, at Ankestyrelsen skulle have pligt til at forlænge den opsættende virkning, såfremt en klagesag med varsling ikke kan nå at blive behandlet, inden varslingsperioden er udløbet.
Der er tidlig, forebyggende indsats, hvor det foreslås at skabe hjemmel for kommunalbestyrelsen til at etablere og anvende gruppebaserede tilbud om hjælp og støtte og tidsbegrænsede, individuelle tilbud om socialpædagogisk hjælp og støtte til borgere, der endnu ikke er berettiget til ydelser efter serviceloven, samt sociale akuttilbud som led i indsatsen over for borgere med psykiske lidelser.
Dette skal ikke være en spareøvelse, og det skal forstås sådan, at kommunen ikke blot kan sige, at de har givet socialpædagogisk hjælp.
Endelig foreslås det at give kommunalbestyrelsen mulighed for at tildele et hjælpemiddel eller forbrugsgode til borgere med midlertidig funktionsnedsættelse i en kortere tidsafgrænset periode.
Lovforslaget er en del af en satspuljeaftale og udmønter dele af aftalen om revision af servicelovens voksenbestemmelser.
De øvrige dele af aftalen, som dels udmøntes via ændringer i administrative forskrifter, dels i et selvstændigt lovforslag, omhandler følgende elementer: obligatorisk brug af tro og love-erklæring ved ansøgning om udskiftning af hjælpemidler; mulighed for kommunalbestyrelsen til at vælge at gøre brug af tro og love-erklæringer ved ansøgninger om refusion af hjælpemidler; afbureaukratisering af reglerne om bilstøtte, herunder præcisering af reglerne om egnethedsvurdering og forhøjelse af genanskaffelsesperioden fra 6 til 8 år; forenkling af reglerne for egenbetaling for ophold i kvindekrisecentre, forsorgshjem m.v.; og indførelse af mulighed for tilkøb af socialpædagogisk ledsagelse til ferier.
I Dansk Folkeparti er vi helt parat til, hvis man i aftalekredsen vil det, at lave nogle forbedringer af det her lovforslag, også i forhold til de indkomne høringssvar.
Det er vi fuldstændig parat til, og det gælder også det, jeg har sagt i min ordførertale om den problematik, vi har omkring overvågningen.
Jeg ser selvfølgelig frem til den videre behandling, hvor vi også afventer flere notater.
Så vil jeg springe videre til det andet lovforslag, L 151, som handler om pædagogisk ledsagelse.
I sin tid fremsatte vi et forslag om klare retningslinjer på området, og det drejede sig om, at vi ønskede nogle konstruktive løsninger på hele ledsagerproblematikken.
Vi har også lyttet til de mange henvendelser, vi har fået, herunder fra mennesker med handicap, der selv vil have lov til at råde over deres midler.
Derfor nedsatte regeringen en arbejdsgruppe, der skulle udarbejde forslag til løsninger på udfordringerne med at få bevilget ledsagelse via serviceloven til mennesker med handicap.
Tidligere var der en praksis om, at beboere på sociale botilbud kunne tilkøbe pædagogisk ledsagelse ud over det, kommunen bevilgede til socialpædagogisk ledsagelse.
Dette var ikke en korrekt praksis, og derfor ændrede praksis sig.
Dette betød så, at vi fik rigtig mange henvendelser fra berørte parter, som var sure over, at de ikke længere selv kunne bestemme over deres egne penge.
Så det gælder om at finde balancen i, at vi på den ene side ikke skal blande os i, hvad man som borger gerne vil bruge sine penge på, og på den anden side at få indhegnet lovforslaget, så det ikke kommer til at påvirke det, man som borger kan blive bevilget ifølge serviceloven.
Så med forslaget her skal tilkøb af socialpædagogisk ledsagelse til ferier ligge ud over den indsats efter servicelovens § 85 i lov om social service, som beboeren er visiteret til i døgntilbuddet.
Muligheden for tilkøb kan kun anvendes, hvis det kommunale eller regionale døgntilbud sikrer, at ferien kan gennemføres personalemæssigt forsvarligt.
Det er afgørende, at indførelse af tilkøb af socialpædagogisk ledsagelse til ferie ikke må medføre forringelser, reduktioner eller manglende visitation af den socialpædagogiske bistand efter servicelovens § 85, herunder ledsagelse, som kommunerne er forpligtet til at levere til målgruppen på baggrund af en konkret og individuel vurdering.
Kommunalbestyrelsen må derfor ikke i forbindelse med vurderingen af borgerens behov for hjælp og støtte efter serviceloven inddrage, at borgeren har en tilkøbsmulighed vedrørende socialpædagogisk ledsagelse.
Det følger af § 85 i serviceloven, at kommunalbestyrelsen skal tilbyde hjælp, omsorg eller støtte samt optræning og hjælp til udvikling af færdigheder til borgere, der har behov herfor på baggrund af en betydelig nedsat fysisk eller psykisk funktionsevne eller særlige sociale problemer.
Det fremgår desuden af Ankestyrelsens principafgørelse nr. 60-15, at man kan have ret til at modtage socialpædagogisk støtte under kortere ophold uden for hjemmet.
Derudover er der mulighed for, at beboere, pårørende og andre via whistleblowerordningen kan gøre socialtilsynet opmærksom på eventuelle forringelser i døgntilbuddet i disse perioder.
Det er fra ministeriets side vurderingen, at disse forhold vil muliggøre en tilstrækkelig kontrol med, at brugen af tilkøb ikke påvirker kvaliteten af døgntilbuddet for de beboere, der ikke gør brug af tilkøbsmuligheden.
Vi vil selvfølgelig holde øje med, hvordan dette bliver anvendt i praksis, herunder at intentionerne med lovforslaget bliver overholdt, og derfor vil der også finde en evaluering sted.
Jeg er overbevist om, at hvis og såfremt aftalepartiernes intentioner ikke bliver fulgt i kommunalt regi, er aftalepartierne klar til at skride ind.
Vi er også på det her lovforslag klar til at øge tilsynet, hvis det er det, der skal til over for socialtilsynet, og det er vi også meget villige til at drøfte med aftalepartierne, hvis det ønskes.
Vi vil selvfølgelig stille en række spørgsmål under den kommende behandling i udvalget.