Torsten Gejl (ALT), 2017-01-17:
Vi vil gerne stille op i det kor, der roser DF for det her initiativ med at tage emnet op igen.
Jeg håber ikke, vi står her om 5 år igen – jeg håber, at vi snart kommer ind i en løsningsfase, uden at jeg dermed står her med et quickfix.
Når man møder det her som relativt ny i Folketinget, ser man, at det jo har en meget, meget lang historie og en meget, meget kompleks problemstilling med en masse forskellige forhold.
Og det er guld værd for mig at kunne lytte til erfarne kolleger med en masse erfaring, i forhold til hvordan det her har udviklet sig gennem årene.
Så derfor har det en værdi i sig selv for mig.
Det, vi behandler her i dag, omhandler jo en stillingtagen til, om kommunerne lever op til intentionerne i Barnets Reform, og efterfølgende hvad der skal ske med de kommuner, der ikke lever op til reformen.
Den første del af det er der vist ret bred enighed om efterhånden, altså at den status, som der allerede er redegjort for her fra talerstolen, ikke er acceptabel.
Det, vi snakker om her, har jo været et tema i mange år.
Allerede i 2006 vedtog Folketinget anbringelsesreformen og siden altså Barnets Reform, som vi især snakker om i dag.
Formålet har været og er fortsat en bedre indsats for udsatte børn, herunder børn, der er anbragt uden for hjemmet, og børn, der har været udsat for svigt og for overgreb.
Altså, der har i hvert fald i 10 år været fokus på at give de her børn bedre forudsætninger for at få en bedre tilværelse.
Så mit inderlige håb for dagens forespørgselsdebat må være, at den fører til noget – at vi sætter alvorligt skub i noget, der rent faktisk gør en forskel for de her børn.
Nu kommer diskussionen i dag så måske mest til at handle om, hvem der har ansvaret, og hvem ministeren skal holde i ørerne.
I min bog er der ingen tvivl om, at det ansvar er delt.
Kommunerne har ikke været dygtige nok, men diverse regeringer og socialordførere herinde må nok også med rette vurdere, om opbakningen herfra har levet op til ambitionerne.
Jeg har absolut ingen interesse i at fritage kommunerne for den del af ansvaret, som er deres, for i sidste ende er det jo indiskutabelt, at nogle kommuner i hvert fald fortjener en opsang.
Men jeg synes også, at der fra vores side ligger et ansvar i at sikre en ordentlig opbakning til kommunerne, i forhold til at de kan løfte opgaven.
Her tænker jeg f.eks. på, om vi kan blive ved med at kritisere kommunerne for at lave tåbelige og uacceptable prioriteringer, eller nærmere underprioriteringer, og samtidig køre en benhård økonomisk styring af dem, hvor vi på årlig basis beder dem om at effektivisere og nedskære.
Der er i min optik ingen tvivl om, at vi herfra burde bakke langt mere op om investering i flere sagsbehandlere.
Det ved vi virker, og vi ved, at det modsatte har konsekvenser.
Derfor er Herningmodellen også en af de ting, som Alternativet er rigtig glad for.
Når jeg skal støtte et forslag til vedtagelse i dag, vil jeg også gerne lægge vægt på, at der kommer et langt større fokus på det efterværn, som også har prioritet i Barnets Reform.
Her kan jeg glæde mig over, at ministeren tidligere har flirtet lidt med ideen om at gøre efterværn for udsatte unge til et retskrav, og det var noget, vi godt kunne arbejde videre med, hvis ministeren fortsat går med de tanker.
Så jeg håber, at ministeren både vil have et tæt samarbejde med kommunerne om at sikre implementeringen af de her reformer, og også være meget grundig og bestemt i den opfølgning, uden at jeg nødvendigvis tror, at økonomiske sanktioner er det, de har allermest brug for.
Samtidig håber jeg også, at vi herinde vil prioritere at bakke kommunerne op i den indsats, og at vi i hvert fald sikrer os, at kommunerne har ressourcer og faglighed og kompetencer til at indfri de ambitioner, vi jo alle sammen har på det her område, og til at sikre en god indsats for de udsatte unge.
Det er i hvert fald på tide.
Det er i hvert fald ikke i orden, at man begår lovbrud.
Spørgsmålet er, hvad vi skal gøre ved det.
Her er vi bange for at bruge kraftfulde sanktioner over for kommuner, som er så økonomisk presset, at de har meget svært ved at leve op til tingene.
Selvfølgelig skal de overholde loven, men vi er ikke nået dertil, hvor vi er klar til at støtte økonomiske sanktioner.