Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-10-04:
Jeg synes lige, at der er nogle mellemregninger, der springes over her.
Vi har jo opgivet at komme igennem med vores politik.
Altså, jeg har hele tiden vidst, at som mindretalsregering kommer vi ikke igennem med vores politik en til en, men hvis vi møder lidt modgang, så tænker vi: Fremad!
Vi har f.eks. lagt et forslag frem om udenlandsk arbejdskraft, som rummer fire forskellige elementer, og så har jeg noteret mig, at hele den offentlige debat har drejet sig om det ene med beløbsgrænsen.
Jeg indrømmer gerne, at det ser lidt svært ud, men nu må vi ind i forhandlingslokalet.
Jeg har meget, meget svært ved at forstå, at bulgarere, rumænere, og hvad man ellers kan komme i tanker om, bare kan komme, at der ikke er nogen beløbsgrænser, at de er i fri konkurrence med buschauffører, skraldefolk og servicemedarbejdere, men hvis der skulle komme canadiere, f.eks. en canadisk sygeplejerske, så er det uha da da.
Altså, det synes jeg da vi skal snakke lidt mere om, men det ser tungt ud.
Dansk Folkeparti overrasker mig ikke så meget her.
Altså, det bliver jeg nødt til at sige: Med partiets historiske profil og alting overrasker det mig ikke.
Socialdemokratiet overrasker mig.
De har haft en beskæftigelsesminister, der selv sad for bordenden, da vi sidst behandlede udenlandsk arbejdskraft.
De gik ud og slog sig for brystet over, at vi havde liberaliseret det, gjort det mere fleksibelt.
Det er for at sige det på dansk ren populisme, ren valgtaktik.
Sådan er det.
Men heldigvis er der også nogle andre elementer, og så må vi jo se, hvad vi kan opnå der.
Vi har f.eks. stillet et forslag om, at vi skal have en meget mere fleksibel positivliste, hvilket jo sådan set er lige så godt, altså som ikke går på, hvor mange penge man tjener, men hvad det er for en jobfunktion, man har.
I dag har vi en positivliste, som er et spejlbillede på nogle, vi manglede for nogle kvartaler siden i nogle arbejdsmarkedsstatistikker.
Vi har foreslået, at vi vil have en mere dynamisk positivliste, hvor de regionale arbejdsmarkedsråd kan spille ind, hvor nogle af de a-kasser, som beskæftigelsesministeren nu har forsøgt at frisætte, kan spille ind.
Og når jeg taler med den ansvarlige del af den danske fagbevægelse, hører jeg, at man har – det bliver jeg bare nødt til at sige – en mere nuanceret tilgang til den her debat, end man har i det kongelige danske Socialdemokrati.
Derfor tror jeg sådan set på – men det må jo vise sig – at der er noget at hente det.
Det er bare for at sige, at jeg ikke har det der billede af, at fordi vi møder lidt modstand, skal vi bare lægge os ned.
Det er jo også derfor, at vi kan glæde os over – nu er min tid gået – 20 mia. kr. i skattelettelser, at PSO-afgiften er væk og rigtig mange ting.
Jeg medgiver fuldstændig, at udtrykket sund fornuft nok ikke er patenteret, og man skal nok lige bruge lidt flere ord på det, og man kan have forskellige tilgange til det.
Det er jo en balance, og det kan jeg ikke stå og udvikle her, for det er også hård jura.
Men jeg skal altså prøve at gøre det sådan lidt sort-hvidt, og så ryger nuancerne.
Så vil jeg sige, at der i min optik er ligesom to måder, hvorpå man kan komme til Danmark, hvis man er udlænding.
Den ene er jo som flygtning, fordi man har et beskyttelsesbehov.
, og så mener jeg helt principielt som udgangspunkt, at man også skal rejse ud igen, når det behov, der gjorde, at man kom her, er væk.
Det er den ene vej.
Den anden vej er som arbejdskraft – eller at man gifter sig ind i landet, altså med folk, der er her permanent og er statsborgere – men ellers som arbejdskraft.
Det er ligesom de to veje ind
Og dem kan man jo godt krydskøre, for hvis man kommer her som f.eks. flygtning og er her en årrække og opbygger nogle kompetencer, man tager en uddannelse – man bliver kemiingeniør, for nu bare at tage noget – så kan det jo meget vel være, at det, man er flygtet fra, nu er forandret, og så mener jeg principielt at man skal rejse hjem som kemiingeniør.
Men så har vi en arbejdsmarkedspolitik, der gør, at man jo kan søge ind i landet og søge beskæftigelse hos Novozymes eller et andet sted.
Og hvis vi så i øvrigt i vores arbejdsmarkedspolitik har skabt en dør, som er stor nok til, at man kan gå ind ad den – og det ser vi lidt forskelligt på, for der er nogle, der synes, der skal være meget kort til døren – så vil man i min optik kunne komme ind der.
Jeg tror egentlig, at debatten er tjent med – og vi kan ikke gøre det færdigt i detaljen her – at vi prøver, som jurist ville jeg sige at sondre, altså at vi prøver ligesom at have de her to veje, for det er to forskellige situationer.