Mikkel Bjørn (DF), 2023-02-09:
Det første udkast til lovforslag om tildeling af indfødsret blev behandlet af Indfødsretsudvalget helt tilbage i 1850.
Om nogle af dem lyder det bl.a.: Sekondløjtnant i infanteriets krigsreserve Ole Peder Balling.
Han har stedse udmærket sig ved aktivitet, udholdenhed, tapperhed og god konduite samt ved enhver lejlighed at have vist sig som en mand af ære.
Frivillig vagtmester i gardehusardivisionens reserveeskradron, dannebrogsmand Robert William Crawford.
Han har vist sig som en dygtig videnskabsmand, der ved sine skriftlige arbejder har virket for den danske sag, ligesom han i øvrigt har aflagt de utvetydigste beviser på sin dannelse og æresfølelse.
Slibemester Poul Agerlin.
Nu hedder det, at hvis du ikke har gjort noget ekstraordinært dårligt, hvis du ikke direkte har gjort skade på samfundet, kan du gøre sig fortjent til et statsborgerskab og alle de utallige privilegier, der følger med.
Det er ikke længere ti særlige personer, vi tildeler statsborgerskab.
I 2021 fik 7.076 udlændinge dansk statsborgerskab.
Hvert eneste år giver politikere statsborgerskab til tusindvis af indvandrere, som er rundet af en kultur, hvor kvinder undertrykkes, homoseksuelle betragtes som syge, og hvor jøder og kristne forfølges.
Undersøges det så på nogen måde, om de personer, som vi tildeler statsborgerskab, deler disse værdier og synspunkter?
Under Folketingets behandling af det andet lovforslag om indfødsrets meddelelse, som vedrørte blot 16 personer, blev der under andenbehandlingen foretaget en individuel afstemning om hver enkelt ansøger.
Den praksis har man siden fraveget, og nu bunker man tusindvis af mennesker sammen i en enkelt pulje uden nogen form for individuel behandling eller fornemmelse for disse menneskers værdier, synspunkter, sympatier eller tilknytning til Danmark.
Det blev udtalt i Indfødsretsudvalget under behandlingen af det første lovforslag: Om man skal give indfødsret til en mand eller ikke, kan ikke afgøres efter en forud anlagt målestok.
Det må bedømmes efter, om man ved sit særlige forhold til landet og ved den særlige stilling, man indtager, gør sig skikket til at indtræde som dansk borger.
Man kan altså ikke ud fra objektive kriterier anlægge en målestok, efter hvilken der skal gives statsborgerskab.
Det er og bliver en individuel og subjektiv behandling baseret på den enkelte ansøgers personlighed, handlinger og relation til Danmark og det danske folk.
Politikere har gennem mange år givet alt for mange mennesker dansk statsborgerskab, som aldrig burde have haft det.
Så sent som i 2017 fik en mand fra Irak tildelt dansk statsborgerskab for blot 2 år senere at begå en voldsom voldtægt mod en ung kvinde, som han lemlæstede på det frygteligste.
Som udlænding ville han være blevet udvist; som nyslået statsborger er han urørlig og får lov at blive.
Det er og bliver fuldstændig uacceptabelt.
Vi skal som politikere have en begrundet formodning om, at det at give et statsborgerskab til en given person vil være til gavn for Danmark, både socialt, økonomisk og kulturelt – ikke bare nu, men også for de kommende generationer.
Statsborgerskabet er med andre ord en investering på vegne af det danske folk, der kan tildeles udvalgte individer, i forventning om at dette vil være til gavn for Danmark nu som i fremtiden.
Sådan er det ikke i dag, og virkeligheden er, at hvis vi fortsætter ad den nuværende vej og vedbliver med at uddele statsborgerskaber til en gruppe, der empirisk set bringer store økonomiske udgifter, irreversibel kriminalitet og formørkede værdier med sig, så vil Danmark også på sigt blive et relativt fattigere og mere utrygt land, end det ellers ville have været.
Det er ikke en udvikling, vi i Dansk Folkeparti kan forsvare, og derfor stemmer vi imod det nuværende forslag.