runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Abildgaard (KF), 2017-01-27:
Tak for det.
Der har jo været en rimelig lang og grundig debat omkring det her, og jeg skal ikke gøre den unødvendigt meget længere.
Lad mig starte med at sige, at jeg egentlig er meget enig med Dansk Folkepartis ordfører, hr. Søren Espersen, i forhold til at det her måske havde været bedre drøftet i andre fora.
Måske et lukket samråd havde givet mere af den debat, man har ønsket fra Enhedslistens side.
Det er jo også specielt at stå og drøfte noget her, hvor den, det omhandler, ikke har mulighed for at tage til genmæle.
Jeg har sådan set også en tak til en anden Søren, nemlig Enhedslistens ordfører, hr. Søren Søndergaard, for at indskærpe, hvad den her debat handler om og ikke handler om.
Den handler ikke om kronprinsens medlemskab af IOC.
Det har et flertal i Folketinget blåstemplet, og man må jo også sige, at det ikke er givet, at Danmark overhovedet har et medlem i IOC.
Jeg er også fuldstændig enig med statsministeren i hans betragtninger om, at kronprinsen løfter den her opgave meget, meget fint.
Det er heller ikke en debat for og imod kongehuset, om end jeg som konservativ gerne holdt et langt passioneret indlæg om, hvorfor jeg mener, at det danske monarki spiller en vigtig rolle i vores samfund.
Fra konservativ side er vi egentlig trygge ved, at der er en løbende dialog med kongehuset om Hans Kongelige Højhed Kronprinsens medlemskab af IOC.
Om den foregår sådan formaliseret eller mere uformelt, er egentlig ikke det, der er så afgørende for os.
Det afgørende for os er, at dialogen er til stede – hvad enten det så er i koordinationsgruppen eller via sådan mere uofficielle løbende samtaler.
Derudover vil jeg også tilføje, at vi jo naturligvis i lighed med alle de andre partier og ordførere, der har været på talerstolen, også fordømmer brugen af doping.
Det er jo i virkeligheden ikke det, der er centralt i det, vi drøfter her i dag.
Men nu, hvor alle andre har sagt det, tør jeg ikke tænke på, hvad der kunne blive konkluderet, hvis jeg ikke sagde det. Så jeg vil egentlig bare runde af og sige, at jeg synes, at vi har haft en udmærket drøftelse omkring det her, men fra Det Konservative Folkepartis side er vi trygge ved den måde, tingene fungerer på, og er glade for den store opgave, kronprinsen løfter via sit medlemskab af IOC.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2017-01-27:
Jeg synes på en eller anden måde, at vi foregriber nogle forhandlinger, vi står over for, og det tror jeg egentlig for det meste er ret uhensigtsmæssigt, altså at tage alt for lange offentlige debatter om noget, som ligger på forhandlingsbordet.
Det gør det i hvert fald i vores optik.
Og så er det jo, at man skal passe på med at tage forhandlinger i fri offentlighed.
Men jeg vil sige om det her med straksskilsmisse, at vi i Socialdemokratiet jo stemte for, at man skulle kunne blive straksskilt, og når vi gjorde det, er det jo, fordi det drejer sig om to voksne mennesker, der træffer en beslutning, og den synes vi sådan set det er hensigtsmæssigt at de kan få lov til at bære ud i livet.
Og der står vi sådan set endnu, for det er jo ganske få år siden, den her lovgivning blev gennemført, og vi står, præcis hvor vi gjorde, da vi stemte for den del af loven.
Det er jo sådan i dag, at man kan blive straksskilt, hvis man er enige.
Ellers kræver det stadig væk en separationsperiode, før man kan blive skilt.
Så vi mener, at lovgivningen er fin, sådan som den er i dag.
Det er også sådan, at man kan blive skilt uden at have været separeret først, selv om der ikke er enighed, hvis der er særlige forhold, der taler for det.
Sådan har det i øvrigt været i rigtig, rigtig mange år, altså at hvis der er særlige forhold, der taler for det, f.eks. at der har været vold eller utroskab eller lignende, bortførsler af fælles børn eller den slags, så kan man uden den andens samtykke blive skilt uden en separationsperiode. Jeg synes,
at vi skal vente med at gå sådan dybere ind i drøftelsen, til vi sidder ved et forhandlingsbord, hvor vi kan tale detaljerne igennem.
For Socialdemokratiet er det helt afgørende vigtigt i de kommende forhandlinger, at vi får kigget på de forhold, hvor der er børn.
Det gør en meget stor forskel for os i Socialdemokratiet, om vi taler om to voksne mennesker, som træffer en beslutning, uden at det i øvrigt går ud over andre mennesker, eller om vi taler om to voksne mennesker, hvor der er børn involveret.
Og det vil sige, at vi mener, at noget af det, man skal tage udgangspunkt i ved forhandlingerne, faktisk primært er børnene.
Det handler om at varetage børnenes tarv – det er der, hvor fællesskabet har en særlig forpligtelse.
For en mor og en far er ikke altid i stand til, desværre, at varetage barnets tarv fuldt ud i forbindelse med en skilsmisse i den periode, hvor de er i krise – og nogle af dem er det heller ikke efter kriseperioden.
Og der mener vi i Socialdemokratiet at det er samfundets og fællesskabets forbandede pligt at sørge for, at de børn kommer ud med så få skrammer i livet som overhovedet muligt.
Så den differentiering vil jeg gerne lægge ind, altså at jeg synes, der er meget stor forskel på, om der er andre mennesker, der risikerer at komme til skade på grund af en skilsmisse, eller om der ikke er.
Men det er de bemærkninger, jeg har nu, og jeg ser frem til et langt forhandlingsforløb, hvor vi går grundigt til værks.
Og jeg skulle hilse fra SF og sige, at SF er enige i at stemme nej til det her beslutningsforslag.
Men lad os nu komme i gang med forhandlingerne.
Mai Mercado (KF), 2017-01-27:
Så bliver jeg også nødt til lige at minde om det personlige ansvar i det her.
»Man lader en familie gå til grunde«
– det lyder nærmest, som om det er mig, der lader hele familier gå til grunde.
Det er jo først og fremmest familiens, altså mandens og kvindens, eget personlige ansvar, når det er, man går ind i et ægteskab, og også den måde, man går ud af et ægteskab på.
Det må først og fremmest være op til parterne selv at få en god afslutning, hvis man beslutter sig for at afslutte det.
Så er der nogle, der ikke kan finde ud af det, og der kan man så med forskellige midler kigge på, hvordan man får hjulpet dem.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-01-27:
Men det, jeg spurgte ind til, var jo den røde tråd, der er i, at man som regering ønsker at gå ind i det her og prøve at mane til eftertanke, inden man lader en familie gå til grunde, lader et ægteskab gå til grunde, altså om man skal rådgive eller man skal samtale.
Ville det ikke være en naturlig forlængelse af den her tanke om rådgivning og samtale, at man siger, at en skilsmissebeslutning ikke er en, der bare lige tages en dag efter et skænderi om, hvem der skulle tage opvasken?
Mai Mercado (KF), 2017-01-27:
Jeg er meget, meget glad for, at det går rent hjem, og at det er forstået af stort set alle, at familiepolitik er meget vigtig både for mig som minister, men også for regeringen som helhed.
Og det er også rigtig dejligt at blive mindet om alle de gange, jeg som ordfører har været ude at kommentere familiepolitik.
Nu er det jo sådan, at i dag er jeg minister, og i regeringen har vi truffet den beslutning, at det grundlag, som selve beslutningsforslaget hviler på, er der sådan set ikke behov for at gå ind og lave ændringer i.
Så kan der være alle mulige andre ændringer, man kan gå ind og se på.
Men om selve antagelsen om, at det skulle være, fordi der er for mange, som forgæves søger om at få annulleret deres skilsmisse, kan jeg sige, at der ikke er så frygtelig mange af dem.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-01-27:
Kan ministeren ikke hjælpe mig med at finde den røde tråd i regeringens politik?
Er det ikke at gå ind og sige, at vi nu vil gøre noget for familielivet, i stedet for at man bare lader det gå til grunde, uden at man giver det en indsats, giver det lidt eftertanke?
Mai Mercado (KF), 2017-01-27:
Altså, de tal, som jeg har fået oplyst, er, at Statsforvaltningen i 2016 som sagt gav bevilling til direkte skilsmisse i ca. 11.000 sager, og ud af de 11.000 sager anslås det så, at ca. 1-2 to par om ugen forgæves forsøger at tilbagekalde deres ansøgning om skilsmisse.
Og det er jo det, forslaget går ud på, altså dem, der forgæves forsøger at tilbagekalde deres ansøgning om skilsmisse.
Karin Nødgaard (DF), 2017-01-27:
Nu er det jo sådan, at regeringen består af tre partier, og hvis det ene parti har så markant en familiepolitik, som ministeren også selv siger man har i Konservative, så undrer det mig meget, at man simpelt hen ikke har fået noget af det igennem, som man egentlig har stået for, og har fået det skrevet ind i regeringsgrundlaget.
Det vil jeg egentlig gerne have en kommentar fra ministeren om.
Derudover vil jeg gerne høre ministeren om nogle tal, som jeg også brugte i mit forslag, hvor der står, at hvert ottende par faktisk fortrød i 2014, og at det var 3.342, som trak deres ansøgninger tilbage.
Er det trods alt ikke et rimelig markant tal?
Mai Mercado (KF), 2017-01-27:
Igen er jeg faktisk oprigtigt begejstret for, at det er så tydeligt, at familielivet betyder meget
både for mig som minister, men også for regeringen, for så er det jo lykkedes at komme godt ud med det budskab.
Jeg er sådan set også helt enig med hr. Jeppe Jakobsen i, at rådgivning og mægling i en skilsmissetid kan være en rigtig, rigtig god idé.
Derfor kunne det da være rigtig interessant, når det er, vi skal diskutere et enstrenget familieretligt system, at vi får kigget mere på sådan en rådgivnings- og mæglingsfunktion.
Laura Lindahl (LA), 2017-01-27:
Dansk Folkeparti foreslår her, at man ændrer ægteskabsloven, så det ikke længere er muligt at blive skilt uden en separationsperiode på 6 måneder.
Sådan har det jo tidligere været, altså at man fra statens side forhindrede folk i at blive skilt med det samme, medmindre der var helt ekstraordinære årsager til skilsmissen som f.eks. vold eller utroskab.
Men i 2013 ændrede vi det, så par, der gerne vil skilles, altså er enige om, at man ikke vil være gift længere, kan blive det, uden at der skal være en særlig årsag til det, ud over at man bare ikke ønsker at være gift længere.
Liberal Alliance lagde stemmer til forslaget, idet det er fuldstændig på linje med vores politik om, at staten skal blande sig mindst muligt i vores liv, og den skal bestemt ikke blande sig i, om vi skal giftes, og hvornår vi skal skilles.
Det må være vores egen beslutning.
Jeg kan forstå, at argumentet er, at det er en utrolig stor beslutning at blive skilt, og det er jeg jo fuldstændig enig i.
Men der er mange beslutninger her i livet, som er meget store.
Det er en meget stor beslutning at blive gift.
Det er en meget stor beslutning at få børn.
Det er en meget stor beslutning at købe et nyt hus, skifte job, skifte institution på ens børns vegne.
Der er rigtige mange store beslutninger i livet.
Det er en del af livet at træffe store og svære beslutninger.
Betyder det, at staten skal pakke os alle sammen ind i vat, altså skal sørge for en betænkningsperiode på 6 måneder, hver gang vi står over for en svær beslutning i vores liv, som også kan implicere vores børn?
For det har da i høj grad også betydning for vores børn, hvis vi vælger at flytte fra Sjælland til Jylland.
Selvfølgelig skal vi have tillid til, at det gør familier, det gør forældre, både når det kommer til at blive gift, skilt, få børn og skifte job, og hvad der ellers kan være af store og svære beslutninger i livet.
Jeg er liberal.
Jeg har tillid til, at mennesker kan påtage sig det personlige ansvar, og jeg har tillid til, at det gør de i dag.
Derfor ønsker jeg ikke, at staten skal blande sig.
Men det er jo også en del af livet at træffe forkerte valg.
Det er en del af livet.
Jeg tror ikke, at der er nogen af os, der sidder her i salen, som ikke har prøvet at begå en fejl og træffe en beslutning, som var forkert.
Sådan er det.
Men selvfølgelig har man, inden man har truffet beslutningen, når det kommer til skilsmisser, gjort alle overvejelser, i forhold til om det her er det rigtige.
Så Liberal Alliance støtter naturligvis heller ikke op om det her forslag.
Orla Østerby (KF), 2017-01-27:
Det er jo sådan, at familiepolitikken hos os er meget andet end lige straksskilsmisser, og i det program, som Det Konservative Folkeparti har, er familiepolitikken en stor del af det, og vi lægger meget vægt på det.
Det er jo ikke sådan, at der i hvert eneste afsnit af vores partiprogram står noget om straksskilsmisser.
Så jeg er bare nødt til at gøre opmærksom på, at det her selvfølgelig er et punkt, som Det Konservative Folkeparti er opmærksomme på.
Men vi må erkende, at det ikke kom med som et punkt i forhandlingerne om regeringsgrundlaget, og det er sådan, at vi er enige om, at så går vi ikke ud med nye lovforslag på det her område.
Karin Nødgaard (DF), 2017-01-27:
Det var faktisk en fremragende tale, for den sagde alt det, som jeg er modstander af.
Det var virkelig så tydeligt Liberal Alliances politik dér – det anerkender jeg – men jeg er også lidt chokeret over at høre, at det faktisk lyder, som om fru Laura Lindahl siger, at man bare kan shoppe ind og ud af ægteskabet, som om det er sådan noget, man bare kan gøre.
Faktisk tror jeg, at hvis man skulle flytte fra Sjælland til Jylland, ville det være en større beslutning sådan rent tidsmæssigt, end det er på nuværende tidspunkt i forhold til en skilsmisse.
Det synes jeg er dybt bekymrende.
Jeg synes også, det er dybt bekymrende, at ordføreren kan sige, at man kan sidestille det at købe hus og skifte job og skifte institution med at indgå og træde ud af ægteskab – at det er det samme.
Nej, jeg mener helt ærligt grundlæggende – og det er vores familiepolitik – at det at indgå et ægteskab er en stor beslutning, som jeg også sagde i min indledende tale, og det er også en stor beslutning, hvis man vælger at træde ud af det.
Hvad er det, der gør, at Liberal Alliance ikke kan acceptere, at man godt lige må tænke sig om?
Det er jo ikke noget med, at staten går ind og blander sig; det er jo bare et spørgsmål om, at man skal tænke sig om.
Så har jeg bare et meget kort spørgsmål, for selvfølgelig anerkender jeg, at man gerne vil være loyal, når man først har lavet regeringsgrundlaget.
Men hvorfor har man ikke fra konservativ side stillet det som et krav, da man indgik i de her drøftelser om et regeringsgrundlag, at det skulle være en del af grundlaget, fordi det her område betyder så meget for De Konservative?
Orla Østerby (KF), 2017-01-27:
Først og fremmest vil jeg sige, at når man sidder og arbejder med et regeringsgrundlag, er det ikke sådan, at alle partierne – heller ikke de tre partier, der sad og lavede det nuværende regeringsgrundlag – kan få deres mærkesager indføjet.
Sådan er det jo ikke, når man sidder og skal danne regering.
Fru Karin Nødgaard: Det er sådan med De Konservative, at vi selvfølgelig er loyale, og at vi er nogle, man kan stole på, når vi går i regering.
Det betyder, at vi indgår kompromiser.
Det ved jeg godt at Dansk Folkeparti ikke er nødt til at gøre, fordi man ikke har valgt at gå ind og binde sig i et regeringsgrundlag.
Det har Det Konservative Folkeparti valgt at gøre, og derfor har vi så også valgt at sige, at partiets politik, som jeg har fortalt om her, stadig væk er den samme, men at vi indgår kompromiser.
Det gør vi jo alle sammen i det her Ting.
Karin Nødgaard (DF), 2017-01-27:
Jeg er sådan set ked af den sidste sætning, ordføreren kom med, for jeg havde egentlig håbet, at ordføreren havde sagt, at Konservative faktisk godt kunne stemme for det her forslag eller i hvert fald noget, der lignede det meget.
Jeg kunne så forstå her til sidst, at det vil man ikke.
Det, jeg så egentlig gerne vil høre om, er: Når jeg nu står med Det Konservative Folkepartis familiepolitik, som jeg har fundet frem, og ser, hvor meget familien betyder – familien som institution; familien som fundament; kernen i samfundet er et af de udtryk, der bliver brugt – så kan jeg ikke forstå, hvorfor man ikke, når man indgår i en regering, siger, at det er så væsentligt, at det står i et regeringsgrundlag, at familierne kan sikres nogle ordentlige vilkår i forhold til det her.
Man er jo inde på opdragelse, dannelse, to parter, der forpligter sig over for hinanden.
Det gør man, når man går ind i ægteskabet, men også, når man går ud af ægteskabet.
Så jeg synes måske egentlig, at det klinger lidt hult i forhold til alt det, der er skrevet ned, og det, der tidligere er blevet sagt fra konservativ side, når man ikke kan bakke op om sådan et forslag som det her.
Orla Østerby (KF), 2017-01-27:
Tak for det.
Beslutningsforslaget, vi står med her i dag, omhandler jo som udgangspunkt noget, Det Konservative Folkeparti er enig med Dansk Folkeparti om.
Det er et fællesskab, som vi skal værne om.
Familien er det sted, hvor den primære dannelse som menneske og borger sker.
Her skabes der grundlæggende normer og værdier, som siden bliver til byggesten for det samfund, vi alle er en del af.
Dernæst vil jeg sige, at der også er opdragelse og dannelse i familien.
Ansvarsfølelse, respekt for andre, tolerance og omsorg, selve evnen til at være i et fællesskab opstår i opvæksten og i det daglige samliv med de nærmeste.
Derfor er familien jo meget, meget vigtig i det danske samfund, og for Det Konservative Folkeparti er det en mærkesag at skabe gode rammer for familielivet.
Velfungerende familier er grundlaget for et velfungerende samfund.
Så det er de byggesten, som vi står på.
Jeg læste en artikel her for nylig om en erhvervsmand, som havde skabt noget i livet, også på det arbejdsmæssige område, og han blev spurgt, hvilke fodspor han havde sat, og som han gerne ville huskes for.
Han svar var, at det eneste fodspor, der blev tilbage og ville blive husket, var i hans familie, for de ville huske det, og så selvfølgelig det genetiske.
Det er der, vi står i det her.
Derfor er det jo i forbindelse med skilsmisse afgørende, at det er den rigtige beslutning, man træffer.
Nogle bliver så nødt til at vælge at bryde den kontrakt med hinanden, sådan kan det jo gå, og det er derfor, vi diskuterer det her i dag.
Og når det sker, er der tre elementer, der er vigtige: at man reflekterer over sin beslutning og ikke bare træffer en hovsabeslutning, at eventuelle børn ikke kommer i klemme, hvilket faktisk er det allerallervigtigste i det her, og at når man bryder en kontrakt, kan man ikke lige bagefter indgå en ny.
Der er behov for en betænkningsperiode.
Derfor mener vi i Det Konservative Folkeparti, at en genindførelse af separationsperioden kunne være en mulighed.
Det var også derfor, at vi i forbindelse med forslaget i 2013 stemte imod.
Vi var imod, at man indførte en straksskilsmisse.
Nu sidder Det Konservative Folkeparti i regering, og når man sidder i regering, er der kompromiser.
Vi som parti har ikke ændret politik på familieområdet og på skilsmisseområdet, som er på dagsordenen her i dag, men vi har det også sådan som parti, at når vi går i regering, er vi loyale.
Og det er ikke regeringens politik, at straksskilsmisse skal afskaffes.
Derfor kan vi ikke stemme for beslutningsforslaget.
Marianne Jelved (RV), 2017-01-27:
Men der er ikke nogen indicier for, at jeg kan se, at vi ændrer holdning til her spørgsmål.
Men skal vi ikke bare se, hvad vi kommer frem til, når vi snakker om skilsmisse og børns retssikkerhed, i den sammenhæng, som vi gør det i øjeblikket, og hvor vi skal finde en løsning sammen?
Karin Nødgaard (DF), 2017-01-27:
For vi har jo netop også nævnt i vores forslag – og nu læser jeg op, for alle sidder sikkert ikke med forslaget – at der er en jurist fra Statsforvaltningen, som siger, at man har oplevet, at der bliver sendt noget ind fredag aften, og når man så møder ind mandag morgen, ligger der en ny mail, hvor de inderligt beder om, at man ser bort fra den netop indsendte ansøgning.
Og så er der endda også nogle, der har klaget over for hurtig sagsbehandling.
Det er jo ikke det, vi normalt hører klager over, og det er lidt specielt, men det kan faktisk finde sted, og det har fundet sted.
Så derfor mener jeg måske egentlig godt, at det, også fra radikal side, kunne overvejes, at vi laver en eller anden periode, måske ikke 6 måneder, men så noget andet, hvor man trods alt lige skal tænke sig om, så det svarer lidt til det, at man også skal tænke sig om, når man indgår ægteskabet.
Marianne Jelved (RV), 2017-01-27:
Jamen der går jo også nogen tid, inden man får sine skilsmissepapirer.
Der er jo under alle omstændigheder en sagsbehandlingstid.
Jeg ved ikke, hvad sagsbehandlingstiden er i dag, men det er jo ikke noget, der sker fra lørdag morgen til mandag morgen.
Altså, det er jo en sagsbehandlingstid, der foregår i Statsforvaltningen, og derfor har man jo i virkeligheden også en mulighed for at bruge den pause, inden papirerne om skilsmissen er leveret.
Så jeg synes jo, at der i praksis er den lille tænkepause, som ordføreren efterlyser.
Karin Nødgaard (DF), 2017-01-27:
Det var meget klar tale fra ordføreren.
Man siger meget klart, hvad De Radikale mener om det her, og det anerkender jeg fuldt ud, og jeg glæder mig selvfølgelig også til at have dialogen med De Radikale, når vi nu skal til forhandlingsbordet.
For der kan godt komme nogle meget interessante tanker i forhold til det her, for jeg ved også, at ordføreren har en stor erfaring på området.
Men jeg vil godt lige høre noget, når ordføreren nu nævner det her i forhold til, at det er to store begivenheder i livet, både når man indgår ægteskab, og når man træder ud af det.
Kunne vi så ikke sige, at man faktisk skulle have lidt de samme vilkår, når man skal indgå ægteskabet, hvor der trods alt er en periode, hvor der sker noget, inden man kan indgå det, og når man så kan træde ud af ægteskabet igen?
Det kunne jo være en model, at man kunne gøre det.
Det er ikke sikkert, at det så skal være en separationsperiode på 6 måneder, men det kunne være en anden model, som trods alt gør, at der bliver lidt tid til eftertanke i forhold til den beslutning, man vælger at træffe.
Orla Østerby (KF), 2017-01-27:
Og der er det sådan, at man indgår kompromiser på mange, mange forskellige områder.
Regeringsgrundlaget er jo ikke bare på tre sider, så i det arbejde, der er lavet, har man været nødt til at prioritere, og det har vi også fra konservativ side.
Og så skal jeg oplyse ordføreren om, at De Konservative i al beskedenhed sad med seks mandater i regeringsforhandlingerne, og at der var nogle, der havde nogle flere.
Vi har selvfølgelig sat det aftryk i regeringsgrundlaget, som vi synes Det Konservative Folkeparti har fortjent.
Men lige præcis det her kom ikke med.
Så vil jeg godt oplyse om, at antallet af skilsmisseansøgninger i 2016 var 21.803 imod 23.246 året før.
Så jeg kan trøste mig med, at det ikke er blevet værre.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-01-27:
Ordføreren nævner, at det Konservative Folkeparti ganske rigtigt kun er repræsenteret med seks mandater i Folketinget.
Men Venstre, som også stemte nej til det oprindelige lovforslag om at indføre straksskilsmisserne, sidder jo på 35 mandater i Folketingssalen.
Uden at jeg skal hive den store kugleramme frem, er der jo altså et flertal i regeringen, som stemte imod straksskilsmisserne, da de blev indført.
Jeg anerkender selvfølgelig, at man må indgå nogle kompromiser, men når man nu som konservativ anerkender familien som kernen i samfundet, hvordan kan man så få sig selv til at give sig over for et mindretal i regeringen på et så essentielt område som familiepolitikken?