Karsten Lauritzen (V), 2018-12-11:
Som ordførerne har været inde på, behandler vi det lovforslag, som udmønter dele af regeringens udspil »Sammen om en grønnere fremtid«, og som jeg trods en lidt speciel debat – det vil jeg komme tilbage til – jo kan tage ned der faktisk er meget bred tilslutning til i Folketinget.
Derfor kan man også undre sig over, hvorfor vi ikke kunne blive enige.
Men det vender jeg tilbage til.
Lovforslaget sikrer jo så, at der de næste 2 år er gunstige vilkår for køretøjer med grønne motorteknologier.
Konkret gennemfører vi en udskydelse af indfasningen af de almindelige registreringsafgifter med 1 år for eldrevne køretøjer m.v.
Derudover forlænger vi det særlige fradrag i registreringsafgiften med 1 år og forhøjer det til 44.000 kr. i 2019, altså næste år, og hele 77.500 kr. i 2020.
Forslagene medfører samlet, at der ikke skal betales registreringsafgift for et eldrevent køretøj med en værdi op til 400.000 kr. inklusive moms i de næste 2 år, dvs. i 2019 og 2020.
Lovforslaget forbedrer derfor rammebetingelserne for særlig de små og mellemstore eldrevne køretøjer og sikrer, at de her køretøjer på sigt forbliver et attraktivt alternativ til benzin- og dieselbiler.
Det kræver en velforberedt og gennemtænkt indsats at nå regeringens ambition på langt sigt, og derfor ønsker vi at nedsætte en grøn transportkommission, som jo altså kommer til at være nogle af de klogeste hoveder i det her land, og de skal komme med et bud på en langsigtet afgiftsmodel, der kan sikre den fremtidige udbredelse af køretøjer med grønne motorteknologier, også på en samfundsøkonomisk fornuftig måde.
Det kommer til at koste nogle penge.
Men vi skal jo sørge for, samtidig med at vi når målet, at vi gør det på en så klog måde som muligt.
Jeg vil gerne takke alle for de indkomne høringssvar, som Skatteministeriet har modtaget, og jeg vil sige, at jeg er ked af – sådan er det jo desværre nogle gange – at vi kun har haft mulighed for at sende lovforslaget i en meget, meget kort høring hen over weekenden.
Men til gengæld er der jo lidt tid her også til udvalgsarbejdet, selv om lovforslaget gerne skal vedtages inden jul, hvor man forhåbentlig kan få alle synspunkter med i den politiske beslutningsproces.
Den korte høring skyldes jo dels de forhandlinger, der har været, efter der er indgået aftale om finansloven for 2019, dels hensynet til at få lovforslaget vedtaget så hurtigt som muligt, så det undgås, at afgifterne stiger, som i øvrigt er det, vi har aftalt, og som en lang række af de partier, der nu problematiserer det, jo har været med til.
Hvis afgifterne ville stige 1. januar 2019, ville markedet for eldrevne køretøjer nok gå i stå, og det ønsker vi faktisk ikke.
Jeg vil gerne takke for den dialog, der har været undervejs, og også de forhandlingsmøder, vi har haft, som jo desværre ikke har ført til, at vi kunne lave en egentlig aftale.
Jeg vil sige til Socialdemokraterne, at jeg egentlig ikke synes, at kritikken, der fremføres, er korrekt, altså at regeringen ikke tager det her alvorligt.
I Socialdemokratiet ønsker man en grundlæggende omlægning.
Det er jo helt rigtigt, men vi kan ikke lave en grundlæggende omlægning nu med den viden, vi har.
Jeg tror, det er sagt i offentligheden, men jeg vil gerne sige det her: Hvis vi ikke havde været så tæt på et folketingsvalg og det her udviklede sig til sådan en politisk kampplads, hvor der også er nogle partier, der gerne vil hive de grønne vælgere til sig, så tror jeg, vi havde haft en aftale – også en aftale, som alle kunne se sig selv i.
Jeg er faktisk uenig i det synspunkt, der bliver fremført af fru Lisbeth Bech Poulsen her fra Folketingets talerstol, om, at man går med i nogle aftaler, man egentlig ikke vil være med i.
Altså, det synes jeg er mærkeligt.
Mit parti går med i alle de aftaler, vi synes er gode.
Hvis vi ikke synes, aftalen er god, vil vi ikke gå med i den.
Er der ting, som vi ikke har fundet på i aftaler?
Ja, det er der da, men vi forsvarer de aftaler, vi indgår.
Det vil jeg egentlig også forlange af alle de partier i Folketinget, der indgår en aftale om noget – at så står man inde for aftalen og stemmer for nede i Folketingssalen.
Det er jo mærkeligt, ikke at SF giver udtryk for det synspunkt i den her sag, men det politiske synspunkt om, at man går med i en aftale, og så kan man bare sige bagefter, at det var dumt og gav ingen mening, og vi mente noget helt andet, er jo en mærkelig form og måde at føre politik på.
Jeg tror i øvrigt, det er en måde, der fører til politikerlede, fordi borgeren derude vil sige: Men hvis I er uenige i aftalen, hvorfor har I så indgået den?
Det giver ingen mening.
Så kan man tillade sig at sige: Vi har lavet en god aftale her, vi ville gerne noget mere, det er ikke muligt.
Det tror jeg tjener os alle sammen bedst.
Jeg forstår ikke, når partierne støtter lovforslaget og også støtter mange af de elementer, vi har diskuteret, hvorfor man så ikke indgik en aftale med regeringen og sagde: Ja, regeringen ville det her, og det synes vi er rigtig godt.
Vi kunne blive enige om det her – og alle partier skal jo være enige for at udmønte en del af de penge, der er fra energiforliget.
Vi har lavet en god aftale her.
Vi ville gerne noget mere, det kunne vi så ikke blive enige om, men vi synes, det, vi har aftalt, er meget godt og fornuftigt.
Hvorfor er vi ikke endt der?
Den eneste forklaring på det, jeg kan komme på, er, at vi nærmer os et folketingsvalg.
Men sådan er det nogle gange i politik.
Det lever, og det er jeg og regeringen nødt til at leve med som en præmis.
Men jeg synes, det er lidt ærgerligt, og jeg synes ikke, det er rimeligt at anklage Dansk Folkeparti for, at det skulle være deres skyld.
Jeg synes, Dansk Folkeparti har været yderst samarbejdsvillige i den her sag.
Der har også været partier på venstrefløjen, der har været yderst samarbejdsvillige, men der har ved gud også været – hvis man må sige »ved gud« fra Folketings talerstol, det er jeg ikke sikker på – nogle, der ikke har stået ved den aftale, som var i energiforliget, og som var, at en væsentlig del af de 100 mio. kr., vi har sat af, skulle gå til individuel transport og grøn transport, og det er jo altså elbiler.
Der har man ikke anerkendt det, som i min optik og i klima-, energi- og forsyningsministerens optik var aftalt.
Det har vi jo haft diskussioner om, og dem kommer vi også til fortsat til at have.
Vi skal ikke være sløve i regeringens målsætning om at nå måltallet for de grønne biler, og det mener jeg heller ikke regeringen er.
Så vi skal have hastighed i det, men vi skal også være kloge, og det kloge her er at vedtage det her lovforslag og i øvrigt nogle af de andre ting, som vi så ikke kunne blive enige om, som ville have forbedret det, og så på den korte bane vente på, at kommissionen kommer med deres anbefalinger, og så indfri målsætningen på den lange bane.
Det er min holdning som skatteminister.
Indtil vi kan blive enige om det, glæder mig trods alt over, at det viser sig, at der er et stort flertal for det her lovforslag.