Jakob Sølvhøj (EL), 2018-11-08:
Tak for det.
Det er en skelsættende begivenhed i et barns liv, når det skal forlade den velkendte og for de fleste heldigvis trygge hverdag i børnehaven.
Barnet skal sige farvel til de kendte voksne og rigtig mange kammerater i børnehaven.
Det er så at sige tvunget til at give slip på de tætte relationer, som er så afgørende for, at barnet trives og udvikler sig.
Det kan være svært, men heldigvis er det jo også rigtig spændende at skulle starte i skole, med alt hvad det indebærer af nye oplevelser og forandringer, både når det gælder indholdet af hverdagens mange aktiviteter og når det gælder mulighederne for at få nye venner og udvikle tætte relationer til nye og spændende voksne – hvis barnet vel at mærke er klar til at starte i skole.
Hvis det ikke er tilfældet, kan skiftet fra børnehaven til skolen blive utrolig svært.
Det kan give en rigtig dårlig skolestart, og det kan komme til at præge barnet, ikke bare i dets forhold til skolen, men også i hele dets udvikling i bredeste forstand.
Derfor er det, at Enhedslisten mener, at det er så utrolig vigtigt, at vi har rimelig fleksible rammer for børns skolestart, sådan at det er muligt at tage højde for det faktum, at børn udvikler sig forskelligt og derfor i sagens natur heller ikke alle er skoleparate på samme tid.
Og når dialogen så har været der, at det i sidste ende er muligt for forældrene selv at træffe beslutningen om at udskyde skolestarten.
Sådan er det – som det allerede er fremgået af diskussionen i dag – ikke.
Og der er nok ikke ret mange, der sådan med hånden på hjertet er i tvivl om, at økonomien spiller en fuldstændig afgørende rolle for mange kommuners stillingtagen.
Det forekommer i hvert fald at være meget lidt sandsynligt, at det alene skulle bero på faglige vurderinger, når den ene kommune har fire til fem gange flere skoleudsættelser end den anden,
og når vi samtidig kan se, at omkring halvdelen af landets indskolingsledere vurderer, at tre ud af tyve skolestartere faktisk ikke var parate, da de startede i børnehaveklassen.
Jeg synes, at vi på den baggrund må sige: Økonomien har i helt urimelig høj grad et overtag i forhold til den faglige vurdering af, hvad der er barnets tarv.
Når det er sådan, er det jo desværre, fordi det i hvert fald ud fra en kortsigtet betragtning er sådan, at der er rigtig mange penge at spare for kommunerne.
Det er sådan, at omkostningen ved at have et barn i børnehaveklassen er væsentlig mindre end udgiften til en børnehaveplads, og derfor har vi altså også set rigtig spareivrige kommuner opstille det som en budgetforudsætning, hvor man forudser, at om 2 år er der ikke længere brug for at afsætte penge til udsættelse af børns skolestart.
Der kan man i kommunens budgettal aflæse, at nu vil alle børn være skoleparate.
Der ersimpelt hen noget galt med den måde at forvalte området på.
Da vi behandlede et lignende forslag i sidste folketingsår, hvor det dengang var fremsat af Alternativet alene, udtrykte flere ordførere sympati for forslaget, sådan som vi også har oplevet det i dag, men afviste at støtte det, fordi det var vigtigt, at en beslutning om skoleudsættelse blev truffet i en tæt dialog mellem forældre, dagtilbud og skole.
Vi støttede forslaget dengang.
Vi var ikke medforslagsstillere, men jeg synes sådan set, at de argumenter, der kom fra en række ordførere dengang, var saglige og ordentlige, altså at det er rigtig fornuftigt, at vi har dialogen.
Jeg synes, forældrene skal have en meget høj grad af selvbestemmelse, men det er fornuftigt, at de i en så vigtig beslutning har en forpligtelse til at rådføre sig med ledelsen og det pædagogiske personale i børnehaven og med skolens ledelse.
Det er sund fornuft.
Til gengæld – og det er jo det, der er hele pointen i forslaget: Der, hvor vi ønsker balancen ændret, er, når den dialog har været der.
Så skal det være en beslutning, der træffes af de enkelte forældre.
Jeg er glad for, at dialogen i dag allerede har vist, at der er en stigende opbakning til forslaget.
Det kunne lyde, som om forhåbningen om, at vi får det vedtaget i den her samling, er svundet noget, efter at jeg har hørt de første indlæg her.
Til gengæld har jeg en forhåbning om, at når vi har haft et folketingsvalg, vil der kunne dannes et flertal, som tilgodeser, at det ikke længere er økonomien, der skal være dikterende, men at det er den faglige vurdering, der afgør, hvad for et råd der bliver givet til forældrene, og at forældrene på den baggrund i sidste ende har retten til selv at træffe en beslutning.