runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ellen Trane Nørby (V), 2021-01-15:
Jeg synes, der er gået alt for lang tid.
Altså, corona kan selvsagt undskylde noget af det, men det handler jo i sidste ende om menneskers tryghed.
Og med hensyn til hele det arbejde, der er blevet sat i gang, både i forhold til at beskytte vores medarbejdere og kigge på digitale løsninger, i relation til hvordan man som medarbejder skal kunne føle sig tryg, og hele journalføringsarbejdet – alle de arbejdsgrupper, der har været – havde jeg da gerne set, at det for længst var gennemført.
Så der er en række punkter, hvor man må sige, at psykiatrien og psykiatriens patienter og medarbejdere i høj grad lider under, at corona har betydet, at rigtig meget – i hvert fald efter vores mening – er blevet for meget forsinket i en proces.
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Nu er ordføreren jo lige hoppet ind i stedet for psykiatriordføreren for Venstre, men jeg vil alligevel lige spørge til den arbejdsgruppe, der blev nedsat, hvor der sad nogle medarbejderorganisationer, der faktisk ikke føler, at de blev hørt hele vejen igennem.
Er det noget, som man fra Venstres side vil se på, i forhold til om man faktisk har gjort noget i den arbejdsgruppe, der har gjort det?
Altså, ministrene og regeringen har det med at nedsætte den ene arbejdsgruppe efter den anden, men hvis man ikke lytter til medarbejderorganisationerne, hvad er det så værd?
Ellen Trane Nørby (V), 2021-01-15:
Jamen jeg håber så sandelig, at både den nuværende minister og regeringen lytter til de høringssvar, der kommer.
Men det er en balance, og det sagde jeg også i min tale, for der er også et hensyn til patienternes retssikkerhed, i relation til at der ikke skal være en fribillet, hvad enten det handler om klagesager, eller det handler om, at man gerne vil have en dialog omkring de diagnoser, der bliver skrevet i ens journal, og hvad de egentlig dækker over og andet.
Det skal jo ikke være sådan, at man ikke længere har en relation til de behandlere, der er der.
Og derfor er det jo nødt til at være en balance.
Derudover er der den problemstilling, som jeg også omtalte, og som jeg ved at vores psykiatriordfører er meget opmærksom på, i relation til at det jo ikke nytter noget, at vi ændrer noget i ét system, hvis det så ikke også har konsekvenser i de andre logsystemer, og det er derfor, vi opfordrer til, at der forhandles.
Peder Hvelplund (EL), 2021-01-15:
Jamen jeg er bestemt heller ikke af den opfattelse, at vi har en pussenussevirkelighed, men jeg synes bare, at det er vigtigt, når vi diskuterer et emne som det her, at vi så også sikrer os, at vi får hele spektret med.
For det er klart, at der er nogle klare problemstillinger, som vi skal have kigget på for at se, hvordan vi kan beskytte medarbejderne bedre.
Men vi har jo også et system, hvor langt størsteparten af de borgere, der er indlagt i f.eks. psykiatrien, rigtig gerne vil bidrage til behandlingen, men som godt kan komme i en meget presset situation – de kan være psykotiske, de kan handle i affekt – og dem skal vi selvfølgelig også kunne sikre at der tages hensyn til, så de ikke nødvendigvis kommer til at foretage en handling i affekt.
Men langt størteparten er jo nogle, der gerne vil bidrage til deres behandling.
Vi skal bare passe på, så vi ikke kommer til at lave en eller anden form for stigmatisering, dvs. et system, hvor det bliver patient mod system.
Vi skal sørge for, at der hele tiden er muligheden for at lave relationer, og det er jo deri, balancen ligger.
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Mange tak.
Det er jeg jo rigtig glad for, for som sådan kan jeg jo godt høre, at vi er meget enige på mange punkter, men jeg er da lidt ked af, at man ikke bakker op om at presse lidt mere på, hvilket jeg faktisk tror Enhedslisten gerne ville.
For det her drejer sig ikke om nogen af dem, der bliver indlagt med en depression eller borderline, eller hvad det ellers kan være.
Meget af det, vi ser, er, at bandemedlemmer, der kommer ind, truer nogle af behandlerne på livet, og jeg tror ikke, at de modtager den her recoveryindsats, som tilbydes.
Ordføreren var inde på, at man skal melde det til politiet, og så skal sagen gå sin gang, og der vil jeg bede ordføreren om at læse nogle af de akter, vi har fået, hvor der er en, der fortæller, at vedkommende havde anmeldt det, men at de ikke kunne få navnebeskyttelse til retssagen, og derfor undlod de at gå den vej.
Det er det, vi kommer ud for: De vælger jo i stedet for at lade være med at anmelde det, og hvor havner vi så henne?
Altså, den virkelighed, vi har, er ikke den her pussenussevirkelighed, hvor vi kan stryge folk med hårene, og derfor er jeg glad for, at man bakker op.
Trine Torp (SF), 2021-01-15:
Jeg vil gerne grundlæggende set have, at min journal er min.
Det gælder jo også det sociale system, fordi hvis man virkelig skulle tage det her alvorligt, er det også alle vores jobcentermedarbejdere, alle vores medarbejdere i familieafdelingerne ude i det sociale system, som også har dokumentationskrav, som vi skal lade omfatte af den her regel.
Jeg ønsker bare ikke et system, hvor afstanden mellem borgerne og medarbejderne bliver så stor, og hvor borgerens oplevelse af ejerskab til sin egen sag forsvinder.
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Nu er det jo sådan, at uanset hvad, vil du altid kunne finde frem til den enkelte, men lige præcis når du skal bruge det til noget mistænkeligt, er det jo ikke sådan, at du går ind og spørger som sådan.
Selvfølgelig vil du altid kunne vide det.
Det er jo lige meget for ordføreren, om jeg hedder Pia 31.
Man kan ikke finde min adresse, men du ved, det er mig, og at det er mig, du kan tale med.
Vi kan gå hen og tale om din sag.
Vi kan lave en ordentlig journal.
Trine Torp (SF), 2021-01-15:
Først vil jeg sige, at jeg faktisk synes, at jeg tog det meget alvorligt.
Jeg er meget optaget af, at medarbejdersikkerheden er i orden, men jeg mener også, at der i høj grad er et arbejdsgiveransvar og et ledelsesansvar i forhold til at vurdere, hvorfor det er, det her opstår: Hvad er det i den dokumentationspraksis, der er, hvad er det i den behandling, der er på afdelingen, som skaber frustrerede patienter, og hvordan er det, man som ledelse kan være med til at sikre, at rammerne for den gode behandlingsrelation også er der?
Til det sidste spørgsmål om, hvad det er, der forhindrer det, vil jeg sige, at det er der ikke noget der forhindrer, men hvis der er et identifikationsnummer, er det jo ikke muligt at se, om der nogen, der har været inde at kigge på min journal, som jeg ikke ønsker skulle have kigget på min journal.
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Mange tak.
Jeg synes jo, det er trist, at fordi man ikke skal se på alle som potentielt farlige, og fordi vi jo ikke skal mistænkeliggøre dem alle sammen, tager man jo det med, at det så er i orden, at nogle kommer til skade.
Sådan synes jeg også man kan se på det.
Vi har fået en rå verden.
Vi kan se det på de sociale medier, vi kan se det rundtomkring, at der er en rå tone.
Vi har fået nogle helt andre menneskelige aspekter, i forhold til hvordan vi omgås hinanden.
Det ser man også i psykiatrien.
Det er måske også der, man ser det først.
Vi så det også, da man gik ud på gaderne og begyndte at smadre ting der, og det er jo det, man oplever, bare i forstærket grad i psykiatrien – i en verden, hvor vi har fået en stor åbenhed, fordi vi alle sammen skal have tillid og respektere hinanden.
Det lyder mere som noget fra 1960'erne i stedet for at sige, at vi nu lever i en verden med en helt anden tilgang, og det er jo den verden, vi skal se i øjnene.
Kan ordføreren slet ikke se, at vi har et problem?
Og så vil jeg gerne spørge, hvordan det bliver umuligt at forfølge en patientsag med et identifikationsnummer.
Mange tak.
Jeg roser også, at vi faktisk efter 2 års møje og besvær er nået til at komme sådan et lillebitte skridt videre.
Men jeg forstår ikke, hvorfor man ikke lytter til de faglige organisationer.
Kan ordføreren for Socialdemokratiet fortælle mig, hvorfor Socialdemokraterne ikke lytter til Dansk Sygeplejeråd eller FOA, som er den organisation, der ved, hvordan deres medlemmer behandles?
Hvorfor har man ikke lyttet til dem i den arbejdsgruppe, der har været undervejs i 2 år?
Og nu går der et halvt år, før den bliver fremsat, og så vil man se på, om det bliver brugt.
Hvor mange år skal der gå, hvor mange mord skal der ske, hvor mange skal forlade psykiatrien, før man vil se på det?
Magnus Heunicke (S), 2021-01-15:
Det har der været siden 2010.
Og det skyldes jo, at patienter skal have mulighed for at få det komplette indblik i deres sygdoms- og behandlingsforløb.
Jeg er fuldstændig enig med spørgeren i, at man nok godt kunne lave et system, så der kunne føres en sag, men det mener jeg ikke er svaret på det hele, for langt de fleste har ikke behov for at føre en sag, men de har behov for at få det fulde indblik, så der også er fuld tillid til, at der bliver truffet de rigtige beslutninger.
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Det drejer sig jo ikke om, at jeg hedder Liselott Blixt, for det er mig, der hedder Pia, 31.
Det handler om, at hvis jeg har gjort ministeren noget, behøver ministeren ikke at kunne finde min adresse og troppe op ved adressen og true mig og min familie.
Det er jo det, det drejer sig om.
Der tales om manglende retssikkerhed, men hvor er den manglende retssikkerhed, når man stadig væk kan føre en sag?
Magnus Heunicke (S), 2021-01-15:
Det vil man formentlig godt kunne, hvis man indførte det.
Det er nok også det svar, som spørgeren havde brug for at få.
Mig bekendt vil det være muligt at lave et sådant system.
Men det ændrer så ikke på, at det for mig at se er en helt grundlæggende og central rettighed, at patienter har ret til deres sundhedsoplysninger.
Det er en central rettighed, og jeg mener ikke, at man kommer det i møde ved at sige: Jo, jo, men man kan altid anlægge sag.
Langt, langt de fleste af de patienter, der får indsigt i, hvem der har set i deres sag, hvem der har ordineret det og det osv., har ikke behov for og får aldrig behov for at anlægge en sag.
De har behov for at få det her at vide – netop for at sikre, at der er en tryghed fremover.
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Tak til ministeren.
Der bliver jo talt om rigtig mange ting, og jeg kan kun sige, at sengepladser gør det ikke, hvis personalet ikke er der.
Det er bare en sidebemærkning.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Hvad er til hinder for, at man kan lægge en sag an mod en sundhedsmedarbejder, fordi der står et tjenestenummer?
Hvad er til hinder for, at man kan se i loggen, journalen, medicinkortet og andre steder, at det er Pia, der har nummer 31, der har begået en fejl eller har skrevet noget forkert?
Hvad er det, der er til hinder for, at man kan det?
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Mange tak, og jeg skal komme med en begrundelse.
Vi skal passe på vores patienter i sundhedsvæsenet, men vi skal bestemt også passe på vores medarbejdere, som arbejder med nogle af de mest syge.
Vi står med en psykiatri, der lider, og vi har for få medarbejdere til at løfte en opgave med flere psykisk syge, der skal have hjælp.
Derfor er det vigtigt, at vi lytter til medarbejdernes råb om hjælp i situationer, hvor deres liv og deres families liv bliver sat på spil.
Vi har brug for at sikre en tryg arbejdsplads, så vi kan rekruttere flere personaler, og hvor flere personaler kan sikre en bedre behandling af vores patienter.
Så når jeg hører de historier, som en masse ansatte i psykiatrien kommer med, om, hvordan de bliver passet op i deres hjem, får taget billeder af deres børn, bliver tvunget til at flytte, få en beskyttet adresse eller skifte arbejde, mener jeg, at det har utrolig mange omkostninger for den enkelte, og at vi er nødt til at se, hvad vi kan gøre.
Personalet har set på, hvordan de f.eks. i politiet bruger et tjenestenummer i stedet for et navn – et navn, som ellers kan genkendes og hurtigt slås op og dermed let kopieres, og hvor man så kan passe den ansatte op og true vedkommende – og det vil de gerne kopiere til psykiatrien.
Derfor har de foreslået, at de i stedet for at angive et genkendeligt navn eller initialer kan bruge et tjenestenummer, så man ikke på samme måde kan søge personen op.
Dette bliver bakket op af Dansk Sygeplejeråd, FOA, Yngre Læger og andre organisationer, da man med et tjenestenummer stadig kan indgive en klage og føre en sag mod en ansat ved at bruge det.
Det er også blevet fremført i gruppen, der arbejder med den nye bekendtgørelse, men man er ikke blevet hørt til fulde.
I Dansk Folkeparti har vi naturligvis vendt den her sag og set på, hvordan man kan sikre patientsikkerheden, samtidig med at man kan sikre sikkerheden for personalet.
Så derfor mener vi, at man fra ministerens side bør sikre de ansatte, ved at de i fremtiden kan bruge tjenestenummer i stedet for fulde navn.
Vi håber selvfølgelig, at ministeren vil påskønne personalet, lytte til deres appel og dermed sikre, at det vil ske.
Trine Torp (SF), 2021-01-15:
Det passer så fint, for jeg har kun et spørgsmål.
Jeg vil høre: Er det ministerens oplevelse, at regionerne vil gøre brug af den mulighed, som den nye journalføringsbekendtgørelse giver for det her med, at medarbejderne kan lade sig registrere med andet end fuldt navn i journalerne?
Magnus Heunicke (S), 2021-01-15:
Det vil vi følge op på, og vi vil simpelt hen sammenligne de fem regioner, i og med at Danske Regioner beder om kontinuerligt at få at vide, hvordan det går, hvad man har indført af systemer, og om man kan lære noget af hinanden.
Jeg er på baggrund af de møder, jeg har haft både med medarbejdergrupper, men også med ledergrupper i vores psykiatri, helt sikker på, at der er en kæmpe interesse på det her felt.
Så jeg er sikker på, at det helt automatisk kommer på dagsordenen.
Jeg kan ikke sige, præcis hvordan de enkelte regioner har forberedt det, men jeg er helt sikker på, at det vil komme på dagsordenen, og ellers vil vi fra ministeriets side sørge for, at man vil have hånd i hanke med, at man er opmærksom på, at denne mulighed kommer, og at man altså forbereder sig på at tilrettelægge en løsning, som giver mening og giver en større grad af tryghed ude i de enkelte regioner.
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Jeg takker Nye Borgerliges ordfører.
Jeg har jo prøvet at sende mit forslag til vedtagelse rundt til alle folk.
Men jeg provokerer lidt en gang imellem, for så får jeg folk op af stolene.
Lars Boje Mathiesen (NB), 2021-01-15:
Mit spørgsmål var faktisk meget lig Enhedslistens, altså der med, om det skal være et nummer, eller om det også kan være et navn, netop for at man stadig væk kan føle, at man har en eller anden personlig relation.
Så det er jeg glad for at vi har fået præciseret.
Så var der lige en enkelt lille detalje.
Ordføreren siger, at de er de eneste, der støtter op om det her.
Det ved vi jo først, når vi har stemt om det.
Man kan jo sagtens stemme for den vedtagelsestekst, som DF har fremsat.
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Jeg er fuldstændig enig.
Jeg har jo ikke brug for at kende hans fulde navn – jeg har bare brug for at vide, at det er Jørgen 535 EX, jeg skal lede efter.
Det kan vi helt sikkert.
Jeg mener også, man skal bruge fornavnet, og så kan man jo vælge, hvilket fornavn man vil bruge.
Jeg brugte over for ministeren eksemplet Pia 31 – Pia er mit fornavn, og 31 er mit registreringsnummer, nummeret på min stoleplads, eller hvad man kalder det – og hvis du googler Pia 31 eller leder efter det på Facebook, kan du ikke bare sådan lige finde ud af, at der er tale om Liselott Blixt, eller hvor jeg har hjemme.
Det er jo det samme.
Hvis jeg nu blev overfaldet af nogen, ville jeg garanteret få hjælp – vi ved, at der er mange her, der har PET-vagter – men medarbejderne i psykiatrien får ikke noget.
Peder Hvelplund (EL), 2021-01-15:
Tak for det, og tak for talen.
Vi er jo i store træk fuldstændig enige i det her med, at vi også skal sikre ordentlige forhold for de ansatte i psykiatrien og i sundhedsvæsenet generelt.
Jeg er enig i, at vi skal have set på det her, og at det er noget, vi skal have gjort noget ved.
Men spørgsmålet er, om det alene skal være et id-nummer, eller om man også kunne forestille sig, at man f.eks. kunne registrere sig med et fornavn og et nummer eller noget andet, for der ligger et eller andet i den relationelle del af behandlingen, altså at der er forskel på, om man bliver mødt af et nummer, eller om man bliver mødt af et menneske med et navn, men så ikke nødvendigvis det fulde navn.
Jeg vil bare høre, om det var noget, som Dansk Folkeparti kunne se sig selv i, altså at vi fandt en løsning i den retning.
Peder Hvelplund (EL), 2021-01-15:
Jeg er glad for, at vi måske kan finde en løsning der, for jeg synes, det er vigtigt at sikre, at vi også bevarer det relationelle, og at slå fast, at det jo netop ikke handler om, at alle borgere, der er indlagt på en psykiatrisk afdeling, er potentielt farlige, eller at vi skal beskytte os selv på den måde.
Men det er klart, at der er en problemstilling her, som vi skal have kigget på.
Jeg synes i hvert fald, det er positivt, hvis vi kan prøve at se på, hvordan vi kan bevare det relationelle i behandlingen og undgå at stigmatisere en gruppe af borgere, der er indlagt.
Liselott Blixt (DF), 2021-01-15:
Jeg tror faktisk, at de patienter derude godt ved, hvem det er, vi taler om.
For nogle af de her patienter er jo også bange for nogle af de andre patienter, som ikke kan opføre sig ordentligt over for personalet.
Så vi har et stort problem, og vi bliver nødt til at se det i øjnene og sige: Hvad kan vi gøre for at beskytte vores medarbejdere?
For hvis vi skal beskytte og hjælpe alle psykiatriske patienter, bliver vi nødt til at have personale, og vi har ikke personale, hvis de flygter, fordi de oplever at blive udsat for vold og trusler.
Og så vil jeg lige påpege, at man nævner jobcentre osv.
Altså, jeg er psykiatriordfører; jeg kan ikke begynde at tale om jobcentre.
Peder Hvelplund (EL), 2021-01-15:
Jeg synes jo, at fru Liselott Blixt har en meget central pointe i forhold til det der med, at det er meget få patienter.
Men det handler jo ikke kun om, at de kan være truende over for andet personale, det handler også om, at de kan være det over for andre patienter, og det løser vi jo ikke alene ved at sige, at vi indfører initialer eller et nummer.
Det handler jo netop om, at vi skal sikre, at der kommer mere personale og vi får en bedre og mere bredspektret behandling i psykiatrien.
Så derfor er det jo et spørgsmål om også at sikre, at vi også får en mere inddragende og relationelt betinget psykiatri.
Per Larsen (KF), 2021-01-15:
Tak for det, formand.
Jeg er her som substitut for Mai Mercado, som desværre er forhindret, så I må nøjes med mig.
Situationen omkring coronapandemien er dybt alvorligt, både i Danmark og i resten af verden.
Overalt i Europa bliver grænserne lukket ned, tusinder af ansatte sendes hjem, også i Danmark her under anden bølge.
Vi håber selvfølgelig på, at den nedlukning, vi oplever i øjeblikket, med dens voldsomme restriktioner har den virkning, at smittetallet kommer ned, og at vi i vid udstrækning kan ophæve restriktionerne igen i februar.
Det er i hvert fald mit håb.
Vi skal selvfølgelig gøre, hvad vi kan, for at børnenes læring sikres i så stor udstrækning som muligt, lige så vel som det er vigtigt, at daginstitutionerne kan forblive åbne, så længe myndighederne vurderer, at det er forsvarligt.
Som en konsekvens af, at dagtilbuddene og skolerne er blevet midlertidigt lukket, har regeringen fremsat dette lovforslag, som giver ministeren en lang række beføjelser til at fravige reglerne på dagtilbuds- og undervisningsområdet og foretage midlertidige foranstaltninger.
Det har vi som udgangspunkt forståelse for.
Men lad det være sagt helt ærligt: Forståelsen her i anden bølge er mindre end i første bølge.
Vi tager et ansvar på os som parti.
Det har vi gjort hele vejen igennem denne pandemi.
Men det er også vigtigt at sige klart, at der er tale om meget vidtgående beføjelser til ministeren med denne nødlov og dette lovforslag.
I Mai Mercados tale i foråret ved samme lovforslag sagde hun, at det må man aldrig tage let på, og det skal jeg hilse og sige gælder stadig væk.
Vi har selvfølgelig også undret os over det meget lave ambitionsniveau i forhold til at få smittetallene bragt ned frem mod den 16. november, men vi ser med fortrøstning på, at der trods alt viser sig gode takter her i salen, i forhold til at nødloven senest skal lukkes ned igen til sommerferien.
Så i Det Konservative Folkeparti bakker vi op om lovforslaget, dog med det forbehold, at vi gerne vil have det ophævet igen inden sommerferien.
Mette Thiesen (NB), 2021-01-15:
Der er ingen sundhedsmæssig evidens for, at man bremser coronasmitten ved at lade skolerne forblive lukkede.
Derfor er det Nye Borgerliges klare holdning, at børnene skal tilbage i skole.
Sammenligner man smittetal i Finland, hvor grundskolerne har været lukkede, og smittetal i Sverige, hvor skolerne har været åbne gennem hele epidemien, ses der ikke nogen forskel i incidensen for bekræftede covid-19-tilfælde hos børn fra 1 år til 19 år.
Sådan lød det i november fra afdelingschef i Statens Serum Institut Tyra Grove Krause.
Alligevel har skolerne nu været lukkede og eleverne hjemmeundervist siden december.
Foreløbig gælder de forlængede restriktioner frem til den 7. februar.
Det udfordrer forståeligt nok rigtig mange danske familier, der ikke ved, hvordan ugerne efter den 7. februar ser ud – om de fortsat skal jonglere med både hjemmearbejde og undervisning.
Skoler driver ikke epidemien.
Sådan lød det fra børnelæge og formand for Dansk Pædiatrisk Selskab Klaus Birkelund Johansen, der ydermere har gjort det klart, at børnene ikke bliver smittet i institutionerne eller skolerne, men af forældrene i hjemmet.
Der er altså ingen sundhedsmæssig evidens for at holde landets skoler lukkede for at bremse smitten.
Tværtimod, siger forsker Christian Kanstrup Holm, er der bevis for, at det ikke nytter noget at lukke skolerne ned.
Samme melding kommer fra professor og virolog Søren Riis Paludan.
Når man ser omkostningerne i forhold til gevinsterne, må man bare sige, at der ikke er noget som helst belæg for at lukke skoler og daginstitutioner, siger han.
Alligevel har regeringen sendt alle børnene hjem.
Omkostningerne ved at fortsætte en nedlukning af skolerne er alt, alt for store, både for forældrene, for samfundet og for børnene.
Derfor er vores klare budskab til regeringen: Lad børnene komme tilbage i skole nu.
Om det sker, er det kun statsministeren, der kan svare på.
Uanset hvornår det sker, venter der et meget stort oprydningsarbejde forude efter to store nedlukninger med hjemsendelser og onlineundervisning.
Flere fagfolk råber vagt i gevær og siger, at eleverne efter denne tid vil komme til at mangle nogle faglige og sociale kompetencer.
Og at fjernundervisningen har gjort eleverne mindre motiverede, er bekymrende.
Jeg håber rigtig meget, at statsministeren lytter til de mange mennesker, der har faglig viden på området.
Ingen, hverken børn, forældre eller samfundet, er tjent med lukkede skoler.
Det er vores klare holdning i Nye Borgerlige, og derfor kan vi selvfølgelig heller ikke støtte en forlængelse af denne nødlov.