Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-10-11:
Tak for det.
Jeg har selv haft hele min barndom i Gellerupparken.
Jeg er født i Aarhus og opvokset i og omkring Gellerup.
Nu står jeg her som medlem af Folketinget, og jeg er utrolig bekymret for det Danmark, vi er ved at skabe.
Jeg har været på begge sider af loven i min tid i Gellerupparken, og tænk jer, unge mennesker deroppe, jeg har prøvet at føle mig som en modborger i stedet for en medborger.
Men det var igennem fællesskaber, inkluderende fællesskaber, det var igennem anerkendelse og følelsen af ligeværdighed i det samfund, jeg er en del af, med resten og på lige fod med de borgere, jeg mødte.
Det var min vej til Folketinget: frihed, frisind, ligestilling, retssikkerhed, at alle er lige for loven, at alle er lige meget værd.
Disse demokratiske værdier bliver udsultet med den her parallelsamfundspakke.
Helt overordnet set
er det dybt problematisk, at regeringen, Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet og SF vedholdende insisterer på at kategorisere de her boligområder som ghettoer.
Jeg er glad for, at i hvert fald Liberal Alliances ordfører gerne vil finde et andet begreb.
Som det eneste land i verden, som jeg kender til, statssanktionerer vi i Danmark negative labels i det her omfang over for borgere og over for et samfund.
Det er det eneste land i verden, der påklistrer sådan en stigmatiserende sprogbrug og marginaliserer borgerne yderligere i de her bestemte områder, og så skaber vi og producerer vi modborgere og ikke medborgere.
Jeg står her og er vidne til, at vi forskelsbehandler negativt, at vi tror, at vi kan løse problemerne med straf, med hetz, med tvang.
Vi står og snakker om det, som om det er det største problem, vi har i vores samfund, at der er nogle, der klarer sig dårligt, for dem skal vi ikke hjælpe, og vi gør ingenting.
Vi har set en masse gode tal, og ja, der er masser – eller noget – at gøre endnu, men det er jo ikke de største problemer i vores samfund: Vi har et klima, vi har stressepidemier, vi har et beskæftigelsessystem, vi har unge mennesker og deres stress og deres uddannelse, en folkeskole, der er i knæ, som også spiller ind i de her samfundsudfordringer.
Parallelsamfundspakken er jo nødt til at blive målt op mod al den anden politik, vi laver, fordi vores land hænger sammen.
Og der var en grund til, at vi skabte den almene boligsektor.
Det var, fordi der var nogle, der havde svært ved at kunne betale de boliger, der ellers var på markedet, det var, fordi der var nogle, der havde brug for noget ekstra hjælp.
Så har jeg i dag nævnt en lang række boligområder, som egentlig klarer sig rigtig godt, men som er på den hårde liste.
Det er problematisk, og jeg har sagt det i salen, og jeg siger det igen.
I Danmark har vi ikke haft den samme borgerrettighedsbevægelse, som vi har haft i USA, men det er på høje tid, at den venlige revolution, den civile ulydighed og modstanden mod status quo bliver forenet på tværs af land og by, forenet på tværs af hudfarve, for at skabe lighed og meningsfulde liv for alle, uanset hvor man bor i landet.
Og jeg hilser den modstand, der er ved at vokse op og ud, velkommen.
Bliv ved!
Bliv ved, alle sammen!
Retten til en bolig er central for den enkeltes mulighed for at kunne leve en værdig og tryg tilværelse, den er grundlovssikret – det har vi også talt om i dag – og den er beskyttet i en lang række menneskeretlige konventioner.
Det er 1 million borgere, vi taler om her.
Så hvad kan vi gøre?
Hvad gør vi ikke i forvejen?
Vi gør rigtig meget.
Vi har lavet sådan et udkast, der hedder »Byer for alle«.
Det udspil taler om, at vi skal fastholde de ressourcestærke, der er i områderne, omvendt fleksibel udlejning, sørge for, at dem, der faktisk er mønsterbrydere, dem, der finder et job, dem, der finder uddannelse, kan blive ved med at bo der.
Vi taler om at løfte kvaliteten i daginstitutioner – ikke at tvinge børn i daginstitution – vi taler om at satse på gode klubber og væresteder, vi taler om mere idræt og kultur, vi taler om mere politi.
Vi taler om en masse ting, som er langt mindre ressourcetunge end at tage 10 mia. kr. af borgerne i den almene sektors egne penge og tvinge dem til et formål ud fra nogle kriterier, som kunne have været anderledes, og som der bliver skruet på efter forgodtbefindende.
Det synes jeg er rigtig, rigtig ærgerligt.
Det var ordene.