Stine Brix (EL), 2017-11-23:
Tak for det, og tak til ministeren for besvarelsen.
Nu står det i hvert fald helt klart for mig, at det stadig er regeringens ønske og ambition at indføre obligatoriske måltal for konkurrenceudsættelse.
Og det undrer mig, at ministeren slet ikke kom ind på det, som jeg indledte med at spørge til, nemlig at vi jo lige har haft et nyt valg til vores mange kommuner og regioner.
Og det, at man vil fratage de mange nye folkevalgte bestemmelsen over, hvornår man konkurrenceudsætter, og dermed amputerer det kommunale selvstyre, indgik slet ikke i ministerens besvarelse.
Uanset hvilke flertal man har valgt i kommunerne, uanset hvilke flertal man har valgt i regionerne, uanset hvilken holdning der eksisterer til, om det er klogt at bruge konkurrenceudsættelse, ja, så vil regeringen altså diktere, hvor meget der skal konkurrenceudsættes, og hvor meget der potentielt kan udliciteres.
Den tilgang er vi uenige i, og det var også derfor, vi tilbage i 2011 sammen med SRSF-regeringen fjernede de tvungne måltal for konkurrenceudsættelse.
Og jeg kan også på Enhedslistens vegne love ministeren, at vi vil arbejde stenhårdt imod regeringens planer om at genindføre den tvang.
Måske ligger ministerens tilgang lidt i forlængelse af sådan en jeg ved bedst-tilgang.
Der sagde ministeren, at intet er helligt, at alt i princippet kan udsættes for konkurrence, at alt i princippet kan komme i udbud.
Der må jeg bare sige, at jeg er uenig, og det tror jeg også at der er rigtig mange ude i kommunerne og regionerne der er.
Hvad med det socialpædagogiske arbejde, hvor man bruger lang tid på at opbygge relationer, og hvor det har kæmpe konsekvenser, hvis man risikerer, at opgaven pludselig går til andre?
Hvad med vores børn, som går i en skole, som kunne risikere en konkurs?
Ja, hvad med de ældre, som vi allerede ved mærker konsekvenserne i dag?
Ministeren var selv inde på, at vi har set en lang række – jeg tror, det er 49 i alt – konkurser i ældreplejen, men i ministerens tale var det sådan lidt: Nå ja, det må man jo tage med.
Jeg vil bare sige, at sådan opleves det altså ikke ude i de kommuner, hvor man har haft de her konkurser.
Sådan opleves det bestemt ikke blandt de medarbejdere, som har oplevet, at deres arbejdsplads pludselig forsvandt fra den ene dag til den anden, og slet ikke blandt de ældre, som pludselig ikke ved, hvem det er, der skal komme og levere hjemmehjælpen hos dem.
Og konsekvensen af mere udlicitering og privatisering vil være, at risikoen for konkurser stiger.
Det kunne så være det socialpædagogiske tilbud, der går konkurs.
Det kunne være børnehaven, eller det kunne være på skoleområdet, hvis det også skulle udsættes for konkurrence.
Vi ved også, både fra Danmark, men sådan set også fra Sverige og Norge, at flere af de store private velfærdskoncerner, som rykker ind i velfærden, benytter sig af skattely.
Det er jo klart, at det er med til at undergrave vores velfærdssamfund, når penge på den måde suges ud af velfærden og ender på Cayman Islands eller i et af de andre kendte skattely.
Så ved vi også fra omfattende dansk forskning, at når der udliciteres og privatiseres, og når private firmaer går ind i velfærden, jamen så er den primære konsekvens først og fremmest dårligere løn- og arbejdsvilkår for medarbejderne.
Det er veldokumenteret, når vi ser på velfærdsområderne, at det faktisk er det, der sker.
Rengøringsmedarbejdere skal løbe markant stærkere og gøre større områder rent, uden at de får mere tid til det.
Social- og sundhedshjælpere skal køre rundt til ældre med nogle køreplaner, der slet ikke hænger sammen, og hvor man skal være flere steder på en gang.
Det er der, der systematisk sker, når de private virksomheder rykker ind.
Det betyder selvfølgelig også, at vi som borgere betaler prisen i form af ringere velfærd, mindre tid, dårligere rengøring osv.
Meget vigtigt, og i klar modsætning til, hvad vi ofte hører fra højrefløjen, så er der i Danmark faktisk lavet meget, meget omfattende forskning på det her område, som viser, at der intet belæg er for, at private virksomheder er bedre eller billigere, når det gælder den bløde velfærd.
Der er ingen dokumentation for det.
Derfor er der rigtig god grund til at bremse udlicitering og privatisering og ikke skubbe på for, at der kommer mere af det, men lade vores fællesskab blive ved med at tage sig af den bløde velfærd.
For der er lige præcis den her åbenlyse modsætning mellem henholdsvis samfundets interesser og de private virksomheders interesser.
Vi vil jo som skatteydere allerhelst have, at en skole drives med det formål, at eleverne bliver dygtigere, at vi får den bedste skole, og at plejehjemmet drives, for at de ældre har en god hverdag.
Men virksomheders primære formål vil altid være, at de skal opnå en gevinst.
Er den offentlige sektor så perfekt?
Nej, på ingen måde, det er klart.
Men jeg må bare sige her til sidst: Der er mange ting, der skal gøres om, men en af de ting, der er med til at forringe vores offentlige sektor – ud over de besparelser, der regner ned over den – er jo netop det bureaukrati, den kontrol, der følger med, når man skal udlicitere og privatisere.
Og derfor er en af vejene til, at vi får en bedre offentlig sektor, hvor man i højere grad kan tage hensyn til, hvad der er fagligt korrekt, at vi får mindre udlicitering og privatisering.
Det skal være mine ord her, og så vil jeg gerne slutte af med at læse et forslag til vedtagelse på vegne af Socialdemokratiet, Enhedslisten, Alternativet, Radikale Venstre og Socialistisk Folkeparti, og det lyder således:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at Danmark har et velfungerende kommunalt selvstyre.
Folketinget mener, at kommuner og regioner skal have frihed til at tilrettelægge opgaveløsningen på den måde, der lokalt vurderes at være mest hensigtsmæssig.
Det gælder også for det samarbejde, der er mellem den offentlige og private sektor.
Et samarbejde mellem offentlige og private aktører skal derfor ikke være baseret på, at en kommune eller en region er tvunget til at konkurrenceudsætte bestemte opgaver.
Ved det netop afholdte kommunalvalg den 21. november 2017 blev der valgt lokale repræsentanter til landets 98 kommunalbestyrelser og 5 regionsråd.