Karsten Hønge (SF), 2017-05-24:
Udenlandske firmaer og lønarbejdere er velkomne i Danmark, men de har ikke så meget som et hammerslag at gøre her i landet, hvis de ikke kan finde ud af at overholde danske overenskomster, dansk arbejdsmiljølovgivning, betale skatter og moms og i øvrigt respektere fagforeningerne, for vi vil ikke have, at det danske arbejdsmarked kommer på udsalg.
Hurtig profit har jo vist sig meget hurtigt at kunne skabe en kreativitet med hensyn til, hvordan man undergraver organiserede arbejdsforhold.
Så pibler det frem med dårlige ideer som ukrudt i en forårsvarm have.
Derfor er det, at det er så vigtigt, at både fagforeninger og politikere er udstyret med lugejern.
Udfordringen kommer jo i alle mulige former.
Den ene dag er det østarbejdere i byggeriet, den næste er det filippinske chauffører på de europæiske landeveje, det er Uber den tredje dag, det er habil og debil den fjerde, og nu har vi noget, der hedder – og det må være med et strøg af selvironi – happy helper, som på nettet holder auktion over arbejde, hvor folk på forskellig måde kan byde ind med, hvor langt de vil gå ned i løn, og det hele foregår på nettet til melodien Limbodansen, how low can you go.
Det er rigtig fint med platformsøkonomi, men det er aldrig fint med en plat form for økonomi.
Unfair og ulige konkurrence ødelægger gode danske firmaer og stjæler arbejdet fra de danske lønarbejdere.
Vi har stærke organisationer, og vi har et stærkt samarbejde mellem organisationerne på arbejdsmarkedet og det politiske system.
Der er to ting, der skal være til stede, hvis vi skal gøre en virkelig indsats mod social dumping.
Den ene er, at vi skal have stærke faglige organisationer, og den anden, at vi skal have et politisk flertal, der er villig til at holde hånden under arbejdsmarkedet.
At styrke det, som vi kalder den danske model, er at styrke det bedste i det Danmark, som vi holder så meget af, for vi kombinerer nemlig tryghed med dynamik og fleksibilitet.
Social dumping slår igennem på flere måder, og det vil derimod skabe en ny arbejdende underklasse og trække et spor af utryghed efter sig.
Lige her og nu er det jo især brancher, der, som man vel kan sige, er særlig påvirkelige over for de omskiftelige vind- og vejrforhold på arbejdsmarkedet.
Det er byggeriet, det er landbruget, det er hotel og restauration.
Men på længere sigt trækkes tæppet væk under velfærdssamfundet, og så rammer det alle, også gymnasielæreren, også kommunefuldmægtigen.
Man kan ikke på samme tid påstå, at man vil kampen mod social dumping og ikke samtidig støtte fagbevægelsen.
Jeg tænkte på, at det er lidt, som om man kan stå og kigge på Christiansborg, og så er der nogle, der siger: Tårnet, det er flot, og taget, det er rigtig flot – det er jo også bygget af tømrere.
Så står man og kigger og siger, at jeg gerne vil have taget, og jeg vil også gerne have tårnet, men jeg vil ikke have murene, og jeg vil ikke have fundamentet.
Det giver jo ingen mening.
Derfor må vi sammen i kampen mod social dumping også sige fra over for private forsikringer og forretninger, der påstår, at de er fagforeninger.
De er nemlig ikke andet end free riders.
Det er ikke andet end tomme kalorier, som de har på kontorerne i det såkaldt faglige hus, i Krifa eller hos Frie Funktionærer.
De graver tværtimod faldgrupper for den danske model for arbejdsmarkedet.
Måske kan I lægge mærke til det, næste gang I er ude i byen.
De er lette at genkende.
Hvis I kommer forbi sådan en tandemcykel og I ser, at der sidder en bagpå med benene oppe, men alligevel bliver trukket igennem byen, kan I være sikre på, at det et medlem af en af de gule foreninger, fordi de er vant til at lade sig transportere rundt, mens de organiserede lønarbejdere træder i pedalerne.
De gule foreninger holder døren pænt og gør honnør, når social dumping masser sig på.
Men vi kan styrke det robuste og organiserede arbejdsmarked ved at gøre det mere attraktivt at være medlem af en rigtig fagforening.
Vi burde gøre det muligt at kunne trække en større del af kontingentet fra i skat, og til gengæld vil jeg sige, at der ikke er nogen grund til overhovedet, at kontingentet til de her gule discountforeninger skulle kunne trækkes fra.
De løfter ingen samfundsmæssige opgaver, herunder kampen mod social dumping, og derfor skal de selvfølgelig heller ikke nyde nogen som helst samfundsmæssige fordele.
Gode, gamle danske ordsprog kan bruges i forhold til de gule discountforretninger: Noget for noget; man skal jo altså yde, før man kan nyde.
I forhold til gerne at ville have hænderne ned i skatteborgernes lommer og støtte skattemæssigt må man sige, at hvis man ikke vil løfte noget, så gælder ordsproget: Ingen arme, ingen kager.
For SF er kampen mod social dumping en hjertesag.
Det er kampen om selve det, som har gjort Danmark til det velfærdssamfund, som vi holder så meget af.