Daniel Toft Jakobsen (S), 2019-02-06:
Tak for det, formand.
I Pakistan blev den kristne kvinde Asia Bibi for nylig løsladt efter 8 års fængsel efter anklager om blasfemi.
Hendes forbrydelse i sin tid var, som jeg har forstået det, at hun tillod sig at argumentere for sin sag og for sin kristne tro, da nogle muslimer protesterede over, at hun som kristen drak vand fra den samme kop og den samme brønd, som de gjorde.
I Egypten blev det for omkring et års tid siden seriøst diskuteret, om man skulle lave et forbud mod at være ateist.
Stærke kræfter ønskede ganske enkelt ved lov at forbyde det ikke at tro på en gud.
Fra Rusland har vi i dag hørt, at et dansk Jehovas Vidne er blevet dømt for at være ekstremist, alene fordi han har praktiseret sin tro som Jehovas Vidne.
De her tre eksempler viser, at tros- og religionsfrihed ikke er noget, som vi kan tage for givet.
Det samme er selvfølgelig tilfældet, når rohingyamuslimerne udsættes for etnisk udrensning i Myanmar; når ateistiske bloggere myrdes brutalt i Bangladesh; når muslimske uighurer undertrykkes i Kina; når jøder udsættes for hadforbrydelser i Europa og andre steder; når kristne og andre grupper forskelsbehandles, forfølges og det, der er værre, i adskillige mellemøstlige og afrikanske lande.
Mange steder er det ikke kun én bestemt gruppe, der er udsat.
Nogle steder er det alle, der adskiller sig fra majoriteten, som det går ud over.
Andre steder er det særlig dem, der vover at skifte fra den ene religion til den anden, eller dem, der vover at forlade deres religion, eller dem, der vover at kritisere majoritetens religion, som bliver ramt.
Kulturelle og sociale normer spiller f.eks. også en rolle.
For mig at se er tros- og religionsfrihed et af de bedste værn, vi har, mod religiøs ekstremisme, religiøs tvang og andre typer af religiøs undertrykkelse
, fordi rettigheden jo netop beskytter alle mennesker, mænd som kvinder, troende som ikketroende, og deres ret til selv at bestemme, hvad de vil tro på, og hvad de ikke vil tro på.
I en verden, hvor radikalisering og ekstremisme – det at ville tvinge sin egen overbevisning ned over andre – desværre mange steder kaster sin grimme skygge ind over menneskelivet, er det vigtigt at gøre en indsats for at styrke netop tros- og religionsfriheden.
Derfor er det helt grundlæggende godt og positivt, at regeringen har sat fokus på tros- og religionsfriheden igennem det, som i den redegørelse, som vi har fået fra udviklingsministeren, kaldes for den særlige indsats for tros- og religionsfrihed og religiøse mindretal, herunder kristne.
Når man selv har hjemme i et relativt sekulært samfund som det danske med en grundlovssikret religionsfrihed, som vi måske nogle gange kan komme til at tage for givet, er det ikke altid så let at forstå, hvor stor en rolle religion kan spille andre steder i verden, på godt og ondt, og hvor stor en forskel det faktisk kan gøre rigtig mange steder at styrke tros- og religionsfriheden.
Der er ganske enkelt brug for opmærksomhed og viden om religion som sådan, men også om tros- og religionsfrihed som menneskerettighed, både hos os politikere, men selvfølgelig også i den danske udenrigstjeneste, både centralt og ude på ambassaderne osv.
Forhåbentlig bidrager den indsats, som vi diskuterer her i dag, og som ministeren på god vis har beskrevet i redegørelsen, til at styrke opmærksomheds- og vidensniveauet på det her område.
I Socialdemokratiet mener vi, at det er godt, at regeringens indsats tager udgangspunkt i menneskerettighederne – altså at der er fokus på alle menneskers ret til at tro og til ikke at tro, til at skifte tro og i øvrigt også til at kritisere andres tro.
For det er selvfølgelig vigtigt at huske på, at religionsfrihed ikke handler om at beskytte religioner, men derimod om at beskytte det enkelte menneskes grundlæggende ret til at tænke og tro frit.
Vi er også glade for, at regeringens indsats bygger på den grundlæggende opfattelse, at menneskerettighederne er »ligeværdige, udelelige og gensidigt understøttende«, som der står i redegørelsen.
Det er et vigtigt udgangspunkt, som jo bl.a. betyder, at man ikke kan bruge den ene frihedsrettighed til at krænke den anden frihedsrettighed med.
Vi er også enige med regeringen i, at det er vigtigt at sætte et særligt fokus på forholdet mellem tros- og religionsfrihed og så ligestilling og kvinderettigheder, bl.a. fordi de to rettigheder på lange stræk faktisk kan understøtte hinanden – f.eks. ser man ofte, at der, hvor tros- og religionsfriheden krænkes, går det allerhårdest ud over kvinderne – men selvfølgelig også fordi kvinders rettigheder nogle steder begrænses netop med religion som begrundelse eller motivation.