Martin Lidegaard (RV), 2018-05-25:
Mange tak, formand.
Sådan har jeg det også i dag, for jeg synes, at det er sådan med rigsfællesskabet, at der er gode dage, hvor man vågner op og tænker: Hvor er det dog en fantastisk konstruktion, vi har udviklet i fællesskab.
Det har givet Grønland og grønlænderne vel nok de bedste levevilkår, som nogen oprindelig inuitbefolkning har i verden med meget stor selvbestemmelse, stigende selvstændighed og høje ambitioner om at blive fuldt selvstændige, som understøttes af et samarbejde med Danmark og Færøerne, også om at tiltrække investeringer.
Samfundsudviklingen går alt andet lige den rigtige vej og har enorme perspektiver i sig, fordi området, som flere ordførere har været inde på, jo vil blive mere tilgængeligt i kraft af klimaændringerne og med endnu større muligheder for handel, transport, udvinding af råstoffer osv. osv.
Der er gode dage, hvor man vågner op og tænker, at det er sådan, rigsfællesskabet er.
Men der er jo altså også dage, hvor man vågner op og tænker: Glasset er ikke halvt fuldt; det er halvt tomt.
Det er et rigsfællesskab, som lider under en påfaldende ligegyldighed for de fleste danskeres vedkommende.
Vi har det ikke på skoleskemaet, vi har det ikke tæt nok under huden i vores daglige politiske virke, og vi er for få, der er klar over, hvilken betydning det egentlig har for vores land, vores kultur og vores muligheder udenrigspolitisk, vores økonomiske potentialer osv.
Og i Grønland og på Færøerne, hvor man følger den politiske debat, står det ikke meget bedre til, for der taler man godt nok meget mere om Danmark, end vi taler om Grønland og Færøerne, men det er ikke nogen speciel rar tale, der er.
Det er ofte en meget negativ tale, som handler om, at man har store historiske hangs, kan man sige, på Danmark.
Man ønsker at frigøre sig så hurtigt som muligt og synes, at Danmark er arrogant, og man synes, at hele rigsfællesskabet knirker gevaldigt.
Det blokerer jo for den første oplevelse.
Det blokerer for at udnytte de mange muligheder og potentialer, som de her tre småstater tilsammen kunne have i globaliseringens frådende hav.
Når man kan holde begge taler, både den positive og den negative, er det selvfølgelig, fordi rigsfællesskabet er det hele og begge historier har noget sandt i sig.
Derfor synes jeg jo, at dagen i dag handler om at diskutere, hvordan vi kan fremme den første historie til gavn og glæde for alle tre dele af rigsfællesskabet, og hvordan vi kan undgå at falde i grøftegraveriet, hvor vi bruger vores ressourcer og vores politiske kræfter på at tale vores fælles projekt ned.
Jeg har ikke nogen mirakelkur.
Vi har været igennem de klassiske diskussioner om, hvorfor det skal være så svært at lave en investeringsfond, der kan bidrage til nye bæredygtige investeringer, der kan udvikle både den grønlandske og færøske økonomi, og som i øvrigt kan bane vejen for større økonomisk selvstændighed og dermed også politisk selvstændighed, fordi man får kraft til at hjemtage flere områder.
Vi har også diskuteret historien og det ansvar, der påhviler den danske del af rigsfællesskabet, f.eks. i form af få ryddet op på de amerikanske baser.
Vi har været igennem hele sprogdiskussionen, som jo har været en grønlandsk diskussion i mange årtier.
Jeg synes jo sådan set, at det er meget enkelt.
Det er rigtigt, at ansvaret ligger hos Grønland, men derfor kan man jo godt som dansk politiker ytre sig om, hvad man tænker.
Det er vi jo, fordi der i Grønland er en stor befolkningsgruppe, der kun taler dansk, der er en endnu større befolkningsgruppe, der kun taler grønlandsk, og der er et stort behov for, at alle også kan begå sig på engelsk.
Sådan tror jeg det er at være en lille sprogstamme, og det er også derfor, at alle danskere lærer at tale engelsk.
Men hvordan kommer vi videre?
Jeg er lidt fascineret af den tanke, når nu den nuværende arktiske strategi udløber om ganske kort tid – om halvandet år er den arktiske strategi jo sådan set udløbet, og der skal laves en ny.
Jeg tror, det bliver svært at lave en ny arktisk strategi i rigsfællesskabets regi, hvis ikke vi samtidig har en fælles strategi for rigsfællesskabet.
Jeg taler ikke om nye grundlove eller noget meget voldsomt, men jeg taler om at komme det lidt nærmere, hvad henholdsvis de grønlandske forventninger, de færøske forventninger og de danske forventninger til rigsfællesskabet er, og hvordan vi kan hjælpe hinanden med at fremme de forventninger.
Jeg har det som mange andre, der har været på talerstolen i dag, at jeg ikke har noget ønske om, at rigsfællesskabet skal slutte, eller at færingerne eller grønlænderne skal løsrive sig, men jeg har fuld forståelse for, at der kan være den selvstændighedstrang i alle folk, og jeg har umiddelbart heller ikke nogen problemer med at se for mig en ny strategi for rigsfællesskabet, som giver Grønland og Færøerne, hvis de ønsker det, større selvstændighed, for det er jo, om jeg så må sige, de landes og folks ret.
Men jeg er omvendt fuldstændig overbevist om, at den korteste og mest lige vej til reel selvbestemmelse, også økonomisk selvbestemmelse, sådan set nok går gennem et stærkere samarbejde, et ligesindet og frit samarbejde mellem de tre dele med fuld respekt mellem delene.
Jeg kan tage fejl, men jeg synes, det er forsøget værd at få en diskussion om, hvorvidt vi kan lægge grunden til en ny strategi for rigsfællesskabet, som vi så kan bygge en arktisk strategi oven på.
Jeg tror på, at der er fællesnævnere imellem det, som grønlændere og danskere og færinger gerne vil.
Jeg tror på, at vi har langt, langt større mulighed for at forfølge de drømme, vi har for vores respektive lande og kulturer, ved at gøre det sammen i stedet for hver for sig.
Og jeg vil endda sige det sådan, uden at det skal blive for teatralsk, at sådan som verden udvikler sig i øjeblikket rundt om rigsfællesskabet, syd for os, øst for os, vest for os, så har jeg godt nok svært ved at se, at vi kan finde nogen mere stabil havn, noget mere tillidsfuldt samarbejde end ved at vende os mod hinanden i stedet for væk fra hinanden.
Så det skal være en tanke, som jeg håber at mine kære kollegaer – både dem, der kommer nordfra i rigsfællesskabet, og sydfra – vil gå og overveje lidt, og måske også statsministeren, altså at vi, når vi tager fat på en ny arktisk strategi, så også bygger den på en fælles strategi for rigsfællesskabets udvikling.
Jeg synes, at der er mange rigtige betragtninger i fru Aaja Chemnitz Larsens analyser her.
Altså, jeg læser det grønlandske valg på samme måde.
Der er jo ingen tvivl om, at der er et meget stort ønske om selvstændighed, hvilket også alle grønlandske partier af betydning tilkendegiver, men der er heller ingen tvivl om, at langt den største del af den grønlandske befolkning ønsker at tage det i et tempo, så man selv kan være med.
Det er så rigtigt, at vi nok har forskellige forestillinger om det gode liv.
Men en ting har vi jo tilfælles, og det er, at vores samfund forandrer sig med en rivende hast.
Det ændrer ikke på, at der stadig væk er forskellige opfattelser af det gode liv, men vi har jo det tilfælles, at det gode liv, vi nu forfølger, skal vi forfølge, samtidig med at vores samfund på grund af mange forskellige forhold – teknologi osv. – forandrer sig.
Jeg tror, at måden, man kunne gå til det på, ville være at sige: Uanset om området nu ligger i Grønland eller Danmark, er hjemtaget eller ej, så påvirker vi stadig væk hinanden i det område.