Inger Støjberg (V), 2018-12-14:
Socialistisk Folkeparti foreslår med det her beslutningsforslag, at det pålægges regeringen inden udgangen af folketingsåret 2019-2020 at fremsætte forslag om en række ændringer af udlændingeloven med henblik på at tillægge barnets tarv større vægt i sager om asyl og opholdstilladelser.
Børn, der kommer til Danmark som f.eks. asylansøgere, er særlig sårbare, og vi har derfor også en pligt til at tage hensyn til deres særlige behov, når vi behandler sager, hvor børn er indblandet.
Det er en pligt, som vi gerne tager på os, for selvfølgelig skal det være sådan, at vi giver børnenes tarv særlig opmærksomhed, og det mener jeg også at de gældende regler og praksis er udtryk for.
Men lad os se lidt på det retlige afsæt.
Efter børnekonventionens artikel 3 skal vi lade barnets tarv komme i første række i alle foranstaltninger vedrørende børn, og vores nationale regler forudsættes administrativt i overensstemmelse med børnekonventionen.
Barnets tarv indgår derfor også som et centralt element i både lovgivning og udlændingemyndighedernes behandling af alle udlændingesager.
Det gælder både i asylprocessen og i forbindelse med vurderingen af det øvrige opholdsgrundlag, som udlændingeloven indeholder regler om, f.eks. regler om familiesammenføring med børn.
Det betyder eksempelvis, at der skal ske undtagelser til de gældende regler i udlændingeloven, hvis Danmarks internationale forpligtelse tilsiger det, bl.a. hvis hensynet til barnets tarv tilsiger det.
Det er derfor regeringens klare opfattelse, at der i lovgivningen og i behandlingen af udlændingesager, hvor der indgår børn, allerede tages højde for barnets tarv.
Regeringen mener derfor ikke, at der er behov for at tydeliggøre dette yderligere i lovgivningen, og jeg må derfor også meddele, at regeringen allerede af den grund ikke kan støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Alligevel vil jeg faktisk godt forholde mig lidt mere konkret til nogle af de forslag, som er i beslutningsforslaget.
Der bliver af forslagsstillerne bl.a. lagt op til, at barnets tarv bør sættes centralt i lovgivningen og i sagsbehandlingen i sager om asyl og andre opholdstilladelser, og at barnets tarv skal veje særlig tungt i sager om børn under 15 år, der har opholdt sig i Danmark i mere end 6-7 år.
Men som jeg allerede har været inde på, forholder det sig sådan, at barnets tarv allerede indgår som et hensyn i de særlige processer og sikkerhedsforanstaltninger, der er forbundet med sagsbehandlingen, når en sag vedrører et barn.
Jeg kan eksempelvis nævne, at udlændingeloven på området for uledsagede mindreårige udlændinge indeholder den sikkerhedsforanstaltning, at der – medmindre ganske særlige grunde taler for det – så hurtigt som muligt udpeges personlige repræsentanter til uledsagede mindreårige udlændinge.
Jeg kan endvidere nævne, at det i sager om børns selvstændige opholdsret efter fast praksis tillægges en særlig vægt, om barnet har haft en del af sine formative år her i landet, dvs. fra cirka 6-7-årsalderen og til cirka 15-årsalderen.
For mig at se er dette netop udtryk for, at myndighederne allerede i dag skal tage hensyn til børn, der har opholdt sig længere tid her i landet.
Med beslutningsforslaget ønsker Socialistisk Folkeparti også, at der fastsættes rammer for en transparent procedure for sagsbehandlingen, der involverer børn under 15 år, som har forældre i Danmark.
Igen vil jeg sige, at jeg altså ikke er enig i præmissen, som jo så må være, at rammerne i dag er utilstrækkelige.
For udlændingemyndighederne tager netop i sagsbehandlingen højde for alle mindreårige udlændinge, lige meget om de uledsaget, ledsaget eller medfølgende, og uafhængigt af om barnet søger om asyl eller opholdstilladelse eller er omfattet af udlændingemyndighedernes sagsbehandling af en anden årsag.
Der skal i hvert enkelt tilfælde tages konkret stilling til de individuelle forhold, og det er jo forhold, som gør sig gældende i hver individuel sag, naturligvis.
Ingen sager er identiske, og jeg har tiltro til, at myndighederne ved netop at forholde sig konkret til sagerne og til det enkelte barns individuelle forhold bedst giver barnets tarv den særlige opmærksomhed, som er nødvendig.
Endelig vedrører beslutningsforslaget kravet om vellykket integration, der stilles i visse sager om familiesammenføring med børn over 8 år.
Forslagsstillerne vil pålægge regeringen at ændre kriterierne for vurderingen af integrationskravet.
Som vi nok alle sammen er bekendt med, har der jo her den seneste tid været fokus på sager, hvor et barn har fået afslag på familiesammenføring her i landet med henvisning til, at barnet ikke har udsigt til vellykket integration.
I den periode har børnene i nogle tilfælde så lært dansk og fået et socialt liv med jævnaldrende børn her i landet.
Som jeg har sagt ved andre lejligheder, har jeg selvfølgelig fuldt ud forståelse for, at familierne havde håbet på et anden resultat i de her sager, men jeg må også bare gentage, at jeg synes, det er underligt, at man ikke tager sine børn med til Danmark fra begyndelsen.
Jeg synes i bund og grund, at vi har nogle gode regler på det her område.
Det er afgørende, at vi sikrer, at man ikke bare kan efterlade sine børn i hjemlandet for at forhindre, at de vokser op med vores danske normer og værdier, og at man så kan hente dem herop senere, uden at det har nogen som helst former for konsekvens.
Når det er sagt, anerkender jeg, at det selvfølgelig er ærgerligt, hvis den forælder, der finder en ny ægtefælle her i landet, ikke i alle tilfælde fuldt ud har forstået konsekvenserne af valget af at efterlade barnet i hjemlandet og først søger om familiesammenføring senere.
Som jeg så sent som i onsdags sagde her i Folketingssalen, tror jeg, at vi kan være endnu bedre til at sikre, at forældrene kender konsekvenserne af deres valg i de her sager.
Derfor har jeg også bedt mit ministerium om sammen med Udlændingestyrelsen at se nærmere på, hvordan vi kan klæde forældrene endnu bedre på i forhold til de her regler.
Jeg forventer, at der kan lægges en supplerende vejledning ud på udlændingemyndighedernes hjemmeside meget snart.
Jeg vil understrege meget klart, at det for regeringen er vigtigt at fastholde den stramme udlændingepolitik.
Det kommer nok heller ikke bag på nogen.
Men regeringen er dog også selvfølgelig samtidig åben for at drøfte, om der er behov for mindre justeringer i gældende regler, så de i højere grad adresserer netop det problem, de er skabt for at løse.
Det mener jeg jo netop af hensyn til de børn, hvis fremtid skal være her i landet.
Ja, man kan jo fristes til at sige her i dag, at det er det helt grundlæggende, i og med at det må være barnets tarv.
Rækker selvforståelsen til, at man indtager positionen som den, der vil børnene det bedste, så synes jeg faktisk, at man med kritikken af reglerne helt mangler at forholde sig til, hvad vi siger til de børn, hvor forældre i dag henter børnene hertil hurtigt, fordi reglerne tilskynder til det, men hvor en lempelse eller måske endda en afskaffelse af reglerne helt udhuler det her incitament.
Når man er så ivrig efter at vise, at man er disse børns beskyttere, så bør man også kunne svare på, hvordan man beskytter dem mod forældre, der ønsker at fastholde børnene i en kultur og i et værdisæt, der ligger meget langt fra vores.
Men det synes jeg faktisk at kritikerne af de her regler fuldstændig mangler at forholde sig til.
Så summa summarum er, at selv om regeringen ikke kan støtte det her beslutningsforslag, vil jeg godt kvittere for debatten.
Som sagt er regeringen enig i, at barnets tarv også skal indgå som et centralt element i lovgivningen og sagsbehandlingen, der vedrører børn, men det er altså også min klare opfattelse, at det allerede eksisterer i dag i lovgivningen, sådan at der netop er fokus på barnets tarv.
Derfor ser regeringen som sagt ikke anledning til at støtte op omkring beslutningsforslaget, allerede fordi forslaget bygger på en præmis om det modsatte.
Jeg ser naturligvis frem den videre behandling af beslutningsforslaget, og måtte der opstå spørgsmål i forbindelse med det, svarer jeg selvfølgelig gerne.