Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2022-06-07:
Tak for det.
Nu er jeg jo ikke den fjerde socialdemokrat, der er på talerstolen, for vi er kun tre, men det er fjerde gang, at der er en socialdemokrat på talerstolen i den her debat, så det synes jeg måske alligevel er at overdrive festen.
Jeg vil derfor alene nøjes med at sige, at det, som SF siger, om, at man skal kunne holde til arbejdet hele livet, er jeg meget, meget enig i, og at det er en vigtig rettesnor i forhold til at se på, hvordan vi kan fastholde.
Min analyse er, at der har været et behov, og at man har forsømt at give penge nok til børneområdet i rigtig mange år, og at vi derfor har skullet frem med det helt store checkhæfte fra regeringens side, og det har jo ikke været i fællesskab med De Konservative, men i fællesskab med SF, Enhedslisten og Radikale Venstre, som har haft det som et meget stort ønske, at man gik ind og fik rettet op på det her efter år med en borgerlig regering.
Så det er bare for at sige, at jeg lige der godt kan mærke, at jeg bliver ramt af, at det simpelt hen er for nemt at stå og sige det.
Efter at man har skåret ned på den måde, man har, og efter at man ikke har støttet en velfærdslov, bliver stemningen her efter min mening lige lidt for god, hvis man bare slipper af sted med at sige det.
Jeg tror på, at den strukturelle ramme omkring de her arbejdspladser betyder rigtig, rigtig meget, og det vil sige de vilkår, vi giver økonomien, altså om der er hænder nok – er der voksne nok til, at man faktisk kan levere et ordentligt stykke pædagogisk arbejde, og at man går hjem fra arbejde med en fornemmelse af virkelig at have fået leveret, fordi det er det, man er stolt af, og det er det, man gerne vil med sit arbejde, det er derfor, man har taget den uddannelse – eller om der ikke er det.
Og kogt helt ned ender det også med at handle om penge, og i hvert fald når man har kørt kommunerne så hårdt, som man har gjort hen over alle de år med en blå regering, og når man selvfølgelig samtidig ikke ønsker at stemme for en velfærdslov, som ellers ville gøre, at pengene fulgte med, både når der, som Dansk Folkeparti siger, kommer flere ældre, hvor der skal følge ekstra penge med – det er i velfærdsloven – og når der kommer flere børn.
Det har vi ikke kunnet få de blå partier med på, og det er jeg mægtig ærgerlig over, og det betyder altså, at det der med at skabe attraktive arbejdspladser i den offentlige sektor er på den måde, som vi har kendt det op igennem 00'erne, først under Anders Fogh Rasmussen og siden under Lars Løkke Rasmussen, hvor det er sådan noget, man står og siger, og pengene så bare aldrig følger med, og det er sparerunde på sparerunde derude, og det mener jeg sådan set ikke bidrager til fastholdelsen.
Så er jeg til gengæld meget nysgerrig på det, som Dansk Folkeparti bringer til bordet.
Jeg synes, det er interessant at gå ind og kigge på unge og voksne med handicap, i forhold til om vi kan blive bedre til at give den gruppe et fodfæste på arbejdsmarkedet.
Vi ved jo f.eks., at en meget stor del af de unge, der har blindhed med sig i bagagen, har et ønske om at arbejde, men at de ikke kan få bidt sig fast på arbejdsmarkedet, fordi vi ikke har et rummeligt nok arbejdsmarked, og fordi vi ikke får givet gode nok uddannelsesvilkår.
Så det er bare for at sige, hvad angår den del, der ligger på mit bord, at min dør altid er åben, og at jeg gerne vil kigge på, hvad vi kan gøre bedre og mere af.
Jeg ved også, at noget af det koster rigtig mange penge, og så bliver det selvfølgelig et finanslovsbord, men vi er lykkedes med at lande en aftale om en særligt tilrettelagt uddannelse, ikke mindst fordi hr. Jens Henrik Thulesen Dahl har presset mægtig meget på for det, og jeg mener, at vi har fået lavet en virkelig, virkelig god og solid aftale, som bringer os tættere på, at flere unge med handicap kommer til at kunne bide sig fast både i uddannelses- og arbejdsmarkedssystemet.
Og så er jeg overbevist om, at vi skal undgå nedslidning.
Vi nedslider ufattelig mange mennesker i vores samfund, og det har vi simpelt hen ikke råd til, hverken for de menneskers egen skyld eller et arbejdsmarked, der er overophedet.
Jeg har ikke mere at tilføje, og nu vil jeg overlade ordet til den næste i den her debat, og hedder det så den femte socialdemokrat?
Det gør det vel.