Søren Pind (V), 2017-03-03:
Vi behandler i dag B 29, der overordnet har to formål.
For det første ønsker forslagsstillerne at forbyde alle klausuler, der kan begrænse offentlighed i analyser og rapporter, der udarbejdes på universiteterne i forbindelse med myndighedsbetjening.
For det andet pålægger B 29 regeringen at sikre forskernes ytringsfrihed.
Forslagsstillerne begrunder beslutningsforslaget med et ønske om at beskytte forskernes ytringsfrihed, og lad mig med det samme slå fast, at det ønske er jeg enig i.
Forskning udgør nemlig et vigtigt bidrag til den demokratiske debat og den politiske proces.
Det er vigtigt for mig som uddannelses- og forskningsminister – og jeg har sagt det, fra jeg lagde fra land – at vi skal styrke respekten for klogskab, viden og intellekt.
Forskningsbaseret myndighedsbetjening udgør ofte en vigtigt videnskabelig og faglig underbygning af politikudviklingen, og regeringen støtter, at Folketinget altid får retvisende information.
Forskere og andre, som har leveret data eller andre input til beslutninger i Folketinget, må derfor ikke forhindres i at gøre opmærksom på, hvis deres input ikke præsenteres retvisende.
Når man så læser B 29, kan man næsten få det indtryk, at forskeres ytringsfrihed i dag ikke nyder tilstrækkelig beskyttelse.
I Danmark har vi en solid beskyttelse af ytringsfriheden, og det gælder også forskeres ytringsfrihed.
Ytringsfriheden er beskyttet i grundlovens § 77, hvor det slås fast, at enhver er berettiget til på tryk i skrift og i tale at offentliggøre sine tanker, dog under ansvar for domstolene.
Derudover er ytringsfriheden f.eks. beskyttet af artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention, og samtidig fremgår det direkte af universitetsloven, at forskere har pligt til at deltage i den offentlige debat.
Uddannelses- og Forskningsministeriet har i samarbejde med fagministerier og universiteter fastlagt vejledende retningslinjer for aftaler om myndighedsbetjening.
Det følger heraf, at universitetet som altovervejende udgangspunkt har ret og pligt til at offentliggøre samtlige forskningsresultater, så retningslinjerne er klare: Udgangspunktet er åbenhed og offentliggørelse.
Det hører nu altså dog med til historien, at offentligt ansatte forskere, som andre offentligt ansatte, er underlagt forvaltningslovens regler om tavshedspligt.
Og det gælder også, når forskere leverer forskningsbaseret myndighedsbetjening som led i deres offentlige ansættelser på universitetet.
Det kan f.eks. være oplysninger, der skal anvendes ved forhandlinger i EU, hvor Danmark ikke offentligt skal afsløre sin forhandlingsposition.
Et andet eksempel kunne være i forbindelse med forhandlinger om ændring af en støtteordning, hvor offentliggørelse på helt utilsigtet vi kan påvirke forhandlingen.
Det klare udgangspunkt er, at alle leverancer, der indgår i grundlaget for den politiske beslutning, offentliggøres, når de er afleveret.
Derfor er der ikke behov for at fastlægge yderligere begrænsninger og pligter som foreslået i B 29.
Når det er sagt, må det erkendes, at ikke alle kontrakter, som historisk er indgået mellem universiteter og ministerier, fuldt ud lever op til de krav.
Det gælder både i forhold til tavshedsklausuler og i forhold til begrænsning af retten til offentliggørelse.
Det skal der rettes op på, og det er et arbejde, der er iværksat.
Derfor er det her i dag en god lejlighed til at nævne, at ministerierne løbende gennemgår deres standardkontrakter.
Det er der behov for, også i lyset af konkrete sager, der opstår undervejs.
Der har desuden været et ønske fra både ministerier og universiteter om at få præciseret og uddybet de overordnede retningslinjer for forskningsbaseret myndighedsbetjening.
Skulle det ske, at en forsker oplever at få sin ytringsfrihed uretmæssigt indskrænket, har forskeren flere handlemuligheder.
Det gælder også, hvis forskere oplever, at deres data eller andre input ikke bliver præsenteret retvisende for Folketinget.
Først og fremmest skal forskere gå til deres ledelse, som kan drøfte spørgsmålet med fagministeriet.
Og endelig har forskeren altid mulighed for at indgive klage til Folketingets Ombudsmand.
Så lad mig atter her til sidst understrege, at forskere giver et vigtigt bidrag til den demokratiske debat og den politiske proces, og det er derfor afgørende for regeringen, at samarbejdet mellem myndigheder og universiteter hviler på principper om åbenhed, armslængde og universiteternes metodefrihed.
Det skal vi værne om.
Tak for den gode debat.
Som reglerne er i dag, kan universiteterne ikke godkende uddannelsesforløb i udlandet, hvor der er lovkrav om mindsteløn.
I Tyskland er der fra 2015 indført lovkrav om, at studerende skal have mindsteløn i forbindelse med projektorienterede forløb i en virksomhed.
Lovforslaget giver universiteterne mulighed for at godkende projektorienterede forløb på en virksomhed i udlandet som f.eks. Tyskland, hvor der er lovkrav om mindsteløn.
De studerende vil så kunne få løn og vil derfor ikke kunne modtage SU.
Regeringen ønsker at understøtte, at danske universitetsstuderende får mulighed for virksomhedsophold i tyske virksomheder som led i deres uddannelse.
Det vil styrke de studerendes faglige kvalifikationer, øge deres tyske sprogkundskaber og deres forståelse for tysk kultur.
Med den anden del af lovforslaget ønsker regeringen at give mulighed for, at studerende kan modtage en erkendtlighed fra en offentlig eller privat virksomhed, hvor de har ulønnet virksomhedsophold som led i deres uddannelse.
Forslaget omfatter universitetsstuderende, der gennemgår et ulønnet projektorienteret forløb i en virksomhed.
Det omfatter også studerende på andre videregående uddannelser, der gennemgår et ulønnet praktik- eller studieophold i en virksomhed.
Der er ikke tale om et arbejdsforhold.
For at understøtte dette vil regeringen fastsatte rammer, inden for hvilke den enkelte studerende kan modtage en erkendtlighed.
En erkendtlighed må ikke være højere end svarende til op til 3.000 kr. om måneden, og en erkendtlighed må ikke ydes som en på forhånd fastsat indkomst.
I høringsprocessen er der udtrykt ønske om, at den studerende og virksomheden på forhånd skal kunne aftale den pågældende erkendtlighed, gerne med et højere beløb end den beløbsgrænse, som regeringen foreslår, og hertil vil jeg altså sige, at det er vigtigt, at studerendes ophold i virksomheder ikke får karakter af ansættelsesforhold.
Samtidig er det vigtigt, at vi undgår juridisk usikkerhed om, hvorvidt den studerende opnår arbejdstagerstatus.