Jens Rohde (KD), 2021-06-02:
Man skal være blind og døv for ikke at se, hvordan globaliseringen har skabt usikkerhed blandt folk, og for ikke at kunne høre på en del af dagens debat og nogle af de spørgsmål, der er blevet stillet til statsministeren, at det jo er den usikkerhed, som mange partier i Folketinget spejler sig i og nærer sig ved.
Jeg må altså sige til hr. Alex Vanopslagh, at der i hvert fald i hans levetid ikke har været fri indvandring i Danmark, men jeg vil også gerne sige, at det er fuldstændig forståeligt, at mange trækker sig tilbage og forsøger at bygge værn op.
Nogle af verdens indbyggere er jo konstant på farten, mens de øvrige oplever, at det er selve verden, der nægter at stå stille, og så er der de grupper, der helt ufrivilligt kan være tvunget til at bryde op og søge nye steder hen, og disse parallelverdener skal man selvfølgelig forholde sig til.
Men vores opgave som politikere i dette høje Ting kan aldrig være at forsøge at foregøgle borgerne et billede af et ideelt fortidigt samfund, hvor alle havde de samme guder og de samme skikke og det samme sprog, for det har aldrig eksisteret.
Vi kan ikke stå her og påberåbe os ansvarlighed, når vi samtidig nærer en fantasi, som vi projicerer over i fortiden, men vi er nødt til at gøre det modsatte, hvis vi vil redde Danmark, og hvis vi vil redde Europa.
Talrige er vi med efterhånden mange år på bagen i dansk politik, der med argumenter og love har bragt den kosmopolitiske verden ind i danskernes hverdag, og talrige er desværre også de politikere, der i dag fornægter den kosmopolitiske virkelighed og bevidsthed, og det er ikke alene politisk forkert, men det er et etisk og et moralsk vildspor.
Nogle af os er gamle nok til at huske, hvordan vi sad med næsen i gymnasiebøgerne og blev tvunget til at læse Jean-Paul Sartre, og mange troede jo dengang på hans sludder om, at Sovjetunionen trods alt var fremtiden.
Skulle man dengang være cool, måtte man jo gå med Sartre.
Det var i årene før Murens fald, at jeg skulle læse den slags, og vi tog da også på studieture til Sovjet og Polen og DDR.
Jeg var faktisk flere gange i DDR for med mine egne øjne at se, hvad der var på den anden side af det Tyskland, som jeg altid har følt mig som en del af.
Men efter disse studieture begyndte vi så at læse noget Albert Camus og opdagede, at det jo var ham, der havde ret.
Han skrev nemlig, at der, når man eliminerer moral og etik i politik, så kun er forfaldet tilbage, og til sidst tager volden over, måske i en sofistikeret form og gemt bag altruistiske argumenter – måske den antager en psykologisk form – men volden er der.
Alt dette så Camus, der døde som liberal i demokratisk forstand.
I dag er det liberale demokrati under pres, også fra nogle af dem, der kalder sig liberale.
Den israelske forfatter Amos Oz, der døde i 2018, havde en østeuropæisk baggrund, og han var i mange år favorit til Nobelprisen i litteratur og i øvrigt en stærk fredsforkæmper og tilhænger af tostatsløsningen, men det er først og fremmest hans upolitiske litterære værker, der har gjort ham kendt i Danmark.
Med få præcise streger tegnede Oz portrætter af almindelige skæbner, der alle lever i nutiden, men som på godt og ondt er defineret af deres fortid.
I »Scener fra en landsby« møder vi den ugifte og kontante familielæge Gili Steiner med et helt særligt bånd til sin soldaternevø, der ikke dukker op på busstationen som aftalt.
Hvorfor mon?
Vi møder også den driftige ejendomsmægler Jossi, der vil købe et af byens ældste huse og rive det ned og bygge det om til nogle nye tilflyttere, og pludselig ændres hans planer, fordi han rammes af Amors pil.
Sådan er skæbnerne så mange i Amos Oz' litterære univers, ligesom de er hos os lige her og nu – skæbner, der alle sammen lever i os og iblandt os, hvor enkelte begivenheder kan ændre alt, det være sig kærligheden, en levevej eller et livssyn.
Og som en anden Forrest Gump spørger man jo indimellem sig selv, om man blot er en fjer, hvis skæbne afgøres af vinden, eller om vi selv er herrer over skæbnen, eller om det er midtimellem.
Hvad er min skæbne, mor?
Det spørger Gump på sin mors dødsleje i delstaten Alabama, der er hele omdrejningspunktet for Gumps på en gang jævne, forudsigelige og vilde og omskiftelige liv – en bog og en film, der satte sig dybt i mennesker overalt i verden i 1990'erne.