Morten Messerschmidt (DF), 2022-03-02:
Det håber jeg virkelig hr. Peder Hvelplund vil lede efter.
Altså, for mig lyder det som sådan en større udgave af det der rædselsfulde tv-program, hvor man bliver gift uden at kende hinanden, i håb om at man så på et eller andet tidspunkt lærer at elske hinanden.
I øvrigt vil jeg bare sige, at det da var fint at få fremdraget fru Karen Jespersens odyssé.
Hun har jo rejst nærmest derudefra, hvor hr. Peder Hvelplund befinder sig stadig væk, og er endt helt ovre hos mig.
Jeg håber, hr. Peder Hvelplund en dag vil gøre samme tur.
Tak, formand.
Med udgangspunkt i det, som hr. Peder Hvelplund sagde, er der grund til at causere lidt over forholdet mellem det at være en familie og det at være et folk.
Jeg tror i virkeligheden ikke, at der er den store forskel, bortset fra størrelsen, altså det kvantitative forhold.
Det at være en del af et folk bygger jo netop på en tillid, en umiddelbarhed, en fortrolighed med historie, sprog, humor, kultur – alle de ting, som gør, at vi kan tillade os at tale om et »os«.
Vi taler ofte, når vi drøfter folkeslag, om nogle fælles karaktertræk: briternes humor, amerikanernes måde at feste på, tyskernes måde at tale og agere på.
Og tilsvarende har vi også en fælles opfattelse af, hvad det er, der binder os sammen som folk.
Sådan er det også i en familie, hvor man måske nogle gange godt kan være lidt træt til familiefester, hvis man måske har en tante, der altid skal være den første på dansegulvet, og en onkel, der altid er den første til at tømme en flaske vin osv. – men man føler alligevel, at de hører til, fordi de er en af os.
Der er noget, der binder os sammen.
Derfor er det jo også at vende tingene på hovedet, når hr. Peder Hvelplund og andre på den yderste venstrefløj – ja, det er jo for så vidt bredt forankret på venstrefløjen – siger, at man skal bruge indfødsretten som instrument til at blive integreret.
Det er jo netop ligesom billedet på den der skøre tv-udsendelse, hvor man indgår ægteskabet først, i håb om at kærligheden så opstår efterfølgende.
Det må naturligvis være sådan, hvad enten det er til ens fædreland, nye fædreland eller ægtefællen først skal være der, før man indgår den forpligtende overenskomst, som det er at sige: Ja, jeg er 100 pct. dansk, jeg er villig til at give mit liv for Danmark.
Eller: Ja, jeg er 100 pct. forpligtet på det ægteskab, det bånd, som vi for gud og hvermand knytter.
De to ting hænger jo snævert sammen.
Derfor er det også så væsentligt, at vi tænker indfødsretten som en relation a la det, vi kender fra vores familie, og at vi selvfølgelig ikke – lige så lidt, som vi er villige til at give vores børn til ægtefolk, vi ikke har tillid til – giver vores samtykke til, at de må indgå ægteskab, selv om det jo ikke har den store juridiske betydning længere; det er jo tilbage fra Jeronimi tid.
Men på samme måde skal vi være sikre på, at dem, vi giver indfødsret, selvfølgelig også er nogle, vi kan regne som os, som vor.
De mange stramninger, som man jo alt andet lige må give regeringen cadeau for, selv om det godt nok kunne være bedre, som er gennemført, er jo netop et forsøg på at rette op på den anomali, på den fejlagtige tilstand, som hele indfødsretsområdet har været omgærdet af de seneste 30 år godt og vel.
Der er det selvfølgelig ikke underligt, at det parti, som jo har sit navn klæbende på, jeg vil sige i hvert fald de seneste 100 års største katastrofer i danmarkshistorien – fra tabet af Sønderjylland, besættelsen i 1940, medlemskabet af EF og til udlændingeloven af 1983 – selvfølgelig marcherer i den diametralt modsatte retning.
Der er jo ikke noget underligt i, at Scavenii, Munchs, Hørups og Brandes' parti ønsker at kaste indfødsret i grams, al den stund de ønsker at nedbryde familien.
De hader familien som det bånd, der er det givne, lige så meget som de hader nationen som det bånd, der er det overleverede.
Derfor er det her forslag jo i smuk forening med hele den radikale tankegang og derfor også noget, der selvfølgelig af enhver borgerlig orienteret må blive mødt med en overbærenhed og bare et stille og roligt: Nej tak.