Mette Reissmann (S), 2017-01-13:
I dag skal vi diskutere den forsknings- og innovationspolitiske redegørelse, som regeringen har fremlagt.
Jeg er personlig af den opfattelse, at det er positivt, at vi årligt får lejlighed til at drøfte den forsknings- og innovationspolitiske situation.
Og jeg kan da godt sige, at i min verden fylder hverken forskning eller innovation nok på den politiske dagsorden.
For min skyld måtte det gerne fylde meget mere.
Det kan der selvfølgelig være mange forklaringer på.
En central grund er jo nok, at forskning og innovation er langsigtet arbejde, og at frugterne af den indsats, der sættes i gang i dag, jo ikke bare kan høstes i morgen.
Det kan være svært at forstå i en verden, hvor alting forandres meget hurtigt, nogle gange næsten fra time til time, og alting går så stærkt.
Det betyder jo ikke, at forskning og innovation har mindre væsentlig betydning end det, der mere er præget af kortsigtede sammenhænge.
For det kan siges kort og klart: Forskning og innovation er det grundlag, fremtidens velstand bygges på, det skaber vækst, det er med til at skabe arbejdspladser, det gør os dygtigere og rigere, og det spor er der al mulig grund til at fortsætte i.
Det burde være ligetil at prioritere det, og jeg har helt overbevist om, at i hvert fald alle os, der er til stede her i salen i dag, er enige om det.
Og så sker det alligevel ikke.
Lad mig indledningsvis først og fremmest sige tak til ministeren for redegørelsen.
Lad os starte der, for man må bare konstatere, at regeringens redegørelse må ses i lyset af, at regeringen har valgt at fortsætte nedskæringerne på forskning, hvilket man behændigt kommer uden om i hele teksten.
Det var på samme baggrund, da vi diskuterede sidste års redegørelse, og nu er situationen igen den samme: Regeringen har igen nedprioriteret forskningen.
Med finansloven for 2017 er det offentlige forskningsbudget fastsat til 15,5 mia. kr.
I 2015, altså året før Venstreregeringen tog over,
var niveauet på 16,7 milliarder.
Altså, SR-regeringen allokerede faktisk en milliard mere end den tidligere samt den nuværende regering har allokeret til forskning.
Vi er nu på det laveste niveau siden 2008, og det synes jeg ikke er at udvise rettidigt omhu for Danmarks fremtid.
Det er nedskæringer, der er til at føle på, det kan mærkes, det har negative konsekvenser, og det efterlader altså også en større undren.
Et eksempel på det er Det Frie Forskningsråd, der som bekendt snart skifter navn til Danmarks Frie Forskningsfond, men det er ikke det, jeg vil tale om her.
Ministerens parti, Venstre, vil skære i den frie forskning.
Det er problematisk, for med den frie forskning lærer vi netop nye problemstillinger at kende, og det skaber også løsninger, som vi slet ikke havde forestillet os faktsik kunne forekomme.
I 2015 blev 542 originale ideer støttet af Det Frie Forskningsråd, i 2016 var det kun 340 ideer.
Og hvordan kan en regering, der i øvrigt er optaget af disruption og innovation, tillade det?
I sidste ende betyder milliardnedskæringerne, at Danmark går glip af vækst, velstand og arbejdspladser, fordi vi ikke har investeret nok i forskning og innovation i tide.
Faktisk er det sådan, at lige nu, mens vi er samlet her i dag, er uddannelsesinstitutionerne i gang med eller ved at forberede afskedigelse af rigtig mange medarbejdere.
Ministeren vil nok fra talerstolen senere konstatere, at Danmark skam overholder målsætningen om, at 1 pct. af BNP investeres i forskning, og at Danmark topper, når det kommer til offentlige investeringer i forskning forhold til BNP.
Det kan han jo så også have ret i.
Konklusionen afhænger som bekendt af mellemregningerne, og hvis man f.eks. sammenligner Danmarks investeringer med lande og regioner, regioner er vigtige her, som har et velstandsniveau på højde med Danmarks, så er billedet knap så flot.
26 af verdens regioner investerer en større del af BNP i forskning, end Danmark gør.
Der var engang, hvor Venstres tidligere udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen sagde, at statistik er som en bikini.
Det viser meget, men skjuler det væsentligste.
Og det passer vist også meget fint, hvis vi kigger på redegørelsen og ser på BNP-fremskrivningen af forskningsprioriteterne.
Det er fine grafer og flotte ord, men videreførelsen af milliardbesparelserne er ikke nævnt med en eneste sætning.
Man kan konstatere en videreførelse af milliardbesparelserne her i 2017, og det åbenlyse spørgsmål er så: Hvor er regeringens ambitioner blevet af, når det kommer til forskning og innovation?
Indtil videre har svarene været topskattelettelser og kontanthjælpsloft og en bebudet nedskæring af SU.
Vi har endnu ikke set, hvad der ligger i det.
I går var ministeren og jeg og udvalget på forskningstur til Sverige og besøge European Spallation Source, som er en forskningsinfrastrukturfacilitet, som der fra politisk side er blevet investeret massivt i.
Hvordan skal vi nu kunne høste frugterne af den investering, når regeringen dræner midlerne til de dygtigste i forskningsmiljøerne, som skal udnytte sådan nogle forskningsfaciliteter i fremtiden, hvilket har betydning for nybrud inden for produktion, materialer, fødevarer og medicin?
Jeg kender ikke svaret, men det kunne være spændende at få et svar på det.
Man må selvfølgelige tilføje, at der i forsknings- og innovationsøjemed også er initiativer i den redegørelse, ministeren lægger frem, og set med socialdemokratiske briller er det faktisk kloge tanker.
Det er bare synd, at de ligesom ikke tænkes til ende, og at besparelserne i øvrigt får lov til lige præcis at overskygge infrastruktur, forskningsintegritet, internationalisering og åbenhed.
Det er rigtige indsatser og initiativer, som oplistes under de enkelte overskrifter.
Jeg er enig med regeringen i, at den viden, der opbygges på universiteterne, får lov til at blive bredt ud i samarbejde med både offentlige myndigheder og virksomheder, og at vi på den måde ligesom får skabt et langt bedre optimum, udnyttelse af patenter og især de forskningsbaserede uddannelser.
I sidste ende bliver alle de gode initiativer desværre bare overskygget af videreførelse af milliardnedskæringer, og det er altså bare svært at komme udenom.
I forhold til milliardnedskæringer er forskning og innovation det mest mærkbare initiativ, som regeringen har taget.
Det synes jeg er den forkerte vej at gå.
Man kan konstatere, at den nye regering er optaget af at gøre Danmark rigere.
Den ambition deler Socialdemokratiet.
Spørgsmålet er bare, hvordan regeringen vil have, at vi bliver rigere og dygtigere, og her blæser svaret i vinden.
Jeg håber, regeringen tænker sig rigtig godt om, når der skal lægges forskningsbudgetter for 2018, og at man prioriterer forskningen, så vi i fællesskab kan mærke, at det sker.
Det vil løfte vores samfund, og det vil gøre Danmark rigere og dygtigere.
Vi har brug for den verdensklasseforskning, som vi hidtil har haft.
Om et års tid skal vi som bekendt til det igen, og vi vil stå her og diskutere redegørelsen.
Der kan vi forhåbentlig diskutere forskning og innovation, uden at milliardnedskæringer kommer til at overskygge det egentlige og substantielle.