Nanna W. Gotfredsen (M), 2022-12-20:
Først og fremmest skal der også herfra lyde et tillykke med posten til den nye minister på området.
Tænk alligevel, at det skulle falde sådan ud, at første gang sådan en gadejurist på tinge står lige her, skulle det blive sammen med Krølle – min og også mange andres nok bedste gadeven nogen sinde.
Han er her ikke mere; vi mistede ham i 2016 49 år gammel.
Det var ham, der fik idéen til det, vi i dag skal sørge for i hvert fald fortsætter, altså det sociale frikort.
Han var hjemløs eller såkaldt funktionelt hjemløs.
Han havde faktisk en slags bolig, en skæv bolig, en temmelig skæv bolig.
Han brugte den ikke rigtig, ikke selv i hvert fald.
Faktisk brugte han den mest som drivhus for sine elskede orkidéer.
Han havde et bragende indre, en vild adhd, hiv, hepatitis, tuberkulose og flere traumerelaterede hjerneskader efter at være blevet kørt ned og også efter en nonfatal overdosis, hvor hjernen havde været uden ilt lidt for længe.
Han havde sår overalt på arme og ben.
Han havde søgt førtidspension nogle år tidligere og var helt sikkert allerede dengang berettiget til at få tilkendt førtidspension, men det at have en ret og så at få den er ikke det samme ude på gader og stræder.
Nå, men på trods af et så svært levet liv og alle de her vilde og komplekse problemstillinger var det, at Krølle en dag dengang sagde til mig: Men Nanna, jeg har jo også gode dage, og der vil jeg rigtig gerne arbejde.
Han kendte gud og hvermand på Vesterbro og alle de erhvervsdrivende i Kødbyen.
Han kunne nemt skaffe sig et job, og det ville han gerne have mulighed for, for så kunne han nemlig på gode dage tilbyde sin arbejdskraft og så også tjene en ærlig skilling, som han sagde det på syngende fynsk.
Det siges ofte i den offentlige debat og i den politiske debat, og det er også blevet sagt i salen i dag, at man skal yde for at nyde, og at det skal kunne betale sig at arbejde, og det er de fleste gadefolk temmelig enige i.
Det er nu tiåret for Krølles frikortidés politiske gennembrud.
Krølle kaldte, og Liberal Alliance lyttede.
Det skal I have kæmpestor tak for.
Det var Joachim B. Olsen, der lyttede, og så var det De Radikales Marianne Jelved, der lyttede, og sådan blev der bygget bro fra rød til blå, så det kan jo godt lade sig gøre, men det kom altså til at tage 7 år.
Der måtte dansk politik godt have været lige en lillebitte smule mere på speed.
Det tog 7 år, før vi fik lavet et arbejdsmarked på det her område.
Det har jo vist sig at være en endda ret markant socialpolitisk succes – også en større succes, end jeg og i øvrigt Krølle havde turdet håbe på dengang.
Det kan vi se af evalueringerne.
Nu skal vi bare sørge for, at det ikke går i stå.
Der er et vist udviklingspotentiale, og det håber jeg virkelig, virkelig meget på at vi kan få en god snak om.
Og som det også fremgår af regeringsgrundlaget, er det noget, vi skal snakke om, for vi skal nemlig forlænge og forbedre det.
Krølle blev vanvittig glad og stolt, da han forstod, at hans idé med det sociale frikort var kommet med i den daværende Løkkeregerings 2025-plan.
Vi talte meget og ofte om det, også da han lå på sit dødsleje i efteråret 2016, altså om den her geniale idé, hvor vi lovgivere sammen med dem, det handler om, lykkes med at få trukket i arbejdsmarkedet, så der faktisk bliver plads også til mennesker med særlige behov.
Så bare lige et streettip: Der er faktisk ret mange gode idéer ude på gader og stræder hos gadefolket.
Der skal bare lægges til rette.
Krølles idé om et udsattetilpasset og udvidet arbejdsmarked – det sociale frikort – skal selvfølgelig kunne fortsætte, og så er Krølle her på en måde også endnu.
Krølle lever, som vi gerne siger på Vesterbro.
Moderaterne støtter forslaget.
Tak for Krølle, og tak for ordet.