Kristian Thulesen Dahl (DF), 2018-10-04:
Tak for det og tak til statsministeren for talen i tirsdags.
Det var jo en tale i en nyrenoveret Folketingssal, hvor der er kommet markant bedre forhold for handicappede, og det synes jeg og Dansk Folkeparti er rigtig, rigtig godt.
Det er rigtig flot, og det er dejligt, at det er sket.
Det er noget, vi har trængt til i mange år.
Når man hørte statsministerens tale i tirsdags, hørte man om en mail, som statsministeren havde fået fra Per.
Man hørte om Katrine og Malou, og det er jo ikke noget nyt.
Altså, tidligere har statsministeren mødt Åse og Marian, Jamil, Cecilie og Liva, Maisha og Fajame og Mona – som vist var statsministerens lærer i folkeskolen – håbefulde unge på Esbjerg Gymnasium og endnu flere håbefulde børn på Teknologiskolen på SDU i Odense.
Eller hvad med den unge mand, der pendler mellem Viborg og København?
Og i dag skulle Socialdemokratiets formand være med, og det var med Gudrun.
Derfor var jeg simpelt hen så glad i tirsdags, da jeg forlod Christiansborg Slotskirke om formiddagen og også mødte et virkeligt menneske.
Jeg mødte Jesper, og jeg har sådan glædet mig til at fortælle om mødet med Jesper.
Tænk, hvis jeg slet ikke kunne være med!
Jesper var så godt nok lige blevet afskediget fra sit job som sosu-medhjælper i Assens Kommune.
Han fortalte om alle de ting, som jeg egentlig tror mange af os godt ved kendetegner et godt velfærdssamfund i forhold til vores ældre.
Og nu kan det jo godt være, at man, hvis man hørte statsministerens tale i tirsdags, fik lyst til at springe ud som alle andre gør i de her dage med Kim Larsen-citater, altså »Blip-båt, og gud, hvor går det godt.«
Men vi må også erkende, at der nogle steder faktisk er nogle mangler, at der er nogle steder, hvor vi kan gøre det bedre.
Og jeg synes bare, at det her eksempel med Jesper var meget godt, fordi det jo var samtidig med, at vi kom over og hørte en åbningstale – og i går fik vi så et regeringsudspil – der handlede om, at nu skulle der meget mere udenlandsk arbejdskraft til det danske arbejdsmarked, fordi vi jo mangler hænder, vi mangler jo folk.
Og der stod jeg så med Jesper, som var blevet afskediget, og som gerne ville være blevet i ældreplejen, og han ville faktisk også gerne være gået på fuld tid, hvis han havde kunnet.
Faktisk viser FOA's tal, at hvis de af deres medlemmer, der er på deltid, og som ønsker at komme på fuld tid, fik lov til det, så ligger der 2.500 stillinger i det.
Altså, det kunne jo godt være, at man lige skulle få øje på de muligheder, vi har i det danske samfund, for at bruge de ressourcer, vi allerede har i det danske samfund, før man nødvendigvis åbner op for 1,4 milliarder kinesere.
Og jeg siger ikke, at der kommer 1,4 milliarder kinesere, men det kinesiske samfund er ganske stort, og der vil givet være en del kinesere, der godt kunne se perspektivet i at komme til Danmark og arbejde.
Og ikke et ondt ord om andet end ledelsen af Kina, altså de kinesiske ledere.
Mange kinesere er helt sikkert gode folk.
Men det er jo ikke sikkert, at det danske arbejdsmarked har sådan synderlig godt af, at der kommer rigtig mange ind på kort tid, hvad regeringen jo egentlig kan lægge op til med sit forslag.
Så jeg synes, man skal tænke på Jesper, og jeg synes, at Jesper skal indgå i statsministerens fremtidige taler – og jeg kan sørge for, at statsministeren kan møde Jesper, hvis det skulle være.
Det ønsker vi at få gjort op med.
Vi mener også, at pensionister skal drage fordel af, at det går godt økonomisk i det danske samfund, og det vil vi også tage på dagsordnen i forhold til den finanslov, der skal forhandles over den næste måneds tid.
Når vi taler om sundhedsområdet, så kom statsministeren meget ind på det i sin tale i tirsdags, og det synes jeg er godt.
Vi deler ambitionen om, at der skal være større nærhed i vores sundhedsvæsen.
For os er det at lave om i vores sundhedssystem jo et spørgsmål om, at når man tager længere væk fra sin bopæl for at komme på sygehus, og når man er på sygehuset i kortere tid, så skal der være et andet tilbud tæt på en, tæt på dér, hvor man bor
Og det er kommunerne, der skal være omdrejningspunkt for de tilbud.
På den måde skaber vi større nærhed i vores sundhedsvæsen.
Det er også en situation, hvor vi har svært ved at se at regionerne så spiller en rolle, og derfor kan stat og kommuner godt drive vores sundhedsvæsen fremover, i stedet for at det er som i dag, hvor vi har tre led, der i virkeligheden skal tage sig af det, nemlig både stat, regioner og kommuner. Når vi taler om vores velfærdssamfund, taler vi også fra Dansk Folkepartis side om fortsat at udbygge vores politistyrke.
Det er et initiativ, vi har haft kørende i et par år, altså at få øget politistyrken.
Det gør vi bl.a., fordi vi mener, der er behov for nærpoliti.
Der er behov for betjente, der har kendskab til deres lokalområde, og på den måde kan vi jo også styrke indsatsen over for unge, som er på vej ud på en gal kurs.
Vi skal lave et større forebyggende arbejde over for unge, og det skal politiet være med til.
Og så skal vi styrke synligheden af politiet.
Vi har fået det ridende politi igen.
Det er noget, vi i Dansk Folkeparti har kæmpet for i flere år.
Nu skal vi styrke det nære politi med mere mandskab, og vi skal også bruge flere politibetjente til at styrke grænsekontrollen.
Det er ikke en midlertidig foranstaltning.
Det er faktisk rigtig sundt og positivt for et samfund at vise, hvor grænserne er.
Men det kræver også dygtige politifolk og andre, bl.a. hjemmeværnet, som jo hjælper os med den indsats.
Så skal vi have et Danmark i balance.
Det har vi jo også kæmpet for.
Og, ja, jeg beklager meget, at det ikke helt nye initiativer, vi kommer med fra Dansk Folkepartis side, som man gør i andre partier.
Det er det, man kender os for, men sådan er vi jo måske Folketingets mest kedelige parti – jeg ved det godt.
Men alligevel er det her med Danmark i balance faktisk noget, som vi ønsker at der fortsat skal kæmpes for.
Statsministeren havde ikke tid til at komme ind på det i sin åbningstale i tirsdags.
Og det synes jeg var underligt, set i forhold til at det i tidligere store taler har været et punkt, der har fået meget stor opmærksomhed.
Men statsministeren kan jo nå det senere i dag, hvor han kommer op og skal svare på alle de her ting, vi debatterer.
For os er det en årelang kamp, altså det her med udflytning af arbejdspladser, så der er statslige arbejdspladser fordelt i hele landet.
Øerne har for første gang vel i 100 år en nettotilflytning.
Hvorfor har de det?
Det er, fordi vi har truffet en politisk beslutning om, at det skal være nemmere og billigere at komme til vores øsamfund.
Det er, fordi vi politisk har ønsket, at det også skal være muligt at bo på vores øer.
Så tør man nemlig godt købe hus eller udvide sin virksomhed i et landdistrikt.
Hvis det alene er noget, vi diskuterer i 2 år og så glemmer igen, så vil folk naturligt falde fra og tro på, at det kun er inde i de store byer, at det duer.
Sådan skal det ikke være.
Skal man holde liv i folkeskolerne ude lokalt, skal der være nogle børn at putte i dem.
Derfor skal der være noget bosætning, og der skal være liv og glæde også i landdistrikterne.
Hvorfor skal uddannelsespladserne i så stort et omfang ligge i de store byer?
Hvorfor har vi ikke flere uddannelsesinstitutioner rundt i hele landet?
Hvad med målet om, at 10 pct. af pladserne på universiteterne skal udbydes uden for de fire største byer?
Hvad med kravet om, at 50 pct. af professionsuddannelserne og erhvervsuddannelserne skal ligge uden for de fire største byer?
Er det fuldstændig tåbelige forslag?
Nej, det er det ikke.
Det vil være noget, der er med til at skabe et Danmark i bedre balance.
Kommunernes økonomi skal fordeles bedre.
Jeg ser både Socialdemokratiets forslag her for ikke ret lang tid siden, men også regeringens forslag, der kom meget belejligt lige her op til åbningsdebatten, som en tilståelsessag om, at det nuværende udligningssystem er for dårligt.
Så kan man jo undre sig over, at man ikke i foråret fik forhandlet et bedre udligningssystem på plads.
Det fik man jo ikke gjort, og nu kommer man så med henholdsvis 2 og 1,4 mia. kr. over et par år til de kommuner, som jo i virkeligheden ikke har en tilstrækkelig økonomi.
Vi synes selvfølgelig, det er fint, at man vil lappe på et utilstrækkeligt udligningssystem, men det ville da være bedre at lave et bedre system.
Udlændingepolitikken skal der jo ske en del på.
Vi glade for, at asyltallet – hvilket statsministeren også var inde på i tirsdags – er det laveste i 9 år.
Det er vigtigt at holde den kurs, men næste skridt er altså at sikre, at når vi siger midlertidigt ophold i Danmark, er det også midlertidigt.
Og så får man hjælp i den periode, indtil man kan vende tilbage til sit fædreland igen, og så er man med til at genopbygge sit fædreland.
Det er, som statsministeren sagde, en moralsk forpligtelse.
Vi mener også, det skal være en juridisk forpligtelse, og så skal vi sætte handling bag ordene, så det også sker.
Sådan er det ikke i dag.
Stort set alle, der kommer til Danmark, og som får asyl eller familiesammenføring, bliver i det danske samfund.
Sådan skal det ikke være.
Kriminelle udlændinge skal ud.
Man skal ikke kunne rende rundt her på tålt ophold og genere danskere.
Man skal medvirke til sin hjemsendelse, når man har begået kriminalitet i Danmark.
Og sådan er der jo rigtig mange ting, som jeg også rigtig gerne ville ind på, bl.a. EU, men nu er min tid gået.
Forslag til vedtagelse »Det går økonomisk bedre end længe.
Siden 2015 er der truffet mange beslutninger, som trækker Danmark i den rigtige retning.
Flere er i privat beskæftigelse, og færre er på passiv offentlig forsørgelse.
Der er positiv udvikling i alle landsdele, men der skal fortsat tages initiativer for at sikre et Danmark i bedre balance.
Vi er optaget af at sikre et bedre klima og miljø for de kommende generationer.
Der er gennemført helt nødvendige stramninger af udlændingepolitikken.
Retningen skal fastholdes, så asyltallet fortsat holdes på et meget lavt niveau.
Samtidig skal praksis ændres, så midlertidigt ophold også reelt bliver midlertidigt.
Det er sund fornuft.
Folketinget ser frem til, at der i efteråret laves aftaler, der sikrer dette.
Den positive udvikling betyder, at velfærden kan løftes.
Og det nære sundhedsvæsen skal nu styrkes gennem en sundhedsreform, som skaber mere nærhed, tryghed og sammenhæng for patienterne i fremtiden.«