Steffen W. Frølund (LA), 2025-12-17:
Tak, formand.
Vi er midt i forhandlingerne om 2035-målet, og derfor er der lidt en risiko for, at den her debat bliver en slags skyggeforhandling fra talerstolen.
Den fælde vil jeg helst ikke ryge i, så jeg løfter blikket lidt i min tale.
I forhandlingerne er det ret evident, at pris og virkemidler er vigtigere end ene eller den anden arbitrære procent, selv om det lyder, som om procenter for nogen er det absolut vigtigste.
Bevares, vi skal alle sammen hen mod ingen nettoudledninger med tiden, men »hvordan« begynder at fylde mere, i takt med at alle de lavthængende frugter er plukket.
Kunne vi nemt eller gratis nå en stor procentdel, var alle jo villige.
Teknologiske virkemidler, som ikke sænker den økonomiske vækst, velstand og velfærd, er at foretrække.
Danmark er et af mange lande, som har bevist, at udledninger falder, mens vores levestandard vokser.
Vi må derfor forkaste al flirt med degrowth, modvækst, eller hvad det ellers kalder sig.
I andre har sikkert ligesom mig modtaget en sand mailstorm fra en klimafokuseret ungdomsforening.
De tæt på identiske mails fra mange forskellige konti siger, at fremtidige generationer ikke har en stemme, og at deres ve og vel skal tages seriøst.
Jeg er hundrede procent enig.
Det minder mig nemlig om en bog med den engelske titel »What We Owe The Future«, som er skrevet af briten William MacAskill.
Fremtiden er nok det vigtigste, vi har.
Uden den ophører næsten al mening, longtermism, hedder den filosofi, som mailen indirekte appellerer til, og jeg kender ikke et dansk udtryk for den filosofiretning, så jeg tillader mig at bruge det engelske udtryk.
Vi bør være meget taknemlige.
Vi lever i en fantastisk tid og står på skuldrene af mange kæmper: Vores forældre, deres forældre og hele vejen tilbage.
De har alle sammen været forudsætninger for, at vi er, og at vi har det bedre end dem.
Det samme kan man sige på et lidt mere abstrakt plan.
Fuldstændig fremmede videnskabsfolk, iværksættere og politikere har skabt tingene, som de er.
Fortidens fremmede skabte den fremtid, du nu lever i.
Verden har aldrig været bedre på nær sagt alle målepunkter: Middellevetid, rettigheder, sundhed osv. osv.
Milliarder er kravlet op af fattigdommens sump bare i min levetid.
Sådan bør vores efterkommere også se tilbage på os og tænke, at vi optimerede tingenes tilstand, så de kunne leve de bedst mulige liv, og så flere kunne få bedre liv.
Desværre er det ikke altid sådan, vi agerer.
Vi forbruger tit i stedet for at investere, vi høster tit i stedet for at så, og vi river tit ned i stedet for at bygge op.
Men vi har en moralsk forpligtigelse over for vores børn, børnebørn og de utallige milliarder af fremtidige endnu ufødte mennesker, mange generationer ud i fremtiden også, til at efterlade tingene bedre, end vi fandt dem, og ikke bare lidt bedre, men så godt, vi kan.
Begynder man at inkludere fremtidige mennesker i sin altruisme, bliver det evident, at børn ikke skal tage skraldet fra covidnedlukninger, at selskabsskat er dumt, at antiteknologibevægelserne er skadelige, at modvækst er skidt, at ubalance på statsbudgetter er at straffe efterkommere, og at klima, natur, biologiske våben og atomkrig, alt muligt, er ting, som vi skal have løst, samt en masse mere, jeg ikke kunne nævne her.
Prøv at veje politiske forslag op mod konsekvenserne, det har for fremtidens mennesker, ikke bare i forhold til det positive for halvgamle Arne lige nu.
Tager du fremtiden rigtigt med i din kalkule over, hvad der er godt at gøre, så ændrer spillet sig.
Vi skal nemlig have maksimal vækst.
Vi skal bygge frie liberale demokratier.
Vi skal have en urokkelig retsstat.
Vi skal sikre folks frihed fra udledninger, herunder CO 2 .
Vi skal optimere efter teknologiske fremskridt.
Vi skal have frihandel, så landvindingerne kan komme ud til folk.
Vi skal tale hinanden op og investere både konkret og metaforisk, ligesom vi skal være kloge i forhold til vores forsyningskæder, har jeg lyst til at nævne for min kollega hr. Mads Fuglede.
Idéen er ikke specielt fløjpolitisk, men jeg er samtidig helt sikker på, at mange i den gruppe af unge mennesker, som har sendt de her enslydende mails, er villige til at ofre vækst, fremskridt og velstand for at reducere CO 2 -udledningerne dramatisk.
Men det vil ikke efterlade fremtidige generationers ve og vel bedre udover på et eneste målepunkt, nemlig CO 2 -udledninger.
Der er utallige andre målepunkter, der også skal være gode at leve i forhold til for vores oldebørn osv.
Derfor nytter det ikke at fokusere på én ting på bekostning af alle andre ting, slet ikke når vi faktisk godt både kan have vækst og velstand og reducere vores udledninger, som Danmark er et bevis på at man kan.
Vi skal reducere udledningerne, uden at det slider på vores oldebørns alternativomkostning.
Det betyder alle grønne teknologier i spil.
Det betyder acceleration af samfundets fremdrift, alle samfunds fremdrift, forkastelse af modvækst, og at, hvordan vi går imod netto nuludledninger, er vigtigere, end det ofte gøres til.
Det må være konklusionen på mailens appel, hvis man tænker det igennem.
For fremtidens børn og voksne mennesker har ikke en stemme i debatten i dag.
Tak for ordet.