Rasmus Nordqvist (ALT), 2017-12-01:
I en forespørgselsdebat om de her fem scenarier er det, der først er interessant at kigge på, hvorfor de her fem scenarier overhovedet er fremlagt i den her hvidbog.
Det er selvfølgelig, fordi vi i EU står i en politisk krise – jeg siger vi, fordi vi er en del af EU – og det gør vi, fordi vi har en række udfordringer, som vi endnu ikke har formået at finde svar på i fællesskab.
Det gør vi selvfølgelig også, fordi Storbritannien har valgt at melde sig ud af vores fællesskab, og det bliver forhandlet lige nu.
Og så er det jo klogt at stoppe op og se på, hvordan vi kommer videre.
Det har Kommissionen så valgt at gøre med de her fem scenarier, som jo er et meget godt redskab at diskutere ud fra, så vi kan få en debat om noget mere konkret, i stedet for at det bliver ekstremt abstrakt og kastet op i luften, hvad der skal ske i fremtiden.
Her er der ligesom nogle ting at forholde sig til.
Det, der egentlig har været allermest interessant ved de fem scenarier, er alle de sjette scenarier, der er kommet rundtomkring.
Specielt har jeg været rigtig glad for det sjette scenarie, som en lang, lang række af civilsamfundsorganisationer fra hele EU er kommet med, og som der er taget initiativ til af SDG Watch Europe og Friends of the Earth Europe.
De peger netop på, at et scenarie også kunne være at udvikle os til en bæredygtig motor, der virkelig støtter op om de grønne værdier.
Det er et scenarie, som jeg kan stå og klappe af.
Jeg synes, det er et rigtig smukt scenarie, der er meget godt i tråd med den politik, som vi gerne ser ført i EU.
Juncker selv var også ude med et sjette scenarie i sin state of the union-tale.
Vi diskuterede jo lidt i Europaudvalget, hvordan vi egentlig skulle tage de her state of the union-taler op, men så havde Dansk Folkeparti allerede indkaldt til den her forespørgselsdebat, og derfor er det jo naturligt her at snakke om, hvordan vi skal forholde os til de fem scenarier og alle de sjette scenarier, der er.
Jeg tror faktisk, at det er det bedste for EU, og jeg tror, at det er det bedste globalt, at vi holder os meget samlet, altså at vi ikke går ind i forskellige rum og har forskellige hastigheder, men prøver at arbejde sammen i det her forpligtende fællesskab, som vi har skabt os.
Når jeg tror det, er det, fordi der ligger noget i den forpligtelse, hvor vi ikke hele tiden bare tænker på, hvad der lige er godt for Danmark, men faktisk på, hvad der er godt for EU, altså hvor vi ikke altid tænker what's in it for me, men faktisk tænker på de 510 millioner borgere, der er i EU lige nu, og hvordan vi sammen kan rykke et sted hen.
Det er den fællesskabstanke, som vi mener er vigtig i EU.
Der er så en masse ting, vi gerne vil forandre – heldigvis, for det er jo også derfor, at man går ind i politik, nemlig for at forandre noget.
Vi så meget gerne en øget demokratisering af EU og EU's institutioner.
Vi så gerne initiativret lagt over i Parlamentet og langt mere gennemsigtighed i de forskellige rum, der er inden for de institutioner, vi har skabt.
Her er det specielt Rådet, som har nogle store skridt at skulle tage, for at vi egentlig kan kigge helt ind og se, hvad der foregår.
Der er en masse øvelser, man har lavet med trilogforhandlinger osv., hvor vi ikke rigtig kan se, hvad der lige foregår.
For det, vi desværre ser, når det bliver uigennemsigtigt og der ikke er meget demokrati, er en disintegration, som vi mener er meget, meget uheldig.
Men det kræver jo mod; det kræver mod at gå ind i den politiske kamp, som det også er, og det er egentlig det, jeg synes har været interessant med de mange, mange debatter og snakke, som er udsprunget af de her fem scenarier.
Det, jeg egentlig vil sige om det her, er, at vi skal være modige, at vi skal turde gå ind i en politisk debat om det her, og at det ikke altid handler om det der simple spørgsmål om et ja eller nej til EU.
Nej, det handler om, hvad det er for et EU, vi ønsker, og hvordan vi ønsker at komme et sted hen, hvor vi bliver mere grønne, mere demokratiske, mere sociale.
Der tror jeg bare på det forpligtende i fællesskabet, og også lidt inspireret af Enhedslistens tale om de her forskellige rum er mine ambitioner altså større, end at vi bare skal sidde her og tro, at vi kan gøre alt inden for vores lille firkant i Danmark, men at vi faktisk i fællesskab, netop fordi det er forpligtende, kan være med til at skubbe på for en større udvikling.
Vores ambition for EU er, at vi tager det hen til det politiske, altså at vi stopper med hele tiden at spørge om ja eller nej, men faktisk tager det hen til det politiske og spørger: Hvordan kan vi skabe forandringer for 510 millioner borgere i EU?
Og på sigt er det, når vi eksempelvis tager klimadagsordenen, som fru Zenia Stampe var inde på, igen EU, der kan være katalysator for, at der sker globale forandringer.
Så det er den fremtid, vi ser for EU.
I forhold til hvordan vi skal tage det videre, som der også bliver spurgt om i det her forespørgselsspørgsmål, handler det meget om, at vi tager den her debat, at vi diskuterer det meget mere.
Jeg ved i hvert fald, at vi har arrangeret en række snakke rundt i hele Danmark.
Selv skal jeg i parterapi med hr. Søren Søndergaard i Roskilde på et tidspunkt i december, netop om EU, og det glæder jeg mig rigtig meget til.
Tak for ordet.