Sophie Løhde (V), 2025-04-24:
Det er 52 år siden, at lov om svangerskabsafbrydelse blev tredjebehandlet her i Folketinget.
Dengang, den 24. maj 1973, var det et historisk skridt.
Det var markant, da et flertal af Folketingets medlemmer stemte for at indføre en abortgrænse på 12. graviditetsuge og styrke kvinders rettigheder.
52 år skulle der gå, men vi står her i dag med tre lovforslag, som indeholder vigtige ændringer i abortreglerne.
Vi skal nemlig ikke alene stemme om at øge kvinders ret til at bestemme over egen krop og retten til at få en abort indtil udgangen af 18. graviditetsuge; vi skal også beslutte, om retten til fri abort skal følge den seksuelle lavalder i Danmark, og vi skal stemme om at etablere et nationalt abortnævn, som skal sikre bedre retssikkerhed.
Det er ikke en almindelig afstemning.
Vi moderniserer nu abortreglerne.
Vi gør dem mere tidssvarende, og vi sender et tydeligt signal om, at i Danmark har vi tillid til, at kvinder selv er i stand til at træffe beslutninger om deres egen krop og deres eget liv frem for at lade staten træffe dem for dem.
Det er jeg stolt af.
Lovforslagene bygger som bekendt på tre politiske aftaler med bred politisk opbakning til dem alle, og derfor er der i dag også bred opbakning til lovforslagene.
Det ser jeg ikke blot som et tegn på, at der fortsat er bred opbakning til lovforslagene, men jo også som et tegn på, at alle har kunnet komme til orde under det grundige forhandlingsforløb, og at alle har fået svar på de spørgsmål, man måtte have haft.
Tak til Folketingets partier for et godt og konstruktivt forhandlingsforløb.
Det er nu første gang i mere end 50 år, at der laves større ændringer i reglerne på abortområdet.
Med de tre lovforslag sikrer vi grundlæggende, at abortreglerne i Danmark følger med samfundsudviklingen.
Det gør vi nu ved at sikre, at gravide kvinder kan træffe en oplyst beslutning om deres graviditet på baggrund af de fosterdiagnostiske undersøgelser, vi herinde i Folketinget har besluttet at kvinder skal have adgang til, men også igennem samtaler med relevante fagpersoner og civilsamfundsorganisationer.
Vi bringer nu også lovgivningen på niveau med andre lande, som vi normalt sammenligner os med, især når det kommer til noget så fundamentalt som at have tiltro til, at kvinder selv kan træffe beslutninger om deres eget liv og deres egen krop.
Hvis man ser på vores svenske naboer, så har man der faktisk haft en 18-ugersgrænse siden 1996.
Det har hverken ført til en stigning i aborter eller ændret på, hvornår i graviditeten de foretages.
Senest har man i Norge vedtaget en ny lov, hvor abortgrænsen hæves til 18. uge, og sundhedsfagligt er der intet belæg for den nuværende grænse på 12. uge.
Der er heller ikke noget, der tyder på, at der herhjemme vil komme betydelig flere eller senere aborter ved at flytte ugegrænsen.
Det kan vi eksempelvis se ved at skele til Sverige og deres erfaringer igennem 30 år.
Forskellen er nu bare, at vi lader kvinden selv træffe beslutningen, frem for at kvinden allernådigst skal bede staten om lov til det, de i øvrigt allerede i dag får lov til.
Med lovændringen sikrer vi også, at der fortsat vil være – og det er vigtigt – en betydelig afstand til det tidspunkt i graviditeten, hvor et foster kan være levedygtigt.
I dag er det såkaldte levedygtighedskriterie omkring 22. graviditetsuge.
Det skyldes, at der er en meget lille sandsynlighed for, at fosteret kan leve uden for livmoderen før 24. graviditetsuge.