Pia Olsen Dyhr (SF), 2019-10-03:
Tak, formand.
Vi er allerede gået i gang: Vi er i gang med verdens mest ambitiøse klimalov, vi er godt i gang med at dumpe de nationale test, vi har givet en håndsrækning til de allerfattigste.
Vi har travlt.
Der er rigtig meget mere, vi skal nå, og det blev vi mindet om i går.
I går stod rigtig mange forældre lige her på Rådhuspladsen i København.
På samme måde stod forældrene her foran Folketinget, da vi åbnede i tirsdags.
De havde skilte med: Børnene venter; minimumsnormeringer nu.
Det var krav i forhold til alle børn.
Tak til dem, tak, fordi I kæmper for børnene.
Sagen er jo den, at bare fordi vi har skrevet minimumsnormeringer ind i forståelsespapiret, forsvinder de planlagte besparelser rundtomkring jo ikke.
Ord gør det nemlig ikke alene.
Ord kan ikke bruges til at skifte ble eller lege med lego, gode hensigter kan ikke give et kram, langsigtede løfter kan ikke trøste en lille pige, når hun er ked af det.
Forældrenes bannere minder os om, at vi skal i gang.
Vi skal i gang med at sikre minimumsnormeringer nu.
Det skal være Storms tur nu, det skal være Villums tur, det er Idas tur, det er Maries tur, og det er Olivers tur.
Helt ærligt, det er børnenes tur.
Der mangler 4.000 pædagoger, pædagogiske assistenter og pædagogmedhjælpere, hvis vi skal nå op på niveauet for 2009 – 4.000.
Jeg har talt med mange pædagoger og pædagogisk personale, der siger: Jeg er glad for mit arbejde, jeg er glad for ungerne, men der er aldrig tid til det sjove, tid til at tage på tur, tid til at gå ud og se efteråret med børnene, tid til at lave teater med de store, al min tid går med opbevaring af børnene.
Opbevaring – er det virkelig godt nok for vores børn?
Derfor siger vi i SF, at den her finanslov skal være børnenes finanslov.
Vi skal i gang med en model for, hvordan vi får minimumsnormeringer, så der højst skal være tre børn pr. voksen i vuggestuen og højst seks børn pr. voksen i børnehaverne.
Det er ikke luksus, det er et minimum – jeg gentager: et minimum – for, hvad der er anstændigt for børn, og jeg tror også, vi skal være ærlige: Alternativet er jo, at besparelserne fortsætter rigtig mange steder.
Selv om vi kommer i gang næste år, er det ikke sikkert, at det for alvor kan mærkes med det første.
Her må jeg give statsministeren ret: Hullerne i velfærden derude er mange steder så store, at de først skal fyldes op, før vi kan mærke forbedringerne.
Det her kommer desværre til at tage tid, det er et faktum.
Men det er jo ikke en undskyldning for at give op.
Tværtimod, det må og skal være drivkraften for at komme i gang hurtigt, ikke senere i regeringsperioden, ikke næste år, men nu.
Lykkes vi til gengæld med at få indført minimumsnormeringer om nogle år, er det jo en lille børnerevolution, og det skal lykkes.
Der er meget få af os, der sidder her i salen, der har prøvet at sidde i klasselokaler med 50 børn.
Det har vi jo ikke, fordi man for snart en hel del år siden indførte et loft over, hvor mange elever der må sidde i klasserne.
Det var en milepæl i dansk skolepolitik, selv om der stadig væk er for mange børn.
På samme måde skal vi jo sætte en milepæl for de små børn.
Vi skal i fællesskab anerkende, at der er en nedre grænse for, hvor få voksne vi kan acceptere til at drage omsorg for de mindste.