Nikoline Erbs Hillers-Bendtsen (ALT), 2025-01-14:
Tak, formand.
Jeg har egentlig skrevet en tale på forhånd, men jeg tror faktisk, jeg lader den ligge, for mange af de ting, der stod i den tale, har både ordførere og ministre været inde på.
Det drejer sig bl.a. om nogle af de alvorlige tal, som er kommet frem, om, hvordan udviklingen i forhold til brugen af opioider på det ulovlige marked er steget og har alvorlige konsekvenser i vores samfund.
Jeg kan tydeligt huske, da jeg var 16 år gammel og begyndte at gå til fester på det såkaldte Søndre Ege, som var en strand i den by, jeg boede i.
Her var der ingen tvivl om, at hvis man gik hen til busken, kunne man finde lige det, man havde lyst til at købe, og det var ikke kun dem, der var på kanten, men os alle sammen, som kunne falde i den fælde.
Vi vidste også godt, hvem der var ramt, og vi vidste også godt, hvad vi skulle gøre i de fleste tilfælde, hvis nogen fik forskellige problemer, fordi de tog euforiserende stoffer, men jeg havde aldrig nogen sinde hørt om opioider.
Jeg tillod mig derfor at spørge min søster, som i dag er 16 år, om hun havde hørt om det.
Det havde hun ikke, og det synes jeg siger noget om, at vi har en generation, som i høj grad lever med problemer med opioider, som oplever, at der er et stigende forbrug, og som ikke ved, hvad det er, de går ind til, når de bliver tilbudt det i forbindelse med fester på stranden eller i dagligdagen, når hverdagen er for presset.
Og det rammer så bredt, at det er et problem, der ikke kun rammer de drenge, som er på kant med samfundet; det er faktisk også pigerne, som kæmper i skolen.
Det kunne lige så godt have været mig, da jeg var 16 år gammel, hvis jeg var blevet tilbudt det i
en situation, hvor det var sværere at sige nej og end at sige ja.
Så jeg tror, at der er behov for oplysning.
Jeg tror, at der er behov for en langt større forebyggende indsats, hvor vi faktisk sikrer, at både de unge, men også deres forældre og alle dem omkring dem ved, hvad de skal gøre, og hvad det er for et middel, man står med i hænderne.
Som flere har været inde på, er der mange muligheder.
Det kan også handle om, at man skal kunne få bedre undervisning i skolen, eller at det generelt bare skal sikres, at folk på gaden bliver stoppet i at kunne sælge det her, ved at det slet ikke kommer ind over grænserne.
Det er jo ikke, fordi regeringen ikke er kommet med et fint nok udspil, men jeg tror bare, vi kunne gøre det bedre, hvis vi gik ind i fælles forhandlinger og lavede et fælles udspil, som vi alle sammen løftede, så vi også alle sammen havde ansvaret for, at den her debat og den her oplysning kommer ud i vores samfund, ud til borgerne, dér, hvor de oplever at blive tilbudt et middel, som er langt farligere end mange af de andre euforiserende stoffer, man kan få på markedet.
Derfor håber jeg, at regeringen fremover vil indkalde til forhandlinger og måske også vil indkalde til forhandlinger på det her område.
Det skal ikke sætte en stopper for de tiltag, der allerede ligger forude, som skal stemmes igennem i Folketingssalen, og som vi skal debattere og forhandle, men jeg synes godt, vi kan gøre mere; jeg synes godt, at vi allerede nu kan følge udviklingen og sikre, at forhandlingerne sker på tværs af alle partier, både dem i regeringen og dem uden for regeringen.
For der er masser af ordførere – jeg kan desværre ikke sige det om mig selv, for jeg er her på lånt tid – i den her sal, som dagligt kæmper for at gøre noget ved det her problem.
Jeg synes, de alle sammen fortjener at blive taget med ind i det rum, hvor vi sikrer en finansiering, hvor vi sikrer penge til faktisk at forebygge på det her område.
Tak for ordet.