Jeppe Kofod (S), 2021-04-07:
Tak for det spørgsmål.
For det første er det vigtigt, at vi får et frit og fair og demokratisk valg.
Og for det andet, som hr. Naser Khader spørger til, hvis valgets vinder skulle være Hamas,
Men, altså, vi har ikke ændret syn på Hamas, uanset hvor de sidder, men det er klart, at nu må vi afvente valget, og så må vi tage det derfra og se, hvad det er, der kommer ud af det.
Men vi er meget klare på, at vi ikke i den forbindelse kan forhandle med nogen, der bruger vold som et middel.
Jeg beklager forsinkelsen over for formanden, men medlemmerne af det høje Ting var optaget af den forrige debat, hvilket jeg godt forstår, for det er også en vigtig debat.
Lad mig først og fremmest takke forslagsstillerne bag beslutningsforslag nr. B 266 for at bringe det her op i Folketingssalen.
Jeg synes, at debatten om Polens indførelse af lgbti-frie zoner er en rigtig, rigtig vigtig og helt essentiel debat.
Debatten om grundlæggende værdier i EU og overholdelse af dem i forhold til traktaten er fundamental.
Vi er et økonomisk fællesskab, men vi er også et værdimæssigt og politisk fællesskab i Europa – det er den her regering fuldt og helt optaget af.
Så lad mig sige det klart: Tanken om de såkaldte lgbti-frie zoner er udtryk for rå, ondskabsfuld – vil jeg kalde det – og menneskefjendsk homofobi.
Det kalder på en fuldstændig afstandtagen fra dem, der måtte forfægte et sådant synspunkt, og det kalder på klar støtte til lgtbi-personer, der til stadighed mødes med had og diskrimination.
At være anti-lgbti er ikke at forsvare traditionelle værdier.
Nej, at være anti-lgbti, er ene og alene et angreb på vores fælles og grundlæggende menneskelige værdier om tolerance, respekt og menneskelig ligeværd.
Derfor er jeg også glad for, at debatten er blevet rejst her i Folketinget i dag, for Danmark skal reagere og vil reagere, når vi ser diskrimination, hadtale og undertrykkelse af lgbti-personer.
Bekæmpelsen af enhver form for diskrimination på baggrund af køn, kønsidentitet eller seksuel orientering er hjerteblod for mig og hele regeringen.
Regeringen er fuldstændig enig med forslagsstillerne i, at der er alvorlige problemer med både retsstatsprincipperne og forholdene for lgbti-personer i Polen.
Derfor går Danmark i allerforreste række for at opretholde det politiske pres på Polen for at finde holdbare løsninger på retsstatsproblemerne og for at forbedre forholdene for lgbti-personer.
Det gør vi i EU-regi, hvor jeg aktivt rejser problemerne i Rådet; det gør vi direkte over for Polen, hvor jeg så ofte, jeg overhovedet har mulighed, rejser Danmarks bekymringer, når jeg har samtaler med min polske ministerkollega.
Ambassaden arbejder løbende sammen med de polske civilsamfundsorganisationer om monitorering af lgbti-rettighederne i Polen, og på vegne af en lang række ligesindede lande har ambassaden i år en meget vigtig funktion som koordinator på lgbti-området.
Det indebærer bl.a., at ambassaden overværer retsmøder, hvor lgbti-aktivister er under anklage, deltager i prideparader over hele Polen og er pennefører på et støttebrev til det polske lgbti-samfund på vegne af omkring 50 ligesindede lande.
Som jeg har gjort det klart, er kampen for lige rettigheder, kampen mod enhver form for diskrimination mod lgbti-personer hjerteblod for mig og regeringen.
Vi hverken kan, skal og vil ikke acceptere diskrimination på baggrund af køn, kønsidentitet eller seksuel orientering.
Netop derfor er det helt afgørende, at vi gør det rigtige.
Der er flere grunde til, at en traktatkrænkelsessag kan risikere at få utilsigtede negative konsekvenser for lgbti-samfundet i Polen.
For det første er det ikke på forhånd klart, om de polske kommuners vedtagelse af de såkaldte familiechartre og anti-lgbt-resolutioner overhovedet kan anfægtes ved EU-Domstolen.
De polske familiechartre og resolutioner, som også bliver omtalt som lgbti-fri zoner, har nemlig ikke karakter af lovgivning vedtaget af den polske stat.
Der er derimod tale om lokale politiske erklæringer, som en række kommuner har vedtaget.
Det gør det usikkert, hvorvidt den polske regering kan holdes til ansvar for dem, og om de overhovedet har nogen effekt ud over det rent symbolske.
For det andet er det bestemt ikke givet, at en dansk traktatkrænkelsessag mod Polen vil kunne vindes ved EU-Domstolen, hvis det lykkes at få den anlagt.
Hvis Danmark anlagde en sag ved EU-Domstolen, hvor Polen blev helt eller delvis frifundet, eller hvis søgsmålet blev afvist, kunne det blive udlagt som en stor sejr for de reaktionære kræfter i Polen og i øvrigt andre steder.
Som jeg også sagde meget klart, og jeg er fuldstændig enig med hr. Søren Søndergaard: Det er et brud på EU's grundlæggende værdier at lave den form for diskrimination, og jeg har også i meget klare vendinger udtrykt, hvor skarpt vi tager afstand fra det her, og jeg er også klar til sammen med Kommissionen at bore ud, om der er et juridisk grundlag for at rejse en traktatkrænkelsessag.
Men jeg har også bare det forbehold, at vi, hvis der ikke er det, og vi så gør det alligevel, og det bliver afvist ved Domstolen, så risikerer at gøre os selv en bjørnetjeneste i kampen for lgbti-rettigheder.
Og der ønsker vi ikke at stå.