Astrid Krag (S), 2018-05-16:
Tak for ordet, men først og fremmest tak til SF for at sætte en meget vigtig problemstilling på dagsordenen, nemlig spørgsmålet om, hvordan vi bliver bedre til at hjælpe dem, der hjælper vores ældre og svækkede medborgere med at navigere i velfærdssamfundet.
For det er ikke altid nogen let sag at finde rundt.
Man kan let føle, at man farer vild i de systemer, der burde hjælpe, og som ikke taler ordentligt sammen, hvor almindelig sund fornuft synes tabt et sted på vejen, og hvor det vigtigste fokus, nemlig fokus på borgeren med hjælp behov, er forsvundet i regnearkene.
Sådan oplever mange pårørende desværre i dag mødet med ældreplejen og sundhedsvæsenet og krydset mellem de to.
Og så tør man næsten ikke tænke på, når de pårørende oplever det, hvordan det så opleves af de ældre, svækkede borgere.
For os i Socialdemokratiet er noget af det vigtigste i vores velfærdssamfund, at man kan blive gammel i tryghed om, at der er ordentlig ældrepleje til en, når man ikke længere kan klare sig selv, at der er en ældrepleje, hvor man kan blive gammel med værdigheden i behold og med mest mulig selvbestemmelse, en ældrepleje, hvor man ikke skal igennem et forhindringsløb for at nå frem til hjælpen.
Men det er ikke virkeligheden alle steder.
Nanna Holsts beskrivelser af sine erfaringer som pårørende er desværre bare et eksempel på det.
Der findes jo utallige andre.
Men mødet mellem borgerne og velfærdssamfundet skal i højere grad end i dag være på borgernes præmisser og da særlig, når vi snakker om ældre, svækkede mennesker.
Så handler det i høj grad om at sikre, at der er en bedre adgang for pårørende til at støtte og hjælpe.
Der er flere steder at tage fat.
Visitationen til hjemmehjælp er mange steder blevet for stram.
Det store fald, vi har set i antallet af visiterede hjemmehjælpstimer over de senere år, kan ikke kun forklares ved, at de ældre er blevet mere sunde og raske end tidligere.
Ventetiden til en plejebolig overstiger mange steder garantien på 2 måneder,
og siden Lars Løkke Rasmussen blev statsminister, er der skåret over 2.300 medarbejdere væk i ældreplejen.
I samme periode er antallet af ældre steget.
Derfor er det ikke så underligt, at de pårørende oplever et velfærdssamfund, der ikke har tid til dem, eller at de ikke oplever et velfærdssamfund, der har tid til at kigge sine egne procedurer og arbejdsgange efter i sømmene.
For som det ser ud i dag, er der lige knap nok tid til at hjælpe dem, der har hjælp behov.
For det andet er der brug for et sporskifte i ældreplejen, ja, faktisk i hele den offentlige sektor, et sporskifte, hvor vi politikere i stedet for at styre velfærdsinstitutionerne helt ned i mindste detalje træder et skridt tilbage og giver plads til medarbejdernes faglighed.
Det sporskifte kalder vi i Socialdemokratiet for fingrene væk.
Vi vil gøre op med procesregler og dokumentationskrav og kontrol, der forhindrer medarbejderne i rent faktisk at bruge den faglighed, de har taget årelange uddannelser for at tilegne sig, så fokus i den offentlige sektor bliver på mennesker frem for på regneark, på nærvær og omsorg, så relationerne mellem mennesker kan få plads.
Og endelig for det tredje er der brug for et helt nyt syn på, hvilken ressource pårørende udgør.
Mange steder arbejder man allerede i dag målrettet på at inddrage de pårørende og skabe et godt samarbejde.
Det gennemgik ministeren jo nogle ganske udmærkede eksempler på.
Men vi skal have alle med, for det er jo en enorm ressource og hjælp, de ældre kan have stor gavn af, men som går tabt, hvis de pårørende skal bruge al deres tid på bare at finde rundt i systemet.
SF foreslår med beslutningsforslaget her, at der skal udarbejdes en pårørendeguide af de enkelte kommuner.
Vi er meget åbne over for at diskutere det.
Nanna Holsts pårørendeguide, som SF henviser til, er jo et godt udgangspunkt, ikke for os her i Folketinget at lovgive om, men for kommuner og regioner at lade sig inspirere af.
Men vi mener nu nok også, at der er brug for nogle grundlæggende ændringer af selve systemet, så det bliver lettere og mindre stressende at være pårørende.
Rigtig mange pårørende ender selv med at gå ned, fordi jobbet som pårørende bliver for voldsomt.
Og vi deler simpelt hen ikke SF's vurdering af, at vi kan pålægge kommunerne at udarbejde detaljerede pårørendeguides efter nationale retningslinjer uden også at have en økonomisk kompensation.
Jeg håber, at Folketinget vil bakke SF op i den ambition.
Særlig håber jeg, at regeringen vil tage handsken op og gå videre med de konkrete forslag til ting, hvor man må sige, at pilen peger på regeringen, på ældreministeren, måske på innovationsministeren, når det kommer til nogle af de forskellige digitale systemer, hvor man virkelig kan løbe panden mod en mur som pårørende.
Men tak for at rejse debatten til SF, tak for ministerens besvarelse, og tak for ordet.
Når jeg spørger om det her med, om de bliver givet efter bloktilskudsnøglen eller den demografiske fordelingsnøgle, så er det, fordi der er medier, der tidligere har kigget på, hvordan de penge, regeringen gav kommunerne til de ældre, egentlig var fordelt, i forhold til hvor mange ældre borgere de forskellige kommuner har.
Og her kunne man desværre se en meget stor skævvridning, fordi de kommuner, som har den dårligste økonomi, og som ligger i det, vi typisk kalder Udkantsdanmark eller Vandkantsdanmark, eller hvad vi nu kalder det, hvor der er en svag økonomi og mange ældre, fik markant færre midler pr. ældre borger end nogle af de mere velhavende kommuner i Københavnsområdet og nord for København osv.
Og derfor er det jo lidt interessant at vide – for 60 mio. kr. er ikke meget fordelt på 98 kommuner – hvordan de penge så er blevet fordelt til kommunerne.
Men jeg forstår på ministeren, at der ikke er taget højde for, hvordan ældrebefolkningen er fordelt, ved uddelingen af de penge.