Kim Edberg Andersen (NB), 2023-04-21:
Tak for det.
Som udgangspunkt støtter vi naturligvis forslaget, og det gør vi, fordi der helt faktuelt er nogle problemstillinger, som er blevet belyst fra begge sider, i forhold til om dem, der sidder på magten, tillader andre at kigge dem i kortene.
Det er et problem, og vi ser det kortsluttet i ekstrem grad nu, fordi der er en flertalsregering.
Det er jo demokratiets lod, at har man en flertalsregering, så gennemfører de ordret de ting, de vil.
Problemstillingen er, hvis man som opposition føler sig hæmmet i at kunne kigge regeringen i kortene, og det er jeg sikker på at vi på tværs af de to forskellige oppositioner kan nikke genkendende til, altså at der er nogle steder nu, hvor vi mener, at det bliver kortsluttet.
Vi har været inde på det med hastelovgivning.
Jeg synes også – nu har jeg mange ordførerskaber – at der er et bekymrende antal gange, hvor man ser, at der er blevet kortet ned på en høringsperiode eller lignende i forbindelse med et lovforslag, der ret beset godt kunne klare at blive behandlet over en lidt længere periode uden det store problem.
Så der er noget diskrepans der.
Hvis vi retter op på de lovmæssige ting i forhold til ordentlighedsprincippet i, at vi kan kigge hinanden i kortene herinde, så tror jeg, at vi er kommet rigtig, rigtig langt herinde.
Det skal vi som Folketing sørge for at få rettet op på, for lige pludselig kan den venstreorienterede regering jo risikere, at det er rent borgerlige, der sidder der, og så er det måske ikke så sjovt længere, at man ikke kan kigge dem i kortene.
Det, der nok er følelsen ude på markedspladserne, er, at når man først bliver et magtparti eller sidder på magten, så kan man godt lide, at man ikke skal stå på mål for det, man tænker og gør og siger undervejs, og det skaber mistillid.
Det skal vi over, men til gengæld tror jeg heller aldrig nogen sinde, vi skal regne med, at vi slipper for ord som politikerlede og mistillid.
Jeg tror, at sociale medier har noget med det at gøre – ikke så meget i forhold til tonen, altså om vi snakker grimt til hinanden, men mere det, at der er skabt en forestilling om, at fordi man har en holdning til noget og skriver til en politiker, så skal det gennemføres i Folketinget.
Og der er måske en uddannelse af vores medborgere, vi skal have med ind i det, hvor vi siger, at vi godt kan lytte og putte noget i rygsækken og få det gennemført på et tidspunkt, men det er ikke altid sikkert, at det forslag, der faktisk er rigtig godt, en til en kan føres igennem en politisk proces, hvor meget handler om kompromiser.
Så der er måske også noget demokratiske opdragelse, vi har glemt eller ikke har sørget for fungerer længere.
I forhold til reelle problemstillinger herinde, som vi også skal være bedre til at håndtere, skal man altid sørge for at pege på sig selv først.
Og man kan sige, at det jo ikke er befordrende for tilliden til politikere, hvis folkevalgte, lige efter de kommer herind, bruger månedsvis på at være sure og kaste ting efter hinanden og skifte partier, og der er ballade.
Det er ikke befordrende.
Det er heller ikke befordrende for en ny regering, at det første lovforslag, den fremsætter, bliver hældt ned ad brættet af oppositionen på grund af tvang, altså fordi det første, man får at vide, er, at hvis ikke man en til en stemmer for at fjerne store bededag, så må man ikke være med i en demokratisk proces senere hen.
Det er heller ikke befordrende for tilliden.
Så der er nogle håndværksmæssige greb og nogle ting herinde, vi selvfølgelig selv er skyld i; selvfølgelig er vi det.
Vi bliver også nødt til på den lidt længere bane at have en snak med medierne, for hvis vi lukker medierne ude fra at få en ordentlig aktindsigt, så begynder de at bruge deres gule breaking news-bjælker om ting, hvor man som politiker også skal have lov til at være i fred – enkeltsager, som måske ikke burde blive pustet op på et niveau, som de gør.
Men når de ikke kan få en breaking news-bjælke om noget reelt politisk indhold, finder de det selv.
De skal have smør på brødet, og det får de på deres gule breaking news-bjælker.
Så vi skal måske i en dialog med medierne om at samarbejde, for jeg tror, at vi også skal samarbejde med dem for at genskabe tilliden.
Bottomline er, at vi skal holde op med at være så tyndhudede, fordi folk ikke altid kan lide os.
Det er virkeligheden.
Vi behøver ikke at snakke som ifølge fru Emma Gad, bare fordi vi kerer os om, at der er nogle, der bliver sure på os, når vi snakker; typisk er det dem, som er politisk uenige med os.
Men vi skal lade være med at være bange for at have en holdning og sige vores ting heroppefra og på de sociale medier, altså blot fordi vi er bange for, at der kan være en måling, der siger, at nu kan folk ikke lide os.
Når man stikker næsen frem, kan man ikke gøre alle glade, og jeg kan være fuldstændig sikker på, at i Nye Borgerlige er vi ikke så sarte.
Vi siger det, vi tænker, og vi gør det, vi siger, og det er der nogle gange nogle der ikke kan lide.