Morten Dahlin (V), 2020-11-12:
Tak til Dansk Folkeparti for at tage initiativ til, at vi kan få den her debat i Folketingssalen.
I den seneste tid har jeg ved flere lejligheder fundet mig selv nedtrykt på en måde, som jeg sjældent har været før.
Jeg plejer ellers at have sådan et ret positivt syn på verden.
Men når jeg har de her momenter med nedtrykthed, er det, fordi mine tanker kredser om islamisme.
Vi kender godt de her nye eksempler fra udlandet med halshugninger og terrorangreb, og selv om der ikke er nogen i Danmark, der har fået hugget hovedet af, så findes de bagvedliggende årsager jo også herhjemme.
Vi ser nu de her vanvittige shariakontrakter, der holder kvinder i voldelige ægteskaber.
Vi oplever, at de her larmende bønnekald spreder sig.
Forleden hørte vi om en lektor fra Nordsjælland, der fik så mange trusler, at hun måtte få hemmelig adresse.
Hvad var det så, hun havde gjort?
Jo, hun har skrevet på Facebook, at hun havde tænkt sig at vise en Muhammedtegning i sin undervisning.
Og det er heller ikke mange dage siden, at vi var vidner til, at Hizb ut-Tahrir demonstrerede på Kongens Nytorv i hjertet af København under deres sorte faner.
Så jeg mener ikke, at man, hvis man vil bevare sin troværdighed, kan fortie det faktum, at vi også herhjemme har massive udfordringer med islamisme.
Og det har vi, fordi der i årtier er blevet ført en alt for lempelig udlændingepolitik, som har gjort skade på vores land.
Det har medført, at vi nu har en hel masse mennesker her i Danmark, som ikke abonnerer på de samme værdier som os andre.
De sværger til nogle værdier, der hører til i Mellemøsten.
Og i virkeligheden burde det ikke være så svært at sige: De værdier er dårligere end vores – det er jo det, der gør Vesten værd at flygte til og Mellemøsten værd at flygte fra.
Derfor er det også over min fatteevne, når mennesker, der er flygtet fra de her steder, med alle midler forsøger at omdanne vores vestlige samfund til præcis det, som de selv er rejst væk fra; jeg forstår det ikke.
Og det er ikke bare en enkelt ekstremist – det er et større problem.
Næsten fire ud af ti danske muslimer mener, at dansk lov skal bygges helt eller delvis på Koranen.
Samtidig er 42 pct. af indvandrerne i Danmark enten helt eller delvis enig i, at religionskritik skal forbydes.
Og det er ikke engang det mest skræmmende, for tallene bliver værre for efterkommerne.
Altså bliver holdningerne mere ekstreme hos dem, der er født her i Danmark.
Det skræmmer mig.
Men hvad betyder de her tal så?
Vi kan jo bare lade være med at trykke tegninger af Muhammed – sådan kan man jo høre i debatten at der er flere der tænker.
Hvad ændrer det egentlig i min hverdag ikke at vise en Muhammedtegning?
Nå ja, det ændrer jo ikke det store.
Og den tankegang fører bare til, at vi som samfund stille og roligt rykker os den forkerte vej.
Så stopper vi med at vise Muhammedtegninger, for hvilken forskel gør det egentlig?
Så stopper vi med at brokke os, når muslimske fædre vil have kønsopdelt svømning, for hvilken forskel gør det egentlig, at min datter ikke svømmer sammen med drengene?
Og lige pludselig har vi rykket os så meget, at vi i Danmark oplever situationer som i Paris, hvor der står islamister på gadehjørner og udskammer kvinder, der efter deres mening går i for korte kjoler.
Og så kan man jo stille det samme spørgsmål: Hvilken forskel gør det egentlig for dig at tage en lidt længere kjole på?
Dér skal vi aldrig nogen sinde hen!
Og derfor skal vi reagere kraftigt på sådan et fænomen som shariaråd, og vi skal være langt mere klare i spyttet, end vi har været tidligere.
Og lad mig derfor citere min gode partifælle Mads Fuglede, som forleden skrev i et dansk dagblad: Når man kommer til Danmark fra et land i Mellemøsten, så har man sig selv og sin kultur og sin tro med.
Sådan må det være.
Men det må samtidig også være sådan, at man har et ansvar for at tilpasse sig vores værdier og normer.
Det ansvar er ikke ligeligt fordelt, men udelukkende et, der påhviler den, der får ly hos os.
Den sidste del er jo egentlig det væsentligste, for integration går ikke begge veje – det er en myte.
Mødet mellem mennesker skal selvfølgelig være gensidigt, men det er integrationsprocessen ikke.
Det handler ikke om at bøje os mod hinanden; det handler ikke om at finde et kompromis; det handler ikke om at bygge bro.
Det handler om, at den, der kommer hertil, går over den bro, der allerede eksisterer.
Og hvis man ikke vil krydse den bro, der hedder, at grundloven står over Koranen, at tegninger ikke fører til vold, at shariaråd ikke dikterer dagsordenen, så er det ikke Danmark, man skal kalde hjem.