Peter Hummelgaard (S), 2026-01-20:
Mange tak for ordet, og ikke mindst også tak til forslagsstillerne for med det her beslutningsforslag at sætte fokus på et efter min mening meget, meget vigtigt emne.
Med beslutningsforslaget lægges der op til, at der nedsættes en juridisk ekspertgruppe, der skal udarbejde et oplæg til revision af forældelsesloven, og formålet er ifølge forslagsstillerne bl.a. at sikre, at anbragte børn får bedre muligheder for at opnå anerkendelse og retfærdighed i sager om myndighedssvigt.
Vi har som samfund en helt særlig forpligtelse til at sikre, at alle børn vokser op i et trygt miljø uden vold og uden overgreb, og derfor er det vigtigt med et vedvarende fokus på, hvordan vi kan sikre, at alle børn får den trygge barndom, som de har ret til.
Derfor er jeg også glad for, at et bredt flertal af Folketingets partier før sommerferien indgik en aftale om en strafreform.
I den aftale indgår bl.a. en strafskærpelse ved vold mod børn i hjemmet, og det er nu også blevet omsat til et lovforslag.
Strafreformen er den største samlede strafskærpelse for personfarlig kriminalitet i nyere tid, og jeg er glad for, at både regeringen og den brede kreds af aftalepartier tager det alvorligt.
De tiltag, der er en del af strafreformen, er helt afgørende for at sikre, at vold mod børn bliver mødt af tilstrækkelige og nødvendige konsekvenser.
Men det er også klart, at hårdere straffe ikke kan stå alene.
Vi skal også blive bedre til at forebygge volden, før den sker, og vi skal blive bedre til at gribe de børn, der ulykkeligvis udsættes for de forfærdelige handlinger, og det skal vi, bl.a. fordi vi ved, at vold i barndommen kan have alvorlige konsekvenser, når barnet vokser op, og fordi vi ved, at mange børn stadig i dag udsættes for vold.
En aktuel undersøgelse viser, at et sted mellem hver femte og hver sjette barn i 8. klasse har oplevet fysisk voldelig adfærd fra et af de mennesker, de burde kunne stole allermest på.
Af samme grund er jeg også glad for, at regeringen i oktober lancerede handlingsplanen »Tryg barndom«, der indeholder 18 initiativer, som skal sætte ind over for vold mod børn og vold i hjemmet.
Men vi skal ikke kun sikre, at vold og overgreb mod børn og unge i hjemmet opdages og retsforfølges, vi skal også sørge for, at myndighederne lever op til deres ansvar, så børn og unge ikke udsættes for fejl og svigt fra myndighedernes side.
Samtidig skal den enkelte kunne blive kompenseret, hvis myndighederne begår fejl.
Derfor er det også vigtigt, at forældelsesreglerne i tilstrækkelig grad sikrer, at sager, hvor myndighederne ikke har været deres ansvar voksen, rent faktisk også kan behandles.
Lad mig her understrege, at det ligger mig meget på sinde, at børn og unge, der oplever myndighedssvigt, har mulighed for at få prøvet deres sag.
Samtidig er forældelsesfrister selvfølgelig også en helt grundlæggende del af en retsstat.
Men helt overordnet er et af de bærende hensyn bag forældelsesreglerne, at bevisbyrden med tiden bliver sværere at løfte for den, der rejser sagen.
Det samme gælder helt oplagt for den part, der bestrider et krav.
Der skal derfor også være væsentlige hensyn, der taler for, at der skal gælde særlige forældelsesfrister eller slet ingen forældelsesfrist.
Tilbage i 2018 ophævede Folketinget forældelsesfristerne i sager om erstatning eller godtgørelse, hvor en myndighed har tilsidesat sine lovbestemte forpligtelser over for et barn eller en ung under 18 år i forbindelse med et overgreb.
De lovbestemte forpligtelser omfatter eksempelvis forpligtelser efter den sociale lovgivning, f.eks. barnets lov, eller forpligtelser efter den europæiske menneskerettighedskonvention.
Har en kommune eksempelvis undladt at iværksætte foranstaltninger på trods alvorlige underretninger om, at en person under 18 år har været udsat for overgreb, vil et erstatningskrav ikke kunne være genstand for forældelse.
Ophævelsen af forældelsesfristerne i de her sager er en markant undtagelse fra de almindelige regler om forældelse og dermed også et meget vidtgående skridt.
Og lovændringen gælder også for krav, som måtte være opstået, før loven trådte i kraft, også uanset at kravene var forældede efter de tidligere regler.
Jeg er stor fortaler for den lovændring, der blev vedtaget i 2018, da der gælder nogle væsentlige hensyn i sager om børn og unge, der har været udsat for overgreb.
For det giver næsten sig selv, at en eventuel erstatningssag mod en myndighed typisk først vil blive rejst, når barnet er blevet voksen.
Først der vil barnet være i stand til at reflektere over overgrebene og myndighedernes rolle.
Det er nu snart 8 år siden, at Folketinget ophævede forældelsesfristerne i den her særlige type sager, og det giver derfor god mening at se på, hvorvidt undtagelsen i forhold til børn og unge rammer den rigtige balance.
Derfor ser regeringen også positivt på beslutningsforslaget.