Christine Antorini (S), 2018-05-24:
Tak for ordet.
Jeg er her i stedet for vores ordfører, hr. Benny Engelbrecht, og vil læse ordførertalen op på Socialdemokratiets vegne.
Tak for ordet, og tak til SF for at rejse en vigtig debat.
Det er en debat, som jo går på, hvordan vi kan få nedbragt stress og få øget arbejdsglæde for vores statsligt ansatte, men hvor de fleste jo nok ikke kan undgå at tænke tilbage på det overenskomstforløb, som vi netop har været igennem, og hvor afstemningen jo stadig er i gang i de faglige organisationer.
Jeg tror, at alle mærkede, at der var meget på spil, når man mødte en pædagog eller en sygeplejerske i løbet af de lange uger, hvor vi ventede på forhandlingerne, og vi kunne nok også se, at det handlede om mere, end hvad der snævert blev diskuteret i mødelokalerne.
Det handlede grundlæggende om tillid og de brede vilkår, man er underlagt, når man er offentligt ansat.
Bliver man anerkendt for det arbejde, man laver?
Kan man få vagtplanen til at hænge sammen?
Skal vi løbe endnu stærkere, når der kommer flere ældre i fremtiden?
Det virker, som om man hverken i Moderniseringsstyrelsen eller i regeringen helt havde en føling med, at det for mange handlede om meget andet, end hvad der konkret blev diskuteret i mødelokalet.
Der synes at være noget grundlæggende på spil, som vi må rette op på, og vi har sagt meget klart hos Socialdemokratiet: Vi tror, det er helt forkert at planlægge efter at have færre velfærdsmedarbejdere, som regeringen stadig væk lægger op til i sin 2025-plan.
For det er klart, at tingene hænger sammen: En dårlig normering og færre hænder betyder jo, at sosu'en må løbe stærkere for at nå det samme på en dag.
Socialdemokratiet foreslog at skabe ro om den offentlige sektor, at vi som kvittering for, at parterne nåede til enighed om nye overenskomster, kunne aftale, at vi holder hånden under velfærden, at vi lader pengene følge med, når vi heldigvis bliver flere ældre og flere børn.
Det har de offentligt ansatte brug for at høre.
Samtidig har vi sagt, at vi bør starte et reformarbejde, som faktisk giver mere plads til tillid og faglighed for medarbejderne i velfærden, fordi vores vej til at øge arbejdsglæde og øge produktiviteten også er en tro på, at vores institutioner og medarbejdere gør deres bedste.
Vi har stadig en offentlig sektor, som andre lande kigger misundeligt til, fordi den er effektiv og har højt kvalificerede medarbejdere med god uddannelse.
Det er godt, at regeringen arbejder med en sammenhængsreform, som forhåbentlig kan forenkle og rydde op i bureaukrati, men vi glæder os også til de videre snakke om, hvordan det skal udmøntes i praksis.
Vi synes, at vi bør gå videre med et opgør med den måde og den logik, som vi har drevet vores offentlige sektor efter, for alle dele har ikke nødvendigvis skabt bedre velfærd og mere kvalitet for pengene.
Vi vil have mindre styring og mere ledelse.
Vi så gerne flerårige budgetter, der giver ro om økonomien.
Hvis offentlige medarbejdere i fremtiden kan løse opgaver både klogere og billigere, er der måske god ræson i at lade den enkelte børnehave eller skole beholde en del af gevinsten selv.
Den tilgang står i skærende kontrast til bare at skære 2 pct. af alle budgetter en gang om året og håbe på det bedste.
Det skaber mismod i stedet for mod på udvikling.
Selvfølgelig skal der være respekt for skatteydernes penge.
Selvfølgelig skal patienter have deres behandling til tiden.
Selvfølgelig skal der også være kontrol og tilsyn, så vi kan gøre det bedre, men vi kan ikke gøre det uden engagerede, dygtige og glade medarbejdere, og det må vi kunne gøre bedre end i dag.
Derfor har vi også meldt ud, at vi er ret sikre på, at vi bør ændre den måde, som staten handler på som arbejdsgiver.
Det ensidige fokus på ren udgiftsstyring skal erstattes af, at staten kan indgå i et reelt partnerskab med medarbejderne om at udvikle den offentlige sektor.
Der skal arbejdes mere for forbedringer i arbejdsmiljøet og for at øge arbejdsglæden hos de ansatte.