Magnus Heunicke (S), 2022-06-03:
Tak for det.
Punktet her lægger op til, at regeringen senest i oktober i år skal fremsætte et lovforslag om ufrivilligt barnløse.
Lad mig starte med at sige, at det er vigtigt, at der er mulighed for, at ufrivilligt barnløse kan få fertilitetsbehandling.
Det betyder jo, at de kvinder, de par, der ikke selv kan få børn, hjælpes til at kunne få børn.
Det er noget, vi er blevet dygtigere til, og det er positivt, og det er til gavn for de her mennesker, som brændende ønsker sig at blive forældre, og selvfølgelig også for de børn, vi får ud af det her.
For samfundet som helhed er det også til gavn.
Derfor er jeg helt enig i intentionen, altså intentionen om at sikre gode vilkår for og hjælp til ufrivilligt barnløse.
Vi er enige i, at der er behov for at styrke indsatsen over for netop ufrivilligt barnløse, og det mener vi skal gøres ved at sikre, at fertilitetsområdet i Danmark er indrettet på en sådan måde, at de ressourcer, vi har, bliver anvendt bedst muligt til gavn for de berørte kvinder og par.
Hvis man ser på fertiliteten i Danmark, kan man se, at den er dalende, og det gælder ikke kun i Danmark, for det er den i en lang række lande, og man må konstatere, at ufrivillig barnløshed er blevet en folkesygdom, og det går den forkerte vej.
I 2019, hvor de seneste tal, jeg har, er fra, kom cirka hvert 10. barn til verden som et resultat af en eller anden form for fertilitetsbehandling, og hvis man sammenligner det med 2013, var det i 2013 hvert 12. barn.
Det vil sige, at det temmelig hastigt går i en retning, hvor flere og flere skal have hjælp.
Eksperterne har mange forskellige forklaringer, og de henviser bl.a. til, at vi også i den periode har set, at gennemsnitsalderen for førstegangsfødende har været stigende.
Men uanset de forskellige forklaringer er konklusionen, at flere og flere borgere har behov for hjælp til at få børn, og dermed har vi en fertilitetsbehandling, hvor man er blevet bedre, men hvor der også er et øget pres på ressourcerne, på bl.a. personaleressourcerne, og derfor skal vi altså tænke os om, og det er for mig at se ikke nogen mulighed bare at gøre mere af det samme, får vi er også nødt til at tænke nyt.
Første del af forslaget handler om det, der beskrives som en udrednings- og behandlingsgaranti, og det vil så betyde, at man øger inddragelsen af de private fertilitetsklinikker, for det vil jo blive den logiske konsekvens, hvis man indførte en sådan ordning.
Men vil det så løse problemet med at nedbringe ventetider på fertilitetsbehandling, når vi ved, at der er begrænsede ressourcer, begrænsede personalemæssige ressourcer her i Danmark?
Personalet er en helt afgørende forudsætning for, at fertilitetsbehandling kan gennemføres, og den begrænsede personaleressource vil jo ikke blive forøget, hvis man i højere grad bruger private behandlingssteder, for der bliver jo ikke tryllet mere personale frem af den grund.
Tværtimod risikerer vi jo, at personalet selvfølgelig vil søge over i det private, hvor man som oftest vil kunne tilbyde højere lønninger, og det vil sige, at vi samlet set ikke vil få kortere ventetider for de par, som har brug for det.
Det er min overbevisning, at det offentlige sundhedsvæsen skal levere et godt tilbud til alle patienter, selvfølgelig også patienter, som har brug for fertilitetsbehandling, og der bør værnes om vores offentlige sundhedsvæsen, som også skal kunne levere, når det bliver kompliceret.
Det er jo typisk der, det offentlige sundhedsvæsen tager over, og det er også det offentlige sundhedsvæsen, der i vidt omfang uddanner personale, står for forskning på området.
Derfor tvivler jeg altså på, at en sådan systematik her med sådan en såkaldt behandlingsret vil give flere kvinder og par hurtigere adgang til behandling.
Man kan endda risikere det modsatte.
Hvis insemination ikke er en mulighed – det kan være, hvis man har lukkede æggeledere, det kan være sådan noget – tilbydes der alene tre reagensglasbehandlingsforsøg, og der er altså en nuværende regional praksis med tre reagensglasbehandlinger.
Det er ikke lovbestemt, det er ikke Folketinget, der har lavet den lov, det er de tre forsøg, der tilbydes i dag, og det er udtryk for den praksis, som regionerne selv har fastsat.
Det vil så også sige, at regionerne også har mulighed for at beslutte, om de ønsker f.eks. at øge serviceniveauet, som det så vil være, ved at tilbyde op til seks reagensglasbehandlinger.
Der skal de selvfølgelig også have mulighed for at have det mandskab, der skal til, og selvfølgelig også den sundhedsfaglighed, der skal kunne løfte den opgave, i givet fald de beslutter det.
Men det er altså ikke noget, som vi har en lovgivning der forhindrer her i Folketinget, og sådan synes jeg heller ikke det bør være.