Aaja Chemnitz (IA), 2025-10-09:
Qujanaq.
Mange tak.
I alle årene i Folketinget har mit fokus været på at skabe et bedre rigsfællesskab for os alle.
Den gode forhandling i Folketinget tror jeg handler om, at rigsfællesskabet står et bedre sted, end dengang vi gik ind i forhandlingslokalet.
Samtidig må vi også erkende, at det har været lettere at være dansker end at være grønlænder i rigsfællesskabet.
Et manglende ligeværd er et resultat af en mangeårig forskelsbehandling, når det kommer til løn, til tjenestemandspension og til basale menneskerettigheder, og en manglende politisk prioritering, og alt dette har skabt en følelse af uretfærdighed, og det er den uretfærdighed, som vi gerne vil have et opgør med.
Dagene, hvor grønlændere blev behandlet som andenrangsborgere, hører fortiden til.
Vi vil ikke have flere fødestedskriterier, ikke flere eksperimenter og ikke mere diskrimination på anbringelsesområdet, ikke flere beslutninger hen over hovedet på os.
For nylig sad jeg til en historisk ceremoni i Nuuk.
Sammen med mig var formanden for naalakkersuisut, statsministeren var der, og ikke mindst var kvinderne, som er ofre for spiralskandalen, der.
Der blev sagt undskyld.
Det var et lille ord, men med en meget stor betydning, også et ord med historisk betydning.
Man kan ikke underkende, hvor vigtigt det var.
Undskyldningen er en del af den forsoning, som vores lande i disse år gennemgår, og jeg vil gerne udvise en stor respekt over for statsministeren for at give den her undskyldning, ligesom hun også gav en undskyldning til eksperimentbørnene.
Det er noget, som mange i Grønland har længtes mange år efter.
I går holdt vi også her på Christiansborg en ceremoni i Folketingets Grønlandsudvalg for de kvinder, som nu er bosat i Danmark.
På vegne af udvalget var det en kæmpe fornøjelse at byde kvinderne velkommen, byde deres pårørende og alle interesserede velkommen.
Jeg vil gerne sige tak til medlemmerne af Folketingets Grønlandsudvalg, som deltog i arrangementet, og tak til sundhedsministeren for at repræsentere regeringen.
Det, som kvinderne efterspurgte helt konkret, var en behandling, der gik ud over de 2 timer, som de kunne få hos en psykolog, for som en af kvinderne sagde det: Man når nærmest kun at sige sit navn til psykologen, før behandlingen ligesom er ovre.
Det er også et vidnesbyrd for mig om, at vi faktisk har lang vej endnu, altså at vi først lige er gået i gang.
På trods af at vi som samfund viser dem sympati og opbakning, er det svært at få sagt: Jeg er også en af de kvinder.
Jeg tror, at vi skal se det som et tegn på, at vi først er gået i gang med den helingsproces, som vil tage tid.
Jeg tror, at det er vigtigt, at for at skabe retfærdighed skal vi også have fokus på de ting, der kommer efter de opgaver, der ligger for regeringen, en erstatning til kvinderne i spiralsagen, bedre hjælp og en undskyldning til juridisk faderløse, en afklaring for de personer, som blev ulovligt adopteret.
Forsoningsarbejde kan man ikke lægge i et excelark.
Forsoningsarbejde kan man ikke sætte i en formel og putte nogle projektmidler på og så sige, at nu er vi færdige med at forsone os med hinanden – forsoning, som er tilpasset vores behov, hvor vi også kigger ud i verden og ser, hvilke erfaringer der er der.
Det kræver dialog, og det kræver også, at vi lytter mere, end vi taler.
I Grønland efterspørger man en helingsproces, og i Danmark og spørger man ikke engang sig selv, hvad Danmarks ansvar i forhold til at forsone sig med Grønland er, og måske er det på tide, at vi skal begynde, også fra Folketingets side, at stille spørgsmålet: Hvad er det for et ansvar, vi også har?