Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2023-03-22:
Det kan godt være, at Nye Borgerliges ordfører er sådan lidt forskrækket ved tanken om at skulle stemme for to socialdemokratiske lovforslag i træk.
Jeg vil så sige, at det, der står her på mit stykke papir, er, at første gang, jeg hørte om hjemløshed, var jeg ikke så gammel.
Jeg var måske 6-7 år gammel, og Reagan var på det tidspunkt præsident i USA, og Thatcher var premierminister i England, og så var der på tv en eller anden kæk slipsedreng
Og jeg tænkte bare: Hey, hvad foregår der inde i det der fjernsyn!
Det er jo simpelt hen to forskellige planeter – det var det dengang, og det er faktisk min opfattelse, at det er det også i dag.
Altså, når vi taler om hjemløse i Danmark, og når vi taler om borgere, der er socialt udsatte, så er det simpelt hen en fornøjelse at høre et Folketing fra det yderste højre til det yderste venstre være enige om stort set det hele.
Og det vil sige, at ja, det kan godt være, at jeg er socialdemokrat, og det vil sige, at det på en eller anden måde er mine forslag, der så bliver stemt igennem, vil jeg sige til Nye Borgerliges ordfører, men det er faktisk min opfattelse, at det her er fælles gods i Danmark, og at man derfor som barn, før man overhovedet er gammel nok til at orientere sig i noget som helt politisk, bare tænker: Ej, der sker et eller andet, som er helt væk fra, hvordan vi ser på verden her, hvor vi kommer fra, i de skandinaviske lande.
Så heldigvis står vi sammen om at have et fuldstændig andet perspektiv på hjemløse, og heldigvis går det jo også igen i det, der bliver sagt, altså at vores samfund skal måles på, hvordan vi behandler de allermest udsatte borgere, fordi vi alle sammen opfatter det som et adelsmærke at gøre det ordentligt.
Og vi skal tage nogle rigtig store skridt videre, for vi gør det ikke godt nok på hjemløseområdet.
Altså, jeg håber, at vi kan komme lige så langt, som de er kommet i Finland, men jeg tror også, at der skal nogle andre redskaber til, og det har vi også lagt op til i forbindelse med regeringsgrundlaget – at der skal tages nogle flere skridt i forhold til den allermest udsatte gruppe.
Når det er sagt, er jeg faktisk ret begejstret for det her forslag.
Det er jo min tidligere kollega fru Astrid Krag, som har været den primære pennefører på det, og så har jeg arvet det og arvet en aftale, som blev indgået mellem en stribe af partier på det her område i sidste valgperiode.
Og det er jo fuldstændig rigtigt, som fru Nanna W. Gotfredsen siger her fra talerstolen, at det drejer sig om lige knap 6.000 mennesker – 6.000 mennesker, som lever med hjemløshed som et åg og som den måske vigtigste strukturelle negative betingelse i deres liv, og det kan vi simpelt hen ikke være bekendt; det må vi kunne gøre bedre.
Jeg tror, de fleste mennesker har rigtig svært ved at forestille sig idéen om ikke at have et sted at sove i nat – altså ikke at have et sted at sove.
Og noget af det, vi lægger arm med her, er jo, at de midlertidige steder, vi så giver dem at sove i, nemlig herbergerne, skal være midlertidige .
Vi skal have et samfund, hvor der selvfølgelig skal være herberg, der kan tage dem indledningsvis – her er der en borger, der akut ikke har noget sted at være – men herefter skal der jo helst gå ufattelig kort tid, før man selvfølgelig ikke bare rykker ind i en bolig, men faktisk får et hjem.
Det synes jeg var utrolig fint og rigtigt sagt – det var Venstres ordfører, der sagde det og lagde vægt på, at man ikke bare skal have en bolig, men at man faktisk skal have et hjem.
En kvinde, jeg kender, som har været heroinafhængig i rigtig mange år – fra hun var 15 år gammel – og som så blev clean i midttyverne, fortalte mig, da jeg også var i midttyverne, at hun aldrig havde prøvet at være syg uden at være stofafhængig, og når hun var stofafhængig, lagde hun ikke rigtig mærke til, hvad det var at være syg.
Og før hun blev stofafhængig, var der jo nogle andre, der tog sig af hende, for da var hun barn.
Hun anede ikke, hvad man skulle stille op – hvis man har influenza og har feber, hvordan får man så købt ind?
Det er jo noget, der for os andre, der ikke har været stofafhængige, kan virke som en fuldstændig dagligdags ting, men hun anede ikke, hvad man skulle stille op i den situation, og havde ikke nødvendigvis et netværk, hvor man bare lige ringede og sagde: Gider du ikke at gå ned og købe ½ kg kartofler og noget hakket kød og to ruller toiletpapir?
Det er bare for at sige, at det, der kan virke meget dagligdags for os andre, kan være fuldstændig uoverskueligt, hvis man aldrig har levet i et hjem, altså et sted, hvor nogle faktisk har skabt et hjem.
Så det er ufattelig vigtigt, at vi tænker det som den sociale begivenhed, det er, også at skulle have et hjem – så det ikke bare er boligen, vi stiller til rådighed.
Og det synes jeg at vi med det her lovforslag kommer rigtig langt med.