Lotte Rod (RV), 2026-01-23:
Tak for det.
Alt for mange mænd kommer i klemme.
Når man ser tallene, er det jo bare helt skævt, og jeg er fuldstændig enig med dem, der siger, at det her er en af de vigtigste ligestillingskampe.
Så på den måde placerer Radikale Venstre sig fuldstændig midt i den her debat.
Hvis vi skal starte med at dykke ned i det her med barnets bedste, vil jeg sige, at når jeg har siddet og lyttet på debatten i dag, bliver det meget sådan, at enten går man op i ligestilling og fædres rettigheder, eller at også går man op i, at det er barnets bedste.
Jeg kunne godt tænke mig, hvis vi kunne finde en tredje vej, for barnets bedste burde jo også være, at man har både en mor og en far.
Derfor tror jeg, at noget af det, der går lidt galt her, er, at der er mange mennesker i det her land, som har en opfattelse af barnets bedste som en sådan lidt gammeldags barnets bedste, hvor faren ikke fylder nok.
Derfor tror jeg i virkeligheden, at det, der er vores opgave herinde, er at sikre, at vi bliver ved med at stille krav til, at barnets bedste følger med tiden, og at det, vi skal slås om, ikke er, om vi nu skal til at sætte ligestilling og fædre over barnets bedste, men at vi har et fælles ansvar for, at barnets bedste selvfølgelig tager udgangspunkt i, at børn som udgangspunkt skal have en mor og en far.
Dermed håber jeg også bare, at vi kan komme et sted hen, hvor vi kan have en ordentlig, faglig debat, og at vi ikke skal stå og være bange for, om de skøn, der i virkeligheden bliver taget, er imod fagligheden.
Det får mig til at sige noget om at styrke fædre.
For det her med, at der er en så kæmpestor bias, og at der er så utrolig mange mænd, som kommer i klemme i systemet, har jo også fyldt meget i debatten.
Jeg tror, at Liberal Alliances ordfører i et af spørgsmålene sagde noget med, at der jo ikke bliver lavet gode, faglige skøn.
Det tror jeg bare vi skal dykke lidt ned i, for der kan jo være to meget forskellige grunde til, at der er et problem.
Altså, det ene kan jo simpelt hen være, at der er forskel på, som SF's ordfører sagde, lovgivning og praksis, altså at der er noget sagsbehandling, som foregår meget gammeldags.
Hvis det er det, der er problemet, skal der jo bankes til, som forslagsstillerne gør med forslaget her.
Men det kan jo også være, at problemet netop skyldes, at der er en skævhed i, at mødrene er mere primære forældre end fædrene er, og det er det, der så giver udslag i, at sagerne i så mange tilfælde falder ud til mødrenes fordel.
Derfor, hvis det er det, der er problemet, er det jo, at vi skal kæmpe for, at det ikke er mødrene, der tager næsten al barslen, og at det ikke altid er mødrene, der går ned i tid, så det er dem, der tager sygedagene, og dem, der er de primære forældre.
For så længe vi bliver ved med at gøre det, vil fædrene jo også komme til at tabe flere sager end mødrene.
Derfor håber jeg bare, at alle dem, som går op i, at der skal være mere ligestilling, også vil kæmpe for, at fædrene får en chance for at komme meget mere på banen, fra børnene er helt små.
Det fører mig til den tredje del, nemlig om forskning og viden.
Mens jeg har siddet og lyttet til debatten her, har jeg haft den her vidunderlige MGP-sang »Min Taske« om tasken frem og tilbage kørende inde i hovedet, »Jeg har en far/jeg har en mor/hele to steder, hvor jeg bor«.
I virkeligheden er der jo noget i den her debat, som vi ikke helt har greb om endnu, nemlig om vi i virkeligheden ved nok om, hvad der er bedst for børn.
Jeg kunne i hvert fald godt tænke mig, at vi blev klogere på, hvordan vi støtter familier, hvordan vi hjælper bedre til, at man ikke kommer ud i højkonflikt, og hvordan vi i det hele taget får mere forskning i, at vi gør det, som er til børns bedste.
Jeg sidder selv lige nu og forhandler med børne- og undervisningsministeren, som jo er ved at lave regler for, hvordan vi skal bruge fysisk magt mod børn.
Vi ved, det rigtig meget kommer til at ramme børn med diagnoser og børn, som selv er blevet udsat for vold.
Men der er jo også nogle af de børn, som smelter sammen i skolen, og som bliver udadreagerende, som gør det på skiftedagene, fordi det at have tasken frem og tilbage mellem mor og far skaber et kæmpe kaos inden i dem, og som jeg synes vi som samfund ikke er gode nok til at hjælpe i dag.