Rune Lund (EL), 2019-03-15:
Her behandler vi et lovforslag, som indeholder en række forskellige elementer.
Det første element ændrer på rækkevidden af opholdsforbud efter straffelovens § 236.
Her er de gældende regler, at en seksualforbryder kan idømmes et opholdsforbud, så vedkommende ikke må opholde sig på eller omkring gerningsstedet.
Lovforslaget udvider rækkevidden af det opholdsforbud, så en person, der f.eks. er dømt for blufærdighedskrænkelse i en svømmehal, kan pålægges et forbud mod at opholde sig i samtlige svømmehaller i samme eller andre kommuner m.v. Det andet element er, at betingelserne for at meddele opholdsforbud bliver ændret.
Der behøver ikke længere være en nærliggende fare for en ny lignende lovovertrædelse, men alene fare for en ny lignende lovovertrædelse.
Det tredje element er ændringen af varigheden af forbuddet.
Lovforslaget indeholder en bestemmelse om, at forbud fremover gives indtil videre, dvs. uden tidsbegrænsning.
Det fjerde element vedrører en skærpet straf for overtrædelse af forbuddet.
Strafferammen for overtrædelse af forbuddet bliver hævet fra 4 måneders til 2 års fængsel, altså en seksdobling af straffen.
Det sidste punkt, som har fyldt en del i debatten om det her lovforslag, handler om tilsynet med overholdelse af forbuddet, hvor der med lovforslaget vil blive indført en regel om uanmeldt tilsyn ved politiet uden en dommerkendelse.
Det vil sige, at politiet vil kunne skaffe sig adgang til den dømtes bolig og andre lokaliteter, den dømte råder over, og det gælder hele den periode, forbuddet gælder, altså potentielt i mange år eller resten af livet.
Specielt i forhold til det sidste punkt synes jeg det er vigtigt at slå fast, som det egentlig også er fremgået af debatten indtil nu, at man faktisk i dag har mulighed for at få adgang til en bolig hos en person, som er dømt for pædofili og har udstået sin straf.
Man kan bede om en dommerkendelse, og hvis der er bund i den forespørgsel, man har fra politiets side, så får man adgang til vedkommendes bolig.
Vi har jo også den mulighed med dommerkendelser generelt, at hvis momentet forspildes, så kan politiet jo efterfølgende gå ind og bede om en dommerkendelse.
Så i dag har vi allerede værktøjerne, hvis der er mistanke om, at der foregår noget kriminelt, til at gå ind i en bolig hos en person, som er tidligere dømt, men det sker ved dommerkendelse.
Der er flere af elementerne i det her lovforslag, man egentlig godt kunne diskutere det fornuftige i.
Vi har f.eks. regler om, at hvis man er dømt for et pædofilt overgreb, så kan man jo ikke bare få arbejde i f.eks. en børneinstitution.
Så kan vi sige, at hvis man er dømt for en blufærdighedskrænkelse i en svømmehal, giver det så ikke mening, at vi kigger på, om vi måske kan justere reglerne, så man ikke bare kan hoppe over i nabosvømmehallen så at sige, hvis man udgør en fare eller en nærliggende fare?
Så det er ikke, fordi der ikke er ting, som kan diskuteres i det her.
Rækkevidden af lovforslaget er lidt uklar for mig.
Nu er jeg også vikar i dag for hr. Søren Søndergaard, som jo er retsordfører for Enhedslisten.
Men hvad hvis man f.eks. har begået et blufærdighedsovergreb på en legeplads?
Er det så alle legepladser, man ikke må være på, eller i hvilke kommuner er det?
Legepladser kan jo være indrettet meget forskelligt.
Hvis vi f.eks. ser på Københavnsområdet, er det jo ikke legepladser, der har et hegn omkring, men en legeplads skal indgå som en integreret del af et parkmiljø.
Og hvordan styrer man så uden om legepladser?
Altså, der kan ligge noget omkring definitionen af afgrænsningerne af det.
Men der kan være noget relevant at diskutere her
, så det er ikke, fordi alt, hvad der i lovforslaget her, nødvendigvis udspringer af en dum tanke. Så jeg vil sige – ligesom fru Trine Bramsen har fremhævet det – at i særdeleshed er det femte punkt om tilsyn med overholdelse af forbuddet problematisk, og jeg synes, det er vigtigt lige at læse op af grundlovens § 72 her: »Boligen er ukrænkelig.
Husundersøgelser, beslaglæggelse og undersøgelse af breve og andre papirer samt brud på post-, telegraf- og telefonhemmeligheden må, hvor ingen lov hjemler en særegen undtagelse, alene ske efter en retskendelse.«
Der står altså »hvor ingen lov hjemler en særegen undtagelse«, og det er jo et forslag til sådan en lov, som vi diskuterer her i dag, altså et lovforslag, som sætter grundlovens vigtige bestemmelse om privatlivets fred og boligens ukrænkelighed ud af kraft for en bestemt gruppe personer – personer, som til gengæld har begået meget alvorlig kriminalitet.
Så det er ikke, fordi alt, hvad der står i det her lovforslag, ikke er noget, som Enhedslisten ønsker at diskutere at støtte.
Men på den måde, lovforslaget er skruet sammen og specielt i forhold til det femte punkt, som jeg sluttede af med at kommentere her og læse op af grundlovens bestemmelse om, så må jeg sige, at Enhedslisten ikke kan støtte lovforslaget i dets nuværende udformning.