Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2021-04-23:
Tak for det, formand.
Jeg vil bare for god ordens skyld lige informere om, at jeg hedder Mølbæk.
Det er så fint.
I Danmark er vi stolte af vores velfærdssystem, et velfærdssystem, som har til hensigt at være et sikkerhedsnet under os alle, hvis vi nu skulle blive ramt i livet, for vi kan alle blive ramt af sygdom eller en ulykke og få et handicap, som vi skal lære at leve med.
Det er lige præcis det, som denne forespørgselsdebat handler om, nemlig om de mennesker, der skal leve med deres handicap.
Det handler om at kunne leve et værdifuldt og aktivt liv med indhold, ikke bare et liv bag hjemmets fire vægge og ikke bare at overleve.
Hvis der er mulighed for det, skal man kunne tage en uddannelse, og det skal være muligt at have et job ud fra de ressourcer og kompetencer, man har på trods af handicappet.
Det handler om det hele menneske, men vi har desværre et system, der ofte arbejder i siloer, hvor det så kan ende med, at man får afslag på en vandtæt benprotese i socialafdelingen, hvilket betyder, at man ikke kan gøre sin uddannelse færdig og senere arbejde i et køkken som kok.
Hvorfor har vi stadig væk et system, hvor borgerne fanges i endeløse diskussioner om, om det er kommunen eller regionen, der skal betale hjælpemidlet?
Det sker, alt imens en veteran er sendt tilbage i kørestolen, fordi ingen i kommunen eller regionen tager ansvar for at betale for reparation af den benprotese, han oprindelig fik i forbindelse med sin genoptræning i regionen.
Når vi hører om de eksempler, tror jeg godt, at vi kan blive enige om, at det er uholdbart, at systemet i virkelighedens verden ikke lever op til intentionerne i lovgivningen, for det er jo tudetosset og utrolig kortsigtet, at der træffes afgørelser på det sociale område, der forhindrer, at man kan få en uddannelse eller komme i job.
Alle ved jo, at en førtidspension er meget dyrere end den engangsudgift til et hjælpemiddel, der kunne sikre et mere uafhængigt liv for en borger.
Det skal ikke være betinget af, at man er heldig i kommunelotteriet i forhold til den hjælp, man kan få i sin handlekommune.
Der er alt for store forskelle i de 98 kommuner på, hvilke hjælpemidler man kan få, og hvor hurtigt man kan få dem.
Det undergraver vores sammenhængskraft og en række formål med serviceloven om forebyggelse og om at tilgodese behov, der følger af en nedsat fysisk funktionsevne, og om at fremme den enkeltes muligheder for at klare sig selv.
Vi skal med andre ord stoppe den kortsigtede praksis, hvor mennesker med handicap forhindres i at kunne leve et aktivt liv, tage en uddannelse og passe et job.
Med hjælpemidler bevilget i tide
er der mange positive afledte effekter, og det gælder også for vores samfundsøkonomi, når vi får flere uddannet og i job, men det gælder også i forhold til forebyggelse af en række sundhedsproblemer af somatisk og psykisk karakter.
Derfor har jeg både indkaldt social- og ældreministeren, sundhedsministeren og beskæftigelsesministeren.
Jeg håber, at vi med denne debat kan skabe et fælles grundlag for forståelse af de problemer, mennesker med handicap oplever, og ikke mindst for de løsninger, vi bør finde sammen, også på tværs af sektorer.