Mai Villadsen (EL), 2023-01-19:
Det kan godt være, at regeringsforhandlingerne gik langsomt, men det kan man vist ikke sige om årets første uger i dansk politik.
Nej, hvedebrødsdagene blev overstået meget hurtigt.
For mig har den seneste tid været et meget klart billede på, hvad politik egentlig handler om, nemlig om, hvilke mennesker man står ved siden af, hvem man er solidarisk med – og særlig hvem den her regering ikke er særlig optaget af.
Det vil jeg gerne tale lidt om i dag.
Et af de mennesker, der virkelig kommer til at kunne mærke regeringens politik på sin egen krop, er Claus Nielsen.
Claus lever med et handicap.
Han mangler faktisk sit ene ben.
Det mistede han i en arbejdsulykke for over 40 år siden.
Men det har ikke stoppet ham fra at arbejde, tværtimod.
Claus har arbejdet på fuld tid i 37 år, og han kører taxa.
Også selv om det har krævet, at han i de sidste 20 år har taget smertestillende medicin hver eneste dag.
Indtil den nye regering blev dannet, kunne han se frem til at gå på seniorpension om 3 år.
Det får han ikke lov til alligevel, for den nye regering vil skrotte den mulighed og tvinge Claus og tusindvis af andre hårdtarbejdende danskere til at blive længere i job, der er nedslidende.
Som Claus siger: De vil have mig til at arbejde, til jeg bliver 65, men det tror jeg ikke på at jeg kan klare.
Min krop er simpelt hen slidt.
For nogle føles 3 år mere på arbejdsmarkedet måske ikke som det store, men det gør det altså for Claus.
Et andet af de mennesker, der kan mærke den nye regerings politik, er Marie Larsen fra Brøndby og så hendes 7-årige datter, Victoria.
Marie var allerede i sommers så presset af de stigende priser, at hun med sine egne ord vendte hver en tiøre.
Hun glædede sig ikke til, at hun skulle holde 7-årsfødselsdag for sin datters klasse, for med så presset en økonomi ville det ikke blive en fødselsdag som de andre børns.
Det ville blive endnu en anledning til at se, hvordan hun faldt udenfor.
Men det ændrede sig med den kontanthjælpsaftale, vi indgik med den tidligere regering, med de gamle Socialdemokrati.
Med den ville fødselsdagen igen blive overskuelig.
Der ville blive råd til, at Victoria kunne gå til fritidsaktiviteter, gå til dans og musik, som hun drømte om.
Marie følte sig endelig som en mor, der gik lysere tider i møde.
Men den kontanthjælpsaftale har den nye regering revet midt over, og 7-årige Victoria får måske alligevel ikke mulighed for at starte til dans og musik.
Maries dårlige samvittighed forsvinder nu ikke.
Det kan blive konsekvenserne af regeringens politik.
Det er sådan virkeligheden er nu.
Claus og Marie er jo bare to personer, men eksemplerne er mange, og jeg må bare sige, at det ikke overrasker mig, at det vækker frustration, når regeringen kalder sin forringelse af seniorpensionen for Arnepluspension og holder nytårstaler om udsatte børns vagtsomme øjne, når man samtidig kaster det, man selv døbte børnenes kontanthjælpsreform, i skraldespanden for til gengæld at uddele skattelettelser til nogle af de mest velhavende.
Ja, hvis der er en ting, der er helt sikker, så er det, at regeringen ikke står på Claus' og Maries side, tværtimod.
Anders har mange penge – rigtig, rigtig mange penge faktisk, for han er virksomhedsarving.
Hans familie ejer en af Danmarks største virksomheder.
Og modsat Claus og Marie er det netop Anders, der kan glæde sig over regeringens politik.
For med den skatterabat, regeringen vil give til virksomhedsarvinger, har Anders og resten af hans familie udsigt til en del flere penge, ja, hele 13 mia. kr.