Jane Heitmann (V), 2018-04-19:
Jamen det, jeg siger, er, at for os i Venstre ligger det som en naturlig del af behandlingsplanen, at læge og patient tager snakken i forhold til, hvad det er for et behandlingsforløb, man står over for.
Hvad er fordele, hvad er ulemper, og hvad kan man forvente som patient?
Det er jo sådan set det, der ligger i det informerede samtykke.
Hvis man har ondt i ryggen, kan det lindre med en pille mod en stikkende smerte, men det kan også være godt at massere det ømme punkt.
Hvis man har nældefeber, kan en pille lindre en kløende arm, men det kan også være godt med et koldt bad.
Hvis man har en depression, kan en pille lindre et trist sind, men det kan også være godt med fysisk aktivitet.
Sådan er det med mange sygdomme, både fysiske og psykiske – der kan være flere behandlingsmuligheder.
Uanset om man vælger medicin eller et alternativ, er det afgørende for os i Venstre, at valget tages på baggrund af dialogen med lægen, og at man sammen finder ud af, hvilken model, om man så må sige, der passer bedst til den sygdom, man har, og det menneske, som man nu er.
Nogle mennesker vil intuitivt have en alternativ løsning som første valg, andre vil uden at blinke lige så intuitivt vælge en mere konventionel behandlingsform.
Jeg vil gerne takke forslagsstillerne fra SF for at sætte fokus på et vigtigt område, medicinering i psykiatrien.
Der er sket meget i brugen af psykofarmaka de seneste år.
For børn og unge er behandlingen med psykofarmaka faldet betydeligt.
Fra 2010 til 2016 er der sket et fald på næsten 50 pct. i antallet af børn, der starter i behandlingen med antidepressive midler.
Og blandt de voksne er der også en positiv udvikling.
Her viser tallene, at der i samme periode, altså fra 2010 til 2016, er 10 pct. færre i behandling med psykofarmaka.
Udviklingen er set fra min stol positiv, for det betyder, at et øget fokus på medicinforbrug i psykiatrien har båret frugt.
Vi har i dag en række alternative behandlingstilbud, kognitiv terapi, lysterapi og mindfulness, for nu blot at nævne nogle få.
Og det er vigtigt at understrege, at medicin ikke altid bør være første valg, ligesom det er vigtigt at understrege, at medicinsk behandling fint kan gå hånd i hånd med ikkemedicinske tilbud.
Forslagsstillerne ønsker, at vi fra Folketingets side indfører et princip om en obligatorisk udtrapningsplan, hver gang en patient i psykiatrien får udskrevet psykofarmaka.
I Venstre er vi helt enige i, at der skal være et tæt samarbejde mellem læge og patient under hele behandlingen med psykofarmaka, også når patienten begynder at trappe ud af medicinen.
Vi mener imidlertid ikke, at en obligatorisk udtrapningsplan er det rette værktøj, hverken for patienter eller behandlere.
Og det er der flere grunde til.
Et psykiatrisk sygdomsforløb er sjældent forudsigeligt.
En udtrapningsplan vil ikke nødvendigvis være et redskab, der forbedrer kvaliteten af behandlingen.
Og jeg kan godt være bekymret for, om en sådan plan snarere bidrager til unødigt bureaukrati i sundhedsvæsenet og måske endda spænder ben for, at patienten får den rette behandling på det rette tidspunkt.
Vi har jo i dag behandlingsplanen.
Derimod er det afgørende, at patienten bliver fulgt tæt under sit forløb og kender de muligheder, der findes, for at få hjælp til at trappe ud.
Og det er vigtigt at huske på, at man altid som patient kan bede om at blive trappet ud af medicinen, hvis man altså ikke lige er tvangsmedicineret, ligesom det er helt naturligt, at den behandlingsansvarlige læge tager snakken med patienten, når man laver behandlingsplanen, om, hvordan forløbet skal være, og hvad målet for behandlinen er.
I Venstre er vi optaget af at sikre et godt sundhedsvæsen på tværs af somatikken og psykiatrien.
Vi har siden regeringsskiftet løftet sundhedsvæsenet med 4,4 mia. kr., og det er penge, som er kommet både psykiatrien og somatikken til gode.
Særlig børn og unge i psykiatrien har en plads i mit hjerte.
Derfor er jeg også glad for, at vi i forbindelse med dette års satspuljeaftale prioriterede mere end 200 mio. kr. til en fremskudt regional indsats, som skal sikre, at vi i langt højere grad får øje på de børn og unge, som af den ene eller den anden grund viser tegn på mistrivsel, så vi kan give dem et tilbud om hjælp, før de bliver patienter i psykiatrien.
Jeg ved, at det er et stort ønske fra SF at tilbyde gratis psykologhjælp til unge, og derfor er det også rigtig fint, at vi også med den seneste satspuljeaftale prioriterede midler til gratis psykologhjælp til unge mellem 18 og 20 år.
Det er indsatser, som giver meget mere mening for mig, forebyggelse, for ad den vej kan vi på sigt sikre, at færre bliver patienter i psykiatrien og dermed undgår at stifte bekendtskab med psykofarmaka.
Sidst, men ikke mindst, ser jeg frem til den kommende handlingsplan for psykiatrien, som sundhedsministeren arbejder på i øjeblikket.
Vi har i Venstre ambition om en bedre psykiatri, også bedre end den, vi har i dag.
Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget, men er enig i det udgangspunkt, som forslagsstillerne taler for i bemærkningerne til beslutningsforslaget, altså at behandlingen skal tage afsæt i det enkelte menneske.
Jeg skal hilse fra Det Konservative Folkeparti og sige, at de heller ikke kan støtte beslutningsforslaget.