Pia Kjærsgaard (DF), 2023-04-28:
Sådan er det.
Vi har alle sammen oplevet det før.
Den her debat er sådan en fredagsdebat, og det er vel egentlig meget godt.
Det tror jeg faktisk at det er.
Vi er helt afslappede efter ugens hårde ræs og skal på weekend og sådan noget, så vi har det rigtig godt med at bruge de her mange timer på en meget væsentlig debat.
Men lad mig bare sige som indledning, at jeg altså indimellem synes, at Socialdemokratiet laver noget historieforfalskning.
Det kan ikke nytte noget, at hr. Kaare Dybvad Bek sidder og ryster på hovedet, for det gør man.
Altså, lad mig bare minde om, at i den her uge lavede en ret højtstående socialdemokrat, jeg formoder, at han stadig væk er socialdemokrat, hr. Henrik Sass Larsen, en udmærket kronik, hvori han faktisk påpegede, at hvis ikke det havde været for Søren Krarup – jeg tror ikke, at han nævnte Jesper Langballe, men det vil jeg gerne gøre – og Ole Hasselbalch, ville tingene havde set anderledes ud.
Så undlader jeg i al beskedenhed at inkludere mit eget parti i den debat.
Men jeg vil godt sige, at det er fuldstændig rigtigt.
Hvis ikke der var sket det, der skete for nogle år siden, og vi ikke var begyndt på den debat, havde Socialdemokratiet stadig væk været, hvor Radikale Venstre er i dag.
Det er jeg ret overbevist om.
Der er jo sagt rigtig, rigtig mange gode ting i den her debat – helt sikkert – og den har jo bevæget sig lige fra at handle om migrantkrise til værdier med hensyn til svømmehaller, halalslagtninger, hårdere straffe, og jeg ved ikke hvad.
Den har været vidt omkring, og det er jo også et kæmpe område.
For det føler jeg faktisk ikke at vi er kommet i dag.
Vi har bare vendt debatten.
Der har været mange gode bemærkninger.
Der har været mange gode indlæg.
Et eller andet sted tror jeg, at vi alle sammen er klar over sagens alvor.
Men lad os sige, at vi nu sagde, at der skulle være hårdere straffe for vold; obligatorisk kristendomsundervisning i folkeskolen for alle , der er med i den danske folkeskole; forbud mod hovedtørklæder i det offentlige rum; mere støtte til at rejse hjem, så når man er rejst, er man rejst, og så kan man ikke vende tilbage igen – så er man vendt tilbage til hjemlandet med god støtte fra det danske samfund; ikke mere udenlandsk finansiering af moskéer.
Lad os sige, at vi lukkede islamiske friskoler, lavede asylstop for Mellemøsten og Nordafrika.
Hvis vi kunne komme de skridt videre, ville meget se anderledes ud.
Så tror jeg faktisk, at man også via lovgivning og konkrete initiativer og ikke bare snak kunne komme videre.
Jeg mener det faktisk alvorligt.
Jeg mener, at vi er i et spor, som vi skal væk fra, og hvor der er for mange problemer, som også statsministeren på den hårde måde kom ind på i talen.
Det var en god tale.
Men, statsminister, vi har hørt det før.
Vi har hørt den der før om folk med dynejakkerne på og guldkæderne om halsen.
Vi har hørt det før, men der sker ikke rigtig noget, og det er det, der ærgrer mig rigtig meget.
Nu er vi da kommet dertil, at man siger, at antallet i hvert fald betyder noget.
Alligevel må man jo bare sige, at vi er der, hvor vi i den her generation kan være de gode og tage imod og gemme os bag såkaldt medmenneskelighed og ikke mindst konventioner.
Blandt ordførerne her i partierne mangler vi rigtig meget et opgør med konventionerne.
Hvad så med fremtidens generationer?
Er det så dem, der skal sige: Nu har vi nået antallet for, hvor mange vi kan modtage?
Eller er det generationen efter dem?
Før eller siden må antallet jo være nået, og dermed er der nogen, der skal sige stop.
Her synes vi i Dansk Folkeparti, at vi faktisk er de gode, for vi kerer os om Danmark.
Det gør vi ikke bare nu, men også i fremtiden og for de nuværende og kommende generationers skyld.
Vi er der, hvor unge forældre lige undersøger, når deres barn skal i folkeskolen, hvad det er for en skole, hvad det er for nogle klasser, og hvor mange med anden etnisk baggrund der er.
Tør vi sende Ole, Peter, Marianne, Kirsten, eller hvad børn nu hedder nu til dags,
af sted?
Der er mange, der igen hedder det, og det er en god ting, at de gamle navne kommer frem.
Tør vi det?
Altså, vi er der, hvor man, når man skal leje en lejlighed, går ind og kigger på listen i opgangen og ser, hvad det er for nogle navne på dem, der bor her.
Så er vi jo ude et sted – og jeg ved, at det sker – hvor vi ikke rigtig kan være os selv bekendt.
Dem, der selv siger, at de er gode, udskyder beslutningen om at sige stop.
De overlader ansvaret til deres børns generationer, som dels må betale prisen for, at vores generation ikke sagde stop, dels må være dem, der siger: Stop, nu er antallet nået.
Ikke at gøre noget nu er et eklatant svigt.
For indvandringen er vores samfunds allerstørste problem, og vi er dem, der skal tage et ansvar og sige stop.