Jeppe Søe (M), 2023-05-10:
Tak for det, formand.
Jeg skulle egentlig sidde i formandsstolen nu, og jeg synes, det er så sølle bare at få hilst, så jeg får lidt kærkommen hjælp.
Tak for det.
Jeg får lyst til, når jeg hører den her debat, lige at sige, at jeg tror, der er et par ord, vi må vænne os til at høre rigtig meget i Folketingssalen, nemlig ordene kompromis og syltekrukke.
Det er to ting, vi skal vænne os til med den regering, vi har fået.
Det er jo det her, vi gerne ville.
Vi er jo ikke tre partier, der er gået ind i et rum for at komme ens ud, men vi er tre partier, der er gået ind i et rum for at debattere og blive enige om en retning.
Jeg tror, fru Mette Thiesen kaldte det for en blandingsregering, altså sådan et blandingsbatteri, og det er jo også rart; man kan skrue på nogle knapper, og så kommer der noget ud, der nogle gange kan være rart og andre gange kan være problematisk varmt eller koldt, men det er så i hvert fald okay at blande, og det er o.k. at diskutere.
Og vi kommer også til at høre »syltekrukke« alle de gange, hvor vi egentlig gerne vil tænke os om, og hvor vi egentlig gerne vil lidt mere i dybden, end vi måske er vant til, og det er åbenbart de to ord, som vi skal vænne os til at høre igen og igen.
Der er ingen af de to ord, jeg har problemer med.
Vi er ikke gået ens ud.
Det her spørgsmål handler for mig overhovedet ikke om Muhammedkrisen.
Jeg kan godt forstå, at nogle har behov for og lyst til at få det her til at handle om det – det er en af de største udenrigspolitiske kriser, vi har haft siden anden verdenskrig – men det handler for mig ikke om den satire, der var i det.
Det her handler om skolernes faglighed, det handler om lærernes faglighed, og det handler i virkeligheden om, at vi her på tinge i min optik ofte blander os for meget i netop lærernes faglighed.
Se bare på folkeskoleforliget, folkeskolereformen, der i hvert fald viste, at vi her på tinge skal passe en lille smule på med at blande os for meget i lærernes faglighed.
Her vil vi så sige til dem, at der er én ting, de skal gå op i, for det bestemmer vi, det synes vi er vigtigt.
Hvis der var et andet flertal herinde og f.eks. Enhedslisten havde fuldt flertal, så ville de sikkert sige, at vi skulle gå op i kommunisme, og at det skulle lærerne undervise meget mere i lige nu.
En socialdemokratisk og rent rød regering ville sikkert ønske, at fagbevægelsen og hele fagbevægelsens betydning for danmarkshistorien skulle fylde stort set alt.
Hvis Moderaterne havde magten, ville vi kræve, at de i kunst kun skulle bruge farven lilla.
Konservative ville kræve, at det var Gud, konge og fædreland, og der skulle undervises meget i det.
Hos Danmarksdemokraterne var det muligvis Dybbøl Mølle, og på den måde kunne man hele tiden finde på ting, som vi synes er utrolig vigtige.
Jeg er ret sikker på, at lærerne netop underviser i Muhammedkrisen, for man kan ikke lade være, og hvis der er nogle af dem, der ikke har modet til at vise billedet, kan de jo bede om, at man googler, og det første, der kommer frem, er fru Inger Støjbergs iPad, og på den måde bliver det jo vist; så bliver det set.
Jeg kan ærgre mig over folk, der måske ikke har modet til at sætte ord i verden, men jeg ved også fra lærere – for dem har jeg jo talt med, og jeg har også interesseret mig for det her område i rigtig, rigtig mange år – at det er svært at være lærer i dag, ikke kun i forhold til Muhammedkrisen, men også, når de skal undervise i Black Lives Matter, hvis de går ind i diskussioner, som er det, vi kalder woke, eller hvis de har ligestillingsdiskussioner: Er det alle ord, man må sige?
Når en har rakt hånden op, må man så sige »hun« eller »han«?
Der bliver faktisk nogle gange kæmpestore diskussioner i klasselokalerne, og det kan være meget sundt.
Det kan være sundt med diskussion.
Jeg havde en samfundsfagslærer, som jeg aldrig nogen sinde glemmer.
Det er jo det, en skole er.
En skole er samtale, en skole er, hvad der foregår i et klasselokale styret af en fagligt dygtig lærer, og jeg er ret sikker på, at det er der, vi skal ende.
Det er svært at være lærer i dag, men det bliver endnu sværere, hvis der er politikere, der hele tiden skal sørge for, at det ikke skal kræve mod at sætte ord i verden, men at det er et krav at sætte visse ord i verden, altså dem, vi mener er vigtige lige nu.
Muhammedkrisen er og bliver, som jeg sagde i starten, den største udenrigspolitiske krise, vi har haft siden anden verdenskrig, men det er jo også en diskussion med masser af nuancer.
Skal vi så også til at detailregulere, hvad det er for nogle nuancer, der skal med?
Alt det her kan lærerne altså godt selv, og jeg synes, vi skal lade det være op til lærerne, og derfor er Moderaterne imod forslaget.