Alex Ahrendtsen (DF), 2024-04-19:
Tak, formand.
Det tror jeg spiller en kæmpe rolle for os alle og for rigsfællesskabets fremtid.
Altså, hvis vi i Folketinget og regeringen og statsministeren ikke aktivt involverer os, bliver det lidt sværere at holde sammen på dette unikke fællesskab, som vi har.
Så tak til statsministeren for det.
Jeg ved jo, hvor travl en statsminister er.
Der er jo mange dagsordener rundtomkring i verden, og derfor kan man nogle gange blive fristet til at glemme det hjemlige, men jeg ved, at det ligger statsministeren meget på sinde – det vil jeg bare anerkende fra talerstolen – og det tror jeg at andre ordførere også gør, og jeg ved, at de nordatlantiske mandater sætter stor pris på det samarbejde.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi også udtrykker det fra talerstolen.
Så her er der en anerkendelse og en tak for det.
Nu til rigsfællesskabet: Vi lever jo i urolige tider – det ved vi alle sammen – og det bliver værre og værre.
Derfor kan rigsfællesskabets problemer se lidt små ud.
Hvad der kan virke som høj bølgegang her, er måske en lille krusning på havoverfladen set udefra.
Men det skal jo ikke forhindre os i at forsøge at forbedre samarbejdet, og jeg overdriver vel ikke ved at sige, at vi har et godt samarbejde mellem landene.
Jeg tager vel heller ikke munden for fuld ved at sige, at det aldrig har været bedre, og det skyldes bl.a. statsministerens rolle.
Det er jo vigtigt, at regeringslederne i de tre lande har det gode samarbejde.
Kan vi gøre tingene bedre?
Hvad forstås der så ved at gøre tingene bedre?
Nogle ønsker lidt mere selvstændighed, andre ønsker mere fællesskab.
I Dansk Folkeparti ønsker vi mere fællesskab.
Jeg noterer mig, at det i redegørelsen bl.a. bliver fremhævet, at fællesskabet rent økonomisk er til gavn for Grønland og Færøerne.
Hvis man var selvstændig, ville kreditværdigheden blive lavere, end hvis man er med i fællesskabet.
Så der er mange gode grunde til at være med i fællesskabet.
Der er ikke kun det økonomiske.
Der er også det kulturelle og det sproglige.
Jeg er jo en sprognørd, og i rigsfællesskabet har vi fire sprog: Der er dansk, der er tysk, der er grønlandsk, og der er færøsk.
Det er jo en vidunderlig mangfoldighed.
Sprog er jo et vindue ind i en kultur.
På Færøerne har man formået at udvikle sit gamle vikingesprog.
I Danmark har udviklingen været så voldsom på grund af den tætte tyske sproglige forbindelse, at vi har mistet meget af det nordiske islæt.
Færøerne har formået at bevare det.
Det er jo en kæmpe kraftpræstation af et lille folk på 50.000 indbyggere.
På samme sæt og vis er det i Grønland, hvor man ud over grønlandsk selvfølgelig også har dansk.
Der har det i højere grad været i kraft af et udviklet sprogligt samarbejde mellem danskere og grønlændere.
Altså, uden Hans Egedes indsats ville man nok ikke have haft grønlandsk i dag.
Kulturelt er vi jo gift ind i hinanden.
Det skaber udfordringer, men det skaber selvfølgelig også megen glæde.
Vi er forpligtet rent militært over for hinanden, og det stiller jo Færøerne og Grønland i en særlig position i disse tider og med et særligt ansvar.
Derfor har jeg ad flere omgange foreslået, at grønlænderne og færingerne også bliver en del af værnepligten.
Det er jo sådan i dag, at grønlændere og færinger bosiddende i Danmark i alderen 18-30 år bliver indkaldt, men at resten ikke bliver det.
Altså, færinger og grønlændere, der bor i deres respektive lande, bliver ikke indkaldt til værnepligt.
Jeg synes, det ville være en god idé, bl.a. fordi man har et særligt kendskab til Atlanterhavet og til Arktis.
Det ville jo være oplagt, at man også brugte færinger og grønlændere i værnepligten.
Vi har stor nytte af den særlige viden, de har om deres område, og derfor forstår jeg ikke den modstand, der er fra de respektive landes side imod værnepligt.
Især de nordatlantiske mandater har ikke lyst til at støtte en udvidet værnepligtsmodel, der også inddrager færingerne og grønlænderne.