Zenia Stampe (RV), 2024-11-20:
Jeg kan godt forstå, at hvis man er ny minister – og det er ikke personligt møntet på skatteministeren – er man meget bange for at gå på tværs af sit embedsværk.
Det har jeg også set andre ministre have svært ved.
Men jeg tror, at hvis man var en erfaren minister – det kan også godt være, at skatteministeren har det i sig, selv om han er en rimelig ny minister – ville man spørge nogen, hvad man kan gøre for at gå ind på det her spor, men ikke ende med en fodlænke.
Hvordan har de gjort ovre i Justitsministeriet med f.eks. den her logningsbekendtgørelse og -praksis, som er blevet kritiseret flere gange, og hvor vi er i åben strid med EU-lovgivningen?
Altså, hvad har man gjort andre steder?
Hvad er mulighederne?
Der tror jeg nok, at man som erfaren minister ville afsøge mulighederne for faktisk at sætte igennem, at det her er et folkestyre og ikke et embedsstyre.
Tak for det.
Det bliver jo lidt en gentagelse af, hvad andre ordførere har sagt.
Vi befinder os jo i en gråzone, en særlig situation, og så er den jo alligevel ikke mere særlig, end at det er hverdag i Folketinget, at vi står med international lovgivning, som vi selv skal fortolke, og hvor det først er, når vi har en domstolsafgørelse, at vi egentlig ved, hvad retstilstanden er.
Som ordfører for Enhedslisten hr. Søren Søndergaard tidligere sagde, har vi jo andre eksempler, hvor man har valgt en anden tilgang; man har valgt at gå til grænsen og leve med en procesrisiko eller ligefrem gå efter at teste retstilstanden ved Domstolen.
Hvorfor man ikke har lyst til at gå det skridt ekstra for at spare vores kulturliv for den her gigantiske mavepuster, kan man jo kun gisne om.
Hvis man egentlig skulle prøve at gå lidt pragmatisk til værks i det, handler det måske om at afdække, hvad risikoen er.
Jeg synes selv, at det var – undskyld jeg siger det – en lidt vild tale, som hr. Anders Kronborg fra Socialdemokratiet holdt om fodlænke, altså om skatteministeren med fodlænke, på baggrund af det her.
Jeg ser det ikke lige for mig, men hvis det er bevæggrunden, at man er bange for, at en minister kan komme i fedtefadet, kunne vi så på en eller anden måde se, hvor vi har haft andre eksempler.
Nu nævnte hr. Søren Søndergaard nogle, hvor man har løbet en procesrisiko.
Så kunne vi jo undersøge det.
Hvis jeg nu bare skal stå og fabulere lidt om, hvilken risiko det virker som om der er, så er det vel i første omgang, at der kommer en åbningsskrivelse, og så kan man vel rette ind efter den, hvis man får den.
Det regner jeg ikke med betyder at skatteministeren skal i fodlænke.
Så jeg har faktisk lidt svært ved at se, hvad den her risiko er, ud over at jeg godt kan forstå, hvis der sidder nogle jurister i skattevæsenet og i Justitsministeriet, som synes, at det ville være et alvorligt slag for deres faglige stolthed, hvis det skulle ende med en åbningsskrivelse og en sag ved EU-Domstolen, fordi de så kunne sidde tilbage med en fornemmelse af at være dårlige jurister.
Men omvendt kan vi jo sige, for det er os, der er beslutningstagerne, at de jo har sagt, at deres fortolkning er sådan her, men at vi kan pege på andre jurister, der har en anden fortolkning, og nu løber vi så kollektivt risikoen.
Og vi skal i øvrigt nok lade være med at nedsætte en rigsret og forfølge skatteministeren, hvis det så viser sig ved domstolen, at vi tog fejl.
På den måde tænker jeg bare at der er mange pragmatiske veje videre i det her spor, hvis man ønsker at slå ring om vores kulturliv, eller for den sags skyld de ældre og deres tv-pakker.
Det kan også være en motivation.
For os er det først og fremmest kunstnerne og rettighedshaverne, der er vores store bekymring.
Der må jeg også bare sige, at jeg synes, at der er en eklatant mangel på politisk forståelse for rettighedshavernes situation lige nu.
YouSee truer med at reducere rettighedsbetalingen med 70 pct.
På den baggrund vil jeg sige, at det er vores intention at stemme imod.
Det er sådan noget, vi vil afsøge nu i forbindelse med andenbehandlingen: Er der alligevel et flertal, og vil en positiv stemme så give adgang til en forhandling om, hvordan provenuet så skal anvendes, og hvornår loven skal træde i kraft?
For der er jo også, ved jeg, et hensyn at tage til kulturlivet, hvor man siger, at hvis det her ikke kan forhindres i sidste ende, så kan man måske udskyde ikrafttrædelsen, som kommer på et praktisk talt nærmest umuligt tidspunkt, men også et helt sindssygt tidspunkt, når man ser på den situation, kulturlivet står i derude.
Vores egentlige indstilling er nej, men hvis der skulle vise sig en pragmatisk åbning den vej, er vi villige til at afsøge den.