Torsten Gejl (ALT), 2025-02-28:
Tak, formand.
Vi står her jo, fordi DTU Aqua har estimeret, at der på bunden af danske farvande ligger knap 49.000 spøgelsesnet og netrester.
Et spøgelsesnet er et fiskegarn, en tejne, en ruse eller et andet fiskeredskab, der er mistet eller dumpet fra en fiskerbåd.
Når garn dumpes, fisker de videre ned i dybet, og det betyder en langsom kvælningsdød for fisk og havdyr, som går i dem.
Når jeg siger, at redskaberne dumpes, er det, fordi de aktivister fra bl.a. North Nature, der i dag arbejder med at få de tusindvis af garn på land og få dem destrueret, faktisk kan se, at de nogle gange er skåret over med en kniv.
De har f.eks. netop bjærget et 200 m langt garn fra Lillebælt, og det er et ret nyt garn.
De bjærger net i Limfjorden, som er dumpet for nylig, og man kan bare gå en tur på visse strande på Sjællands nordkyst for at opleve masser af relativt nye garn, som skyller i land.
Lad mig sige med det samme, at vi ikke beskylder alle danske fiskere for at skære deres net eller garn over og lade dem forsvinde ned i dybet.
Det skal også siges, at det ikke er alle garn og redskaber, der bliver dumpet med vilje.
Garnene kan også hænge fast i stenrev eller et skibsvrag, sådan at de er fuldstændig umulige at få op.
Der kan også være sat andre garn oven på ens eget garn, sådan at det hele bliver filtret sammen og det bliver stort set umuligt at få det op.
Jeg har faktisk selv været erhvervsfisker på Lofoten oppe nord for polarcirklen i mine yngre dage.
Der fiskede vi især ishavstorsk, og der oplevede vi nogle gange, at andre både havde sat garn hen over vores garn nede på 100 eller 200 m's dybde.
Dér var der også situationer, efter at vi havde slidt og slæbt med at få det op, hvor vi simpelt hen var nødt til at skære det af.
Vi kunne ikke få det op.
Så det har jeg selv været med til at opleve, men jeg så også, hvor meget de lokale fiskere sled for at redde deres garn, og hvor meget det gik dem på at miste deres garn, både fordi de selvfølgelig koster penge, men også og i høj grad fordi de jo meget nødig vil dræbe fiskene unødvendigt.
Så langt de fleste fiskere ved godt, at det er deres eget livsgrundlag, der går tabt, når fiskene kvæles i spøgelsesgarn, og langt de fleste fiskere vil gøre alt for at redde deres garn.
Derfor er det her beslutningsforslag om at lave en mærkningsordning, der skal forebygge dumping af garn, også en kamp for at redde fiskerierhvervet og redde vores marine fauna.
Beslutningsforslaget, som vi drøfter i dag, handler om at lave en mærknings- og registreringsordning for erhvervsfiskernes fiskeredskaber, og jeg vil allerede nu sige tak til de partier, der har gjort mig opmærksom på, at det selvfølgelig skal gælde hele vejen rundt.
For der er også halverhvervsfiskere og fritidserhvervsfiskere, og hvad vi kalder alle de gode folk med blød hat, der tager ud sammen med barnebarnet og fanger en håndfuld skrubber i et net i en fjord.
Det skal faktisk også gælde lystfiskere.
Det skal gælde alle, der sætter garn.
De skal selvfølgelig være forpligtet til, at de garn, de sætter, kommer på land, og den dag de ikke duer mere, skal de destrueres, og det kan man faktisk få gjort her i Danmark mange steder.
Det kan vi så gøre på en måde, hvor vi sikrer en mærkning af garnene, og det skal ikke bare være en mærkning i hver ende.
Vi er nødt til at væve det ind i garnenes reb eller andre steder, sådan at der måske er en mærkning pr. meter.
Det behøver ikke at være særlig kompliceret, men det skal gøres sådan, at de mærker består og man kan finde dem.
Det, der så sker, er, at hvis nogen finder garn, som er mistet, og som ikke er registreret, så kan man altså tilknytte dem en person, hvis det er sådan, at personen har ladet sig registrere til det pågældende mærke på det tidspunkt, hvor nogen fandt garnet, og så må man sanktionere.
Hvis det er sådan, at der er nogle, der bevidst dumper deres garn ned i dybet, og man finder det, så skal de altså af med en bøde.
Så er der en anden ting, som løser et problem, som ministeren påpegede, nemlig hvad der sker, hvis man ude på 200 m dybt vand dumper sine garn.
Det synes jeg at SF kom med et godt svar på.
For man kan jo sagtens lave tilsyn, hvor man besøger en fisker og siger: Jeg vil gerne se dine garn.
Man skal selvfølgelig kunne redegøre for de garn, man har købt, og det kan man jo, hvis de er mærket.
Så kan man se, om fiskeren har de garn, vedkommende skulle have.
Og hvis det er sådan, at fiskeren har mistet et garn, hvilket man jo gerne må – man skal bare kan registrere det – så er det fair nok.
Det skal bare være registreret.