Magnus Heunicke (S), 2022-04-26:
Mange tak for det.
Da jeg først så det her forslag, tænkte jeg: Det har vi da haft før.
Det har vi næsten også, for vi havde debatten vel for cirka et år siden, men forslaget fra Det Konservative Folkeparti er faktisk revideret, og det handler om – ja, jeg kan citere derfra: »Folketinget pålægger regeringen at modvirke udviklingen, der aktuelt går i retning af, at stadig flere danskere er tilmeldt lægeklinikker med korttidsansatte vikarer.
Regeringen pålægges også at dæmpe udbredelsen af såkaldte stråmandsklinikker, hvor speciallæger i almen medicin opkøber ydernumre, hvorefter de overlader klinikdriften og det lægefaglige arbejde til private firmaer, så patienten alligevel ikke møder den samme læge, når vedkommende bliver syg.
Som led i dette pålægges regeringen at fremsætte et lovforslag om at ændre sundhedslovens bestemmelser, således at praktiserende lægers mulighed for at eje mere end ét ydernummer afskaffes.«
Så det er altså en revideret genfremsættelse, tror jeg vi må kalde det.
Jeg vil fra starten sige, at regeringen er enig med forslagsstillerne i, at læger, der ejer ydernumre, bør være beskæftigede med driften af deres klinikker.
Det var den samme lovændring, som gjorde regions- og udbudsklinikker mulige.
Så det er altså noget, der har været der i næsten 10 år nu.
Formålet var dengang helt klart
at forbedre regionernes mulighed for at tilbyde alle borgere adgang til et almenmedicinsk tilbud på effektiv vis og af høj kvalitet.
Reglen betyder, at de fem regioner kan sælge ledige ydernumre til læger, som altså allerede i dag ejer et andet ydernummer.
Det kan f.eks. være en læge, som har fået det til at fungere med drift af en almen praksis-klinik og har mulighed for at oprette en ekstra.
Så man kan sige, at muligheden for, at læger kan eje flere ydernumre, giver regionerne nogle flere kort på hånden, når de skal sørge for lægedækningen, og det gør praksisformen mere fleksibel for lægerne.
Hvorfor er det relevant?
Det er jo relevant i de områder, hvor vi i dag kan se, at der er mindre interesse i at slå sig ned som læge, og hvor regionerne derfor kan have sværere ved at få solgt ydernumrene.
Så konteksten er den samme, som vi har i dag, nemlig lægedækningsudfordringer.
Det kommer jeg tilbage til lidt senere.
Hvad er så en partnerskabsklinik, og hvad er en stråmandsklinik?
En partnerskabsklinik er en klinik, hvor den praktiserende læge har indgået en aftale med en privat virksomhed om, at denne varetager dele af driften af klinikken, f.eks. at virksomheden tager sig af det administrative, således at lægen kan fokusere på patientkontakten.
Vi ved fra undersøgelser, at der er en del speciallæger i almen medicin, som gerne vil arbejdet i almen praksis, men de ønsker ikke at stå for alle de opgaver, der jo er ved siden af, med at drive sådan en almen praksis, altså det her med at være en selvstændig erhvervsdrivende, og det kan også inkludere ansættelse af personale.
Så det handler altså om, hvordan vi kan finde nogle løsninger på det aktuelle problem, vi har.
Det gør sig også gældende i forhold til forslaget om, at der skal stilles krav om, at ejerlægen selv skal ansætte alle læger og øvrigt klinikpersonale i klinikken.
Vi taler jo meget om at vende tilbage til kerneopgaven, nemlig at frigøre lægetid, så læger kan bruge mest muligt af deres tid sammen med patienterne.
Derfor syntes jeg ikke, det virker hensigtsmæssigt, hvis man skulle indføre et krav om, at det skal være lægen, der indgår i alle ansættelser, hvis den her læge hellere vil bruge sin tid på patienter.