Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-05-15:
Tak til alle ordførerne og alle partierne i dag for diskussionen om produkternes levetid, cirkulær økonomi, og hvordan vi indretter vores økonomi bedre.
Jeg er lige så forbavset over det, som nogle af jer sikkert er.
Det er ikke, fordi jeg ikke kan lide vores justitsminister; jeg er bare selv erhvervsordfører og synes, det lå oplagt der – hvis det så bare var kommet igennem, når vi nu har en justitsminister fra det grønne parti i regeringen, men sådan gik det desværre ikke.
Som ordførerne har været inde på, er der fire delelementer i det her forslag, hvor jeg – sådan kan det jo gå – faktisk på et tidspunkt overvejede, om det ene forslag overhovedet skulle have været med her, eller om det ikke hørte bedre hjemme på EU-niveau, nemlig forslaget om et forbud mod at designe produkter med planlagt forældelse.
Der er nogle ting, det er svært at gøre i et lille land i en åben økonomi.
Vi kan dog se diskussionen i Frankrig f.eks., hvor der simpelt hen bliver rejst sager mod visse firmaer og virksomheder, fordi man har en formodning eller mistanke om, at produkter er blevet indrettet på en kunstigt dårlig måde så at sige.
Vi kan se, at vi dumper meget mere – faktisk dobbelt så meget – elektronikaffald som bare for få år siden.
Altså, en vaskemaskine skal bare virke, og når man har købt den, har man selvfølgelig en formodning om, at den også kan holde endda en del år.
Som jeg var inde på i nogle af mine spørgsmål, har det tyske indenrigsministerium lavet sådan en undersøgelse af det her og kan faktisk se i hvert fald på det tyske marked – og det er jo ikke et lille marked – at specielt hårde hvidevarer holder i kortere og kortere tid.
Det er jeg fuldstændig enig i at der skal være plads til.
Men vores vaskemaskiner har vi måske ikke brug for at der er så meget disruption inde over, at vi behøver at skifte dem ud hvert andet år.
I takt med at vi får mere og mere smarte produkter – smart cities, smarte hjem, alt muligt – hvor det, der egentlig er vigtigt, er indmaden, altså softwaren, hvad de kan, og ikke hardwaren, altså skallen rundtomkring, som er det, der er rigtig ressourcekrævende, så giver det jo mere mening at prøve at sige til erhvervslivet: Det, I skal tjene penge på – for selvfølgelig skal I kunne tjene penge – er altså opdateringer af service, af indmaden, af softwaren i den.
Og så giver det altså ikke mening, at fordi softwaren fejler, skal vi skifte hele hardwaren ud, at vi skal skifte hele køleskabet eller tv'et eller alt det her, når det sagtens kan designes bedre for de samme penge.
Det er jo det, cirkulær økonomi handler om, nemlig at sige, at vi skal have flyttet økonomien derover, hvor vi ikke har så meget ressourcespild, hvor vi ikke har alt det affald, og hvor den nye forretningsmodel er, at man tjener penge på service, på opdatering af software, på at tilbyde nye elektroniske produkter.
Derfor var jeg også lidt skuffet over Dansk Erhvervs tilgang til det her, som var meget kritisk.
Man kunne måske komme hinanden lidt mere i møde?
Altså, det kunne jo også være, når det nu er en borgerlig regering, at man kunne sige: Hvis man tager nogle skridt i retning af en mere cirkulær økonomi, så får man nogle andre økonomiske fordele.
Til gengæld bliver vi simpelt hen nødt til at få reduceret alt det her spild og affald.
I Danmark er vi jo gode til mange grønne ting, men vi har et så voldsomt højt forbrug, at vi ville skulle bruge adskillige jordkloder, hvis hele verden opførte sig som os.
Det er, fordi vi gerne vil have nye computere og iPads og telefoner og fladskærme og alt muligt andet.
Der bliver vi bare nødt til at indrette vores forbrug på en anden måde.
Det betyder ikke, at vi skal tilbage til stenalderen; det betyder, at det, vi skal forbruge, i højere grad bliver immaterielt.
Vi kan ikke blive ved med at kassere så mange ton affald hvert eneste år.
Så hører jeg igen og igen den her kritik om, at hvis man overfører nogle byrder til erhvervslivet, bliver prisen hældt over på forbrugeren.
Det argument er jo lige så gammelt som Metusalem.
Hver eneste gang vi nogen sinde i historien har indført forbrugerbeskyttelse, har vi hørt det samme argument: Når der er forbrugerbeskyttelse, er det nogle gange et nulsumsspil, og det betyder, at erhvervslivet eller andre skal påtage sig nogle ting, og det kommer så over til forbrugerne.
Der må jeg bare spørge specielt de partier, der virkelig tror nagelfast på markedet og på konkurrencen, om ikke priserne, hvis der var en ordentlig konkurrence blandt producenterne, ville finde et naturligt lavt leje.
Jeg synes, at det er lidt spøjst, at vi i Danmark, når vi nu tit gerne vil være fremme i skoene, siger: Det kan godt være, at de har nogle andre regler i Frankrig, og det kan godt være, at de i Spanien og i Sverige og i Storbritannien har indført nogle længere perioder for reklamationsretten og stillet nogle krav om, at man må forvente en nogenlunde lang levetid for et produkt.
Altså, når vi køber en leverpostej henne i Brugsen, står der også på den, hvor længe den cirka kan holde sig.
Derfor giver det også kun mening, at producenten – og om nogen, ved producenten det – oplyser, nogenlunde hvor lang tid det her køleskab under normale forhold kan fungere.
Jeg vil gerne takke Socialdemokratiet for at arbejde med cirkulær økonomi i et udspil, ja – det er rigtig godt, at I gør det.
Og jeg vil rigtig gerne takke DF for mange positive takter.
Det synes jeg var rigtig dejligt.
For det her handler jo både om bedre ressourceanvendelse og vores miljø, men det handler også om forbrugerbeskyttelse.
Og jeg er fuldstændig enig i nogle af de kommentarer, der kom, om, at vi får større og større producenter og virksomheder.
Hvis konkurrencen først bliver ringe eller dårligere, er det jo også forbrugerne og deres pengepung, det går ud over.
Derfor ser jeg egentlig lidt optimistisk på, at vi kan lave et udvalgsarbejde, hvor vi på en eller anden måde kan komme videre ad den her vej, ikke nødvendigvis præcis som vores forslag ser ud, men i hvert fald med nogle af elementerne i det.
Så det synes jeg har været dejligt.
Tak for det.