Mette Frederiksen (S), 2023-05-23:
Tak for det.
Danmark skal have verdens bedste sundhedsvæsen.
Lad mig indledningsvis sige, at meget går godt allerede i dag, men den seneste tid har også vist os, at der stadig er store udfordringer.
Derfor præsenterer regeringen i dag en massiv investering i danskernes sundhed.
Vi vil i de kommende år prioritere ekstra midler til sundhedsvæsenet.
Vi vil give et varigt løft på 5 mia. kr. om året.
Jeg tror, at alle her i salen har været berørt af de ulykkelige historier, vi har hørt fra Region Midtjylland, om patienter, helt almindelige danskere med fremskreden tarmkræft, der ikke har fået den behandling, som de har brug for, og som de i øvrigt har krav på.
Det er et svigt.
Og kronjuvelen i det danske velfærdssamfund er og skal være fri og lige adgang til sundhed.
Nu afsætter vi penge til allerede her i 2023 og 2024 at få lavet en genopretning på kræftområdet.
Vi ønsker et styrket samarbejde på tværs af hospitalerne, øget kapacitet i kræftbehandlingen, bedre rådgivning og vejledning til patienter med kræft, og at de maksimale ventetider skal overholdes.
Og jeg vil gerne tilføje, at hvis ikke man kan få den hjælp, man er berettiget til, her i Danmark, så skal man som patient vide sig sikker på, at det ikke er økonomi, der er afgørende for, om man så kan få den nødvendige behandling i udlandet.
Det var på den korte bane.
På den lange bane ønsker vi også at styrke kræftområdet.
Vi vil afsætte 600 mio. kr. årligt til en ny kræftplan.
Det bliver den femte kræftplan, og det bliver den hidtil største af sin slags.
Siden Danmark for mere end 20 år siden fik den første kræftplan, er der rigtig meget, der er lykkedes os.
Vi er blevet bedre til at opspore og til at diagnosticere.
Rigtig mange danskere overlever i dag deres kræftsygdom.
Men vi har alligevel behov for en ny kræftplan – en femmer – så vi opsporer flere ting tidligere, bl.a. lungekræft.
Vi skal styrke behandlingen.
Vi skal gøre op med ulighed i kræft.
Og så skal vi jo også over for hinanden sige, at i takt med at stadig flere danskere overlever kræft, vil der opstå følgesygdomme; det kan f.eks. være i tænderne, så vi skal give et øget tilskud til tandpleje.
Men i takt med at flere og flere danskere heldigvis også overlever deres kræftsygdom, vil stadig flere altså også skulle leve enten som tidligere patienter eller som patienter igennem længere tid, og det kræver også en helt anden indsats end den, vi har i dag.
Så kræft fylder meget hos os som regering, og det skal det gøre, for det fylder også meget hos danskerne.
Ud over det vil vi, når vi afsætter så mange penge til sundhedsområdet, altså til at styrke det offentlige sundhedsvæsen,
kunne mindske både den geografiske og den sociale ulighed, der stadig væk er i sundhed.
Jeg ved godt, at der er rigtig mange i vores samfund, der kæmper med rigtig mange ting på en og samme tid – at livet spænder ben, og at man måske ikke har råd til at gå til tandlæge.
For nogle mennesker er det sunde valg let, og for andre er det bare et fuldstændig uoverstigeligt bjerg at skulle bestige, fordi man måske er alene med sine børn og har et hårdt arbejde; så er det ikke sikkert, at det lige er broccolien, man får lavet hver eneste aften.
Nogle af de der sådan mere grundlæggende uligheder, der er i sundhed, ønsker vi at gå ind i med åbne øjne.
Og dermed siger vi også, at det her bliver nødt til at være noget af det vigtigste at prioritere i de kommende år.
Så er der hele overvægtsspørgsmålet.
Jeg ved godt, at der er mange danskere, der kigger på de her nye former for medicin med meget, meget stor interesse.
Det forstår jeg godt, for mange danskere, der slås med overvægt, har prøvet alle mulige ting igennem årene, der ikke rigtig er lykkedes.
Kan det så være, at medicinen kan hjælpe os?
Så regeringen ønsker også med åbne øjne at se på, om ikke vi kunne hjælpe nogle flere danskere med de nye medicintyper.
Jeg vil gerne her afslutningsvis sige, at når vi giver så stor en økonomisk indsprøjtning i vores fælles sundhedsvæsen, lægger det sig oven på det, regeringen allerede har sagt om 3 mia. kr. til psykiatrien; det lægger sig oven på, at vi dækker det demografiske træk; det lægger sig oven på, at vi i vores regeringsgrundlag har afsat penge til et lønløft i den offentlige velfærd. Når vi kan gøre det her, er det, fordi vi har en stærk dansk økonomi.
Den er robust, og vi klarer os godt, også selv om vi lige har været igennem et par kriser, og det er, fordi der er så mange danskere, der er i arbejde.
Men det ændrer ikke på, at selv om det går godt for dansk økonomi og selv om vi nu har et albuerum til at kunne gøre mere på sundhedsområdet, har vi stadig væk behov for reformer, der handler om beskæftigelse.
For det, der er Danmarks store udfordring – og vel næsten den eneste økonomiske udfordring, vi rigtig har – er manglen på arbejdskraft.
Det begynder vi at kunne mærke nu i sundhedsvæsenet, på ældreområdet og i andre dele af vores velfærdssamfund.
Men det, vi mærker nu, er ingenting i forhold til de udfordringer, der venter os få år frem i tiden, hvor det vil være svært at have et ordentligt velfærdssamfund og sikre den grønne omstilling, hvis ikke vi får endnu flere i beskæftigelse.
Der er ikke ladestandere nok.
Den infrastruktur er vi jo i gang med at udbygge, og det gælder for alle transportformer.
Jeg er ked af det her begreb en dummebøde, og at det bare skulle handle om at fylde pengekassen op, for den her aftale er jo en del af en aftale om transport i det hele taget og er bl.a. med til at finansiere, at vi får nogle flere grønne personbiler.
Jeg tror, at det, vi jo skylder at sige – og det skylder vi jo alle sammen, når vi går ind i den her diskussion –
er, at da vi indførte en CO 2 -afgift på produktionen og på dansk industri, var der jo nogle, der sagde: Hov, det kan ikke nytte noget, at vi lægger en CO 2 -afgift på industrien og på produktionen.
Og det kan man jo sagtens sige.
Men så er spørgsmålet: Hvis ikke vi lægger den dér, hvem er det så, der skal have den?
Er det så landbruget alene, der skal bære opgaven?
Nej, det går jo heller ikke, for vi skal – og det tror jeg sådan set spørgeren er enig med mig i – også have et levedygtigt og godt dansk landbrug efter den grønne omstilling.
Men hvis det så ikke er transportsektoren, hvem er det så?
Jeg tror, man kan koge det her ned til, at det er alle elementer i vores samfund, der er i gang med en grøn omstilling.
Men det her handler ikke om, at der er nogle penge, der skal sættes ind på en konto; det her handler om, at vi i det hele taget skal omstille transporten i Danmark.