Jane Heitmann (V), 2021-12-07:
Hvad skal det koste?
Det er et spørgsmål, der dukker op igen og igen, når vi snakker ikkekommunale leverandører af ældrepleje.
Siden 2003 har det været muligt for ældre frit at vælge, hvem der skal levere den ældrepleje, som den enkelte er visiteret til af kommunen.
Det er rigtig godt, for mennesker er forskellige og har forskellige præferencer livet igennem – og det skal vores velfærdstilbud afspejle.
Men hvad skal det så koste?
Og hvordan sikrer vi, at private leverandører får en fair pris for deres ydelser?
Ja, de spørgsmål står i dag desværre i mange tilfælde ubesvaret hen.
Undersøgelser på tværs af landets kommuner viser, at der er stor forskel på den pris, som kommunerne afregner ikkekommunale leverandører med.
Konsekvensen kan være, at nogle private leverandører holder sig tilbage fra at tilbyde ældrepleje og vi dermed får et mindre varieret udbud og manglende konkurrence på området.
Det er rigtig ærgerligt, for det går ud over vores ældre og deres ret til at leve det liv, de selv har valgt.
Reglerne på området er ellers ganske klare.
Private leverandører skal afregnes med den samme pris, som det koster kommunen at levere den samme ydelse.
På trods af det oplever mange private leverandører af ældrepleje, at de bliver afregnet med en for lav pris, fordi kommunerne ikke afregner efter de faktiske omkostninger.
Kommunen glemmer måske at indtænke lønnen til den lokale altmuligmand på plejehjemmene, udvendig vedligeholdelse eller de plejebiler, som kommunen benytter, hvilket alt sammen skævvrider den endelige afregning til den private leverandør.
Konsekvensen er, at det bliver svært for de private leverandører at få forretningen til at løbe rundt.
Leverandøren trækker sig måske fra markedet med igen efterfølgende færre udbud som resultat.
Så er vi jo inde ved kernen af problemet, for når det sker, så får den enkelte borger mindre at vælge imellem, og lige nøjagtig muligheden for frit valg er vigtig for os i Venstre.
Vi har ikke nogen præference, i forhold til om man vælger det ene eller det andet, privat eller offentligt, men vi har den helt klare præference, at der skal være noget at vælge imellem – både når det gælder pleje og omsorg, madservice og valg af plejehjem.
Ældreservice og -omsorg er jo ikke en one size fits all
Hvad der er rigtigt for den ene at spise til aften, er ikke nødvendigvis det rigtige for naboen.
Hvorfor skal man ikke have lov at vælge mad fra den lokale kro eller den lokale slagter?
Lad da pengene følge med borgeren.
Vi i Venstre er ikke tilfredse med, at tusindvis af ældre og deres pårørende kun har én mulighed, når det sidste hjem skal vælges, nemlig det kommunale tilbud.
Det må og skal vi gøre bedre, så alle kan leve det liv, de selv har valgt.
Men skal vi have flere friplejehjem, helst et i hver kommune, så er det helt afgørende, at rammerne er i orden, så pensionskasser, private og andre aktører får en rimelig chance for at få de økonomiske ender til at nå sammen.
Som det er i dag, er der ikke mulighed for at få afprøvet den enkelte kommunes prissætning, medmindre man hiver kommunen i retten.
Og hvad angår den lille lokale leverandør, som måske har den ene kommune som kunde, skal der ikke meget fantasi til at forestille sig, at det nok ikke er det første, man gør.
Der er derfor brug for, at vi får en uafhængig klageinstans, som kan følge op på henvendelser fra leverandører, som oplever uregelmæssigheder i den afregning, som de modtager fra kommunen.
Den samme instans skal også kunne tage sager op på eget initiativ, og vi foreslår helt konkret sammen med kollegaerne i blå blok, at der etableres en uvildig kontrolenhed under Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen, som f.eks. kan løfte en sag, der har været i pressen, eller observere områder, hvor markedet ikke ser ud til at fungere.
Vi har oplevet en tung retssag, og det er en omstændig vej at gå, selv om glæden er stor, når man får rettens ord for, at kommunen har afregnet forkert.
Livsglæde og værdighed handler også om retten til at være herre i eget hus, om man så må sige, altså at bestemme selv.
Det skylder vi vores ældre, som igennem et langt liv har taget store og små beslutninger på egen hånd.
Hvorfor skal vi fratage ældre den ret i de sidste vigtige år af deres liv?
Jeg er klar over, at KL har igangsat et arbejde, hvor også Dansk Industri, Dansk Arbejdsgiverforening og Selveje Danmark er involveret.
Jeg er også klar over, at regeringen har lavet en aftale med VIVE om evalueringen af de lovgivningsmæssige ændringer, som vi jo sammen lavede tilbage i 2015 – ligesom Deloitte er ved at udarbejde en skabelon til vejledning ved afregning af private leverandører.
Men det ændrer altså ikke på, at der er brug for en uvildig klageinstans, så domstolene ikke er eneste mulighed.