runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Møller Mortensen (S), 2018-11-09:
Det var netop noget, jeg godt ville have nået at sige, inden tiden var ved at tikke ud, nemlig at vi i Socialdemokratiet har den samme skepsis, som mange andre giver udtryk for, og det er, at hvis ikke kvaliteten, hvis ikke fagligheden, hvis ikke kapaciteten, hvis ikke kontinuiteten i de 98 kommuner er oppe på et højt niveau, så vil der blive genindlæggelser.
Det er det svageste led, som vi som socialdemokrater kan vurdere i hele det her setup i øjeblikket.
Svagheden ligger som sådan ikke primært hos regionerne, men den ligger i den meget store variation i faglighed og kapacitet, som er i de 98 kommuner i dag.
Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Tak for det, og tak til ordføreren.
Jeg sad og lyttede lidt og blev faktisk en lille smule i tvivl om, hvad Socialdemokratiet mener om selve det forslag til en ny styring, som regeringen er kommet med.
Socialdemokratiet synes, det er godt, at produktivitetskravet er væk – det er jeg helt enig i – og Socialdemokratiet mener også, at der skal være en ny form for styring.
Synes Socialdemokratiet, det er en god idé?
En af de ting, der ligger i det, er jo, at man kobler økonomiske incitamenter til f.eks. et krav om, at der skal være færre sygehusforløb pr. borger.
Hvad tænker Socialdemokratiet om den konkrete styringsmodel, som regeringen lægger frem her i lovforslaget?
Pernille Schnoor (ALT), 2018-11-09:
Skal jeg fremlægge en styringsmodel her?
Det tror jeg ikke at vi har tid til.
Som jeg nævnte i min tale, vil vi se på, hvordan man har gjort det på Bornholm.
Det er Region Hovedstaden, der har kørt forsøg der.
Og som sagt vil vi i langt højere grad væk fra den økonomiske incitamentsmodel og over i et mere fagligt udgangspunkt for styringen.
May-Britt Kattrup (LA), 2018-11-09:
Hvordan vil Alternativet styre økonomien i regionerne?
Pernille Schnoor (ALT), 2018-11-09:
Nej, det gør man ikke.
Man træffer en beslutning, hvis det stod til os, om, at man ikke skal detailstyre herinde fra Christiansborg.
At man så fra Danske Regioners side har valgt at indgå en aftale, kan der være mange forskellige årsager til, og vi ved også, at regionerne har forskellige erfaringer med styring af området.
Så det er vores holdning, nemlig at det skal lægges ud og i højere grad skal være op til de enkelte sygehuse, og at vi har tillid til det sundhedsfaglige personale og ledelserne.
Jeppe Jakobsen (DF), 2018-11-09:
Men det ændrer jo ikke ved, at når man på Christiansborg vedtager noget andet end det, som regionerne selv har sagt ja til, så laver man jo statslig styring, som trumfer det, som regionerne selv mener at de vil have.
Det er da statslig styring.
Det kan man da ikke sådan opdele og sige, at det er, fordi vi har et andet synspunkt i vores parti.
Når man vælger at træffe beslutninger på Christiansborg om, hvordan sundhedsvæsenet skal indrettes, i modstrid med det, som regionerne selv har sagt ja til, laver man da central styring af sundhedsvæsenet.
Pernille Schnoor (ALT), 2018-11-09:
Jamen så kan jeg jo svare, ligesom fru Stine Brix gjorde før på det samme spørgsmål.
Vi tager udgangspunkt i vores politiske holdninger til, hvordan vores sygehusvæsen skal drives, og vi tager også udgangspunkt i de erfaringer, der er gjort, bl.a. har KORA udgivet en rapport om de erfaringer, der er gjort på Bornholm, hvor man i højere grad har taget udgangspunkt i tillid frem for kontrol, og det er den vej, vi mener det skal gå.
Jeppe Jakobsen (DF), 2018-11-09:
Jeg bliver nødt til at få uddybet det her med, at man ikke ønsker statslig styring af det her område, og at man så samtidig ønsker at underkende en aftale, som regionerne selv har indgået.
Det er jo netop at tage statslig styring af tingene, når man underkender det, som regionerne selv siger ja til, og siger, at nu vil vi vedtage noget andet i Folketinget.
Det er da statslig styring, er det ikke?
Pernille Schnoor (ALT), 2018-11-09:
Lovforslaget handler om, hvordan sundhedsvæsenet og hospitalerne skal styres.
Dels vil regeringen afskaffe aktivitetspuljen og produktivitetskravet, hvilket vi i Alternativet har talt varmt for længe, dels vil de erstatte de styringsredskaber med en ny styring, som kaldes nærhedsfinansiering.
Begge dele er allerede aftalt med regionerne i foråret.
Det vil sige, at styringen går fra at være aktivitetsbaseret til at være resultatbaseret.
Forslaget indebærer desuden, at sundhedsministeren kan fastsætte nærmere regler om resultatkriterierne, herunder fastlægge mål for hvert resultatkriterie.
Vi hilser det velkommen, at vi får afskaffet de styringsprincipper, vi har nu, og i stedet får noget common sense ind på området, så vi frem for at have nogle styringsprincipper, som f.eks. handler om ydelsesstyring, hvor der altså kigges på, hvor mange dage man er indlagt på hospitalet, i stedet for nu får mulighed for at få udgående sygehusfunktioner, som det bliver nævnt som eksempel fra regeringens side. Den del kan vi godt se det positive i.
Flere af høringssvarene, f.eks. dem fra Lægeforeningen, Yngre Læger, LO, Danske Patienter m.v., fremhæver en bekymring for, at de økonomiske incitamenter kan lede til uhensigtsmæssige beslutninger, og de mener, at midlerne hellere skulle overføres som en del af bloktilskuddet.
Ældre Sagen opfordrer til, at der suppleres med en patientoplevet indikator på resultatmålingen, hvilket vi også finder meget fornuftigt.
I Alternativet synes vi som nævnt, at det er rigtig positivt at få produktivitetskravet og aktivitetspuljen fjernet, og vi bakker også op om tankerne om et styrket og sammenhængende og mere nært sundhedsvæsen.
Men vi kan ikke støtte op om nærhedsfinansieringen og den fortsatte centralisering og fastsættelse af måltal og kriterier.
Vi mener, at den statslige styring og indgriben i sundhedsvæsenet har taget overhånd, og vi mener, at nærhedsfinansieringen er endnu et eksempel på det.
Vi mener, det skal være faglighed, der flytter patienter fra et sted til et andet, ikke økonomi.
Vi håber, at regeringen vil se på bl.a. erfaringer, der er gjort på Bornholm, hvor tillid erstatter fokus på styring og kontrol.
May-Britt Kattrup (LA), 2018-11-09:
Tak for det.
Det er jo altid svært at skrue finansieringsmodeller sammen på et område, som ikke har konkurrence.
Når det er primært offentligt finansieret, er det svært at få de rigtige incitamenter frem i sådan en finansieringsmodel.
Men 2-procentskravet har dog haft sin effekt igennem mange år.
Det havde bestemt også nogle fejl.
Det har det aldrig været.
Det er bestemt ikke på grund af 2-procentskravet, at sundhedspersonalet har skullet løbe alt for stærkt, hvilket jeg er totalt enig i at de har skullet.
De har virkelig løbet alt for stærkt, og det har aldrig været meningen.
Men den primære årsag til det har været et meget uhensigtsmæssigt dokumentationskrav, som er opstået i mange lag, ikke kun her på Christiansborg, men også ude i regionerne, på det enkelte hospital og endda på den enkelte afdeling.
Dansk Sygeplejeråd siger selv, at den del af dokumentationen, som er overflødig, svarer til ca. 3.000 fuldtidsstillinger, og det er klart, at vi skal det til livs, fordi sundhedspersonalet derude skal have bedre arbejdsvilkår.
Det, som vi så gør nu, er, at vi foreslår en anden finansieringsmodel, som ikke er aktivitetsbaseret, sådan som 2-procentskravet var, og som i virkeligheden belønnede aktivitet; jo flere gange en patient blev genindlagt, jo flere operationer, jo flere behandlinger, jo større belønning fik regionen eller hospitalet.
Det er selvfølgelig ikke særlig hensigtsmæssigt.
Det, vi gør nu, er at foreslå en nærhedsfinansiering, som belønner, at man holder patienterne raske i stedet for i virkeligheden at holde dem syge.
Vi skal måle på f.eks. færre genindlæggelser.
Det er bare et af målene.
Det giver jo rigtig god mening, at man på den måde laver et incitament til både at holde patienterne mere raske og også til at behandle dem der, hvor det er rarest for patienterne, nemlig så tæt på deres hjem som muligt.
Vi hører så tit om, at man får utilsigtede hændelser på et hospital, plus at der kan være langt til et hospital.
Så selvfølgelig er det da rarest for en patient at blive behandlet enten i hjemmet eller hos egen læge, og det er det, alt det her går ud på.
Det synes jeg og Liberal Alliance er et skridt i den rigtige retning, og vi stemmer derfor for forslaget, når vi når dertil.
Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Jeg synes, det lyder, som om Dansk Folkepartis ordfører gerne vil have en snak med Danske Regioner, og det står ham jo frit for at tage telefonen, og så må Danske Regioner svare på, hvordan de tager stilling til det.
Jeg mener og Enhedslisten mener, at det her er et dårligt styringsredskab, og derfor stemmer vi imod det.
Det her argument om, at man ikke kan afskaffe produktivitetskravet uden at lave en ny lov, er jeg uenig i.
Der er en lang række reguleringer på regionernes område, og det er rigeligt og tilstrækkeligt.
Og derfor behøver vi ikke at vedtage det her, og derfor vil jeg opfordre flere til at stemme nej.
May-Britt Kattrup (LA), 2018-11-09:
Tak for det.
Jeg kan forstå på Enhedslisten, at man ikke var interesseret i 2-procentskravet, men at man heller ikke går ind for det her styringsredskab, som der nu er indført, med nærhedsfinansiering.
Men jeg hører ikke noget forslag til, hvordan man så skal styre økonomien i regionerne.
Har Enhedslisten et forslag til det, eller mener Enhedslisten, at man kan styre regionerne uden nogen form for styring af økonomien?
Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Det er Enhedslistens holdning, at der er en lang række styringsredskaber i forvejen ud over det, der ligger her.
Som jeg sagde til sidst i min tale, ligger der en klar budgetramme og otte nationale mål, og man aftaler ting i økonomiaftalerne.
Det mener vi er tilstrækkelig styring.
Det er det synspunkt, vi har forfægtet hele vejen igennem debatten om produktivitetskravet, og det er også det synspunkt, som vi har fremført i Danske Regioners bestyrelse.
Så vi mener, at der er tilstrækkelig styring, og at det her er overflødigt.
May-Britt Kattrup (LA), 2018-11-09:
Selvfølgelig skal det være det faglige hensyn, der er i forreste række, i forhold til hvordan en patient skal behandles, og det er der også lagt op til i den her model.
Med hensyn til produktivitetskravet på 2 pct. vil jeg sige, at dengang det blev indført, sagde man, at det var 2 pct., men rent faktisk har det medført, at regionerne har effektiviseret for 2,4 pct. i gennemsnit over 10 år.
Det er penge og effektivisering, som alt sammen er kommet patienterne til gavn.
Hvis der ikke havde været det krav, var den effektivisering aldrig sket, og så kunne man i dag have behandlet færre patienter for de samme penge.
Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Jeg synes, det er en påstand, som er meget langt fra, hvordan virkeligheden ser ud ude på hospitalerne.
Det, vi kan se, er et arbejdsmiljø, som er dybt problematisk.
Vi kan se, at det i høj grad er personalet, som har betalt for, at man har skullet levere mere og mere uden at få penge med til opgaven.
Jeppe Jakobsen (DF), 2018-11-09:
Tak for det.
Enhedslisten og Dansk Folkeparti er uenige om, hvorvidt regionerne bør drive sundhedsvæsenet i Danmark.
Når Enhedslisten nu forfægter synspunktet om, at det er regionerne, der bør stå for sundhedsvæsenet i Danmark, bør regionerne så ikke også være forpligtet på de aftaler, de selv indgår, vedrørende sundhedsvæsenet i Danmark?
For det er jo det, det her er.
Det er jo en udløber af en aftale, som regionerne selv har skrevet under på.
Skal regionerne ikke være forpligtet på, hvad de selv siger ja til, eller skal de bare bagefter kunne komme og sige, at de ikke vil have det alligevel, at de gerne vil have alle goderne, men ikke vil have alt det andet?
Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Jeg repræsenterer ikke Danske Regioner, jeg repræsenterer Enhedslisten.
Så er det sådan set underordnet for mig, hvilken økonomiaftale der er indgået.
Vi tager konkret stilling til, om vi tror, det her giver et bedre sundhedsvæsen eller ej.
Og jeg tror, det giver et dårligere sundhedsvæsen, fordi vi kobler økonomiske incitamenter med nogle ting, som skal besluttes fagligt, f.eks. hvornår man skal indlægges på et hospital.
Og det synes jeg er det, der skal være styrende for vores stillingtagen til det her lovforslag.
Jeppe Jakobsen (DF), 2018-11-09:
Rent principielt bør man så ikke leve op til de aftaler, man selv indgår, eller skal det være sådan, at man løber fra de aftaler, man selv indgår?
Er regionerne ikke bundet af det, de selv siger ja til?
Jeppe Jakobsen (DF), 2018-11-09:
Tak for det.
Normalt når jeg står her i salen og taler om børn og medicin, handler det om, at børn skal have medicin, som de ellers er blevet forholdt af et sundhedsvæsen.
I dag er det den anden vej rundt
– der handler det om at sikre børn muligheden for at slippe for medicinering, når der er et reelt alternativ.
Som systemet er skruet sammen i dag, er der jo grobund for den her kassetænkning, hvor patienter ikke nødvendigvis får det, som er bedst for dem, fordi det er den forkerte kasse, der skal betale.
Det er ikke første gang, vi er stødt på det problem i forhold til adhd, som er dagsordenen i dag; det har også tidligere været et problem, når vi har talt om behandling af diabetes hos børn, som ikke kunne få glukosesensorer, fordi det var den forkerte kasse, der skulle betale, uagtet det var den rigtige behandling af barnet.
I det konkrete eksempel er vi helt enige med forslagsstillerne i, at det skal sikres, at børn, som har et reelt alternativ til melatoninbehandling, skal tilbydes det alternativ, for børn har ikke godt af at blive medicineret, hvis der er et reelt alternativ.
Al medicin har bivirkninger, og dem skal man selvfølgelig undgå, hvis man kan.
Derfor vil vi arbejde meget produktivt i udvalgsarbejdet for at finde den vej, der skal til, for at få løst det her problem.
Og der forestiller vi os, at en mulighed kunne være en forpligtende beretning, så vi sammen med regeringen kunne få løst det her problem.
For som nævnt tidligere er det ikke et problem, der udelukkende rammer børn med adhd; det har også tidligere ramt andre patientgrupper, og jeg kan kun forestille mig, at hvis vi ikke løser det grundlæggende strukturelle problem i det her, så vil andre komme i klemme fremadrettet.
Derfor vil det være Dansk Folkepartis indstilling, at vi vil forsøge at lave en beretning, som kan forpligte regeringen til sammen med Folketinget at få løst det her problem en gang for alle.
Finn Sørensen (EL), 2018-11-09:
Vi har jo for 1½ år siden fremlagt en konkret model for det, jeg står og taler om her.
Det er et fuldt finansieret forslag, og det fremgår af forslaget, at det koster ca. 11 milliarder.
Det er fuldt finansieret, hovedsagelig ved at øge skattebidraget fra de mennesker, der tjener mest i det her samfund.
Hans Andersen (V), 2018-11-09:
Tak for det.
Jeg er nysgerrig med hensyn til at høre, hvordan Enhedslisten vil finansiere en sådan pensionsalder, en pensionsmodel, som Enhedslisten har skitseret, for den skal jo finansieres på en måde.
Det er jo ikke gratis at sørge for, at folk kan gå på pension måske 10 år før det, der i øjeblikket er skitseret.
Så hvordan har Enhedslisten tænkt sig at finansiere en sådan udgift?
Finn Sørensen (EL), 2018-11-09:
Jamen vi har stemt imod forhøjelserne af pensionsalderen til 67 år, og vi har også stemt imod forhøjelserne af pensionsalderen til 68 år, så det er vel ikke så svært at finde ud af, hvad vores politik er.
Vi synes, at en pensionsalder på 65 år, er et udmærket sted at have en pensionsalder.
Leif Lahn Jensen (S), 2018-11-09:
Så vil jeg også gerne høre, hvor grænsen så skal være, altså hvornår man ifølge Enhedslisten så skal gå på pension.
Finn Sørensen (EL), 2018-11-09:
Det mener vi ikke man skal.
Vi mener, at dem, der har lyst til at arbejde, til de bliver 72, 77, 90, skal have lov til det.
Men med de vilkår, der er på det danske arbejdsmarked, og med de ting, som hr. Leif Lahn Jensen har aftalt med de borgerlige partier om stigning i pensionsalderen, er vi nødt til at have nogle rettigheder i forbindelse med tidligere tilbagetrækning.
Det er såmænd det, det går ud på.
Det er en rettighed.
Jeg har jo beskrevet den, så det er noget sludder, at jeg ikke vil svare på, hvad vores politik er, og jeg har også beskrevet, hvad ordningen går ud på.
Leif Lahn Jensen (S), 2018-11-09:
Det er jo interessant, for det, som folk sikkert vil opleve, når vi skal op om lidt, er, at Enhedslisten vil stille os alle mulige spørgsmål om vores politik, og hvad det er, vi mener.
Men Enhedslisten selv har ikke lyst til at svare på spørgsmål om deres politik.
Det synes jeg er interessant.
Jeg er så bare, som også hr. Karsten Hønge gjorde, nødt til at spørge, om Enhedslisten mener, at man skal stoppe i en alder af 57-58 år – hvilket også skulle gælde mig selv, for det er om 5-6 år – hvis man har været 40 år på arbejdsmarkedet.
Det må være et ja eller et nej.
Finn Sørensen (EL), 2018-11-09:
Nu skal vi jo skelne imellem, hvad vi er blevet enige med et andet parti om at fremlægge som en, om man så må sige akut løsning på et stort problem, og så hvad der er Enhedslistens politik.
Det har vi ikke stillet forslag om ved den her lejlighed.
Det har vi haft fremme og diskuteret tidligere her i salen, hvor jeg har noteret mig, at bl.a. hr. Karsten Hønge mente, at det var et vildt overbudskrav og den slags, og det er måske også det, der ligger i spørgsmålet.
Det tror jeg ikke er opfattelsen ude hos de mange mennesker, der kommer tidligt på arbejdsmarkedet.
Det er såmænd ikke kun fra Blik- og Rørarbejderforbundet, at man har hørt, at 40 år på arbejdsmarkedet ville være en rimelig grænse.
Men bid lige mærke i, vil jeg sige hr. Karsten Hønge, at Enhedslistens forslag, som ikke er til behandling her i dag, er en ordning, man kan nyde godt af, hvis man er medlem af en a-kasse og opfylder kravene til, hvor længe man skal have været på arbejdsmarkedet.
Karsten Hønge (SF), 2018-11-09:
Jeg er jo med på, at hr. Finn Sørensen refererede til vedtagelser i forskellige faglige organisationer.
Det, der interesserer mig, er, at siden hr. Finn Sørensen refererer dem, vil jeg næsten gå ud fra, at det er, fordi hr. Finn Sørensen lægger sig op ad det forslag.
Jeg ved godt, at hr. Finn Sørensen brugte nogle flere ord på at beskrive Enhedslistens forslag, men i sin substans mener hr. Finn Sørensen vel – og jeg vil godt skære ind til benet – at det skal tilbydes som en generel ordning for folk efter 40 år på arbejdsmarkedet?
Det vil betyde for faglærte og ufaglærte, at de kan gå pension som 57-58-årige.
Er det Enhedslistens politik, for så er det ikke et spørgsmål om at stoppe en fremtidig stigning, men om at foretage en dramatisk nedrykning af pensionsalderen.
Finn Sørensen (EL), 2018-11-09:
Nu omtalte jeg faktisk ikke Enhedslistens forslag; jeg refererede til Blik- og Rørarbejderforbundets politiske udtalelse fra deres seneste kongres, som meget klart sagde, at 40 år på arbejdsmarkedet er nok.
Enhedslisten har fremsat et forslag, ikke til en pensionsalder, som hr. Karsten Hønge taler om, men til en tilbagetrækningsordning, som man selv betaler til via sin dagpengeforsikring, og som går ud på, at når man har været 40 år på arbejdsmarkedet og 35 år som medlem af en a-kasse, har man ret til at trække sig tilbage på dagpenge, indtil man når pensionsalderen.
Karsten Hønge (SF), 2018-11-09:
Jeg er jo altså stort set enig i hr. Finn Sørensens tale.
Jeg har dog alligevel et spørgsmål, og det drejer sig om det forslag til vedtagelse, der nu lægges ud, som går på, at man skal stoppe for stigningen i pensionsalderen.
Men jeg hørte også, at hr. Finn Sørensen i talen argumenterede for, at man skulle indføre en obligatorisk generel adgang til pension for de fleste faglærte og ufaglærte på 57-58 år.
Er det Enhedslistens politik, at vi skal kunne gå på pension som 57-årige eller 58-årige, for det må det være, når man siger 40 år på arbejdsmarkedet?
De fleste af os, der har haft et rigtigt arbejde, startede jo som 17-18-årige.
Er det Enhedslistens politik, at man skal have pension som 57-årig?
Troels Lund Poulsen (V), 2018-11-09:
Tak for det.
Det giver mig lejlighed til lige at dykke ned i, hvad der stod i L 40 fra 2015, mens debatten foregår, så det har jeg tænkt mig at gøre.
Jeg synes, det er åbenlyst for enhver, at det, jeg gennemgår i min besvarelse, er, at vi har lavet de politiske aftaler, vi har, med et bredt flertal i Folketinget.
Det er jeg rigtig glad for.
Og det kommer så også til at betyde, at vi jo løbende kommer til at have en diskussion, men jo også en politisk diskussion, om det her tema.
Det er lidt vigtigt at sige, for hr. Finn Sørensen får det måske ligesom til at lyde, som om der er sådan en indekseringsmodel, der bare kører, uden at man kommer til at forholde sig til det politisk, men det er ikke tilfældet.
Der kommer jo til at være løbende politiske drøftelser om det.
Så jeg kan i hvert fald bekræfte, at der er lavet politiske aftaler, og så er det op til de respektive partier at forklare, hvorfor de er gået med i dem.
Finn Sørensen (EL), 2018-11-09:
Tak, og tak til ministeren for redegørelsen.
Mit første spørgsmål er: Mener ministeren, at man med de spilleregler, der er aftalt om forhøjelse af pensionsalderen både nu og i en uendelig fremtid, dermed sikrer alle en værdig alderdom?
Kan ministeren bekræfte, at Socialdemokratiet ved at tiltræde det forlig, samtidig forligsbinder sig til principperne i VKO-partiernes tilbagetrækningsreform, som jo adskiller sig fra velfærdsaftalen?
Den er langt skrappere, efterlønsalderen blev skåret ned til 3 år, og stigningen i pensionsalderen blev fremrykket.
Så kan ministeren bekræfte det?
Finn Sørensen (EL), 2018-11-09:
Mange tak.
I løbet af efteråret har pensionskasser, de økonomiske vismænd, arbejdsgiverne og fagforeninger advaret imod de løbende forhøjelser af pensionsalderen.
Indimellem er der jo stille i medierne om det her spørgsmål, men hvis forligspartierne bag den her lovgivning tror, at så er den hellige grav vel forvaret, og at de kan fortsætte med at sætte pensionsalderen i vejret uden at komme på konfliktkurs med vælgerne, så tager de grueligt fejl.
Hvis man færdes bare en lille smule blandt almindelige mennesker, kan man ikke være i tvivl om, at der er en stor undren og en stor vrede over udsigten til, at man først skal gå på pension, når man er 70 år eller mere.
Det underbygges af en måling, som Ugebrevet A4 bragte den 7. september i år.
Jeg tror, at de 52 pct. vil sætte rigtig meget pris på, at vi tager en diskussion om det her spørgsmål endnu en gang.
Det er da også det mindste, vi kan gøre, så disse mange mennesker kan se, at vi tager deres situation alvorligt.
Enhedslisten har derfor indkaldt til en forespørgselsdebat med følgende ordlyd: »Hvad kan ministeren oplyse om de forligsmæssige bindinger vedrørende forhøjelser af pensionsalderen og om de konsekvenser, det har for de lønmodtagere, der tvinges ud af arbejdsmarkedet længe før pensionsalderen, enten fordi de er slidt ned fysisk eller psykisk, eller fordi de ikke har de fornødne kvalifikationer?«
Hvorfor er det vigtigt også at få belyst de forligsmæssige bindinger?
Fordi det er vigtigt for vælgerne at vide, hvad det egentlig er et flertal herinde har bundet hinanden op på, og hvilke partier det flertal består af.
For der er nogle partier, der gerne vil give indtryk af, at de er imod yderligere forhøjelse af pensionsalderen, selv om det faktisk ikke er tilfældet.
Jeg ser frem til ministerens besvarelse.
Hans Andersen (V), 2018-11-09:
Det kan jeg så prøve at oversætte til, at skatten og topskatten i særdeleshed skal stige for at finansiere sådan et forslag fra Enhedslisten, der koster i omegnen af 11 mia. kr.
Jeg skal bare spørge, om det er en rettighed, sådan at uanset hvad man har arbejdet med eller hvad ens vilkår er, eller hvor nedslidt man er, så skal man kunne gå på pension.
Skal jeg forstå det sådan?