Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-12-08:
Tak, og tak til Socialdemokraterne for at have fremsat det her beslutningsforslag.
Det synes vi fra SF's side er meget glædeligt.
Hvis der nu ved starten af debatten havde været nogen borgere derude, der fulgte den, er de nok stået af nu på grund af alle de mange gange, vi har diskuteret demografisk træk osv.
, så derfor kan jeg lige så godt fortsætte i den lidt nørdede afdeling, da jeg synes, det er vigtigt, at vi taler om det samme. Der har fra finansministerens side været meget fokus på fortiden og på, hvad det offentlige forbrug var under den tidligere VK-regering og under Thorningregeringen og så nu igen, og egentlig burde vi jo sætte os sammen, måske et andet sted end herinde i Folketingssalen, og så virkelig gå i dybden med de her ting, for det er jo mere kompliceret end som så.
Danmarks
Statistik
og andre, der udregner, hvad vi bruger i den offentlige sektor, siger, at det er vigtigt at opgøre det på både input og output, og man kan sige, at hvis output af de midler, vi bruger til offentligt forbrug, stiger hurtigere end input, betyder det, at produktiviteten i den offentlige sektor stiger.
Det har den faktisk gjort i en del år efterhånden.
Det betyder også, at den offentlige sektor også er produktiv; vi bliver altså bedre til at løse opgaverne for de samme penge.
Når jeg siger det, er det egentlig også for lidt at slå en pæl igennem det, jeg hører nogle steder, nemlig at den offentlige sektor er fuldstændig håbløs, bureaukratisk, ikke kan forbedre sig, for det er jo ikke rigtigt.
Finansministeren var inde på, at sundhedsvæsenet havde haft en voldsom produktivitetsstigning igennem de sidste mange år, og det er jo fuldstændig rigtigt.
Det er der, og det er også flot, men på et tidspunkt blev det for meget af det gode, og det er det, som vi hører fra en lang række medarbejdere inden for sundhedsvæsenet, fra læger, fra jordemødre, fra sundhedsplejersker, fra sygeplejersker, nemlig at på et tidspunkt skal de altså løbe for stærkt pr. output, pr. operation, pr. person, der er indlagt.
Bag alle de her ord gemmer sig rigtige mennesker, og det var også det, jeg hørte fra Dansk Folkepartis ordfører, og der strammer man altså skruen for meget, og på den måde kan effektivitet jo også blive et meget kvantitativt begreb på den måde, at man bare skal måle, hvor mange operationer man kan køre igennem.
Borgerne har også ret til at have en følelse af, at der, når de f.eks. er indlagt i sundhedsvæsenet, er tid, at der er læger, der har tid til at gennemgå deres journal, at der ikke sker fejl, og at de føler, at de får en ordentlig behandling, men det er straks sværere at måle.
Jeg synes, vi skal lytte til alle de offentlige medarbejdere i den offentlige sektor, der siger, at nu er skruen strammet for meget, nu er der simpelt hen for mange børn pr. pædagog, nu er der for mange patienter pr. sygeplejerske, pr. læge, nu er SOSU'erne alene med for mange ældre.
Vi hører igen og igen historier om ældre, der ikke kan komme på toilettet, når de skal, ikke bliver passet ordentligt.
Det er ikke rimeligt, og derfor mener jeg, at vi i stedet for alene at have fokus på, hvor mange penge vi bruger på den offentlige sektor, skal se på kvaliteten af den offentlige sektor.
Finansministeren har jo ret, når han siger, at der bliver brugt rigtig mange penge inden for sundhedsvæsenet, og der bliver også brugt stadig flere penge.
Problemet er specielt i sundhedsvæsenet, at det er et uudtømmeligt område.
Vi vil altid kunne bruge flere penge på sundhedsvæsenet, så længe vi ikke tager et opgør med de meget høje medicinpriser, og man kan også sige, at pengene bliver opslugt af de nye teknologier, de nye maskiner osv., og derfor skal vi have fokus på, hvad kvaliteten er.
I dag er det blevet reduceret, og når jeg siger »reduceret«, mener jeg det ikke på en negativ måde, men reduceret til et tal, og det tal er jo det, som alle eksperter siger, inklusive Finansministeriet selv, er det, der skal til for at have den samme oplevede service i fremtiden som i dag.
Jeg synes ikke, det er godt nok i dag, det synes vi fra SF's side ikke det er, og derfor skal man jo ikke kun se på det demografiske træk, men også på den service, velfærdsservice, som borgerne forventer, når vi også bliver rigere som land.
Det var hr. Rune Lund også inde på.
Den generelle velfærdsstigning i samfundet gør jo også, at hvis der findes nye behandlingsmetoder for en sygdom, forventer borgerne jo også, at det er noget, vi leverer.
Grundlæggende set synes jeg, det er mærkeligt, at vi ikke anerkender, at grunden til, at vi gerne vil være rigere, have mere velstand, er at kunne passe bedre på hinanden, passe bedre på borgerne, sikre bedre service, sikre, at der ikke skal være så mange børn pr. pædagog.
Det er vel det mål, der er med at blive rigere, for ellers er det jo fuldstændig ligegyldigt.
Afslutningsvis har jeg stadig væk ikke fået et tilfredsstillende svar fra finansministeren på, hvor alle de her mange penge kan spares i den offentlige sektor.
Fra SF's side synes vi, det er rigtig godt at få en bund under og sige, at så kan den politiske kamp tages med, hvor meget mere velfærd vi skal have, men bunden må jo være, at vi skal beholde status quo som minimum.
Det synes jeg er et ret ydmygt ønske, og derfor støtter SF beslutningsforslaget.