Alex Vanopslagh (LA), 2020-02-04:
Tak for det.
Vi har en særlig og en stor og betydelig udfordring i Danmark med en høj dimittendledighed – rigtig mange ledige dimittender ender efter endt uddannelse på dagpenge – og den er i særdeleshed høj for de dimittender, som kommer fra universiteterne.
Og det er sådan, at 30 pct. af dem, der er dimittender fra universiteterne, er på dagpenge 1 år efter endt uddannelse.
Så det er der, problemet er koncentreret, altså hos de mest ressourcestærke, hos de privilegeredes børn, hos fremtidens elite, så at sige.
Og som flere andre har været inde på, er det jo noget, som har været en særlig udfordring i en del år, men dimittendledigheden har været stigende i nyere tid.
Og tallene har ikke været så høje i utrolig mange år.
Det vrimler jo i medierne med forskellige eksempler på dimittender, der står frem og ærligt siger, at de ikke ønsker at tage bestemte typer jobs.
Jeg har fremhævet et par af dem i løbet af i dag, men det er ikke mere end et par måneder siden, at man i Berlingske kunne læse om Emil, der stod frem og sagde, at han ikke ville tage et job uden for København, og han ville ikke arbejde i IKEA, hvis det var om natten – nej, så ville han hellere være på dagpenge.
Og det er han fortsat.
Vi hopper videre til Information.
Det er heller ikke mere end et par måneder siden, at en ledig akademiker skrev et længere indlæg om, hvorfor man ikke skal tage et job i Netto, selv om det er noget, som beskæftigelsesministeren siger at man har pligt til: Du skal tage jobbet i Netto.
Og når ministeren siger det, går Akademikernes formand, Lars Qvistgaard, ud og decideret svarer ministeren igen og siger, at højtuddannede ikke skal tvinges til at tage et job i Netto.
Og sådan bliver der ved med at være forskellige eksempler på dimittender og ledige akademikere, der selv står frem og siger, at de ikke vil tage bestemte typer jobs, og at de ikke vil flytte særlig langt for det.
Det beviser bare med al tydelighed, at der er en udfordring med attituden hos nogle dagpengemodtagere, som er endt på dagpenge efter endt universitetsuddannelse.
For det første skal de slet ikke bidrage til en a-kasse.
De skal ikke betale kontingent, og de skal ikke leve op til noget beskæftigelseskrav; de skal egentlig bare blive gratis medlem og få en indkomstfremgang ved at gå fra at være studerende til at være arbejdsløse.
Så oplever de, at den offentlige indkomst stiger fra at være lige knap 6.000 kr. om måneden til at være over 13.000 kr. om måneden, ved at de er forsikret mod at tabe et job, de aldrig har haft.
Men så er det jo ikke en forsikringsydelse, så er det bare en fordobling af den offentlige forsørgelse som en eller anden slags belønning for, at man har meldt sig ind i en a-kasse uden at betale for det.
Altså, jeg kan forstå, at argumentationen åbenbart er, at det simpelt hen er så stor en gevinst, at man melder sig ind i en a-kasse, at man så skal belønnes for det ved at opleve en fordobling af sin offentlige indkomst.
Det er jo sådan set på baggrund af de udfordringer, at vi har stillet vores forslag, som er ret moderat.
Man kan sige, at problemet jo er todelt, når vi har over 20.000 ledige akademikere, som er på dagpenge.
Det ene er jo, at vi overuddanner på uddannelser, som ikke i tilstrækkeligt omfang kan bruges til særlig meget.
Det er det ene problem.
Det andet problem er jo, at vi har et dagpengesystem, hvor det simpelt hen bare er for attraktivt at blive ved med ikke at søge bestemte typer jobs, som jeg har redegjort for før.
Og det er derfor, at vi ganske pragmatisk foreslår, at i stedet for at man skal opleve mere end en fordobling af sin indkomst ved at gå fra at være studerende til at være arbejdsløs og få de her 13.500 kr., så skal man kun opleve en lille fremgang i sin indkomst og så få ca. 8.500 kr. i stedet for 13.500 kr.
Det vil frigøre 2 mia. kr. af skattekronerne – det vil frigøre 2 mia. kr. ekstra i statskassen, fordi vi sparer nogle penge, som vi ikke længere giver til nogle af de mest privilegerede og ressourcestærke grupper i det her samfund, som er på dagpenge.
Og det vil sikre, at ud af de 20.000 ledige akademikere, der er i dag, vil 6.000 af dem komme i arbejde.
Og det er sådan set den vigtigste årsag til, at vi støtter vores forslag – det er selvfølgelig også vores eget forslag, så det ville være mærkeligt, hvis vi ikke gjorde det – altså at vi faktisk får løst den del af problemet, der handler om, at det for mange af dem ikke kan betale sig at arbejde.
Så er der den del, der handler om, at vi overuddanner folk på forkerte uddannelser.
Den del løser vi ikke her – det indrømmer jeg gerne – men vi får faktisk løst den anden del af problemet uden at bruge mere pisk, uden at få mere system, uden at få flere rådighedsregler, uden at skabe mere bureaukrati, men bare ved at sikre noget sund fornuft og nogle gode, sunde økonomiske incitamenter.
Og så behøver man ikke at tale om mere ret og pligt, flere rådighedsregler, mere bureaukrati, mere pisk, nye partnerskaber, og hvad man ellers hører fra størstedelen af partierne herinde.
Derudover handler det for os at se ret banalt set også om en rimelighedsbetragtning.
Altså, ideen med vores velfærdssamfund har aldrig været, at nogle af de allermest ressourcestærke grupper, de privilegeredes børn, der tager en lang universitetsuddannelse, er dem, der skal opleve indkomstfremgang ved ikke at ville tage bestemte typer jobs.
Det har jo aldrig været meningen med det socialdemokratiske velfærdssamfund, at man skulle omfordele fra arbejderne til arbejdsløse akademikere.
Det var ikke tanken med og drømmen om velfærdssamfundet i sin tid, men det er den situation, vi har nu.
Altså, det er jo bryggeriarbejderen Arne og tømreren Lars og havnearbejderen Leif, som jeg nævnte tidligere, selvfølgelig med et glimt i øjet, men ikke desto mindre er det jo helt konkret folk i Danmark, der står tidligt op om morgenen og går på arbejde, der skal betale til folk, der har læst spatial designs and society, billedkunst eller europæisk etnologi, og hvad der ellers er af uddannelser, der har en skyhøj dimittendledighed.
Det synes vi faktisk bare ikke er rimeligt, så for os handler det også, ud over at få løst problemet, om en rimelighedsbetragtning.