Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2025-01-30:
Tak for det.
Og i virkeligheden er det her
jo så part to af en drøftelse, vi nu har haft i en god rum tid.
Så på den måde er det også passende, at jeg i virkeligheden lige starter med at sige, at jeg er glad for, hvor mange der har tilkendegivet, at vi som samfund kan hjælpe bedre her, og at der er nogle medarbejdergrupper, som hver dag går på arbejde i vores alle sammens tjeneste og nogle gange desværre med helbredet som indsats – og at der kan vi og skal vi lægge os i selen for at være der mere som samfund med hjælp, når det brænder på.
Jeg står fuldstændig ved, hvad jeg startede med at sige til det første beslutningsforslag fra Enhedslisten og SF, nemlig at regeringen og jeg som beskæftigelsesminister er interesserede i at få åbnet for noget arbejde her, og at vi også selv er i gang med at se på, hvordan man kan bygge det op.
Jeg er også selv, vil jeg også gentage, i gang med at drøfte med nogle af de grupper, det handler om, og som ikke er veteraner, hvad det er, de ser, hvad det er, de oplever, og hvad det er, de har brug for.
Den tilkendegivelse står jeg selvfølgelig fuldt ud på mål for.
Det er i sit udgangspunkt mere afgrænset i målgruppe.
Jeg hørte også forslagsstilleren til det her beslutningsforslags kommentarer til det første, i forhold til at det ikke måtte blive for bredt.
Jeg vil sige, at jeg nok er lidt interesseret i, at vi bliver klogere på, hvem det egentlig er, der har den største forekomst af ptsd, og så har vores udgangspunkt i det – frem for at lave en mere politisk afgrænsning af det ved at sige, at folk i brandvæsenet er vigtigere end dem i psykiatrien, når det handler om ptsd, hvis dem i psykiatrien er mere ramt.
Altså, der tror jeg, at man skal passe på med, hvordan man går til værks herindefra.
Mit udgangspunkt er i hvert fald, at her er vi for hurtige til at afgrænse for meget – og især når vi kan se, at bl.a. tal fra Arbejdstilsynet viser, at man f.eks. i den branchegruppe, der hedder døgninstitutioner og hjemmepleje, ofte bliver udsat for akut psykisk overbelastning som følge af hændelser på deres arbejde.
Og derfor tror jeg ikke, at det her rammer plet.
Det er en af de dele, jeg tror vi skal blive klogere på, før vi gør mere.
Der er også en række andre ting, hvor det her går mere konkret til værks, og jeg mener, at det er en postgang for tidligt.
Derfor vil min besvarelse som minister til det her være det samme som til det første i forhold til intentionerne og interessen i at arbejde videre med det
Det hørte jeg også en udstrakt hånd fra forslagsstillerne om, så tak for det.
Det vil jo altid være godt, hvis det, vi diskuterer, kan gøres mere samlet.
Det ville det sådan set også have været i dag.
Jeg anerkender også retten til at fremsætte alle de beslutningsforslag, man vil.
Det er bl.a. på grund af det med målgruppe, men det er også, i forhold til hvor hurtigt frem over stepperne man går, inden vi ved, synes jeg, nok om, hvad der er det vigtigste og for hvem og med hvilke greb.
Men vi skal kunne holde til vores arbejdsliv, og det skal vi især i de her grupper, der er ekstra hårdt ramt.
Så der er en udstrakt hånd til, at vi hjælper bedre og passer bedre på dem, der løfter de her vigtige samfundsopgaver.
Og derfor er der også igen en bekræftelse af, at regeringen ser frem til, at vi arbejder videre her.