Stine Brix (EL), 2017-11-23:
Tak for i dag, og tak til alle ordførere og ikke mindst til ministeren for at deltage i debatten.
Vi har jo i dag diskuteret regeringens planer om at indføre det, som man i regeringsgrundlaget har kaldt obligatoriske måltal for konkurrenceudsættelse i kommuner og regioner.
Bare lige en lille venlig bemærkning: Jeg synes jo, det er tankevækkende, at regeringen i det afsnit i regeringsgrundlaget har vanskeligt ved at stave til ordet fællesskab, for der mangler faktisk et »s«.
Det kunne jo godt være et symbol på, hvor det er, regeringens hjerte ligger i den her sag, fordi for mig at se er det i høj grad en ideologisk manøvre, hvor det handler om, at mere af det, som i dag drives af det offentlige med det formål at løse vores velfærdsopgaver, skoler, børnehaver, ældrepleje, skal skubbes over til private.
Hvis det bliver skubbet over til de private, vil det jo betyde, at det primære formål vil være at kunne tjene penge på det.
Og debatten i dag har i hvert fald gjort det klart, at det fortsat er regeringens planer at bruge den her tvang over for kommuner og regioner til at skulle konkurrenceudsætte mere.
Til gengæld synes jeg, det er positivt, at vi fra Enhedslistens side er enige med Socialdemokratiet, SF, Alternativet og Radikale Venstre om, at det er en forkert vej at gå, og at det i stedet er langt, langt bedre, at det er en beslutning, man kan træffe lokalt i de mange nye byråd og regionsråd, som netop er blevet valgt.
Hvad angår Dansk folkeparti, må jeg sige, at der er det lidt mere uklart for mig, hvad man egentlig mener.
Det er jo skidt, for hvis Dansk Folkeparti havde meldt klart ud, ja, så kunne vi måske have lagt den her idé i graven i dag.
Men omvendt er det selvfølgelig også positivt, at der stadig er nogle muligheder for at undgå, at den her tvang til at konkurrenceudsætte bliver til virkelighed.
Så hører man fra højrefløjens ordførere gang på gang, at det her slet ikke er ideologi, at det bare er sund fornuft.
Det kan man jo godt sige en masse gange, men det gør det bare ikke mere sandt.
Konkurrenceudsættelse er ideologi.
Det er en tilgang til den offentlige sektor, som bygger på, at det er klogt at bruge markedsmekanismer, at man ser den offentlige sektor som et marked, hvor man kan fremstille ens varer, som kan sammenlignes på pris, og som man så bare kan vælge fornuftigt.
Men markedsgørelsen af den offentlige sektor er et stort problem.
Det er en af grundene til, at vi har set en øget tendens til, at man skal tælle minutter i ældreplejen og i hjemmeplejen.
Det medfører bureaukrati i kommunerne, som skal til at lave store forkromede udbud, hvor man skal beskrive ned i detaljer, hvad opgaven går ud på, og hvor man i øvrigt også skal have et stort kontrolapparat til at følge op på, om det nu også er det, der leveres.
Endelig er der jo den meget, meget vigtige diskussion, at når man konkurrenceudsætter, ja, så vil der også være flere private, der kommer ind på markedet, og så får vi den grundlæggende forandring i vores offentlige sektor, at det primære formål med at levere velfærdsydelser ikke bliver at levere velfærd, men at tjene penge.
Den tankegang og den mekanisme mener vi ikke skal være det, der styrer vores velfærd.
Og derfor er det en ideologisk diskussion.
Ikke mindst derfor synes jeg, det er så vigtigt, at man ikke herfra bestemmer over kommunerne eller tvinger dem til, at det skal de bare gøre, men at man også overlader de diskussioner og meningsforskelle om, hvordan vi bedst udvikler vores offentlige sektor, til de mange, der er valgt til opgaven.
For præcis de samme diskussioner, som vi har herinde, eksisterer jo også i Slagelse Byråd, i Frederiksværk, i Frederikshavn eller hvor som helst, hvor der er forskellige holdninger til, hvad der giver den bedste ældrepleje eller den bedste børnehave lokalt.
Lad det være min afsluttende ord, og så vil jeg endnu en gang bare takke for debatten.
Jeg er helt sikker på, at det ikke er sidste gang, vi diskuterer det.