Birgitte Vind (S), 2024-03-15:
Tak for det.
Vi er hurtige til at tage ny teknologi til os, og da jeg for 5 år siden forlod folkeskolen, som havde været min arbejdsplads i mange år, var computere, smartphones og tablets for længst blevet en del af børns dagligdag.
På få sekunder kan man søge spændende læringsspil og aktiviteter frem og sætte børnene i gang med at løse opgaver i forbindelse med film, ikke kun i de største klasser, men også helt ned i børnehaveklassen og i skolefritidsordningen – også i spisepausen.
Det gælder faktisk også i dagtilbud, hvor tablets har været en mulighed i mange år som pædagogisk værktøj.
En skærm er fyldt med farver, barnet får noget til at ske, når det trykker på skærmen, eller bliver opslugt af en film, og barnet vil gerne have endnu mere; skærmen pirrer barnets nysgerrighed.
Jeg tror, de fleste med børn enten derhjemme eller i omgangskredsen kender kampen med at få et barn til at afslutte et spil eller en anden aktivitet på skærmen.
Det er ikke nemt, fordi skærmen drager.
Som dagtilbudsloven er i dag, sender loven et signal om, at digitale redskaber kan være en relevant del af det pædagogiske læringsmiljø i dagtilbuddene.
Og så kunne historien sådan set ende godt der, men det gør den jo ikke.
Og når et lille barn tilbringer tid foran en skærm, fjerner vi dets mulighed for at have øjenkontakt, opfange andre menneskers signaler, lege fysisk og sanse.
Hver gang et barn sidder passivt foran en skærm, fratager vi barnet muligheden for at sanse verden, øve kompetencer, også de sociale, og ikke mindst bevæge sig fysisk – alt det, der tilsammen betyder, at barnet bliver robust, kan klare udfordringer og indgå i sociale relationer.
Derfor er det også glædeligt, at vi her i Folketinget den 31. oktober kunne indgå en principaftale om brug af skærme i dagtilbud.
Aftalepartierne er enige om, at signalet i lovgivningen skal ændres, så lovgivningen fremadrettet sender et signal om, at børn ikke skal anvende eller eksponeres for digitale redskaber eller pacificeres foran en skærm.
For vi er enige om, at dagtilbud og private pasningsordninger ikke skal bidrage yderligere til den tid, som børn bruger foran en skærm.
Barndommen er kimen til resten af livet, og livserfaringer i barndommen præger dig resten af livet, og ikke mindst de allerførste år er afgørende.
Lovforslaget her lægger ikke op til et fuldstændigt forbud mod brug af skærme i dagtilbud og private pasningsordninger, men det er Socialdemokratiets holdning, at vi ud fra et forsigtighedsprincip bør have en mere restriktiv tilgang til brug af skærme for de mindste børn i dagtilbud – at skærme kun bruges i helt særlige tilfælde, og for de 0-2-årige kun, hvis det drejer sig om børn med handicap eller kognitive udfordringer og altid sammen med en voksen, og at skærme for 3-6-årige kun må anvendes, hvis det kan begrundes pædagogisk, og altså ikke, hvis det kun er for at se en film eller spille.
I mit arbejdsliv har jeg haft den meget, meget store glæde at arbejde sammen med knaldhamrende dygtige pædagoger – pædagoger, der bruger sig selv, sætter sig selv i spil, interagerer med børnene, spejler børnenes følelser og reaktioner, låner barnet handlemuligheder og ord, går foran, går bagved, går ved siden af barnet afhængigt af det enkelte barns behov.
Barnet skal være trygt ved de voksne, og trygheden betyder, at barnet hjælpes til at mestre livet, også i timerne uden for hjemmet.
Det arbejde og den tid sammen med et stærkt fagpersonale kan aldrig erstattes af en skærm, hvad end der så er på den skærm.
I Socialdemokratiet bakker vi op om lovforslaget og ser det som en understregning af, at de menneskelige relationer er det vigtigste for børns udvikling.