Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-12-19:
Det går ufattelig godt.
Det må være temaet for dagens talere fra regeringspartierne og fra støttepartiet.
Det går ufattelig godt.
Og det er også snart jul, og det kunne være rigtig dejligt at gå på juleferie i højt humør.
64.500 børn vokser nu op i fattigdom, og de og deres familier har ikke råd til at holde jul, som mange af os andre kan.
Det er endda 12.000 flere end bare sidste år.
Uddeling af julehjælp har slået nye rekorder, og der er ikke engang nok til alle.
Er det en rekord at være stolt af?
Vores børn og unge er stressede, og der er for få voksne til for mange børn i vores daginstitutioner.
Her i efteråret så vi på de sociale medier mange pædagoger med et skilt, hvor der stod: I dag er jeg alene med 15 børn eller 19 børn eller 21 børn.
Vores daginstitutioner er underfinansierede, og regeringen virker ikke særlig optaget af det.
Der følger i hvert fald ikke velfærdsinvesteringer med i den her finanslov.
Besparelser efter besparelser har præget vores uddannelser.
Det gælder ungdomsuddannelser, professionsuddannelser, VE-uddannelser og på vores universiteter.
Det kan være en meget sund øvelse at gøre en gang eller to gange, men når det er år efter år, går det ud over kerneydelsen, nemlig at vores børn og unge får en undervisning i verdensklasse, at vi får forskning, som kan bidrage til nye virksomheder – det, vi skal leve af i fremtiden – og som skal være med til at løse nogle af de store problemer, verden står over for, og at vi ikke får forskning, der alene er afhængig af private midler, og at vi får sikret, at de, der har behov, får den efteruddannelse, som de har behov for.
Uddannelse er vores råstof.
Det hører vi endda fra statsministerens side; han sagde det endda på selv samme dag, som uddannelsesloftet blev indført.
Men besparelser på uddannelse hævner sig, og det kommer snart, og uanset om man er rød eller grøn eller lilla eller blå, burde vi kunne samle os om netop det.
Men nej, de hovedløse besparelser fortsætter med den her regering og med den her finanslov.
Når man engang har levet et forhåbentlig langt og godt liv, har man ret til den omsorg, som vi fortæller hinanden er en hjørnesten i vores velfærdssamfund.
Ældre får alt for ofte ikke den pleje eller omsorg, de har fortjent efter et langt liv.
Regeringen har et støtteparti, der gerne vil være kendt som de ældres beskyttere, og på finanslov efter finanslov er der rigtigt nok øremærket nogle penge til specifikke tiltag på ældreområdet, men det er jo et røgslør, når der samtidig ikke investeres i velfærden til bare at beholde det niveau, vi har i dag.
Det er med andre ord et bluffnummer, når man giver lidt med den ene hånd og tager endnu mere med den anden.
Uligheden stiger i Danmark, ret markant endda.
Vi hører fra Liberal Alliance, at økonomisk ulighed er et ikkeproblem, som venstrefløjen har opdigtet.
Sig det til de familier, der står i kø for at få julehjælp, sig det til de børn, der vokser op i fattigdom, hvor der ikke er råd til et par fodboldstøvler, sig det til de flygtninge, der allerede nu lever på en så lav integrationsydelse, at man faktisk ikke kan leve af den.
Men de skal lige have lidt mindre, de skal nemlig have 2.000 kr. mindre at leve for.
Men uligheden ser vi ikke kun hos dem, der har allermindst.
De bliver begavet med skattelettelser målrettet de rigeste.
De rigeste virksomhedsarvinger i det her land fik også en kæmpe gave af regeringen efter et omfattende lobbyarbejde.
Det er et resultat af politiske valg, og vi kan ændre det, hvis der vælges et andet politisk flertal.
Klimaforandringerne er vor tids største udfordring.
Det er faktisk en underdrivelse af dimensioner at sige udfordring, for vi står over for menneskehedens største katastrofe.
Vi deltager i klimatopmøder, hvor regeringen lover guld og grønne skove, men herhjemme sker der ikke rigtig noget.
Men helt ærligt, det batter jo ikke noget i det store regnskab.
Vi skal have en forpligtende klimaplan, vi skal have omlagt vores landbrug til at blive bæredygtigt, vi skal sætte ind på transportområdet.
Men der kommer ikke noget fra regeringens side.
Statsministeren står her på talerstolen og lover 1 million elbiler i 2030.
Det er rigtig godt, men det er en gratis omgang, når det ikke bliver fulgt op med handling.
2030 er om højst 12 år, og hvordan når vi målene?
Ved at lave en aftale, der giver 1.000 elbiler?
Det svarer til halvanden dags salg af benzinbiler!
Regeringen er stolt af at have lavet registreringsafgifter på biler af tre omgange.
Jeg tror, Liberal Alliance er mest stolt.
Samtidig er der blevet sat afgifter på elbiler i den tid, regeringen og den tidligere Venstreregering har været ved magten.
Alligevel er man overrasket over, at der ikke bliver solgt nogen elbiler i det her land – det er meget mærkeligt.
Det gælder specielt for en regering, der tror på incitamenter.
At man hæver afgifter på elbiler og sænker registreringsafgiften på benzinbiler, og så lige pludselig står vi i en situation, hvor der aldrig tidligere har været flere benzinbiler i det her land og på de her veje.
Klimarådets tidligere formand skar det ud i pap for regeringen.
Jeg citerer: Det er ikke tilfredsstillende, at vi sænker tempoet i reduktionen af drivhusgasudledning så meget i det kommende årti, som der er lagt op til.
Der skal sættes ind over en bred front, og så skal vi bare i gang.
Det sagde Peter Birch Sørensen, tidligere formand for Klimarådet.
Han fik ikke lov til at fortsætte, og regeringen har tilsyneladende været utilfreds med, at han og Klimarådet tillod sig at påpege det, der er sandt, nemlig at regeringen er alt for langsom til at gøre, hvad der skal gøres for at nå vores klimamål og leve op til det, vi selv har skrevet under på i Parisaftalen.
Heldigvis kan det jo være, at der faktisk er nogen, der følger med ude bag skærmen i dag og ikke er stået af endnu, så derfor vil jeg gerne sige tak til jer, jer, der demonstrerer, jer, der giver jeres mening til kende, jer, der siger til os politikere, at det haster, til børn og unge, der spørger, hvorfor de skal gå i skole, når vi sætter deres fremtid på spil, til dem, der står ude foran Christiansborg hver eneste torsdag, når vi møder på arbejde, og siger: Hvad bilder I jer egentlig ind?
I sidder derinde og trækker tiden, mens katastrofen bare nærmer sig, for vi har ikke tid.
Det er ikke en umulig opgave, det er ikke en umulig opgave.
Liberal Alliance sidder og griner, men måske skulle man lytte til dem, der demonstrerer derude.
Det er ikke en umulig opgave, det er det kun, hvis vi fortsætter status quo.
Men vi kan godt gøre det helt anderledes, så vi ikke sætter vores børn og børnebørns fremtid på spil på den måde, som det ser ud lige nu.
Vi skal styrke velfærden, skrue op for de grønne ambitioner og give hinanden mere ro på, og så skal vi sætte en effektiv stopper for den politik, der betyder, at tusindvis af børn i Danmark vokser op i fattigdom med langt dårligere chancer end deres kammerater.
SF vil med vores finanslovsforslag – sådan et har vi lavet; vi laver også ændringsforslag, vi skal stemme om senere –
skabe et mere lige Danmark, hvor alle har chancen for at være med, for det skal ikke være vores pengepung, der afgør, om vi kan få en ordentlig pleje, når vi bliver gamle, en god behandling, når vi bliver syge eller undervisning i verdensklasse, når vi går i skole.
Derfor har vi i vores finanslovsforslag afsat 200 mio. kr. mere til plejepersonale på sygehusene, og vi har penge til faste teams i ældreplejen.
Vores børn og unge skal have mere ro på, flere pædagoger, mindre klasser og mere tid til at udvikle sig i deres eget tempo, og der skal være plads til, at man ikke altid går den snorlige, målrettede vej.
Derfor har vi sat de nødvendige midler af til et klasseloft på højst 24 elever i klasserne, til at afskaffe uddannelsesloftet og afskaffe omprioriteringsbidraget.
På samme måde skal vi gøre meget mere for at få ro på og undgå den stress, vi ser sprede sig på arbejdspladserne, blandt vores børn og unge og blandt arbejdsløse.
Samtidig skal vi skrue markant op for de grønne ambitioner.
Der skal være mere plads til vild natur, vi skal passe langt bedre på vores drikkevand, og så skal vi have en overordnet klimaplan, der vil vise vejen, ikke bare herhjemme, men også internationalt.
Derfor har vi i vores finanslovsforslag afsat 1 mia. kr. til natur og miljø og 1 mia. kr. til klimatiltag.
Endelig skal Danmark tage sit internationale ansvar for de flygtninge, der har allermest brug for vores hjælp, og igen begynde at tage kvoteflygtninge.
Alt dette og mere til er fuldt finansieret, og det kan læses på vores hjemmeside.
Vi viser dermed sort på hvidt, at en helt anden vej er mulig.
Det går ufattelig godt i Danmark – ufattelig godt.
For nogle, og hvis man fokuserer på nogle nøgletal!
Men udviklingen er skæv, uligheden stiger, klimaet svigtes, velfærden halter, og alt for mange bliver hægtet af.
Det er jo egentlig et svigt af dimensioner, når vi har alle forudsætningerne.
Vi er et rigt land, og vi kan gøre det bedre.
Det viser vi i vores finanslovsforslag.
Det kræver dog et nyt politisk flertal, og det håber jeg vælgerne vil huske, når vi skal til stemmeurnerne næste år.
Jeg vil slutte med at citere Villy Sørensen: Det er godt, at vi har fået det bedre, men det var bedre, om vi havde fået det godt.