Pernille Vermund (NB), 2020-02-28:
Jeg sad undervejs og tænkte: Så, nu er de med.
Og alligevel kom så det her populære »men«.
Jeg forstår godt argumentet.
Jeg må dog stadig sige, også selv om jeg er fuldstændig enig i, at det her forslag jo ikke løser alle problemer – der er ikke noget quickfix, når det handler om islam – at det så er bemærkelsesværdigt, at man på den ene side siger, at islam påfører vores samfund store problemer, som vi må afbøde med masser af lovgivning, og på den anden side siger, at man gerne vil give særlige privilegier til islamiske trossamfund, som udbreder islam.
Kan ordføreren ikke se, at der, selv om det her ikke er et quickfix, der løser alt, så er et dilemma i, at man anerkender de problemer, islam skaber, men at man samtidig også understøtter – hvad skal man sige – de islamiske trossamfund, som findes i Danmark?
I Danmark må man tro og tænke, hvad man vil.
Det må muslimer naturligvis også.
Forslaget sigter ikke mod at begrænse religionsfriheden.
Formålet med forslaget er at sikre, at islam ingen indflydelse får på samfundet.
Og hvorfor er det så så vigtigt?
Det er det, fordi når islam får indflydelse, bliver der mindre plads til friheden, ligestillingen og folkestyret.
Det er vores erfaring, og erfaring skal man handle på.
Eksemplerne er mange, og fælles for dem er, at de adresserer et symptom, men ikke en årsag.
Nu debatteres det ivrigt blandt både socialister og socialdemokrater og borgerlige, hvordan man skal forhindre udenlandsk finansiering af moskeerne, og hvordan man skal imødegå den negative sociale kontrol, der hersker i de islamiske miljøer og prædikes af imamerne.
Men også her diskuteres symptomer og lindring – ikke årsag.
For årsagen til problemerne er for de fleste politikere svær at formulere, selv om det, vi ser, alt sammen peger i den samme retning.
Pilen peger på islam, og for at få bugt med problemerne er vi nødt til at bringe den erkendelse videre til politisk handling.
Et godt sted at begynde er at fjerne de privilegier, som følger af trossamfundslovens godkendelsesprocedure.
Det er vielsesretten, det er skattefradragsretten, og så er det de lempelige vilkår for, at prædikanter kan opnå indrejse og ophold i Danmark.
Det er disse privilegier, vores beslutningsforslag sigter mod at fjerne.
For det første bør imamer ikke kunne vie ægtefolk med juridisk gyldighed.
Islamisk familieret er grundlæggende kvindefjendsk og ude af trit med moderne livsførelse.
En nylig rapport dokumenterer, hvordan muslimske trossamfund forhindrer kvinder i at opnå skilsmisse.
Med vold og dødstrusler tvinges kvinderne til at blive i deres muslimske ægteskab, selv om de har opnået skilsmisse ved dansk lov, og det burde ikke overraske nogen.
For det er vilkårene i et muslimsk ægteskab, også kaldet nikah, at ægteskabet kun kan opløses, hvis manden ønsker det.
Det er, hvad politikere her i Folketingssalen understøtter, når de anerkender muslimske trossamfund i Danmark.
Det er politikernes ansvar, at disse handlinger foregår med anerkendelse fra staten.
Muslimer, der vil have deres ægteskab gjort lovformeligt, må en tur på kommunekontoret og skrive under.
Det er altså det eneste rigtige at gøre.
For det andet skal man ikke kunne trække økonomiske donationer til moskeer fra i skat.
Et fradrag er teknisk set det samme, som at andre skatteydere betaler din skat.
Det er ganske urimeligt at forlange, at danske borgere skal være med til at finansiere en religiøs og ideologisk institution, der er direkte i modstrid med de grundlæggende værdier i vores samfund.
Moskeerne modarbejder demokratiet og de sekulære love.
Moskeerne udklækker islamiske terrorister og præger gennem deres virke religiøse muslimer med værdier, der er i fjendtlig opposition til de vestlige.
Danmarks fremmeste moskéforsker slog forleden fast, at danske politikere med anerkendelsen af de muslimske trossamfund har anerkendt shariadomstole i Danmark, og som forskeren udtalte til Berlingske, »dur det selvfølgelig ikke i Danmark, at man kan gennemføre udemokratisk og fremmed shariapraksis og samtidig være anerkendt med de privilegier, som det giver«.
Jeg er fuldstændig enig med forskeren i det udsagn, og det burde enhver dansksindet og demokratisk sindet politiker også være.
At understøtte moskeer økonomisk er altså mildest talt uhensigtsmæssigt.
For det tredje har et flertal her i Folketinget besluttet at give religiøse muslimer mulighed for at importere islamiske prædikanter på særlig lempelige vilkår.
Hvilken fornuft ligger der bag ved, at man med den ene hånd bruger milliarder af kroner på at forsøge at integrere og uddanne muslimer i Danmark og så med den anden giver de islamiske trossamfund særlige rettigheder til at hente prædikanter hertil, som arbejder for det stik modsatte?
Islam som religion, som ideologi har en negativ indflydelse på vores samfund.
Som religion er islam undertrykkende.
Som ideologi er islam direkte fjendtlig.
Islam tolererer ikke homoseksuelle.
Islam tolererer ikke frafaldne.
Islam tolererer ikke kritik og blasfemi.
Islam fremmer social kontrol.