Zenia Stampe (RV), 2024-02-20:
Tak for det.
Man bliver jo ramt af deja-vu, når vi skal behandle det her forslag, ikke bare fordi vi behandlede lignende forslag for nogle uger siden, men jo også fordi det er en tilbagevendende diskussion i dansk retspolitik.
Der er jo ingen tvivl om, at når vi straffer, gør vi det ud fra to formål.
Vi gør det dels af hensyn til retsfølelsen, dels, forhåbentlig, af hensyn til at forebygge ny kriminalitet, altså fordi straffen skal have en kriminalpræventiv effekt.
Det sidste er der ikke så meget fokus på i dag.
Det er dog en af grundene til, at vi er meget kritiske over for forslaget.
Det er, fordi vi oplever, at de her højere straffe, uden at man tilfører tilstrækkelige ekstra ressourcer til domstolene og jo især kriminalforsorgen, gør, at det bliver endnu sværere at arbejde kriminalpræventivt og bruge straffene kriminalpræventivt.
Det er alt andet lige det andet ben i straffens eksistensberettigelse.
Så er der det, der handler om retsfølelsen, og der synes jeg også, vi nogle gange har en tendens til at gøre det til et meget forsimplet regnestykke.
Det er jo faktisk, for at menigmand synes, der er rimelighed i den straf, man giver.
Det er altså for at tage hensyn til retsfølelsen.
Jeg synes selv, det er meget interessant med den undersøgelse, mange af os vender tilbage til fra 2010 af Flemming Balvig, og jeg kunne ønske mig, at vi lavede en tilsvarende undersøgelse igen.
I den undersøgelse præsenterede man en række borgere for 26 konkrete forbrydelser, nogle af de meget alvorlige, og for 24 ud af 26 forbrydelser ville de her helt almindelige borgere straffe mildere, end det havde været tilfældet ved retten.
Det er jo også retsfølelse, og det er måske, fordi ens retsfølelse giver et andet slutresultat, når man følger en sag grundigt, end hvis man bare hører en opremsning som den, hr. Preben Bang Henriksen fremførte for os tidligere, eller hvis man læser spisesedlen på Ekstra Bladet eller B.T.
Derfor er retsfølelsen, synes vi, et meget mere nuanceret begreb end det, som diskussionerne herinde afspejler.
Når det er sagt, ser vi meget frem til forhandlingerne om en strafreform, og selv om vi er kendt for ikke at bryde os om at hæve straffene, i hvert fald ikke pr. automatik, synes vi, det er meget lovende, at vi får en mere gennemgribende og nuanceret tilgang til og diskussion af straflængder og strafferammer, både i forholdet mellem forbrydelser og måske også i forhold til andre lande.
Jeg kan jo ikke lade være med at tænke på, at nogle af de forbrydelser, som vi hører oplistet her, jo også er foregået for 20-30 år siden.
Jeg ved godt, at vi diskuterer og tit bekræfter hinanden i, at de kriminelle er blevet mere forråede nu om dage.
Der er jo også begået meget alvorlige forbrydelser for 20-30 år siden.
Hvorfor krænkede det ikke på samme måde folks retsfølelse dengang med de straffe, vi havde dengang, for de var jo endnu mildere?
Så er det forbrydelserne, og er det forråelsen, der gør, at det, vi møder, er det værre; er det, fordi vi får udpenslet mere på grund af et nyt mediebillede; eller er det vores retsfølelse, der har flyttet sig?
Igen vil jeg henvise til en gammel artikel – jeg ville ønske, der var en opdatering – tilbage fra 2010, der viste, at Danmark bruger alternativer til straf, altså frihedsberøvelse, op til 13 gange mindre end de andre nordiske lande.
Det gælder ikke mindst Norge og Finland, som bruger konfliktråd rigtig meget, ikke kun som supplement, men som alternativ til straf og ikke mindst i forhold til unge mennesker, fordi der er så stort et fokus ikke bare på retsfølelse, men også på, at det her er nogle mennesker, der skal ud på den anden side og ikke komme tilbage igen og slæbe en lang række af nye ofre bag sig.
Det tror vi vi kan lære rigtig meget af, og selv om Danmark i en meget stor international sammenligning har nogle af de mildere straffe, er vi i hvert fald i en skandinavisk sammenhæng nogle af dem, der desværre ikke bruger alternativer til straf i så høj grad, som andre gør, og det er især ikke så udbredt i forhold til de unge.
Det synes vi er trist, ikke mindst ud fra et kriminalpræventivt perspektiv.
Med de ord skal jeg meddele, at vi ikke kan støtte forslaget.