Eva Flyvholm (EL), 2019-03-19:
Det her handler jo helt grundlæggende om, hvordan vi får en retfærdig og ordentlig global produktion, og det mener jeg der er brug for, og det mener jeg også der er brug for at vi tager et politisk ansvar for.
For det er jo hele vejen rundt: Det er størstedelen af det tøj, vi går i, det er den mad, vi spiser, det er vores computere – bare de computere, vi sidder med her i Folketinget – det er vores møbler derhjemme i huset, det er den granit, der ligger rundtomkring på de fleste af vores offentlige pladser.
Stort set alt det er lavet af arbejdere i andre lande, arbejdere, som alt for tit må leve med nogle fuldstændig sindssyge arbejdsforhold, arbejdere, som alt for ofte bliver syge eller endda mister livet, som står i syre til knæene, som indånder farligt støv, fordi de ikke har ordentlige masker på, som bliver holdt som slavearbejdere, ja, som bliver truet og udnyttet.
Helt ærligt, det er en sindssyg brutal virkelighed, og vi har vidst det i så mange år.
Hvorfor er det så, der ikke sker noget?
Jeg tror, det kan være ret belejligt både for nogle af virksomhederne, men også for forbrugere og politikere at lukke øjnene for, hvor skidt det i virkeligheden står til.
Men jeg synes ikke, det er i orden, for hver eneste dag, hvor vi ikke gør noget, er vi altså medansvarlige for andre menneskers liv, for deres kroppe og drømme, der bliver ødelagt af det arbejdsliv, de har.
Vi er også medansvarlige for, at natur og landsbyer bliver ødelagt og forurenet rigtig mange andre steder rundtomkring i verden for at lave det tøj, vi går rundt med hver eneste dag.
Jeg synes faktisk, der er sket rigtig meget på det her område de sidste 10 år i forhold til de regler, der er kommet i FN og i OECD.
Især FN's retningslinjer for virksomheders samfundsansvar synes jeg er blevet rigtig gode, og der er man rykket langt videre, fra at man bare i starten sagde, at det var op til virksomhederne selv.
Der er man rykket rigtig langt i forhold til, at der også skal være et samspil, så man også laver en lovgivning, der understøtter det, som skærper opmærksomheden omkring menneskerettigheder, omkring arbejdsrettigheder, som helt entydigt slår fast, at virksomheder skal respektere menneskerettigheder og arbejdsrettigheder, og som også slår fast, at man faktisk har et ansvar for at være opmærksom på, hvor der kan være de her problemer, og forebygge dem.
Det er altså nogle supergode regler, der er blevet lavet.
Vi har alle sammen tiltrådt dem, og Danmark har underskrevet dem.
Men i praksis vejer de her regler bare ikke tungt nok, og de bliver ikke efterlevet, og det er jo det, der er hele udgangspunktet for, at vi fremsætter det her forslag.
For vi har mulighederne i Danmark for at styrke den lovgivning, ligesom mange andre lande er ved at gøre lige nu.
Det her forslag går jo helt grundlæggende ud på, at virksomheder skal udøve den nødvendige omhu.
Det går ud på, at man har ansvar for at forebygge menneskerettighedsproblemer i ens leverandørkæde.
For helt ærligt: Oddsene er bare, at det gør det bestemt ikke.
Særlig i de brancher, hvor der er massive problemer, er man nødt til aktivt at kigge efter, hvor der er den risiko for menneskerettighedskrænkelser.
Så er det, at vi siger, at hvis vi har en situation, hvor vi kræver, at virksomheder selvfølgelig skal leve op til det ansvar, der også fremgår af FN's retningslinjer, og hvis vi kan se, at det ikke sker, så er det også en god idé at etablere nogle retsprocesser i forhold til virksomheder, der ikke overholder det ansvar, hvor arbejdere, som er blevet krænket, kan henvende sig.
Så skal vi kunne køre nogle retsprocesser, der stiller dem til ansvar.
Vi har i det her beslutningsforslag ikke lagt os fast på, præcis hvor meget det skal være – præcis hvor meget skal den bøde være på, præcis hvordan skal det køre? – for det mener vi sådan set at man bedst kan lave en ordentlig og saglig lovgivning omkring i fællesskab.
Det er det, der vil være næste skridt, hvis I stemmer ja til vores forslag i dag, og så går vi jo bare videre med at få detaljerne på plads.
Men det, der er helt afgørende her, er altså, at vi ligesom Frankrig og nogle af de andre lande, som rykker i forhold til det her, vedtager en lovgivning, der siger: Det her er så vigtigt, at vi gerne vil stille de krav, det her er så vigtigt, at vi gerne vil gøre noget mere.
Vi har en mulighed for at tage det skridt i dag.
Vi kan godt gå foran med menneskerettighederne i stedet for at halte bagefter, og vi kan åbne øjnene og tage ansvar for de millioner af arbejdere, der fortjener et ordentligt liv.
Det er faktisk det, som det her forslag handler om.