Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2021-05-18:
Tak, og tak for en fin debat.
Der er jo egentlig meget anerkendelse af, at her er et problem og vi er nødt til at gøre noget.
Så det håber jeg vi får nogle løsninger på, selv om det måske så ikke lige bliver den løsning, der ligger her.
Så forslaget her var tænkt som en beskyttelse af de her meget sårbare grupper økonomisk, og vi synes faktisk, der er stærkt brug for det.
Jeg vil gerne give et par eksempler på, hvorfor der er brug for det her forslag.
I februar kunne man læse, at stort set alle botilbud for autister over hele Region Midtjylland har været udsat for et koordineret angreb af bedragere, som forsøgte at lokke NemID- og bankoplysninger ud af beboerne.
I fire tilfælde er det lykkedes svindlerne at narre nogle af de her sårbare mennesker, som jo har svært ved at forstå, hvad det er, de bliver udsat for.
De risikerer at stå med regningen selv, fordi de jo teknisk set har udleveret oplysningerne selv.
Hvis de så står i sådan et register, hvor de siger, at der ikke skal indgås et lån i deres navn, synes jeg, det er en anelse mærkeligt, at der ikke nødvendigvis er nogen konsekvenser ved, at virksomhederne ikke kigger i det her register og konstaterer: Her skulle vi ikke indgå en aftale.
De har jo nemlig mulighed for at kunne registrere sig i et kreditadvarselssystem, og det er jo sådan et, som så advarer mod at udstede lån til dem.
Det vil jo beskytte dem mod en situation, hvor de præcis udleverer deres NemID.
Hvis bare virksomhederne så var forpligtet til at kigge i systemet og handle på de oplysninger, der lå der.
Det synes jeg er forkasteligt, og derfor synes jeg egentlig, at virksomhederne skal have pligt til at kigge i det her register, og gør de ikke det og udsteder et lån alligevel, så må de selv hænge på regningen.
Jeg tænker, at det vil give et incitament til ikke at udstede lån eller give kreditter.
Det er den ene ting, vi foreslår.
Men der er også den lignende problemstilling med Robinsonlisten.
For vi ser desværre tilfælde med ivrige telefonsælgere, som er kommet til enten bevidst eller ubevidst – det er jo ikke til at vide – at sælge abonnementer til mennesker, som f.eks. er kognitivt påvirket af demens og derfor ikke helt ved, hvad det er, de medvirker til.
Men fakta er i hvert fald, at pårørende i flere tilfælde kæmper rigtig meget med at opløse de her abonnementer på ting, de ældre hverken har råd til eller brug for.
Det skete f.eks. for den 81-årige Inger, som endda stod på Robinsonlisten, som jo netop betyder, at man ikke må kontaktes af telefonsælgere.
Listen skulle beskytte udsatte mennesker, men det gør den ikke, for der er jo ikke nogen konsekvenser ved alligevel at sælge til dem, der er opført på listen.
Så Ingers datter oplevede, at moren pludselig havde fået abonnement på Familie Journal, Ude og Hjemme og Billed-Bladet, og fordi regningerne ikke var blevet betalt, endte det med en inkassosag og en stævning.
Faktisk har Forbrugerombudsmanden gennem de seneste år oplevet en markant stigning i antallet af klager over ulovligt telefonsalg.
I 2019 var der 966 klager, i 2020 var der 1.030 klager, så det er altså stigende.
I flere af de her sager kontakter virksomheder folk, selv om de står på Robinsonlisten – ligesom i tilfældet med Inger Kristensen.
Faktisk har Forbrugerombudsmanden den 29. april i år politianmeldt det firma, der hedder Verisure – det er sådan et alarmfirma – for ulovlige opkald til 57 forbrugere og 2 enkeltmandsvirksomheder, som står på Robinsonlisten.
Pointen er bare, at hvis man er kognitivt påvirket, finder man ikke vej til Forbrugerombudsmanden, og det duer jo simpelt hen ikke.
Jeg synes, det er en retstilstand, som er en hån over for udsatte borgere og deres pårørende, som jo ofte må rende spidsrod mellem virksomheder, myndigheder og organisationer for at få styr på den her situation.
I sidste ende risikerer den udsatte borger jo, som jeg har nævnt, selv at hænge på regningen.
Jeg synes, at systemet er alt for tandløst.
Så bliver det meget nemmere at beskytte sig selv mod svindlerne.