Morten Messerschmidt (DF), 2021-05-27:
Tak, formand.
Den britiske statsmand Winston Churchill er ophavsmand til en stribe kloge, morsomme, mindeværdige citater om bl.a. den demokratiske styreform.
Et af dem, der rinder mig i hu, er: Det bedste argument imod demokrati er en kort samtale med den gennemsnitlige vælger.
Et andet er: Demokrati er den værste styreform bortset fra alle andre.
Det siger jo på en underfundig, ironisk måde meget om den styreform, der nu engang er vor, og som i hvert fald hidtil har vist sig at gå sejrrigt igennem både danmarks- og verdenshistorien.
Men demokrati kommer jo ikke af sig selv.
Det er ikke noget, man kan implementere ved en lov og beslutte, at sådan skal det være.
Det er der også mange eksempler på i verdenshistorien.
Bl.a. en tillid til, at et mindretal – hvad enten det er her i Folketinget eller i befolkningen – i vished om, at der på et tidspunkt kommer et nyt folketingsvalg, ikke vil blive frarøvet sin ret til at prøve at blive flertal af dem, som for tiden har flertallet.
Det er for os fuldstændig selvfølgeligt, men det er det jo ikke, hvis vi ser rundtomkring i verden, hvor der ikke er det fundament af tillid og genkendelighed, som vi er beriget med i Danmark.
Jeg må indrømme, at for mit eget vedkommende – og, hører jeg og ved jeg, for mange kollegaers vedkommende – var det en skelsættende og til tider også foruroligende oplevelse at se, hvordan coronaepidemien påvirkede, slog hårde slag ind imod det fundament af tillid, som vores demokrati lever af, og det kræver et modsvar.
I dag behandler vi så i hvert fald et forslag til et modsvar, der kunne være, at vi i forhold den lov, som uberettiget eller ej, af mange er blevet set som en coronalov, spørger danskerne: Hvad mener I?
Det er jo ikke sådan, at bliver det et nej ved sådan en vejledende folkeafstemning, så har man frarøvet Folketinget muligheden for at indføre en ny epidemilov – selvfølgelig ikke, det er ikke det, der er tanken.
Det kunne jo også være, at man kunne overbevise et flertal af danskere om, at det, som et stort flertal her på Christiansborg har fundet sammen om, var en god idé.
Men selve det inkluderende, selve det at få debatten uden for Folketingets tykke mure, har altså en fantastisk konfliktafledende effekt.
Og måske er det, fordi jeg er belastet af at have deltaget i efterhånden ufattelig mange EU-debatter og folkeafstemninger om EU og har oplevet det, og måske derfor også øjeblikkeligt tænker i folkeafstemningsinstrumentet, når jeg oplever, at der er nogle, der prøver at rokke ved tillidsfundamentet for vores demokrati.
Men det er uomtvisteligt, at EU-debatten – som har splittet danskerne, splittet partier – alligevel ved at have folkeafstemninger, vejledende eller forpligtende, har skabt en forsoning, hvor man har accepteret resultatet, fordi det ikke, i gåseøjne, bare var Folketinget, det repræsentative demokrati, der traf en afgørelse, men fordi alle var med.
Når vi ser på den epidemilov, et stort flertal nu har vedtaget, så er det jo ikke sådan, at kritikken er forstummet.
Det er heller ikke sådan, at kritikken kan kategoriseres som alene kommende fra folk med en sølvpapirshat på og uden benklæder, der sidder bag ved en skærm i en kælder.
Jeg tror, det er det generelle billede, nogle prøver at tegne.
Det er folk, der har forstand på sagerne.
Det er professorer.
Det er eksperter.
Det er folk, der arbejder med epidemiologiske spørgsmål i det daglige.
Og det, at den kritik er der, gør selvfølgelig ikke, at vi på Christiansborg skal gå i panik eller nødvendigvis gøre, hvad de eksperter siger og anbefaler, men det er jo det, der danner grobunden for, at det, der kan være en lille fraktur i det smukke demokratiske monument, vokser sig stadig større og større og til sidst bliver en meget stor revne – måske så stor, at en del af monumentet falder fra.
Og det er der, hvor vi som den lovgivende forsamling i Danmark har en forpligtelse til at være agtpågivende.