Finn Sørensen (EL), 2017-04-20:
En stor tak til Dansk Folkeparti for at rejse den her forespørgselsdebat.
Den er jo meget væsentlig ud fra det konkrete eksempel og problemstilling, som Dansk Folkeparti her har rejst med spørgsmålet om, hvad der sker med mennesker, der har fået diagnosen demens.
Kan det virkelig være rigtigt, at de skal tvinges ud i ressourceforløb og arbejdsprøvning og alt muligt, når de har en sygdom, der kun går én vej, og det er ned ad bakke?
Det burde ud fra almindelig sund fornuft ikke kunne ske, men det sker.
Ordføreren for Dansk Folkeparti har nævnt nogle eksempler.
Vi kan også spole tilbage til eksemplet med Dorte, der faktisk var anledningen til en høring om ressourceforløb her i Folketinget.
Hun måtte kæmpe i 5 år.
Hun havde mange sygdomme, og en af dem var altså en demenssygdom.
Alligevel måtte hun kæmpe med kommunen i 5 år, før hun fik tilkendt sin førtidspension.
Hun nåede at få tilkendelsen, og så døde hun, inden hun nåede at få udbetalingen af sin første førtidspension.
Det burde jo ikke kunne ske.
Jeg synes, det er relevant at diskutere ud fra en bestemt diagnose.
Vi kan diskutere, om det at indskrive en diagnose i loven er den endelige løsning på det, det kan vi diskutere, men det er relevant at diskutere ud fra en diagnose på en sygdom, som jo kun går én vej.
Det er alle enige om, altså at der ikke kan nævnes et eneste eksempel på demenssygdomme, hvor det går den anden vej, og hvor folk bliver raske.
Hvordan kan det så være, at det bliver ved med at ske, at vi får eksempler på det her efter utallige orienteringsskrivelser og vejledninger?
Ja, det er jo, fordi kommunerne gør, hvad de bliver bedt om.
Det ser man, hvis man læser loven, og hvis man læser Ankestyrelsens redegørelse for kommunernes praksis, nemlig praksisundersøgelsen fra maj 2015.
Ankestyrelsen siger, at kommunerne generelt gør, hvad de bliver bedt om, for det, de bliver bedt om, er ned til mindste detalje at dokumentere, at det er helt åbenlyst formålsløst at forsøge at udvikle arbejdsevnen hos borgeren.
Det er det, der står i loven.
Og hvis ikke det er dokumenteret, må kommunerne ikke give førtidspension.
Det er jo det glade vanvid – med glade i gåseøjne – som den lov er præget af.
Det er det, der er årsagen til alle de mange forfærdelige eksempler, som alle vrider hænderne over, og de siger, at det er forfærdeligt, og at nu må kommunerne tage sig sammen.
Kommunerne har taget sig sammen.
Ikke nok, siger Ankestyrelsen, for den løfter samtidig pegefingeren og siger, at ud fra 16 konkrete eksempler – det tror jeg, men hæng mig ikke lige op på det tal, altså om det er 13 eller 16 – mener Ankestyrelsen, at kommunerne har været for lempelige, fordi det netop ikke har været dokumenteret ned til mindste detalje, at borgerne ikke kan udvikle arbejdsevnen.
Så spørger jeg her i salen – og der preller det nok af – og jeg vil spørge ud til befolkningen: Er det nu en fair situation at blive stillet i, at man skal kunne dokumentere, at man ikke kan udvikle arbejdsevne?
Det er ikke fair, vel?
Især ikke, når man har en kommune, der ifølge loven og med loven i hånden nærer en grænseløs optimisme med hensyn til borgernes evne og muligheder for at udvikle arbejdsevne. Så kan man sige, at det måske er for begrænset kun at diskutere ud fra én diagnose, for der er jo andre sygdomme, der har det samme forløb, sclerose, muskelsvind, Parkinsons sygdom, for at nævne nogle stykker.
Nå, hvad er så løsningen?
Det kan vi diskutere.
Vi støtter det fælles forslag til vedtagelse, vi har med Dansk Folkeparti, og egentlig er det jo ikke så svært.
For det, der er budskabet i det forslag til vedtagelse, er, at hvis du har fået den diagnose, så skal det være frivilligt, om du skal ud i ressourceforløb eller arbejdsprøvninger eller minifleksjob, eller hvad det nu kan være.
Det er jo der, vi skal hen, altså at alvorligt syge mennesker ikke skal kunne tvinges ud i de der forløb, som risikerer at give dem et værre helbred, end de har.
Vi skal diskutere videre i morgen, nemlig i forespørgselsdebat F 40, som Enhedslisten har rejst, og der kan vi også diskutere en konkret løsning.
Jeg vil bare konstatere, at det da er glædeligt, at Socialdemokratiets ordfører åbner op for, at der måske skal kigges på lovændringer.
Det er en epokegørende udtalelse.
Det har vi ikke kunnet få de mange gange, vi har diskuteret det.
Så det ser jeg frem til.
Så er det jo et spørgsmål, om Venstre, Liberal Alliance og Konservative vil benytte sig af den vetoret, de har som forligspartnere, for at forhindre det.