Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2021-10-07:
Danmark kan mere.
Jeg synes, at statsministerens overskrift »Danmark kan mere« er en god overskrift, for netop det udsagn, at »Danmark kan mere«, giver optimisme, og det betyder jo, at Danmark også i relation til dem, jeg repræsenterer, kan mere.
Det er jo en god overskrift for alle i riget, og den får en til at tænke på de muligheder, det giver os i den nordlige del af det danske rige.
For hvis Danmark kan mere, bør man også kunne gøre mere for den grønlandske minoritet i det danske samfund.
Jeg vil gerne fortælle jer lidt om en familie, som jeg for nylig har været i kontakt med, en lille familie, der lige er flyttet til Odense Kommune.
De nybagte unge forældre – lad os kalde dem Nina og Jens – har lige købt en lejlighed med plads til deres lille familie.
Jens er en trofast og stabil lastbilchauffør, og Nina er under uddannelse, men har i denne periode valgt at være hjemme med barnet.
Familien har drømme om et større hus og en familieudvidelse ude i fremtiden, og i dag skal det unge grønlandske par have et simpelt, men velfungerende arbejderklassesfamilieliv til at hænge sammen.
Men familiedrømmen skulle dog ikke forblive sådan, for en dag bankede det på døren, og prøv at forestille jer, hvor chokerede Nina og Jens blev, da de fandt ud af, at kommunen ville tage det mest dyrebare, de har: deres lille søn.
Det viste sig, at folk havde klaget over Nina, fordi hun var alt for stille i undervisningen, hvilket i kommunen også var blevet vurderet som skadeligt for barnets tarv.
Parret blev vejledt til at lade barnet anbringe frivilligt, for andet ville blive anset som samarbejdsvanskeligt.
Ifølge kommunen ville forældrene have mindre ret til at se deres barn i fremtiden.
Derudover skulle parret testes for deres intelligens; en test, der er beregnet til dansksprogede, på trods af at parrets modersmål er grønlandsk.
Intelligenstesten, der er en del af undersøgelsen, tager udgangspunkt i, at man har et dansk modersmål – ikke blot sprogligt, men også kulturelt.
Overvej, hvordan du ville have det, hvis du skulle tage sådan en test på grønlandsk; hvis du som forælder skulle vurderes på, om du var for højlydt, hvilket man set med grønlandske briller ville anse som skadeligt for barnets tarv.
Nina og Jens' historie står ikke alene, for desværre har jeg fået et overvældende antal af henvendelser fra grønlandske familier i Danmark.
De føler sig magtesløse og har svært ved at komme igennem til det danske system, og en af de historier, der virkelig slog igennem, var fra en kvindelig grønlandsk jurist.
Hun fortalte om, at hun havde nøjagtig den samme oplevelse med kommunen som Nina og Jens.
Det skal gøres helt klart, at jeg oprigtigt mener, at børn skal anbringes, når de bør anbringes, altså hvis det er det bedste for barnets tarv.
Det er dog i tilfældet med grønlandske børn også vigtigt, at man ikke tilfører barnet mere smerte ved også at tage identiteten fra det.
Det er meget alvorligt, at danske statsborgere med grønlandsk baggrund oplever systematisk uretfærdig sagsbehandling og uretfærdig rettergang – i modstrid med nogle af de vigtigste principper i en retsstat.
Man siger, at med lov skal land bygges, og loven skal selvfølgelig også afspejle det samfund, som landet repræsenterer, hvilket bringer mig videre til det næste emne: Folketingets lovgivningsområder for Grønland.
For også her oplever vi, at der i den parlamentariske proces er et demokratisk underskud.