Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2021-04-26:
Tak for det, og tak til forslagsstillerne.
Beslutningsforslaget synliggør jo i hvert fald de politiske forskelle, der er, mellem regeringen og de borgerlige partier.
Jeg synes jo, at man, når man skal bruge flere offentlige midler, først skal kunne konstatere, at der er nogle, der har et behov, og det kan jeg simpelt hen ikke se sandsynliggjort på nogen måde omkring det her beslutningsforslag eller i øvrigt ved at kigge ud i virkeligheden.
I dag er koblingsprocenten 76.
Koblingsprocenten blev af de seneste borgerlige regeringer forhøjet fra 71 pct. i 2015 til sluttelig 76 pct. i 2018 og frem.
Og i samme periode steg fri- og privatskolernes overskud fra 134 mio. kr. til 291 mio. kr., altså med mere end hundrede procent.
Så er vi tilbage ved den første sætning: Når man skal bruge flere offentlige midler, så er det vel egentlig et meget godt udgangspunkt at starte med at konstatere, om dem, man har tænkt sig at give pengene, egentlig har et behov.
Og når der er en stigning på mere end hundrede procent i ens overskud, så er der efter min bedste overbevisning ikke et behov.
Jeg kan i hvert fald godt komme i tanker om andre steder, der så kunne have mere brug for de penge.
Det, der så fremsættes forslag om her med det her beslutningsforslag, er, at man yderligere hæver den.
Det vil sige, at han vil sende endnu flere penge til nogle, der har oplevet, at deres overskud er steget med hundrede procent.
Det mener jeg simpelt hen ikke at kunne se idéen i at gøre.
Jeg anerkender jo fuldstændig, at fri- og privatskolerne løser en vigtig samfundsopgave med at undervise 18 pct. af grundskolens elever.
Jeg har i øvrigt selv arbejdet på en friskole og på et privat gymnasium, og der er ikke nogen tvivl om, at man med de forskellige veje ind, man har på de forskellige skoler,
løfter en kæmpestor opgave.
Men der skal være en eller anden form for fornuft i, at man bruger pengene der, hvor der faktisk er et behov for det, og derfor kan regeringen ikke støtte det her forslag.
Jeg vil sige, at der er en ting, jeg er bekymret for omkring fri- og privatskolerne, og det er, hvad de betyder – og vi har i virkeligheden haft lidt samme debat i dag omkring elevfordelingen på de gymnasiale uddannelser, hvor vi har en problematik, der ligner det lidt.
Altså, vi har én problematik i de tyndt befolkede områder i Danmark, og så har vi en helt anden problematik i forhold til byzonerne, og det er faktisk det samme, når vi taler om fri- og privatskoler.
Efter min bedste overbevisning har fri- og privatskolerne løftet en kæmpe opgave i lokalsamfundene i de tyndt befolkede egne af Danmark, hvor der desværre er blevet lukket rigtig mange folkeskoler hen over de sidste 10-15 år.
Det tog rigtig fart efter kommunalreformen, en reform, vi i øvrigt fra Socialdemokratiets side ikke deltog i.
Men det er bare for at sige, at der er blevet lukket rigtig mange folkeskoler.
Og der har man jo så som lokalsamfund haft den ventil – og heldigvis for det – at man har kunnet sige, at vi mener, at skolen, og det blev jo så en friskole i stedet for, skal være det bankende hjerte i vores lokalsamfund.
Derfor skal vi selvfølgelig have en skole i vores lokalsamfund.
Derfor har der været rigtig god grund til, at de utrolig mange ildsjæle, der har kastet kræfter ind i at bevare en skole, har oprettet de friskoler, der er opstået rundtomkring.
Den diskussion adskiller sig så totalt fra den diskussion, der er særlig i hovedstadsområdet og i nogle af de andre større byer.
For i hovedstadsområdet må man sige, at vi har haft en udvikling, hvor der simpelt hen er tale om en social polarisering.
Jeg tror, at vi på f.eks. Frederiksberg er oppe på, at omkring halvdelen af akademikerbørnene går på privatskole.
Det kan man jo godt, men så er det i hvert fald ikke en fælles skole længere.
Og så er vi tilbage ved diskussionen om elevfordelingen i det hele taget.
Der er jeg fundamentalt set af den overbevisning, at ja, skolen skal lære børn og unge noget fagfagligt, men skolen skal også lære børn at være hele mennesker og samfundsborgere og deltagere ind i et samfund, som de skal lære at kende på kryds og tværs af de forskellige sociale og kulturelle og religiøse og etniske skel, der er
Det vil sige, at det ikke lever op til idéen, altså at man så har en storbyzone, hvor man en lille smule karikeret har muslimske friskoler, som en større del af indvandrerbørnene går på, med det resultat, at de ikke lærer det danske samfund at kende, at man så har et antal fra den øvre middelklasse og overklasse i privat- eller friskoler, hvor det samfundssegment går, og at der så er alle andre, der går i folkeskolen.
Så det synes jeg simpelt hen er ærgerligt.
Der ville jeg jo meget, meget hellere have, at vi havde en folkeskole, der kunne favne alle.
Og der er det desværre sådan, at for mange er folkeskolen ikke længere det naturlige førstevalg, og det er jo så, hvad enten man tilhører den ene eller den anden gruppe.
Jeg mener, at vi bliver nødt til at gå ind og kigge på det.
Det bekymrer mig, at vi har den polarisering i storbyerne.