Thomas Jensen (S), 2026-02-19:
Tak, formand.
Jeg har set frem til at behandle de her lovforslag i dag, for det er i sandhed en glædens dag for mange borgere, som hidtil har måttet gå rundt i uvished og ofte følt sig stavnsbundne, fordi de ikke vidste, om de kunne få deres ejendom eksproprieret i forbindelse med anlæg af vej eller jernbane.
Som folketingsmedlem tror jeg, at jeg og alle mine kolleger har modtaget mange henvendelser igennem årene fra borgere, som stod i en svær og utryg situation.
Kunne de blive eksproprieret, og hvornår kunne de eventuelt blive det?
Og hvornår kunne de komme videre med deres liv?
De to lovforslag, som sambehandles, hænger tæt sammen og handler begge om noget helt grundlæggende i vores retssamfund.
De handler om balancen mellem vores fælles behov og den enkeltes rettigheder.
Ekspropriation er en af de mest vidtgående beslutninger, som staten kan foretage over for den enkelte borger.
Derfor er det også så vigtigt, at det sker med et stort hensyn til de involveredes behov, og at hele processen foregår ordentligt, trygt og transparent.
I dag er reglerne for ekspropriation spredt ud over flere love.
Det gør systemet mindre overskueligt for alle og mere komplekst at administrere.
Så når vi samler reglerne i én lov, skaber vi klarhed.
Det skaber overblik for både borgere og myndigheder, og det styrker de berørtes retssikkerhed.
Med det første forslag, L 104, samler og forenkler vi klagestrukturen.
De nuværende taksations- og overtaksationskommissioner samles i de to nye taksationsklagenævn.
De skal sørge for mere ensartethed i erstatningsfastsættelsen og en mere effektiv behandling af sagerne.
Det er vigtigt, for hvis man får eksproprieret sit hjem, sin jord eller sin virksomhed til et offentligt projekt, så skal man have tillid til, at erstatningen bliver fastsat ensartet og retfærdigt, lige meget hvor i landet man bor.
Det andet lovforslag, L 105, styrker konkret borgernes mulighed for tidligere ekspropriation og mere omfattende ekspropriation.
I dag er det sådan, at ejeren kan forlange at få fremrykket overtagelsen af sin ejendom, hvis en række betingelser er opfyldt.
Med det her lovforslag skal der kun gælde én betingelse, nemlig at ejendommen bliver særlig indgribende berørt.
Det skal altså ikke længere være særlige forhold som f.eks., at ejeren er syg, og det skal ikke være en betingelse, at ejendommen ikke kan sælges på normale vilkår.
Når man skal se på, om ejendommen vil blive særlig indgribende berørt, skal man lave en samlet vurdering af arealafståelsen og eventuelt andre gener, f.eks. støjgener fra anlægget.
At anlægget vil medføre et værditab på mindst 25 pct., altså på grund af anlægget, er et andet eksempel på et forhold, der vil kunne gå ind i vurderingen.
Det vil nemlig være i ordførerkredsen, at vi politisk skal beslutte, fra hvornår og i hvor lang en periode vi åbner op for at borgere og virksomheder kan søge om fremrykket overtagelse af deres ejendomme.
Og det kan vi passende gøre, når vi beslutter at afsætte penge til en miljøkonsekvensvurdering af et projekt – hvor der måske eventuelt er flere linjeføringer i spil.
Min erfaring fra forligskredsen er, at vi i fællesskab nærer en stor sympati og imødekommenhed over for folk, der ikke ved, om de er købt eller solgt i forbindelse med et anlægsprojekt.
Nu får vi de rette retlige rammer til at kunne imødekomme disse borgere.
Så har vi ordførere yderligere et fælles ansvar at løfte.
Når der skal anlægges en ny vej eller en jernbane, skal vi langt tidligere lægge os fast på så få potentielle linjeføringer som muligt.
På den måde vil langt færre borgere skulle leve i uvished, med hensyn til om deres ejendom bliver eksproprieret eller ej.
Også her har jeg siden 2019, hvor jeg blev ordfører, oplevet, at vi i ordførerkredsen er blevet langt, langt bedre til at indsnævre antallet af potentielle linjeføringer for et projekt.
Det er en udvikling i den helt rigtige retning.