Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2022-05-03:
Tak for det, og tak for alle de gode taler.
Jeg fik lige sagt til en af jer på vej herop, at det her jo burde tage 5 timer og ikke den korte tid, det tager.
Nu har jeg taget hele bunken af papirer med herop.
Det er jo et kæmpestort kompleks, vi har at gøre med her, som dækker rigtig mange forskellige ting.
Det er, præcis som hr. Alex Ahrendtsen siger det, og tusind tak for de rigtig fine ord omkring tilblivelsen af det her.
Det her kompleks, vi behandler i dag, er efter min mening svendeprøven på, om vi kunne få skabt fred omkring folkeskolen.
Derfor er det her forslag rigtig meget mere end alle de papirer, der er her.
Det er et punktum for mange års smertefuld krig om folkeskolen.
Da jeg blev udnævnt til minister, var min første oplevelse diskussionen om nationale test og evalueringssystemet, og folk råbte ad hinanden.
Når jeg griner lidt af det, er det, fordi det normalt er en utrolig civiliseret flok, der beskæftiger sig med uddannelsespolitik.
Det er altså ikke, og heldigvis for det, sådan populismen og den kradsbørstige et eller andet, der står allerførst for.
Der er faktisk en utrolig stor mængde af eftertænksomhed og ordentlighed og respekt for hinanden og alle mulige andre ting, og det at opleve så højt et konfliktniveau var godt nok en lille smule rystende.
Det er så ufattelig vigtigt med respekt.
Man kan altid diskutere det her med, hvornår man skal bruge det flertal, man er blevet givet af befolkningen i forbindelse med et valg, og hvornår man skal lade være.
I folkeskolen går der børn af forældre, som synes, at test er noget, en vis herre har skabt, altså Fanden, men det tror jeg ikke jeg må sige, for jeg tror egentlig, at det er et bandeord, så det vil jeg lade være med at sige.
Så der går børn af forældre, der har den opfattelse af test, og så går der børn af forældre, der elsker test og eksamener og karakterer.
Og så er der alle dem med alle nuancerne indimellem.
Alle børn går i folkeskolen.
Vi skal alle sammen kunne se os selv i den folkeskole.
Det er deraf, at det der 80-procentsbegreb, som fru Lotte Rod nævnte, kommer.
Jeg har en rettesnor, der hedder, at hvis vi laver aftaler, skal alle partier og alle parter omkring skolen – lærere og elever og forældre og kommuner og ledere – kunne se sig selv i 80 pct. af aftalen.
Så er det jo forskellige 80 pct., altså om man f.eks. er fru Lotte Rod eller hr. Alex Ahrendtsen.
Det vil være forskellige 80 pct. Så de 20 pct., hvor man er uenig, er noget forskelligt.
Der vil forældrene jo så givet også være uenige i 20 pct. af det, der foregår.
Og sådan er det, når vi har folkeskolen som fundamentet for et tillidsbaseret samfund, hvor vi skal lære hinanden at kende på kryds og tværs af de holdningsforskelle, der er.
Jeg mener, at vi har ramt det rigtig godt med det her.
Og jeg er meget enig med fru Mai Mercado.
Nu nævner fru Mai Mercado hele det afsnit, der handler om højtbegavede børn, hvor vi jo med det her tager et af de allertungeste redskaber i anvendelse.
For der, hvor man virkelig får flyttet på det spørgsmål, er jo, når man i hvert eneste klasselokale kommer til at tage stilling til, hvad det er for børn, og at man i øvrigt gør det meget tidligt i skoleforløbet.
Hvad er det for børn, der har det med sig i bagagen og derfor skal opdages tidligt?
Og det er en hjælp, for på mange stræk er det jo et positivt problem, indtil det bliver det modsatte, fordi man ikke har fået den hjælp, man skal have.
Jeg mener jo, at det er et eksempel på noget i den her aftale – man kunne nævne flere andre kapitler – hvor nogle har budt ind og sagt, at det har vi behov for at gøre noget ved.
Jeg synes jo, at det er folkestyret, når det er allerbedst, altså der, hvor man kan byde ind med de ting, man brænder for, og vi så kan finde fælles løsninger på det i stedet for at klappe hinandens områder ned.
Det her er jo så en af de ting, der kommer i forhold til ordblindhed, og det er faktisk DSU's fortjeneste.
For det er den nu snart tidligere DSU-formand, hr. Frederik Vad, der bragte det ind til mig, nemlig at det ville være en god idé med screeningstest.
Så vi bringer jo noget ind til bordet hver især og med hver vores baggrund.
Og der, hvor vi gør begge dele i stedet for ikke at gøre nogen af delene, er egentlig der, hvor jeg synes tingene bliver allerbedst.
Der synes jeg, vi har fundet hinanden på en rigtig god måde omkring det her.