Rasmus Stoklund (S), 2020-11-12:
Tak, formand.
Især i venstre side af Folketingssalen sætter vi ofte fokus på problemer, der har rødder i noget materielt, forhold, der påvirker menneskers økonomi og dermed deres mulighed for og frihed til at skabe sig den tilværelse, som de ønsker.
I værktøjskassen er det fordelingspolitik, socialpolitik, finans- og beskæftigelsespolitik, vi igennem årtier tit har sat vores lid til.
Udgangspunktet for os er, at folk, der har været uheldige i livet, skal have hjælp, så de igen kan blive herre over egen tilværelse.
Vores udgangspunkt er en tro på, at den enkelte gerne vil være en del af det fællesskab, der griber os, når vi falder, men i årtier er vi i vores side af Folketingssalen blevet udfordret.
Vores tro på det fællesskabsorienterede, pragmatiske og sekulære menneske er siden udlændingeloven af 1983 blevet udfordret af en for stor gruppe med oprindelse i Stormellemøsten, som fysisk var flyttet til Danmark, men mentalt forblev i den muslimske verden.
Mange har tilpasset sig og bidrager på arbejdsmarkedet, i foreningslivet osv.
Det er godt, og den gruppe kom måske, netop fordi de ville væk fra lande, domineret af islamiske værdier – sharia, diktatur.
Det kunne f.eks. være iranere, der den dag i dag længes efter tiden før shahens fald.
Men en anden gruppe, en for stor gruppe, har medført problemer.
Migrationen til Danmark fra Stormellemøsten har i årtier været for stor.
Problemet er selvforstærkende.
Når der i forvejen i Danmark findes et stort mindretal fra et givent land, er det lettere for flere at følge i kølvandet, og hver gang det sker, søger folk sammen, og i stedet for at blive integreret i samfundet bliver for mange en del af parallelsamfundet.
Når der kommer flere migranter i et lokalsamfund, skabes der langsomt større mistillid mellem minoritet og majoritet.
Det viser en stor undersøgelse foretaget af den amerikanske professor Robert D. Putnam, og Putnams eksempel sætter endnu en gang en tyk streg under, at det er de dårligststillede danskere og deres børn, der får lov til at betale prisen for årtiers fejlslagen udlændingepolitik.
Derudover viser forskning, at der særlig blandt muslimer er en tendens til selvsegregering.
Det skærper problematikken med den kontinuerlige tilstrømning og de holdninger og værdier, som er i modstrid med majoritetens.
Selv om vi i Danmark er 5,8 millioner mennesker, vil selv mindre indrejsetal give parallelsamfund ny næring og modvirke opgøret med de eksisterende parallelsamfund.
Hver gang vi lykkes med en indsats, risikerer vi at blive slået tilbage.
Forskellene på majoritetsbefolkningen og folk fra Stormellemøsten er generelt store.
Sagen var en anden, hvis det var svenskere, tyskere eller nordmænd, der tog ophold i Danmark, og det billede bekræftes jo af både statistikker og værdiundersøgelser blandt folk med forskellige nationaliteter.
En grundlæggende forskel på majoritetsbefolkningen og langt hovedparten af de flygtninge og migranter, der finder vej til Danmark, er religionens betydning, islams betydning.
Danskerne er generelt ikke specielt troende, og i dagligdagen spiller kristendommen en forsvindende lille rolle for befolkningen.
En undersøgelse fra Pew Research Center viser da også, at Danmark er det næstmindst religiøse land i verden.
Det forholder sig helt modsat i de lande, som migranterne kommer fra.
Og når man ser verden gennem vidt forskellige prismer, er det ikke underligt, at der opstår sammenstød og konflikter.
En del af problemet er, at der mangler selvjustits – forældre, der ikke opdrager deres børn eller ikke tager afstand fra landsmænd, der ser ned på danskere, har sympati for eller forståelse for terrorhandlinger.
Undslår man sig som minoritet at sige fra, slår man en kile ind mellem majoritetsbefolkningen og minoriteten, og den sætter sig langsomt bedre fast.
Problemerne er store, og det er ved at være sidste udkald, hvis vi skal løse dem.
Allerede i dag er andelen af muslimer i Danmark så stor, at de er en politisk magtfaktor, som man kan spekulere i at appellere til.
Det gør nogle kyniske, når de f.eks. forsøger at få det til at lyde, som om andre partier har en generel modvilje mod muslimer.
Jeg skal slutte min tale med at sige: Opgaven med at fortrænge islamisme er sværere end de problemer, vi har stået over for, før masseindvandringen, og de værktøjer, jeg nævnte i min indledning – fordelingspolitik, socialpolitik osv. – er ikke tilstrækkelige.
Vi skal begrænse indvandringen kraftigt, vi skal stille krav, og vi skal sikre konsekvens.
Personer med indvandrer- eller flygtningebaggrund har pligt til at tage vores frihedsrettigheder til sig og fralægge sig problematiske værdier, hvor man ser ned på kvinder og danskere eller mener, at islam står over demokratiet.
Jeg har et forslag til vedtagelse med, som bakkes op af Radikale Venstre, så på vegne af Socialdemokratiet og SF skal jeg hermed fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget mener, at det er stærkt bekymrende, at islamistiske kræfter forsøger at vende muslimske medborgere imod Danmark og dermed splitte vores samfund.
Folketinget anser det som afgørende at få gjort op med ekstrem islamisme og de udfordringer, der er forbundet hermed, med henblik på at værne om sammenhængskraften og demokratiet i Danmark.«