Jane Heitmann (V), 2018-11-09:
Først og fremmest vil jeg gerne takke SF for at rejse debatten om, hvordan og på hvilke præmisser vi i dag tilbyder børn med adhd behandling og særlig lindring for de symptomer, som udfordrer de børn.
Og lad det være sagt med det samme: I Venstre er vi optaget af, at alle, både børn og voksne, bliver mødt af et samarbejdende, professionelt sundhedsvæsen, som tilbyder behandling af høj kvalitet.
Vi er også optaget af, at ingen falder mellem to stole.
At falde mellem to stole er på alle måder et udtryk for, at systemet lukker sig om sig selv og tilsidesætter den, det hele handler om, nemlig patienten.
Og netop derfor er det så afgørende, at vi får gjort op med silotænkningen, får skabt bedre sammenhæng, viden og forståelse mellem, hvad der foregår i de forskellige lag af vores sundhedsvæsen fra lægen i almen praksis til sagsbehandleren på kommunekontoret.
Nu er det jo ikke første gang, at vi i folketingsregi drøfter brugen og bevillingen af kugledyner til adhd-børn, ligesom det heller ikke er første gang, at vi drøfter medicin og medicinforbrug for både børn og voksne i psykiatrien.
Jeg har tidligere understreget, at vi fra Venstres side deler det udgangspunkt, at medicinsk behandling sjældent kan stå alene, uanset om man er barn eller voksen.
Det må og skal være sådan, særlig for børn, at man i udgangspunktet påbegynder behandlingen med ikkefarmakologiske midler eller -indsatser, præcis som sundhedsstyrelsens nationale kliniske retningslinjer for udredning og behandling af adhd-børn anviser.
Og det kan jo være alt fra gode sovevaner og en god søvnhygiejne, hvor mobilen lægges væk og lyset dæmpes, til at der i det hele taget er ro om barnet. Med forslaget her ønsker SF at sikre, at børn med en adhd-diagnose har ret eller får ret til en kugledyne, når den er bevilget af f.eks. en speciallæge i psykiatri.
Og SF sparker en åben dør ind, for sådan er lovgivningen jo i dag.
Regionen har både behandlingsansvar og udleveringsansvar, når en kugledyne er bevilget som en del af behandlingen.
Og hvis en alment praktiserende læge vurderer, at f.eks. et adhd-barn kan profitere af en behandling med en kugledyne, så kan lægen jo henvise til en speciallæge eller til sygehuset.
Og selv om lovgivningen er på plads, medgiver jeg gerne, at vi har set nogle triste eksempler på, at region og kommune ikke kan blive enige med hinanden om, hvem der tager ansvar.
Og det duer ikke, for hvem er taberen?
Problemstillingen er kendt, og heldigvis har regeringen med udspillet »Sundhed, hvor du er« tilkendegivet, at der arbejdes på et løsningsforslag.
Sundhedsreformen
er jo på trapperne, og når vi nu alligevel er ved at trække nye streger mellem ansvarsområderne for kommuner og regioner og almen praksis, så kan det jo også være relevant at se på, om den her problemstilling ikke skulle indgå i det arbejde.
Lad mig starte med at sige til den socialdemokratiske ordfører, at jeg, hånden på hjertet, faktisk ikke synes, det er særlig sympatisk at lægge mig ord i munden, jeg ikke har sagt.
Jeg anerkender fuldt ud den indsats, som regeringen har bidraget med på sundhedsområdet.
Jeg har på vegne af Venstre anerkendt, at der er en problemstilling – den skal vi have løst.
Der er nogle snitfladeproblematikker mellem det sociale og sundhed.
De snitfladeproblematikker skal vi have løst.
Jeg har også hørt sundhedsministeren sige, også qua det udspil, der hedder »Sundhed, hvor du er«, at problemstillingen skal løses.