Karina Adsbøl (DD), 2026-01-23:
Tak for det, formand.
Lad mig først starte med at sige tak til forslagsstillerne for forslaget.
Det er et vigtigt forslag.
Alt for mange børn mister kontakten til en forælder.
Og det er en vigtig og en rigtig intention, som dette beslutningsforslag bygger på, og den fortjener anerkendelse.
Forældrerettigheder må aldrig blive vigtigere end retten til trivsel, tryghed og stabilitet for det enkelte barn.
Forskningen peger jo også på, som der også er debatteret her i dag, at rigtig mange børn trives godt med regelmæssig kontakt til begge forældre, og studier fra både Danmark og udlandet viser, at børn i deleordninger kan have høj trivsel, når visse betingelser er opfyldt: når forældrene kan samarbejde, når konfliktniveauet er lavt, og når barnets hverdag hænger sammen med skole, venner og fritidsliv.
Det er også netop her, vi skal være varsomme, for forskningen viser også noget andet.
Den viser jo, at højkonfliktsager er blandt de mest belastende for børn, uanset om samværet er ligeligt eller ej; at børn ikke trives i ordninger, der primært er designet ud fra voksne hensyn, økonomi eller principper; og at ensartede standardløsninger sjældent passer til børns meget forskellige behov afhængigt af alder, modenhed, tilknytning og livssituation.
Derfor er det også afgørende, at vi ikke forveksler ligestilling mellem forældre med lige deling for børn.
Jeg synes, at udgangspunktet om en ligelig deleordning kan give rigtig god mening i mange familier, men vi skal også passe på, det ikke bliver en automatisk norm, som barnet skal presses ind i.
Det er også et selvstændigt hensyn.
Og når vi taler om økonomi, er det rigtigt, at økonomiske incitamenter kan forstærke konflikter, og det er et reelt problem.
Vi skal passe på, at økonomien ikke kommer til at styre samværet, i stedet for at samværet følger barnet, og barnet må ikke blive et regnestykke.
Derfor bør enhver ændring af de økonomiske regler også ledsages af en klar forudsætning, og det er, at barnets behov, stabilitet og trivsel altid vejer tungere.
Der er brug for meget mere i det her.
Vi har brug for, at der bliver lavet bedre faglige vurderinger og begrundelser i hver enkelt sag, og vi har brug for et system, der kan skelne mellem familier, hvor delt samvær er en gave, og familier, hvor det risikerer at kunne blive en belastning.
Barnets behov skal selvfølgelig vægtes tungt.
Barnet har ret til en tryg barndom med stabile relationer, også når forældrene ikke længere er sammen.
Hvis vi holder fast i det, kan det her forslag blive et rigtig godt skridt i den rigtige retning.
Men hvis vi ikke gør det, risikerer vi jo netop, at voksne principper vejer tungere end børns virkelighed.
Vi har fået en række henvendelser også i forbindelse med det her beslutningsforslag i dag.
Vi har både fået henvendelser fra organisationer, der støtter, men også fra nogle, der har nogle bekymringer.
Men der er ikke nogen tvivl om, at der er behov for forbedringer i det familieretlige system.
Der er behov for, at man reelt understøtter forældrenes samarbejde, men det, der også er behov for, er, at man ansvarliggør den faktuelt modarbejdende forælder – den forælder, der skaber konflikten.
Jeg ser frem til at drøfte det her beslutningsforslag i udvalget, hvor jeg vil stille nogle spørgsmål.
Vi har i vores folketingsgruppe endnu ikke taget stilling til, om vi skal støtte det fuldt ud, for jeg har lige nogle spørgsmål netop i forhold til, hvordan man forestiller sig en 7-7-ordning, hvor man kommer hjem med sit spædbarn, og hvor man som mor ammer, og om det stadig væk vil være en individuel vurdering, det her forslag går på.
Så der er lige nogle spørgsmål, jeg gerne have afklaret.
Men jeg synes i hvert fald, det er meget sympatisk, at Liberal Alliance og Dansk Folkeparti kommer med et forslag for at gøre familieretssystemet bedre, for jeg er fuldstændig enig i, at det ikke fungerer, som det er i dag.