runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-10-31:
Jamen jeg bliver bare igen nysgerrig, for det her handler jo også om, synes jeg, noget meget centralt, nemlig den aftale, man har lavet fra EU's side, med Tyrkiet, hvor man sender milliarder til Erdogans regime og dermed også kan sende flygtninge tilbage til Tyrkiet, som vi ikke anerkender som et sikkert tredjeland.
Så et er at sige: Ja, der er masser af problemer, men Tyrkiet håndterer meget.
Noget andet er, at man nu går ind og anerkender, at de hjælper os imod irregulær migration osv. Er det ikke et problem, at vi på den ene side siger, at landet ikke er sikkert, og på den anden side anerkender, at de hjælper os med at holde folk ude?
Lars Aslan Rasmussen (S), 2019-10-31:
Der er masser af problemer i Tyrkiet, når det kommer til, hvordan man behandler flygtninge.
Der er også eksempler på sunnimuslimske flygtninge, der bliver placeret i alawitiske landsbyer, hvor Erdogan bruger de her flygtninge til bevidst at ændre demografien.
Så der er masser af problemer i forhold til menneskerettigheder og andre helt grundlæggende rettigheder og flygtninges sikkerhed, når de er i de her lejre.
Men det ændrer jo ikke ved, at Tyrkiet har taget 3 millioner flygtninge.
Så vi anerkender, at Tyrkiet ligesom har taget ansvar.
Man kunne så gøre det meget bedre, men faktum er, at der lever rigtig mange millioner flygtninge i Tyrkiet.
Og hvis alle lande havde taget bare en brøkdel heraf, ville vi jo have en bedre fordeling i nærområderne.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-10-31:
Jamen jeg er sådan set langt hen ad vejen enig med Socialdemokratiets ordfører, men jeg har lige nogle spørgsmål vedrørende den her sådan lidt forsigtige anerkendelse, jeg hører af Tyrkiet, i forhold til flygtninge.
For ja, der er jo mange flygtninge i Tyrkiet, som man håndterer på en eller anden måde, på trods af at det også sker med store brud på menneskerettighederne.
Er det ikke rigtigt, at Danmark stadig ikke anerkender Tyrkiet som sikkert tredjeland og dermed ikke kan sende personer tilbage til Tyrkiet, idet Tyrkiet jo ikke har underskrevet flygtningekonventionen, men kun anerkender flygtninge, der kommer fra Europa, og dermed ikke kan stå som et sikkert land?
Det synes jeg bare er
sådan lidt i opposition til den der anerkendelse, der kommer fra Socialdemokratiets ordfører, på det her område, altså med håndtering af flygtninge.
Jeppe Kofod (S), 2019-10-31:
Der er flere problemstillinger.
Og Tyrkiet har også løftet en kæmpe opgave.
Skal de flygtninge returnere til deres hjem eller deres land, så er det klart, at det skal ske under ordnede forhold i respekt for UNHCR's principper om frivillig tilbagevenden; det skal sikres, at det foregår under ordnede forhold.
I forhold til Tyrkiet og forhandlingerne: Altså, vi er jo helt optaget af også at hjælpe den opposition og den kritiske del af Tyrkiet, der gerne vil have demokrati, der gerne vil gå efter europæiske værdier, der gerne vil sikre, at Tyrkiet udvikler sig i en europæisk retning.
Så det er rigtig vigtigt.
Så har vi haft en aftale med Tyrkiet, i forhold til at flygtninge, migranter, kan returneres til Tyrkiet.
Og det er klart, at vi har set, at den aftale har virket.
Den har stoppet en illegal migrations- og flygtningestrøm op til Europa.
Men samtidig har Tyrkiet så en kæmpe opgave i at hjælpe de flygtninge, de har i landet.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-10-31:
Jamen det er jo også vigtigt at huske på, at dele af optagelsesforhandlingerne netop er bundet sammen med den flygtningeaftale, som hr. Jens Rohde nævnte tidligere, og som jo stadig væk kører.
Det var jo diskussionen dengang, at det netop ikke var sikkert.
Jeppe Kofod (S), 2019-10-31:
Det er sådan – det sagde jeg også klart – at regeringen jo gerne ser, at EU's udvidelsesforhandlinger med Tyrkiet ophører.
Det er ikke realistisk, at Tyrkiet bliver medlem af EU i en situation, hvor Tyrkiet bevæger sig væk fra Europa og europæiske værdier.
Men et flertal af EU's medlemslande ønsker imidlertid ikke formelt at afbryde forhandlingerne, så selv om de i realiteten er gået helt i stå i lyset af udviklingen i Tyrkiet, er det altså sådan, at der ikke er flertal for helt at stoppe forhandlingerne.
Så sådan ser det ud, men det er klart, at det signal, vi sender til Tyrkiet, er et meget klart og stramt signal, for det er vigtigt, at Tyrkiet forstår, at det er en alvorlig situation, der gør, at vi reagerer så hårdt fra vores side også.
Jan E. Jørgensen (V), 2019-10-31:
Nu bliver jeg bare lidt forvirret, for i udenrigsministerens første tale blev der ikke talt om, at forhandlingerne skulle ophøre.
Altså, der er jo ikke forhandlinger nu, de er suspenderet, og det er de jo i kraft af Tyrkiets ageren på en række forskellige områder.
Og de bliver jo næppe genoptaget de første mange, mange år, måske endda årtier, måske endda aldrig.
Men formelt set er man jo stadig væk kandidatland.
Derfor er jeg ikke helt sikker på, at jeg forstår, hvad udenrigsministeren mener med, at de skal ophøre.
Jeppe Kofod (S), 2019-10-31:
For det første til hr. Jens Rohde: Altså, jeg fik meget klart sagt, at regeringen gerne ser, at EU's udvidelsesforhandlinger med Tyrkiet ophører.
Det er vigtigt at slå det budskab fast.
For det andet i forhold til flygtningesituationen og de knap 4 millioner primært syriske flygtninge, der er i Tyrkiet, har Tyrkiet, må man sige, gjort en kæmpe indsats.
De har også fået økonomisk støtte til det, og enhver hjemvendelse af flygtninge til områder, hvor de kommer fra, eller til Syrien, skal ske efter de principper, der også gælder i UNHCR.
Det er rigtig vigtigt, og det krav skal vi gentage, også over for Tyrkiet, hvis de begynder at returnere flygtninge.
Det er et af de krav, der også ligger, så det er rigtig vigtigt at få det kommunikeret klart til Tyrkiet.
Jens Rohde (RV), 2019-10-31:
Mange tak.
Så kan jeg jo følge op på hr. Morten Messerschmidt, for jeg er så glad for, at det er udenrigsministeren, der står og holder talen, og ikke hr. Jeppe Kofod for 2 år siden.
Og vi har jo set konsekvenserne af sådan en dogmatisk holdning til, at man overhovedet ikke ønsker at have Tyrkiet som kandidatland længere.
Det så vi jo i 2009, da Angela Merkel gik ud og sagde, at man skulle tilbyde dem privilegeret partnerskab i stedet for.
Og hvad betød det så?
Ja, det var der, flygtningestrømmene for alvor startede, fordi Erdogan vendte sig om, og så lavede han en partnerskabsaftale med en lang, lang række bananstater, visumaftale, så kom flygtningene, og dem gad tyrkerne ikke have, og så blev de sendt over strædet.
Den udvikling fra 2009 husker vi alle, hvis man vil huske det.
Det skal man lige være varsom med, så derfor: en fin tale fra udenrigsministeren.
Men jeg vil godt spørge udenrigsministeren om noget.
Vi har jo også en flygtningeaftale, og der roste udenrigsministeren Tyrkiet for at tage sig af flygtninge, men det, vi ser i øjeblikket, er jo tvangshjemsendelser til Syrien.
Hvordan ser regeringen på det forhold?
Jeppe Kofod (S), 2019-10-31:
Jeg er glad for, at hr. Morten Messerschmidt også støtter regeringen, vores kamp for et Europa for folket.
Det er jo dejligt, det er godt, det er i hvert fald en nyhed i dag.
Hvad betyder det i praksis?
Det betyder, f.eks. når det gælder vores flerårige budgetramme, MMF'en, at vi her, som jeg også sagde i min tale, jo vil have, at man prioriterer inden for en stram ramme på 1,00 pct. af bni.
Det er rigtig vigtigt, fordi EU også skal prioritere, at der også er andre opgaver i medlemslandene, der er vigtige; der er vores egne velfærdsopgaver i Danmark, som den her regering sætter meget højt.
Så derfor er ordføreren jo galt på den, når han påstår, at et Europa for folket ikke er noget af det, vi kæmper for.
Tværtimod.
Og det kunne være rigtig rart, hvis ordføreren i stedet for kun at tale om institutioner og reformer, som jo er en vigtig diskussion, også kommer ind i kampen og fortæller om det, vi er optaget af, nemlig hvordan man leverer konkrete resultater, som gavner borgerne, hvad angår klimaområdet, bekæmpelse af social dumping og bekæmpelse af skattesnyd.
Det har vi ikke hørt noget som helst om fra ordførerens side, og det skuffer mig en lille smule.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-10-31:
Ja, igen må jeg jo sige, at det er en temmelig tam udlægning af regeringens EU-politik, vi får her fra udenrigsministeren, og jo især, når man fra landets statsministers side godt tør – hvad kan man sige – udtrykke sig lidt mere bramfrit
Der erklærer man modigt, at Kommissionens budgetforslag er det rene gak, og at man gerne vil holde folkeafstemninger, hvis man vil med i bankunionen osv.
Vi fik også for et par år siden en flot kronik – jeg tror, det var i Politiken; det ville også være forudsigeligt – hvor man slog til lyd for, at det skal være et Europa for folket og ikke nødvendigvis Danmark i kernen af EU osv.
Det lyder jo alt sammen godt, og derfor er spørgsmålet bare: Er der overhovedet nogen koordinering mellem Statsministeriet og Udenrigsministeriet i det her land?
Altså: Er der overhovedet nogen refleksion fra Udenrigsministeriet over, hvordan man så realiserer de ønsker, som regeringschefen trods alt sætter i søen?
For indtil videre har vi kun hørt en violinspillet tale for, hvor fantastisk EU er, og at det bare er misforståelser, når noget går galt.
Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
Jeg ser jo gerne, at vi er med i det rum, hvor vi kan være med til at gå forrest, og hvor vi kan være med til at sætte en standard og inspirere.
Altså, nu taler alle om det her bord, hvor man kan træffe en masse beslutninger, og alligevel vedtager vi et EU-budget, som ikke prioriterer klimaet, som ikke prioriterer den humanitære indsats, som kommer til at sætte flere penge af til administration, og som kommer til at sætte flere penge af til militær.
Det er bare sådan nogle ting, hvor man kan spørge: Hvad er det for et bord, man taler om?
Hvad er det for en indflydelse, man taler om?
Og her har Danmark jo på mange måder vist, at vi faktisk kan inspirere på det grønne område på samme måde som med vores arbejdsmarkedsmodel.
Altså, selv et lille land som Danmark er jo blevet nævnt i den amerikanske valgkamp som et eksempel, der kan inspirere.
Så der er rigtig mange måder, man kan gøre det på.
Jan E. Jørgensen (V), 2019-10-31:
Jeg vil også bare prøve at kredse mig ind på, hvad det egentlig er, Enhedslisten mener, for det står ikke helt klart for mig.
Men jeg fik i hvert fald det ud af det, at vi skulle have rigtig mange lande med, men i nogle forskellige rum.
Altså, skal vi sidde inde i spisestuen, hvor beslutningerne træffes, eller skal vi stå ude i entreen?
Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
Tak for spørgsmålet.
Jeg synes egentlig ikke, at der er nogen tvivl om, hvor Enhedslistens EU-politik er.
Vi har sagt det mange gange, og jeg gentager det også gerne.
Vi har ikke lyst til at kopiere det kaos, der på nuværende tidspunkt er i Storbritannien, men det er jo klart, at vi har et helt grundlæggende problem med EU, som lægger bånd på, hvad vi kan gennemføre.
Nu nævnte vi før velfærdsområdet, men vi oplever det også på klimaområdet – vi har haft fluor oppe i debatten her – og vi ser det i forhold til vores strejkeret, og der er det europæiske semester, som blander sig i vores dagpenge og su.
Der er alle de her forskellige dele.
Det, vi ser, er et progressivt grønt og bæredygtigt europæisk samarbejde.
Der har vi egentlig ikke rykket så meget.
Men det er rigtigt, at vi har lært af det, der på nuværende tidspunkt foregår i Storbritannien.
Jens Rohde (RV), 2019-10-31:
Men kan fru Victoria Velasquez ikke fortælle os, om man ønsker, at Danmark skal ud af EU, eller at Danmark skal blive i EU, og hvordan man forestiller sig at Danmarks indflydelse bliver styrket, ved at vi melder os ud af EU?
Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
Jeg er faktisk ikke enig i, at fordi man skal blive enig om noget, er der ikke mulighed for at beslutte noget.
Jeg synes, at vi ser en stor alvor blandt mange lande, som faktisk begynder gerne at ville gå forrest i forhold til klimaet.
Jeg nævnte også nogle andre eksempler, bl.a. en fair fordelingsnøgle i forhold til flygtninge.
Det er også derfor, vi synes, det er ærgerligt, at man svækker Europarådet og FN.
Nu talte ordføreren om det europæiske samarbejde.
Vi brænder for et europæisk samarbejde, men det handler om, at det skal være på lige vilkår, og at det skal være demokratisk forankret.
Det er jo der, hvor vi siger, at vi gerne vil lære af det.
Nu har vi en model i Norge, vi har en anden model i Schweiz, og vi vil gerne tage ved lære af, hvad der kommer med brexit, og se: Hvad er det for et samarbejde, vi kan have?
For vi synes ikke, at den top-down-måde er den rigtige måde at gøre det på.
Jens Rohde (RV), 2019-10-31:
Men så er sandheden jo, at der ikke bliver truffet beslutning om noget som helst.
Jeg tror, at fru Victoria Velasquez skulle gå ind i Nordisk Råd i nogle år, og så kan man se, hvad der kommer ud af sådan noget fuldstændig dogmatisk – hvad hedder sådan noget – enstemmighedssamarbejde.
Det europæiske samarbejde har jo først virkelig for alvor udviklet sig, efter at man rent faktisk fik skabt nogle flertalsbeslutninger.
Det er jo sandheden.
Men fred være med det.
Jeg kan simpelt hen ikke finde ud af, hvad Enhedslisten vil.
Vil man være inde i Det Europæiske Fællesskab, eller vil man være uden for?
Synes man, det skal opløses?
Og hvordan er det lige Enhedslisten tror, det stiller nationalstaten Danmark, hvis man overlader det hele til flere rum, således at Tyskland og Frankrig i realiteten bare kan dele Europa mellem sig som den russiske zar og Napoleon?
Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
Tak for det opfølgende spørgsmål.
Nu ser jeg mig selv som verdensborger, også som halv latinamerikaner, og jeg vil sige, at det vigtigste for os mere handler om, at der ikke skal tages en beslutning, f.eks. i EU, som kommer til at blive trukket ned over hovedet på os alle sammen.
Det vil egentlig også gælde, hvis det er en endnu større kreds.
Det vil også gælde, hvis det handler om FN.
Så jeg tror mere, at jeg vil se det i forhold til nærhedsprincippet, og der giver nationalstaten selvfølgelig en mulighed for at bevare det her nærhedsprincip.
Jeg synes, der er flere ting, som kan binde os sammen.
Det kan f.eks. være at være i et lønmodtagerforhold, hvor man nogle gange kan have mere tilfælles med folk fra andre lande, end man måske lige umiddelbart har med folk fra det land, hvis sprog man taler.
Så i forhold til de her demokratiske situationer og spørgsmålet om, hvor man gerne vil hen, og hvad man gerne vil udvikle gode løsninger på, så synes jeg ikke, at man en til en kan sige, at det først og fremmest er sproget, som har en betydning.
Men det er da klart, at det er vigtigt, at man forstår hinanden, og at man kan indgå i en demokratisk dialog.
Sproget er alligevel en forudsætning for, at man kan tale sammen.
Men når vi snakker om demokrati, har Danmark jo – og det svarer måske også lidt på den tidligere ordførers spørgsmål – underlagt sig finanspagten, ikke?
Alligevel bliver vi bundet af en økonomi, som kører nedskæringspolitik, og det synes vi er et demokratisk problem.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-10-31:
Jeg kunne godt tænke mig at høre ordføreren uddybe lidt, hvad man egentlig forestiller sig ved demokrati.
Nu hører vi meget om, at bare der er en folkevalgt kommission og folkevalgte europaparlamentarikere osv., så er det så demokratisk, som det kan blive.
Men kunne man forestille sig, at der måske er nogle menneskelige fællestræk, som er nødvendige for, at man overhovedet kan tale om et demokrati – f.eks. det at have sprog sammen?
Altså, hvor demokratisk er det at skulle stemme om en tysk kandidat, hvis man ikke kan tale tysk og forstå, hvad hun siger?
Kunne man forestille sig, at det kræver nogle fælles forudsætninger for at anskue livet, for at man overhovedet kan have en meningsfuld demokratisk samtale?
Her i Danmark levede jeg i næsten 4 år med Helle Thorning-Schmidt som statsminister, fordi jeg vidste, at hun var demokratisk valgt, selv om alt vendte sig i mig, hver gang jeg konstaterede det.
Men kan man forestille sig det samme med en statsminister, der måske er valgt på Malta, hvis forhold man overhovedet ikke kender til som vælger i Danmark?
Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
Det nytter ikke noget at blive ved med at sige, at vi holder det hen og vi udskyder det.
Det er der ikke nogen fremtidsudsigt i.
Det er egentlig med til at bekræfte det her med at kunne have demokrati i flere rum, at man kan samarbejde med folk, og at det ikke er: Enten er du inde, eller også er du ude.
Vi går netop ind for europæisk samarbejde, men for os er EU og europæisk samarbejde, som vi ønsker det, ikke det samme.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-10-31:
Men det, jeg bare synes jeg hører ordføreren tale for, er tværtimod et stærkere demokratisk samarbejde.
Det er jo ikke at gøre noget oppefra, hvis man har et direkte valg til Kommissionen, eller hvis man har initiativret i Europa-Parlamentet.
Så er det ikke snart på tide at komme ud af den her opløsningstænkning omkring EU og styrke en demokratisering af EU for, at vi netop kan arbejde for borgerrettigheder for alle europæere?
Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
Jeg er glad for, at ordføreren ikke synes, at Enhedslistens syn på internationalt samarbejde en til en er det samme som Dansk Folkepartis.
Vi synes, der er nogle vigtige opgaver, som man skal løse.
Nu nævnte jeg nogle af dem i ordførertalen, og ordføreren nævnte tidligere LGBT-rettigheder.
Men vi tror helt grundlæggende på, at forandring skal være demokratisk forankret, og det kommer ikke til at være løsningen, at vi ovenfra kommer til at trække ting ned over hovedet på folk.
Det er svært, og det tager tid, og sådan er det med demokrati.
Men det er vigtigt, at vi bedre og i højere grad ligeværdigt rent faktisk får inddraget de forskellige lande i den politikudvikling, der skal være, og de beslutninger, der skal træffes.
Og det er derfor, vi siger, at der skal kunne åbnes op for, at man kan have det i flere rum.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-10-31:
Jeg sad og lyttede til talen og tænkte, hvad det egentlig er, man fra Enhedslistens side vil.
Vil man følge Dansk Folkeparti og Nigel Farage, som snakker om den her afpilning og jo nærmest opløsning af EU, eller hvad er det, man egentlig vil?
Enhedslisten siger så, at vi ikke skal gå i retning af et centraliseret og topstyret EU.
Nej, det kalder jo på demokratisering: direkte valg til Kommissionen, initiativret til Parlamentet, altså et meget større og stærkere demokratisk samarbejde.
Men noget, jeg også er nysgerrig på, når man nu snakker om det her med dem uden for EU, er, om det betyder, at Enhedslisten støtter stærkt og aktivt op om udvidelsesforhandlinger eksempelvis med Vestbalkan, og at vi selvfølgelig skal starte dem nu og her, selv om den danske regering jo har stået i vejen for optagelsesforhandlingerne med Albanien og Nordmakedonien.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-10-31:
Der tror jeg, at vi er helt enige.
Dansk Folkeparti og Enhedslisten er nok på det sæt enige om analysen af problemerne med EU.
Det, man bare kan blive nervøs for, er, hvad Enhedslisten vil sætte i stedet for.
Altså, tilhører man sværmerne, der siger, at vi alle sammen bare er europæere, og at vi derfor kan lave fuldstændig frie valg, hvor alle så bare stemmer, og at der dermed som sådan et deus ex machina er sænket et demokrati ned over os alle sammen?
Eller kan der være nogle ting, som er forudsætning for, at det overhovedet giver mening at tale om demokrati, nemlig det, som er det bærende for demokratiet, altså nationalstaten?
Jan E. Jørgensen (V), 2019-10-31:
Jamen så tror jeg alligevel, jeg er ved at få mig kredset var ind på, hvad det er for et rum, vi taler om.
For det er så et rum, hvor Enhedslistens politik er den, som er retningsgivende for hele Europa, og der må vi så konstatere, at det må være det ydre rum.
Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
Altså, vi går simpelt hen ind for, at der er et forpligtende europæisk samarbejde.
Og det handler jo om, at vi i forhold til flygtningesituationen, altså den politiske konflikt, der er i forhold til spørgsmålet om, hvor vi skal prioritere og lægge vores kræfter – vi skal f.eks. senere diskutere Tyrkiet i forhold til Syrien – synes, at det er vigtigt, at vi kan spille en rolle på tværs af lande.
Det, som vi har et problem med, er, at når demokratiets beslutning, når lokalbefolkningens beslutning på den måde bliver trumfet og nærhedsprincippet bliver brudt, så synes vi ikke, at det er et demokratisk forpligtende fællesskab.
Jeppe Kofod (S), 2019-10-31:
Jeg synes bestemt, at det er vigtigt at diskutere, hvordan vi konkret går forrest og løfter mest, f.eks. på miljøområdet eller på klimaområdet, og der er det min klare overbevisning, at vi kan løfte den kamp for, at vi får nogle høje standarder der, endnu bedre, når vi gør det i fællesskab på verdens største indre marked med en halv milliard mennesker – for hvis vi hver især i landene løser det her problem, vil der være en masse lande, der ikke er parat til at gå langt nok.
Så det hænger sammen med det, der er regeringens holdning: Gå ind i kampen for at få de højeste standarder som overhovedet muligt.
Det er det, vi står for.
Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
I forhold til det med minimumsstandarder: Altså der er jo nogle steder, hvor vi bliver holdt tilbage.
Der har også fra ministerens kollegaer været et ønske om at kunne gå forrest i forhold til fluor og andre eksempler på det område, men det bliver vi jo begrænset af.
Så jeg vil bare høre: Kan ministeren ikke se, at der også kan være en udfordring ved den her totalharmonisering, hvor vi får svært ved at kunne gå forrest, ved at vi kan blive holdt tilbage af lande, som endnu ikke er lige så langt som os?
Jeppe Kofod (S), 2019-10-31:
Det opklarer jo også, hvorfor der ikke er et klart svar på det spørgsmål.
Ordføreren spørger: Kunne vi ikke have nogle minimumsstandarder og så »sørge for at finde ud af«?
Det er netop det her med at »sørge for at finde ud af«, hvis jeg citerer ordføreren korrekt, at man har et europæisk samarbejde omkring.
Der har vi jo skabt en ramme, hvor vi skal finde ud af nogle ting i fællesskab, hvor vi også er dybt uenige om ting, men vi har en ramme omkring det, vi har en beslutningsproces omkring det, som også har sine svagheder.
F.eks., og der er jeg helt enig med flere ordførere, bl.a. SF's ordfører, er der behov for langt større åbenhed i Rådets arbejde, altså mellem medlemslandene, langt større åbenhed, så borgere, medier og interessenter kan følge med i, hvad der foregår, på en bedre måde, end de kan i dag.
Men jeg synes jo, at det ville være befriende rart, hvis Enhedslisten sagde: Okay, vi melder os ind i kampen sammen med jer andre, vi har nogle holdninger til, hvad der er vigtigt at prioritere, det er det, vi går ind i, og så støtter vi op omkring et EU-samarbejde, for det er vigtigt for Danmark.
Victoria Velasquez (EL), 2019-10-31:
Jeg kan godt forstå, at ministeren finder det lidt svært.
Vi har endnu ikke taget en beslutning om det, vi afventer en folkeafstemning, for vi synes, det er vigtigt, der skal være et klart alternativ.
Men i forhold til det, ministeren siger, kan man så ikke sige, at løsningen kunne være minimumsstandarder, hvor man landene imellem sørger for at finde ud af: Hvad er det, vi gerne vil?
For ellers kunne jeg i hvert fald være nervøs for, at vi ender med, at Polen kan få vetoret på vores klimapolitik og Ungarn på vores flygtningepolitik.
Kunne det ikke være en mulighed at gøre det på den måde?
Ole Birk Olesen (LA), 2019-10-31:
Det skulle vi helt bestemt, for det nytter jo ikke noget at have en tekst i en traktat, hvis der ikke er to ens meninger om, hvordan den tekst skal forstås.
Alle bør opfatte det ens.
Det bør være sådan, at der, hvis EU med de beslutninger, man dér træffer, overskrider en traktattekst, så kan være en domstolsafgørelse, der siger: Det her er forkert, I må rykke tilbage, det er ikke noget, EU skal blande sig i.