Martin Lidegaard (RV), 2020-05-26:
Som de ordførere, der har været på før mig, har gjort rede for, er der tale om to beslutningsforslag, to danske bidrag til en kompliceret og svær region.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at for Radikale Venstre er det aldrig nogen let beslutning at sende militære bidrag ud i verden, fordi vi har så mange sørgelige eksempler på, at de bidrag ikke har gået, som vi ønskede, og nogle gange oven i købet har gjort ondt værre.
Men vi støtter begge disse udsendelser, og det gør vi, fordi Danmark er nødt til også at tage et ansvar i den svære situation, der er, og vi gør det, fordi der er en række forudsætninger, som vi til gengæld lægger afgørende vægt på, i de to bidrag.
Amerikanerne har en mere aggressiv sanktionslinje og har forladt den atomaftale, der blev indgået med Iran, hvilket jeg og Radikale Venstre finder meget, meget trist og meget sørgeligt, fordi vi er overbeviste om, at det gavner høgene i Teheran, hvorimod europæerne og EU forsøger at holde fast på en forhandlingslinje og forsøger at komme tilbage til den atomaftale, der giver os hånd i hanke med, hvad der foregår i Iran, og også giver mere luft til de progressive kræfter, duerne i Teheran.
Derfor synes vi, at det giver et vigtigt signal, at Danmark bidrager til og bakker op, kan man sige, om den europæiske linje, som i øjeblikket tales mest tydeligt af Frankrig, men som jo heldigvis rigtig, rigtig mange lande i Europa bakker op om.
Hvad angår det andet bidrag, som jo nok er det største, nemlig det at overtage hele ledelsen af NATO's træningsmission i Irak, er det for os afgørende, at forudsætningen for ikke bare at kunne holde hånd i hanke med ISIL og de terrorgrupper, der hele tiden popper op rundtomkring i Irak, men også forudsætningen for at kunne fortsætte med de stabiliserende og humanitære indsatser inde i Irak, er, at vi kan hjælpe til med at gøre Irak mere sikkert for irakerne.
Vi har igennem hele forløbet, også da jeg selv var udenrigsminister og besluttede, at vi skulle indgå i koalitionen mod ISIL, lagt vægt på, at der ikke kun var et militært spor, men også et økonomisk spor, et stabiliseringsspor, et it-spor osv. osv.
Det er fortsat en afgørende forudsætning for vores støtte til de militære initiativer, vi bidrager til.
Og det er desværre fortsat vores vurdering, at vi er nødt til at bidrage til Iraks regering med træning af deres egne soldater – jo ikke bare i militær krigsførelse, men også i krigens love og i, hvordan man ikke anvender tortur osv. osv.
Træningsmissionerne har mange formål, og de er stadig væk helt nødvendige, også selv om guderne skal vide, at kaos ofte er at finde i det land, hvor ikke mindst de iranske militser, som jo nok mere er under kontrol af Teheran end af Bagdad, stadig udgør ikke alene en sikkerhedsrisiko, men også en politisk risiko, fordi de destabiliserer situationen og stadig begår overgreb på sunnigrupper rundtomkring i landet.
Man kan godt vælge at have det synspunkt, at derfor skal Danmark slet ikke engagere sig i Irak, men jeg har svært ved at se, at det ville kunne løse noget eller gavne noget, hvis de vestlige styrker forlod Irak i morgen og overlod hele landet til de selv samme iranske militser under det totale kaos, som ville råde.
Derfor kan vi også støtte det danske bidrag til træningsmissionen, idet vi vil holde skarpt øje med, at også de andre spor i vores indsatser dernede bliver taget alvorligt og bliver løftet, lige så meget som de fortjener.
Det håber jeg også at udenrigsministeren vil være enig med mig i er utrolig vigtigt.