Trine Torp (SF), 2018-05-04:
I SF er vi helt enige i den præmis, som ligger til grund for det her beslutningsforslag.
Der er behov for øget fokus på børn og unges trivsel, og det er sådan set også blevet slået fast af alle ordførere i salen i dag.
Og det er jo godt, at vi har det udgangspunkt tilfælles.
Alt for mange børn og unge oplever i dag mentale sundhedsproblemer som stress, angst og depression, og det er en udfordring, som vi skal tage dybt alvorligt, først og fremmest for børnenes og de unges skyld, men også for samfundets skyld.
Vi har derfor også sympati for det forslag, som Alternativet har fremsat her i dag.
Det er fremsat på baggrund af en trist og alarmerende udvikling og med en rigtig fin og god intention.
Børn og unge med ondt i livet har brug for meningsfulde fællesskaber og relationer.
Det er vi helt enige om.
Alligevel er vi dog ikke helt overbeviste om, at den foreslåede pulje med klippekort til fritidsaktiviteter er den mest gangbare løsning, først og fremmest fordi vi synes, at det er lidt svært at finde ud af, hvem den egentlige målgruppe for det foreslåede klippekort er.
Som det er beskrevet i forslaget, skal klippekortet målrettes børn og unge i alderen 3-18 år uafhængigt af deres forældres indkomst.
Og hvad skal de kriterier i givet fald være?
Senere i bemærkningerne står der, at klippekortet skal være med til at understøtte, at børnene kommer i gang med fritidstilbud, og at forældrene kan få økonomisk hjælp til og vejledning om fritidstilbud.
Men når klippekortet samtidig skal tildeles uafhængigt af forældrenes indkomst, opstår der jo en risiko for, at klippekortet reelt ikke hjælper dem, som kunne have allermest brug for det.
Det giver i vores optik altid god mening at målrette indsatser og stille tilbud til rådighed, der kan understøtte familier med økonomiske udfordringer.
Det er et grundlæggende spørgsmål om at sikre, at alle har mulighed for at gå til fodbold i den lokale forening, at modtage musikundervisning, som i parentes bemærket er et af de dyreste fritidstilbud og derfor også der, hvor der virkelig er en social slagside, eller på anden måde at deltage i fritidsaktiviteter på lige fod med andre børn og unge.
Den ulighedsudfordring adresserer forslaget desværre ikke tilstrækkeligt efter vores mening.
Samtidig nævner forslagsstillerne også selv i bemærkningerne til forslaget, at der i dag allerede eksisterer mange målrettede aktiviteter for socialt udsatte børn og unge i kommunerne – det, som kaldes for fritidspasordningerne.
Det rejser jo også naturligt spørgsmålet om, hvad det foreslåede klippekorts funktion skal være.
I SF har vi stor sympati for tilgangen og ideerne, som ligger til grund for forslaget, og det er godt, at vi får lejlighed til at drøfte, hvordan vi understøtter børn og unges trivsel bedre.
Derfor tænkte jeg, da jeg lyttede til debatten, at vi i hvert fald godt kunne tænke os, at der blev lavet en beretning, hvor man får samlet op på, at det, der bliver sagt her, jo er, at fritidsaktiviteter skal indgå som en fuldstændig naturlig del af løsningen, når man bekymrer sig om børn og unges mistrivsel.
Så når vi går i gang med det stykke arbejde, som jeg håber regeringen tager initiativ til – og det kunne vi i hvert fald adressere i en beretning at vi forventer de gør – med at håndtere børn og unges mistrivsel, bør fritidsaktiviteter komme til at indgå som et element i det.
For med til det gode liv hører jo også netop det at deltage i fællesskaber med andre og at lave noget, man har lyst til, bare fordi man har lyst til det.
Det tror jeg også forslagsstillerne er meget enige i, altså at det også er noget af det her med at prøve at give noget værdi til nogle af de, hvad kan man sige, aktiviteter, som børn og unge laver bare af lyst.
Så hvis vi kunne prøve at samles om et eller andet, som på en eller anden måde i hvert fald får forpligtet Folketingets partier og regeringen til at tage fritidsaktiviteter meget alvorligt, vil vi i hvert fald støtte det.