Karsten Hønge (SF), 2021-12-21:
Muhammedkrisen, dens baggrund, de voldsomme reaktioner og konsekvenser skal være et uomgængeligt element i f.eks. historieundervisningen eller i samfundsfag.
Danmark blev placeret midt i brændpunktet i den største udenrigspolitiske krise i 70 år, og læren af Muhammedkrisen trækker spor til en række andre relevante samfundsspørgsmål.
Der er jo lærere i dag, der faktisk underviser i Muhammedkrisen, og jeg forstår udmærket deres frygt og bekymringer.
De skal vide, at vi står bag dem, også når de vælger at bruge primærkilderne.
Problemet er jo, at lærerne står med udfordringer hver dag, ikke bare om Muhammedkrisen, men også om en række andre spørgsmål, når forskellige kulturer mødes.
Det kan være holocaust, det kan være kvinders ligestilling, seksuelle frigørelse, det kan være lgbt+-spørgsmål, det kan være folkedrabet i Armenien, Israel-Palæstina-konflikten, evolutionsbiologi og sikkert også en række andre sager.
Vores opgave er, at vi skal forsvare både ytringsfriheden og undervisningsfriheden.
Vi kræver ikke, hverken af den enkelte lærer eller af den enkelte skole, at de skal bruge selve tegningerne, men relevant materiale, også primærkilderne, skal være tilgængeligt.
Undervisningen skal foregå på en måde, som gør vores elever klogere og ikke skaber splittelse.
Det skal således ikke være chikane eller træden på religiøse følelser eller med krænkelse som formål, men være et nuanceret, uomgængeligt indslag i den almene dannelse, at uenighed og forskellige religiøse overbevisninger er helt okay, så længe vi mødes på en civiliseret måde.
Muhammedkrisen, tegningerne, religionskritik, satire, ytringsfrihed osv. skaber stærke følelser og krads debat, og netop derfor er det så vigtigt, at så mange som muligt i Folketinget står bag beslutningen om at gøre det obligatorisk at undervise i netop de temaer.
På skoler vil man jo også fremover diskutere, hvorvidt man i virkeligheden skal undervise i Muhammedkrisen.
Der vil være diskussioner mellem kollegerne, mellem lærerne og ledelsen, med eleverne og med forældregruppen, og det kan hurtigt blive nogle glohede debatter, og det vil selvfølgelig være en klar styrke, at et stort flertal står bag beslutningen i Folketinget.
Det vil hurtigt kunne blive et selvstændigt argument imod de modige lærere og imod undervisningen i Muhammedkrisen, hvis der kun manifesterer sig et spinkelt flertal i Folketinget.
Det vil derfor helt indlysende styrke sagen, hvis vi ud over forslagsstillerne og SF også får Socialdemokraterne med ombord, og med tanke på både De Radikale og Enhedslistens stærke traditioner for religionskritik kan vi vel også forvente støtte fra de to partier.
Jeg mener netop, at De Radikales og venstrefløjens fundament jo består af frisind, oplysning og kritik af autoriteter og gamle magtstrukturer.
Gennem årtier har de partier også berettiget kritiseret reaktionær fundamentalistisk bogstavtro religiøs praksis, og jeg håber også, at partierne husker deres egen historie.
Siden vi behandlede beslutningsforslaget i sidste uge, har regeringen meddelt, at de indkalder til forhandlinger straks efter nytår, og det må da være i alles interesse, at en kort timeout, som det vist hedder i de her håndboldtider, bliver respekteret, for det har ingen praktisk betydning.
Til gengæld skal regeringen levere et resultat, som lever op til beslutningsforslaget.
Lad os finde en løsning i fællesskab.
Hvis regeringen imod forventning ikke kan eller vil klare opgaven, vender vi jo bare tilbage med et nyt beslutningsforslag med samme ordlyd som det, vi behandlede i sidste uge, havde.
Og hvis regeringen ikke kan finde ud af det, står SF også klar med hammeren.
De her ting kan vi nå i fin stil i det her folketingsår.
Jeg forstår på de borgerlige, at de er ærgerlige over ikke at kunne bringe regeringen i mindretal, men der må jeg se væk fra den slags smålige følelser og taktiske snedigheder.
SF er ikke bange for at bringe regeringen i mindretal, men det er altså ikke et selvstændigt mål for os, for vi stiller skarpt på indholdet i sagen, nemlig at der skal undervises i Muhammedkrisen, men også at det skal ske så gnidningsfrit som muligt ude på skolerne.
Højrefløjen vil åh så gerne forsure regeringens liv, men det har bare ikke noget med substansen i den her sag at gøre.