Stinus Lindgreen (RV), 2026-02-05:
Tak, formand.
Det er jo ikke en ny debat, men jeg synes, det er en vigtig debat.
Derfor ærgrer det mig også lidt, at udenrigsministeren ikke rigtig lytter til de taler, der bliver fremført fra talerstolen.
Det synes jeg faktisk er en lille smule beskæmmende, for det her er alvorligt.
Det er jo ikke en ny debat.
Vi fremsatte, som flere har sagt, et lignende forslag i 2021, altså Radikale Venstre, Enhedslisten og SF, og derfor støtter vi selvfølgelig også det forslag, der er fremsat af Alternativet og behandles her i dag.
Jeg kan også høre, at vi alle sammen, også regeringen, er enige om, at der altid bør være en ambition at sikre det bredest mulige flertal i Folketinget, hvis danske soldater skal sendes i krig.
Det er en ambition, vi deler fuldt ud.
Vi anerkender også, at det har været tilfældet i langt de fleste tilfælde, som ministeren også sagde i sin tale – men jo netop ikke hver gang.
Det er næppe nødvendigt at gentage, at den daværende regering i 2003 udsendte soldater med et meget snævert flertal.
Det er netop på den baggrund og på baggrund af den beslutning og erfaringerne derfra, at vi finder det klogt at lave en politisk aftale om, at der skal vi ikke ende igen, for det kan vi ikke være bekendt over for os selv og over for vores soldater.
Det er dog i mine øjne ikke en diskussion om specifikke krige; det er en langt mere principiel diskussion.
For mig handler det primært om at sikre bred opbakning til Danmarks sikkerhedspolitik.
Vi er jo alle bevidste om den sikkerhedspolitiske situation, vi står i.
Vi ved alle sammen, at der er krig i Europa; vi ved alle sammen, at vi opruster og helt fornuftig bruger milliarder på forsvar i disse år.
Vi har også vedtaget at indføre ligestilling i værnepligten, indkalde flere og udvide værnepligten til 11 måneder.
Situationen i dag er en anden end for blot få år siden.
Netop derfor, altså ikke på trods af , men på grund af det virker det fornuftigt at tage diskussionen en gang til.
Hvis vi her i Folketinget skulle tage det ultimative skridt at sende danske soldater ud på en væbnet mission, giver det mening at sikre et bredt flertal.
Det skylder vi de soldater, der sætter livet på spil, det skylder vi de familier, der må se deres kære drage sted, og det skylder vi sådan set også den til enhver tid siddende regering, så der sikres opbakning til den førte sikkerhedspolitik.
Ja, det er rigtigt, som flere ordførere har sagt, at et flertal er et flertal, men ikke alle beslutninger har samme vægt, og her er beslutningen om at sende danske soldater i krig i en liga for sig.
Vi anerkender i Radikale Venstre naturligvis, at det er regeringens prærogativ at føre landets udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Sådan må det være.
Men beslutningen om at sende soldater i krig kræver i forvejen, at regeringen får Folketingets opbakning til det medfølgende budget bl.a., så man kommer ikke uden om Folketingssalen.
Argumentet om, at det skulle stride imod grundloven anerkender vi heller ikke, da der ikke i beslutningsforslaget står noget som helst om, at der skal laves lovgivning eller juridisk retlige bindinger eller ændres i vores forretningsorden.
Vi ser sådan set bare for os, som vi også sagde tilbage i 2021, at man laver en politisk aftale, som vi laver på så mange andre områder, hvor vi sikrer, at der er bred opbakning til så væsentlig en beslutning.
Det undrer mig egentlig også lidt, at der er så stor modvilje mod forslaget, som er fremsat her, mod at vi giver hinanden håndslag på, at der skal være enighed, fordi det er så vigtigt, som det er.
Alle siger, at der skal sikres det bredest mulige flertal, og alle partier har tidligere bakket op om en lignende udtalelse i forbindelse med en forespørgselsdebat.
Der er næppe nogen her, der ønsker en situation som i 2003 med det snævrest mulige flertal, så hvorfor ikke love hinanden, at der skal vi ikke ende igen.
I Radikale Venstre støtter vi forslaget, fordi vi mener, at det vil være godt for vores soldater, godt for det danske folkestyre og godt for Danmarks sikkerhedspolitik.
Tak for ordet.