Peter Skaarup (DF), 2020-11-24:
Tak for det, og tak for Folketingets, vil jeg sige, velvillige behandling af det her forslag.
Jeg talte lidt mandater og kan se, at den der bunke, hvor man har jahatten på, blev større og større under indlæggene fra ordførerne, og tak for det.
Ja, vi mangler sådan set bare ét parti – det kunne være De Radikale, det kunne være SF – eller det kunne selvfølgelig også være regeringen, der ville være med til at indføre markant højere straffe på det her område for bevidst at indtelefonere bombetrusler mod offentlige institutioner, virksomheder, eller hvem det nu er.
Vi har fremsat det her forslag i Dansk Folkeparti, fordi vi ser det som meget alvorligt, og det har meget store konsekvenser for dem, det går ud over, når der indtelefoneres bombetrusler.
Det handler om utryghed, det handler om en ofte meget stor økonomisk konsekvens for dem, det går ud over.
Og straffen, svaret fra myndighedernes side, når der så falder dom, er, at man får i gennemsnit ca. 30 dages fængsel.
Det er nede i cirka en tiendedel eller mindre af det, man egentlig har som strafferamme.
Der må vi holde op med i Danmark at have forholdsvis pæne strafferammer og så ikke dømme efter de strafferammer.
I beslutningsforslaget omtaler vi en stor sag fra Lalandia, hvor en medarbejder i landsretten efter tre bombetrusler, tre indtelefonerede bombetrusler, fik 3 måneders fængsel og 60 dages samfundstjeneste, men hvor kun 1 måned blev gjort ubetinget i form af fængsel.
Den blev så senere skærpet af Højesteret til 6 måneders fængsel – justitsministeren var inde på det – men trods det var det kun de 2 af månederne, der blev gjort ubetingede efter de oplysninger, vi har.
Derudover fik vedkommende 100 timers samfundstjeneste.
Sammenholdt med det må vi sige, at de økonomiske konsekvenser for Lalandia var massive på baggrund af alle de her telefontrusler om bomber, og diverse redningsfolk – politiet, myndigheder i det hele taget – brugte efter det, vi kan se ud af oplysninger i sagen, omkring 500 timer på de her trusler.
Det er ressourcer, som samfundet selvfølgelig kunne anvende meget mere fornuftigt på andre ting.
At indgive en bombetrussel er ganske simpelt for nemt, og konsekvenserne for dem, det vedrører, er alt for store.
Vi er jo ikke vidende om – i hvert fald i Dansk Folkeparti – at man har gjort alvor af det, altså at man har leveret en bombe, efter man har indtelefoneret en bombetrussel, men trods det reagerer alle myndigheder jo af gode grunde på en bombetrussel.
Det skal de gøre.
Ikke mindst i terrortider reagerer man på trusler.
Det er meget skræmmende at opleve, at der måske kan blive sprunget en bombe et sted i den her verden.
Så vi er nødt til at tage trusler alvorligt, og det er myndighederne også.
Redningsberedskabet, politiet er nødt til at tage trusler alvorligt uanset forhistorien til de trusler.
Tager vi dem ikke alvorligt, risikerer vi jo i virkeligheden ikke at reagere ordentligt på den trussel, som kan være mere end en trussel.
Så der er ikke nogen fornuft for nogen i at true med bomber; det er ikke rimeligt, at man gør det; og de udgifter, en bombetrussel afstedkommer, skal ikke dækkes af andre end den, der har truet med bomben.
Det er vores udgangspunkt i Dansk Folkeparti.
Vi vil kæmpe for, at det flertal, som jeg oplevede der næsten er her i forbindelse med debatten – og justitsministeren griner ad det, men det er ikke noget at grine ad, altså grine ad Folketinget og et muligt flertal.
Det kan man arbejde med, det kan masseres, hr. minister, og det vil vi prøve på.
Men jeg synes, hr. Kristian Hegaard glemmer én ting i den her ligning.
Den handler udelukkende om domstolene, men det, som hr. Kristian Hegaard glemmer, er lovgiver, altså det er jo os herinde, og det, vi ville taksere en indtelefoneret bombetrussel til, hvis det var en kriminel person – ikke en psykisk syg, men en kriminel person – var jo en strafferamme på 2 års fængsel.
Men bliver den brugt?
Altså, bruger domstolene de strafferammer?
Det gør de jo ikke.
Det er jo det, der er problemet, og det er derfor, vi har det her beslutningsforslag.
Skulle vi så ikke lave nogle minimumsstraffe eller lave lovgivningen om, så domstolene dømmer det, som vi egentlig godt kunne tænke os herindefra?