Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2022-05-23:
Kære kammerater og kollegaer.
I dag har vi afslutningsdebatten inden næste valg, og hvor har vi dog været meget igennem sammen.
Vi har debatteret, vi har diskuteret, vi har været uenige, men vi har også samarbejdet på kryds og på tværs.
Vi har knoklet og svedt, vi har grint, og vi har grædt.
Under hele mit virke i Folketinget har jeg altid bestræbt mig på at forsvare vores grønlandske befolkning og kultur, hvad end det har drejet sig om stigmatiseringer af kalaallit/inuit, når det gælder seksuelle krænkelser eller oprindelige folks rettigheder til at bo i deres bygder.
Trump tilbød at købe Kalaallit Nunaat, hvilket skabte meget debat i det danske kongerige.
Jeg holdt min første tale her i Folketinget til åbningsdebatten, hvor jeg talte om Danmarks kolonihistorie på et tidspunkt, hvor det ikke var lige så almindeligt at tale så frit om den, som det allerede er blevet i dag.
Under finanslovsforhandlingerne fik vi sikret 50 mio. kr. til det grønlandske politi og de grønlandske anstaltsbetjente, som skulle give et rygstød til at bekæmpe de ulige lønvilkår, og vi har også sikret flere tiltag til udsatte børn.
Så brød pandemien ud.
Under pandemien gik det meste af verden i dvale under restriktioner og lockdown.
Dette gav ro og plads til oprindelige folks kamp for ligeværd; en kamp, som stadig kæmpes, en kamp, som mange kalaallit/inuit har fundet styrke i.
Statuer er blevet revet ned og vandaliseret eller dekoreret.
Statsminister Mette Frederiksen gav en officiel undskyldning til eksperimentbørnene.
Der må jeg bare sige, Mette: Dér stillede du dig på den rigtige side af historien.
Da krigen i Ukraine brød ud, blev alle i Folketinget enige om, at Rusland ikke bør annektere Ukraine.
Vi har mildest talt været igennem meget sammen i de seneste år
Det har været spændende, krævende og hårdt, men det har i særdeleshed også givet håb for fremtiden.
Siden valget i 2019 og frem til nu er koloniseringen af Grønland blevet et langt mere almindeligt emne.
En aftabuisering af emnet skaber også helt automatisk en tiltrængt intern afkolonisering.
Nogle lidt mere erfarne og ældre kalaallit/inuit ser lettede på denne generation, for nu kan de endelig få oplevelsen af ikke at stå alene.
Igennem hele Kalaallit Nunaats historie har vi altid haft stærke stemmer.
Det har kun været et spørgsmål om, hvorvidt de stemmer blev hørt eller ej.
For når vi kalaallit/inuit siger til og fra, gør vi det nemlig ikke altid verbalt, som man gør her i Danmark.
Da jeg var hjemme i Grønland og holde jul, mødte jeg en ældre herre, som fortalte mig en historie, der handlede om, at os fra Grønland aldrig glemmer dengang, Anker Jørgensen sagde de berygtede ord: Der er ikke noget at rafle om.
Det angik spørgsmålet, hvorvidt Grønlands undergrund tilhørte os grønlændere eller danskerne.
Men da Anker Jørgensen kom til Sisimiut, den næststørste by i Grønland, stod sisimiormiut klar med en gave til den daværende statsminister.
Med et smil på læben og uden yderligere forklaring gav de ham nemlig et raflebæger.
Det er ikke, fordi vi kalaallit/inuit altid siger tingene, som man gør det i Danmark, men her var budskabet tydeligt.
Så længe Danmark og Grønland har fælles forpligtigelser over for hinanden, skal kalaallits/inuits stemmer høres endnu mere og endnu tydeligere, også herinde i Folketinget.
Vi skal ikke længere overhøres.
Under mine borgermøder i Grønland, i Kangerlussuaq, Kulusuk, Tasiilaq, Uummannaq, Ikerasak, Saattut, Ukkusissat, Qaarsut, Niaqornat har jeg snakket med mennesker fra nær og fjern.
Jeg har snakket med dem om alt imellem himmel og jord.
Det var her, den grønlandske borgers liv, vores fortællinger, vores viden, vores styrke og vores stolthed blev endnu tydeligere for mig.
Som grønlandsk folketingsmedlem er det en ære at videreformidle disse beretninger og behov så godt som overhovedet muligt.
Men i forhold til at Grønland jo kun har to mandater i Folketinget, kan videreformidlingen ikke altid være fyldestgørende – langt fra.