Morten Messerschmidt (DF), 2021-02-23:
Vi har ikke i Danmark tradition for at holde folkeafstemninger, medmindre vi efter grundloven er nødet at gøre det, og dog er der alligevel, hvis man husker tilbage, et par eksempler, hvor vi rent faktisk har gjort det, fordi situationen har kaldt på det.
I 1993 var der mere end fem sjettedeles flertal for Maastrichttraktaten.
Alligevel valgte man at holde en folkeafstemning.
I 1986 var man i en parlamentarisk situation, hvor man, selv om traktaten på papiret ikke overdrog nye beføjelser til EU og man derfor ikke var i § 20, valgte at holde en folkeafstemning.
Den epidemilov, som med al overvejende sandsynlighed bliver stemt igennem her om kort tid, kan måske ikke sådan på overfladen sammenlignes med en EU-traktat – og så alligevel: Hvis man lytter til sagkundskaben ude i virkeligheden, er der i hvert fald nogle røster, som går i retning af, at alvoren ved den epidemilov, vi har foran os i dag, måske kan sammenlignes.
Den bekymring er der grund til at tage alvorligt, og derfor er der så grund til i det her tilfælde at tage op til revision, om ikke det ville være fornuftigt at spørge befolkningen – ikke fordi vi i Dansk Folkeparti bestrider, at Folketinget selvfølgelig er i sin gode, legitime ret til at køre igennem med det endog ganske komfortable flertal, der synes at være for den her lov, men simpelt hen for at sikre, at man også i befolkningen har en følelse af at være blevet taget med på råd.
Når vi kan se, at selv Sundhedsstyrelsen tager forbehold for det lovforslag, som regeringen har fremsat og er forhandlet igennem, endog på nogle ganske vitale områder – ja, man direkte undsiger loven – så er der grund til at sikre sig, at den lov, vi vedtager i dag, også har opbakning i befolkningen, hvad enten det gælder databeskyttelsen, domstolsprøvelse, om det gælder besøgsforbud på vores plejehjem, eller om det gælder det krav om isolation, som kan påbydes festgæster, fodboldfans, eller hvad ved jeg.
Uanset hvad, har vi en interesse i, også efter at den her lov er vedtaget, at de, der står på Slotspladsen, at de, der rundtomkring i hele landet, på tilhørerpladserne og andre steder er bekymrede, også føler sig taget med på råd, og det kan vi netop gøre ved at holde en folkeafstemning.
Det er derfor Dansk Folkepartis forslag – ikke, som vi talte om tidligere, efter § 42 i grundloven, thi det ville jo netop gøre, hvis der skulle være en tredjedel af Tinget, der måtte skrive under, at den her lov så ville blive udskudt.
Det ønsker vi ikke.
Vi synes, det er en dårlig lov, men selvfølgelig har vi brug for en epidemilov her i landet.
Derimod vil vi fremsætte et selvstændigt forslag, hvor der kan tages stilling til, om ikke det ville være klogt, måske midt i september, at fastsætte en dag, hvor danskerne skulle til stemmeurnerne, sådan at vi i god tid de kommende 7 måneder kan få endevendt alle dele af den her lov.
Vi må desværre sige, at regeringen i et vist omfang i hvert fald har forsøgt at holde ting skjult for Folketinget, eksempelvis Sundhedsstyrelsens høringsbidrag, som først for ganske kort tid siden kom Folketinget til bekendtskab, efter at det havde ligget og samlet støv i ministeriet i 4 måneder.
Det er ikke betryggende, hverken for tilliden til demokratiet eller for tilliden til den lov, som et flertal af Folketingets medlemmer antagelig stemmer igennem.
Vi har derfor brug for et andet instrument til at sikre tilliden – tilliden mellem os som danskere, som demokrater, men også mellem Folketinget og befolkningen, og det er netop der, folkeafstemningsinstrumentet er fantastisk.
Tak, formand.