Søren Søndergaard (EL), 2017-12-01:
Lidt i forlængelse af den diskussion, vi havde under forrige punkt, tror jeg, jeg vil tage et lidt mere overordnet udgangspunkt end lige de der fem scenarier, som Juncker og andre fik skrevet ned på et papir, og det overordnede scenarie er jo, at verden er under en enorm forandring lige i øjeblikket.
EU er også under en enorm forandring.
Hvis man tager en overordnet indfaldsvinkel til det, kan man sige, at før var opfattelsen jo, at EU var på vej mod at blive en europæisk union.
Hvis man havde puttet udtrykket en europæisk union for Forbrugerombudsmanden, var man blevet dømt, for Den Europæiske Union har jo aldrig været den europæiske union, for det har kun været en lille del af Europa.
Men der var et vist rationale i navnet Den Europæiske Union, fordi der ret bredt var accept af, at flere og flere lande ville komme med, især efter østudvidelsen, og så ville EU blive til det, den har kaldt sig hele tiden, nemlig en europæisk union.
Det, vi kan konstatere nu, er, at den illusion jo er bristet – altså væk, eksisterer ikke mere.
Det er der flere grunde til.
For det første selvfølgelig, at Storbritannien har valgt at melde sig ud.
For det andet, at der stadig væk er en række lande, bl.a. et kært nordisk land som Norge, og der er også Island – på trods af at der er et stort flertal blandt i hvert fald norske politikere for at være i EU – hvor befolkningen med et kæmpe flertal siger: Nej, vi vil ikke ind i EU.
Der er altså en række europæiske lande, der ikke vil ind i EU.
Og så er der endelig lande, som måske nok vil ind, eller hvor de politiske flertal, befolkningerne er ikke altid blevet spurgt, måske nok vil ind, men som bare ikke får lov af EU til at komme ind.
Så vi har altså den der tredeling: nogle, der går ud, nogle, der ikke vil ind, og nogle, der vil ind, men ikke kan få lov at komme ind.
Det er jo derfor, vi står i en situation, hvor vi i dag må konstatere, at så langt øjet rækker i årtier fremover, vil EU kun være en del af Europa.
EU vil ikke være Europa.
Det rejser så et problem for os, for hvad med os, der virkelig ønsker et europæisk samarbejde?
Hvad med os, der ønsker at binde alle Europas lande ind i et samarbejde, som ønsker, at kriminalitetsbekæmpelse f.eks. ikke skal være specielt forbeholdt EU-lande, altså at det skal være dem, der bestemmer der, men at det skal være for alle europæiske lande, og hvad med os, der ønsker, at menneskerettighederne skal være for alle europæiske lande og så fremdeles – hvad gør vi? I den her sammenhæng er det jo ikke en diskussion om for eller imod EU, den tager jeg gerne, det er bare ikke den diskussion, jeg rejser her.
Den diskussion, jeg rejser, er en diskussion om, hvordan vi skaber et europæisk samarbejde for alle eller i hvert fald langt de fleste europæiske lande, hvor EU så kan indgå som en del.
Efter min opfattelse kræver det et Europa i flere rum.
Det kræver et fleksibelt samarbejde.
Der vil være forskelligheder.
Der skal være forskellige rum for at gøre plads til et europæisk samarbejde, som omfatter alle.
Det skal være et samarbejde, hvor alle er med, men ikke nødvendigvis med i det hele.
I den forbindelse synes jeg, det er på sin plads lige at gøre en overvejelse om, hvor EU er på vej hen, for der kan jo laves mange besværgelser, men jeg tror ikke, der er nogen af dem, der nøgternt kigger på det, der foregår i EU, som ikke erkender, at EU er i gang med en centraliseringsproces.
Det bliver jo også sagt af nogle herinde, nemlig at vi bliver sat ud på sidelinjen.
Ja, vi bliver sat ud på sidelinjen, fordi EU centraliseres, fordi flere og flere beslutninger træffes i EU, fordi man mere og mere ønsker, at der skal være en ens linje i alle EU-lande.
Når man så, hvordan det gik under krisen i forhold til euroen, kan jeg da godt forstå, at man siger, at vi skal have en fælles finansminister, der skal underskrive de enkelte landes finanslove, før de kan træde i kraft.
Schäubles ord.
Det kan jeg da godt forstå.
Det er da en rigtig holdning.
Det ville jeg da også sige, hvis jeg syntes om det projekt.
Så jeg tror, at vejen er fuldstændig klar.
Det er mod et mere centraliseret EU, der bestemmer stadig mere og mere.
Og det er jo på den baggrund, at jeg synes, vi skal tage diskussionen om, hvor vi så vil placere os i det – hvor er vores placering?
Det var sådan set derfor, at jeg udfordrede den socialdemokratiske ordfører, hr. Claus Larsen-Jensen, lidt på det spørgsmål, hvad der egentlig var indholdet i den udtalelse, der lå, for hvis det bare var et indhold, der gik på, at vi da skal have en diskussion, og vi skal da inddrage befolkningen i den diskussion, så er vi med, for selvfølgelig skal vi da have en diskussion om, hvor vi placerer os i den nyorientering af Europa, som er under udvikling.
Enhedslistens opfattelse er klart, at vi mener, at der er nogle fundamentale problemer ved EU, men vi er også klar til at teste dem.
Der er mange, der siger, at man kan lave alt muligt om i EU.
Fint, så lad os teste det.
Det er derfor, vi siger, at vi foreslår og håber på at få flertal for, at den danske regering tager ned i EU eller hen eller ud eller op, men tager til EU og gennemfører en forhandling med det udgangspunkt, at vi i Danmark vil have lov til at forbyde social dumping.
Vi accepterer ikke social dumping.
Vi vil ikke på nogen måde acceptere, at nogen kan komme og sige: Der er nogle rettigheder for kapitalen på det indre marked eller et eller andet, der gør, at I ikke kan stoppe social dumping.
Social dumping skal vi kunne forbyde i Danmark, og vi skal i Danmark kunne gå foran, hvis vi ønsker at lave bedre miljøstandarder, bedre standarder på forskellige områder.
Strålende, så kan vi lave det om.
Vil andre lande ikke være med til det?
Ja, så må vi jo diskutere og tage stilling til, hvad vi så gør i Danmark.
Det er også baggrunden for, at vi fra Enhedslistens side stiller følgende: Forslag til vedtagelse
Med Storbritanniens udmeldelse af EU og EU's manglende vilje til at optage nye medlemslande er illusionen om, at »Den Europæiske Union« skulle komme til at omfatte hele Europa definitivt bristet.
Derfor opfordres regeringen til at arbejde for et europæisk samarbejde i flere rum, hvor der er plads til alle Europas lande, herunder EU.
Samtidig opfordrer Folketinget regeringen til at indlede forhandlingerne med EU om en ny dansk relation til EU baseret på retten til at stoppe social dumping og muligheden for at gå foran inden for områder som bl.a. fødevaresikkerhed, kemikalielovgivning, miljø, arbejdsmiljø, dyrevelfærd.
På baggrund af resultatet af en sådan forhandling bør der udskrives en folkeafstemning, hvor den danske befolkning får mulighed for at træffe afgørelse om Danmarks fremtidige relation til EU.«