Morten Dahlin (V), 2020-03-13:
Coronavirussen har spredt sig med lynets hast og påvirker nu alle dele af det danske samfund.
Det er dybt alvorligt, og alle – også os herinde på Christiansborg – skal tage situationen alvorligt.
Men der er også et andet perspektiv, og det er det, lovforslaget i dag handler om, nemlig hvordan vi sikrer, at færrest mulige danskere mister deres arbejde.
For også når det kommer til arbejdsmarkedet, er situationen alvorlig – dybt alvorlig.
Virksomheder, selvstændige og fagforeninger fra hele Danmark melder ind om dramatisk nedgang i omsætning og aktivitet.
De første lønmodtagere er allerede blevet fyret, og de første små selvstændige bliver snart tvunget til at dreje nøglen om.
Derfor skal vi gøre noget fra Christiansborgs side.
For alle os, der har set, hvad en fyreseddel kan gøre ved en familie, ved, at vi skal gøre alt, hvad der står i vores magt for at sikre, at så få som muligt kommer til at miste deres arbejde.
Det er vigtigt at understrege, at de her hjælpeinitiativer ikke handler om at hjælpe nogle rige finansfyrster i tårne af glas og stål.
Det her handler om at hjælpe helt almindelige hårdtarbejdende danskere, der står op om morgenen og går på arbejde.
Det er for deres skyld, vi skal handle; det er for deres skyld, vi skal tage ansvar.
Det lovforslag, vi behandler i dag, hjælper grundlæggende på to områder.
For det første vil lovforslaget give arbejdsgivere statslig refusion på første sygefraværsdag for de personer, der er smittede eller i karantæne på grund af corona.
For det andet giver forslaget selvstændige erhvervsdrivende mulighed for at få sygedagpenge fra første fraværsdag i stedet for efter den almindelige egenperiode på 2 uger.
Det er i bund og grund fornuftige og bydende nødvendige forslag, som Venstre naturligvis bakker op om.
Men vi har også nogle spørgsmål, vi skal have afklaret.
Det første spørgsmål handler om tidsplanen.
Regeringen har lagt op til, at de her særordninger kun skal gælde til den 1. januar 2021.
Det undrer os lidt, for i går vedtog Folketinget et meget indgribende lovforslag på sundhedsområdet, og her var det åbenbart nødvendigt, at initiativerne skulle gælde indtil marts næste år.
Vi forstår umiddelbart ikke, hvorfor Danmark skulle have brug for sundhedsinitiativer indtil marts, men kun beskæftigelsesinitiativer indtil januar.
Det spørgsmål ser vi frem til at få afklaret i udvalgsbehandlingen.
Det andet spørgsmål drejer sig om målgruppen.
For når vi læser lovforslaget, bliver vi rent faktisk lidt i tvivl om, hvilke lønmodtagere og hvilke selvstændige der er omfattet af håndsrækningen.
I lovforslaget står, at målgruppen er dem, der er omfattet af en anbefaling fra sundhedsmyndighederne til bestemte grupper om hjemmeophold på grund af konkrete forhold i forbindelse med corona.
Samtidig pointerer regeringen, at det ikke omfatter folk i frivillig karantæne.
Men med lovgivningen på sundhedsområdet i går gik man videre i målgruppen, og derfor ser vi frem til at få afklaret, hvorfor der er en forskel.
I den sammenhæng er det væsentligt for Venstre at pointere, at vi mener, at målgruppen skal være så stor som muligt.
Vores hensigt er, at færrest mulige skal miste deres arbejde, og derfor nytter det jo ikke noget, at vi ekskluderer en masse danskere fra den hjælpende hånd, vi prøver at række ud her.
Når vi nu er ved, hvem vi forsøger at hjælpe med det her lovforslag, så bliver jeg også nødt til at sige det ret direkte: I Venstre er vi bekymret for, at det her lovforslag ikke går langt nok.
Vi er bekymret for, om vi virkelig gør alt, hvad vi kan, for at sikre, at så få som muligt bliver mødt med en fyreseddel.
For det her lovforslag hjælper jo kun dem, der selv er ramt af sygdom eller karantæne; det hjælper ikke dem, der har mistet omsætning, salg og aktivitet, fordi deres kunder er blevet syge eller sat i karantæne.
Det kunne være den lufthavnsansatte fra Greve, der er blevet opsagt, fordi hele rejsebranchen er i knæ.
Det kunne være freelanceren fra Aarhus, der ikke får nogen ordrer ind i bøgerne, fordi kunderne har travlt med at redde deres egen virksomhed.
Det kunne være maleren fra Slagelse, der bare ser aflysninger vælte ind på mailen og lige pludselig kigger på en tom kalender – eller det kunne være den selvstændige fra Haderslev, der stille og roligt ser sit livsværk smuldre uden at kunne gøre noget som helst ved det.
Så regeringen skal bare sige til.
Vi mener, der er brug for mere for at forhindre massefyringer.
Og til regeringen: I kalder bare, så kommer vi løbende til forhandlingslokalet.
Tak for ordet.