Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-05-16:
Tak for debatten, og tak for alle kommentarerne.
Tak til dem, der direkte støtter forslaget, som Enhedslisten og som Alternativet – der lige skulle finde ud af, om man var for eller imod.
Men jeg kan egentlig godt forstå overvejelserne.
Og til DF vil jeg sige, at i forhold til at det lyder, som om man anerkender, at der er et problem, men at man fuldstændig afviser at gøre noget ved det, så er jeg ikke helt sikker på, om jeg forstod, hvor DF så står henne.
Men vi er meget modtagelige for ændringsforslag til måder at indrette det her på, fordi vi synes, at problemet er så stort.
Det er også derfor, det er tredje gang på kort tid, at vi har fremsat det.
Det har vi gjort, fordi vi nogle gange ser, at tiden egentlig bare skal være moden, eller at timingen skal være rigtig, og så er der ting, der bliver vedtaget.
Så det er ikke for at spilde Folketingets tid.
Nogle gange er der noget, der skal markedsmodnes – sådan tror jeg vores minister ville kalde det – før tiden er rigtig.
Men vi ser jo nogle ting i de her år, nemlig at effekterne fra finanskrisen har fortaget sig i nogle af de store byer, hvor priserne galoperer af sted – det gælder København og nogle af de andre større byer – og det er faktisk hovedproblemet i de byer, at det er blevet så dyrt, at det er svært for folk at få råd til at købe noget.
Og man ser det modsatte problem i nogle landdistrikter, hvor visse realkreditinstitutter faktisk mener, at huse kan blive for billige, og er bekymret for omsætningstiden osv.
Når vi har fremsat det her forslag, er det jo også – jeg bliver lige nødt til at bede om lidt ro dernede.
Det kunne jo være, at Venstres ordfører og den konservative minister også kunne komme med nogle indspark senere, hvis man mener, der er nogle forbedringer, man kunne gøre, ikke nødvendigvis af det her forslag.
Men altså, vores beslutningsforslag handler jo om at sikre, at der kan være lån til alle, der har en sund økonomi.
Der er nogle, der har antydet, at det her bare ville ende i et ragnarok af dårlige lån: Har vi ikke lært noget af finanskrisen?
Og det er simpelt hen en stråmand.
Det er ikke det, det handler om.
Det handler om de mange, mange eksempler, vi hører om og vi får præsenteret, hvor mennesker med en fuldstændig sund økonomi ikke kan få lov at låne penge til en bolig, eller hvor virksomhedsejere f.eks. ikke kan få lov at udvide deres forretning.
Et helt konkret eksempel var en købmand i Øster Brønderslev, som havde en forretning, der gik strålende.
Hvad den person, der gav ham den melding, ikke vidste, var, at det egentlig gik meget godt i Øster Brønderslev, men det lød måske bare lidt udkantsagtigt.
Det er den problematik, vi står over for: Der er nogle, der tager nogle beslutninger i det her land, som ikke har føling med, hvad der sker ude i landdistrikterne.
Jeg er egentlig enig med den radikale ordfører – nu kan jeg ikke lige se, om han stadig væk er i salen – som sagde, at der er forskellige knapper at skrue på.
Det er vi fuldstændig enige i, men det behøver ikke være det ene frem for det andet.
De her ting skal gå hånd i hånd, for selvfølgelig skal der også ske nogle ting i landdistrikterne.
Men vi ser klokkeklare eksempler på, at udviklingen faktisk bliver holdt nede på grund af det her problem.
Det er derfor, at Martin Damm, formand for KL, har sagt, at det er noget a la det her, der skal til.
Det er derfor, vi hører borgerlige borgmestre sige – for de kigger ikke efter partifarve, når de sidder derude; de kigger efter, hvad deres kommune har brug for – at der skal sådan noget til, enten vores forslag eller noget, der minder om det.
Vi er også blevet inspireret af Boligfinansieringsfonden i Island og af Husbanken i Norge, fordi man netop der har sagt, og nu citerer jeg, at man kan forbedre boligstandarden og boligfordelingen, også i dele af landet, som de private kreditinstitutter ikke prioriterer.
Det er en klokkeklar prioritering både i Norge og Island, at der skal sikres boligfinansiering i alle dele af landet.
Når jeg lidt polemisk har spurgt ind til de her erhvervsstøtteordninger, er det ikke, fordi jeg er imod dem, ikke dem alle sammen i hvert fald – jeg kan nok godt finde en eller to, men rigtig mange af dem er gode.
De understøtter, at nogle lige kan få et skub, kan få lidt hjælp.
Der er iværksætterordninger, der er eksportordninger, der er grønne ordninger, der er kreditordninger, der er alt mellem himmel og jord, og det er faktisk oppe på 26 mia. kr.
Og noget af det synes jeg er rigtig fint, for jeg abonnerer ikke på en liberalistisk dagsorden om, at der er et perfekt marked derude, der bare venter på, at både boligejere og virksomheder bevæger sig ud på det.
Der er rigtig mange markedsfejl, som nogle ville kalde det, og det er vores opgave at gå ind og hjælpe til dér, uanset om det handler om at fremme grøn energi, om at give noget økonomisk støtte til iværksættere og unge, der gerne vil starte en virksomhed, eller om selvfølgelig at sikre – fordi det er en grundlæggende samfundsopgave – at folk kan bo i hele landet.
Altså, vi havde en finanskrise i 2007 og 2008, hvor det vel at mærke var hele det private system, som gik agurk, som eksploderede, og hvor staten måtte træde til med et milliardsikkerhedsnet.
Jeg mener, det var 3.000 mia. kr., som staten – altså os alle sammen – måtte spænde ud under den private sektor.
Og derfor synes jeg, det er lidt sjovt, når vi hele tiden skal høre, at staten ikke kan finde ud af at drive bank, at det skal vi lade den private sektor om.
Altså, det var staten, der trådte til, da hele systemet krakelerede.
49 banker havde statsgarantier – det, som vi nu synes er rimeligt at borgere kan få i sidste ende, hvis det er den model, man vælger.
Og i 2009 var staten medejer af hver anden bank i Danmark.
Det var selvfølgelig ikke en ønskelig situation, for alting var gået galt inden for det private.
Men min pointe er bare, at hvis man kun skal træde til, når man skal holde hånden under det private, men ikke når det handler om at sikre, at vores land kan hænge sammen, at det ikke knækker over, at folk også kan bo på Lolland og i Thy og andre steder, fordi det har en værdi i sig selv, så synes jeg, det er underligt.
Så synes jeg, det er underligt, at man vil bruge 26 mia. kr. af statslige penge til erhvervsstøtte, at man vil gå ind med 3.000 mia. kr. som sikkerhedsnet til private banker, at man i en periode vil gå ind og være medejer af halvdelen af de danske banker.
For man må være konsistent, og der vil jeg egentlig gerne rose hr. Joachim B. Olsen.
Jeg er ikke enig, men jeg synes, det er fint.
Men jeg synes, det er hykleri af værste skuffe, når vi bruger så mange milliarder på at holde hånden under virksomheder og hjælpe dem på vej, når vi siger, at der er nogle markedsfejl, som vi gerne vil korrigere, eller når vi gerne vil hjælpe små virksomheder på vej, men ikke vil hjælpe borgerne derude, som oplever markedsfejl, og som oplever, at det, der fungerer rigtig godt på Østerbro i København, bare ikke fungerer særlig godt ude hos dem, fordi der ikke er den samme velvillighed til at låne penge ud.
Det er rimeligt, at vi i hvert fald prøver det af.
Det er ikke noget nyt, man har prøvet det før, og det er min afsluttende kommentar: Man gjorde det med FIH.
Og inden der kommer gode vittigheder om, hvad der skete med FIH, så vil jeg sige, at det jo netop var en statslig bank, som man oprettede under et socialdemokratisk styre for at sikre, at Danmark kunne hænge sammen på et tidspunkt, hvor der var udfordringer.
Så var det, da der skete en privatisering og kom en finanskrise og alt muligt, at FIH fuldstændig krakelerede og imploderede.
Men den fungerede i årtier faktisk så godt, at Poul Schlüter postede 200 mio. kr. i den.
Og hr. Schlüter var jo en klog mand.
Det ved vi.
Han kunne godt se ideen i et Danmark, der hang sammen, og derfor postede han 200 mio. kr. i FIH.
Det var min sidste bemærkning.
Tak for alle inputtene.
Tak for ordet.