Torsten Gejl (ALT), 2018-02-06:
Det var dog en sælsom sammenligning.
Men for ikke at bevæge os alt for langt væk fra emnet vil jeg ikke kommentere den.
Det svar, som ordføreren gentog, havde ikke noget med mit spørgsmål at gøre.
Det, jeg spurgte om, var: Hvis det er sådan, at man er nødt til at gå på kompromis med sparemålene for at sikre de udsatte danskernes ve og vel, er SF så klar til det?
Og hvis ikke, hvis det er sådan, at det er så stor en fordel, at SF er med, kan ordføreren så ikke nævne nogle af de ting, som SF har fået ind i det her arbejde – nogle resultater?
Jeg står her med et dokument, hvor 59 faglige organisationer er kommet med 6 forslag til at forbedre bestemmelserne om førtidspensionsog fleksjobreformen.
Jeg synes egentlig, det er et utrolig mageløst dokument.
Altså, hvor ofte ser vi, at så mange organisationer slår sig sammen og forsøger at påvirke en reform så direkte her i Danmark?
Jeg er stadig væk ganske ny, men jeg har godt nok aldrig set noget lignende.
Og det er ikke kun dem – der er også 5 store kommuner, der er kommet med en række forslag til at forbedre den her førtidspensions- og fleksjobreform.
Der er faktisk vokset en social modstandsbevægelse op om den her reform med organisationer, som sandsynligvis slet ikke havde fandtes uden den – kæmpestore Facebookgrupper for dem, der er ramt af reformen, f.eks. Jobcentrets ofre, og også store Facebookgrupper – og fysiske grupperinger – hvor folk hjælper de her mennesker, som f.eks. Næstehjælperne og Bekæmp fattigdom nu.
Gruppe efter gruppe er vokset frem i det, vi kalder den sociale modstandsbevægelse, og de kæmper for at afbøde de personlige konsekvenser, reformen har haft for dem, og for at få den lavet om.
Der er yderligere opbakning.
Her i weekenden arrangerede vi en 24 timers maratonoplæsning ovre hos Alternativet, hvor der blev oplæst historier fra mennesker, der er ramt af den her reform, og hvor det blev beskrevet, hvilke konsekvenser den har for deres liv, deres hverdag og deres familie, og det er strømmet ind med mennesker – partiformænd, sociale aktivister, politikere, kunstnere og alle mulige andre – der ville være oplæsere af de historier.
Vi har nærmest måttet sige nej til nogle, der gerne ville komme og læse op af de reformramtes beretninger for at fremvise de konsekvenser, reformen har, selvfølgelig til inspiration til forligskredsen, i håb om at man vil overveje at justere den her reform så meget, at folk kommer ud af klemmen.
Jeg skal lige sige, at vi har lavet det her arrangement sammen med Jobcentrets ofre, Næstehjælperne, Bekæmp fattigdom nu og Enhedslisten.
Jeg ved godt, det er den samme forligskreds, og argumentet er, at det skal gøres ordentligt, men helt ærligt, kunne man ikke speede op?
Aldrig har jeg set nogen regering få så meget hjælp til at justere en reform.
Så derfor synes jeg, der må være forudsætninger for at kunne speede det op.
Vi prøver jo alle sammen at komme med gode forslag, og de her seks konkrete forslag vil jeg ikke gå særlig meget ind i, men jeg vil bare ganske kort sige lidt om dem.
Det første forslag går på, at ved arbejdsevne nedsat til 7 timer skal borgeren vælge mellem ressourceforløb, fleksjob eller førtidspension.
Det er altså det her med, at vi skal finde en timegrænse.
Det synes jeg er klogt, og det har også været fremsat før – om det skal være 7 timer, ved jeg ikke.
Problemet er, at det jo kræver en arbejdsprøvning, hvis man ikke gør det rigtigt.
Vi skal ikke igen ud i uendelige arbejdsprøvninger, der skal identificere minimal arbejdsevne, og så endelig, når folk er halvdøde, kan de få deres førtidspension.
Vi er nødt til at kunne gribe den før, bl.a. ved at vi ikke behøver sende dem i de her jobprøvninger.
Til det andet forslag om, at ressourceforløb skal have et maksimal samlet periode på 5 år vil jeg sige: Ja!
Og for min skyld må det gerne være endnu kortere forløb, gerne kun et forløb, gerne kortere jobprøvninger, og der må meget gerne være en grænse for, hvor mange jobprøvninger der kan være.
Så er der det tredje forslag, som lyder: »Borgeren skal selv kunne søge om ressourceforløb og dermed kunne klage over ressourceforløb.«
Det er bare et stort ja herfra.
Det, at man ødelagde fastholdelsesfleksjobsordningen, var simpelt hen så ærgerligt, fordi det jo betyder, at mennesker, der har et fleksjob i en virksomhed, risikerer at miste det.
Det er det, der sker i øjeblikket.
Om det så er, fordi man troede, at der ville blive snydt med ordningen, ved jeg ikke, men den burde genetableres.
Så er der det femte forslag, der går på, at ressourceforløbsydelsen skal være på niveau med sygedagpengene.
Det er jo et af de smukkeste forslag, men måske også et af de mest urealistiske.
Altså, det bliver svært at hæve satsen så meget, selv om vi i hvert fald gerne vil støtte det.
Det sjette forslag lyder: »Ved ansættelse i fleksjob skal løn og arbejdsvilkår fastsættes i samarbejde med de faglige organisationer.«
Ja, området for fleksjob er lovløst.
Altså, der er jo ikke nogen som helst form for rettigheder og arbejdsmæssige og overenskomstmæssige forhold, man kan støtte sig op af.
Så jeg siger ja tak til det.
Der er så andre ting, som også kunne være en rigtig god idé.
Jeg når næsten ikke mere, men jeg så gerne, at man skaffede mulighed for, at mødet med sagsbehandlerne bliver sådan, som borgmester i Norddjurs Kommune, Jan Petersen, beskrev det til høringen her den anden dag – hans kommune er en af dem, hvor der bliver bevilget flest førtidspensioner – nemlig at der kommer en individuel tilgang til den enkelte borger.