Martin Lidegaard (RV), 2018-10-09:
Mange tak.
Der er jo ingen tvivl om, at det arktiske område og den udvikling, der er i det arktiske område, er noget af det, der er med til at gøre kongeriget Danmark til mere og andet end en småstat.
De klimaforandringer, der kommer, de aftaler, der er lavet, gør, at vi over hele kloden bliver betragtet.
De valg, vi tager, både i dag og for fremtiden, bliver studeret nøje, fordi det arktiske område vil have så utrolig stor betydning sikkerhedspolitisk, klimamæssigt, økonomisk osv. Derfor vil jeg gerne starte med at sige, at hvis der er en ting, jeg ærgrer mig over, jeg ikke fik gjort som udenrigsminister, og som jeg derfor vil give som et stort fif til den nuværende udenrigsminister, så er det, uanset om man kalder det en udenrigsminister eller en arktisk minister, eller hvad fremtiden bringer rent ressortmæssigt på det område, at vi får styrket Udenrigsministeriet på det arktiske område.
Det er på en måde paradoksalt, at et område og et tema, der har så vidtrækkende konsekvenser både i vor tid og for fremtiden, bliver håndteret af så forholdsvis få mennesker, meget dygtige mennesker, bevares, det er ikke for at underkende det arktiske kontor i Udenrigsministeriet, men alligevel af meget få mennesker, i betragtning af hvor utrolig store ting vi tumler med.
Nu er der jo faktisk tegn i sol og måne på, at vi kommer til at skrue op for vores arktiske indsats.
Det gælder, som mange har været inde på, hele det sikkerhedspolitiske felt fra redning af civile tjenester til redning af nødlidende over miljøkatastrofer til egentlig tilstedeværelse.
Det gælder jo hele, hvad skal vi kalde det, affæren omkring, hvordan territoriet skal deles i Polarhavet – Ilulissaterklæringen som lykkeligvis er blevet genbekræftet, og tillykke til udenrigsministeren med det.
Men det er jo kæmpestore spillere, vi har gang i her.
Det er et kæmpestort ansvar, der påhviler den eneste nation, det eneste kongerige, som er medlem af både NATO, EU og Arctic Five.
Det er der intet andet land i hele verden der er.
Måske skulle vi tage det lidt med alvorligt.
Når det handler om klimaet, er vi også her en stormagt.
Det er jo i Grønland, at de væsentligste målinger af klodens forandringer på klimaområdet sker.
Vi er en stormagt, når det handler om klimaforskning, og det er en af de største ting, vi bidrager med i verdens vurdering af, hvor meget og hvordan man kan handle.
Det er de forskningsindsatser, der bliver begået af både danske og grønlandske og færøske og mange andre forskere og specialister.
Også det kalder på øget koordinering og styrkelse.
Så er der endelig hele det økonomiske område.
Flere har været inde på, bl.a. fru Aaja Chemnitz Larsen, behovet for digitalisering og infrastruktur i enhver forstand i Grønland.
Danmark har valgt at engagere sig mere aktivt i infrastrukturen med lufthavnene.
Det bifalder vi meget fra radikal side.
Vi har også nu gang i en ny erhvervsfond, der skal skubbe til udviklinger i alle dele af rigsfællesskabet.
Det bifalder vi også.
Men vi skal gøre det klogt og også gøre det på en klog måde.
Der er jeg sådan set enig med dem, der siger, at hvorfor er det kun Danmark, der skal inviteres?
Hvordan får vi andre aktører, ikke mindst europæiske aktører, til at bidrage til de mange private investeringer, der skal foregå?
Det er også noget, der kræver diplomatisk knofedt og taler for større ressourcer til at indgå i det her.
Jeg tror, at de vil komme mangefold igen.
Tværtimod handler det om, at hvis man vil facilitere en øget grønlandsk selvbestemmelse, en øget grønlandsk og færøsk mulighed for økonomisk selvbestemmelse og for at begå sig mere, som man har et stort ønske om både på Færøerne og i Grønland, en større udenrigspolitisk uafhængighed, så tror jeg sådan set, at det kræver flere ressourcer i det danske Udenrigsministerium, hvis man skal facilitere den vej, uanset hvordan man vælger at gøre det.
Så det vil være dagens opfordring til regeringen, altså at man kraftigt overvejer bemandingen på det her område og overvejer, hvordan man kan integrere det i de mange andre politikområder, som trænger sig på, uanset om det er den traditionelle udenrigs- og sikkerhedspolitik, om det er den europæiske dagsorden eller så mange andre.