Pelle Dragsted (EL), 2016-11-17:
Som jeg har været inde på før, synes jeg, det med lovgivning er ganske enkelt.
Hvis man nu havde skrevet i lovforslaget, at decorumkravet omfattede, at man skulle overholde dansk lov og ikke måtte opfordre til at bryde dansk lov, så var det her forslag jo nemt at tage stilling til.
Men det, der gør det lidt kompliceret for os, og vi har ikke lagt os fast på, hvor vi ender, er, at det er så bredt formuleret, så det bliver uklart, hvad der er omfattet af decorumkravet, og hvor man er omfattet af decorumkravet, og det er jo derfor, vi spørger ind til de her ting.
Derfor vil jeg også gerne spørge ordføreren for Venstre om noget.
Ville en forkynder, som f.eks. siger, at personen er modstander af skilsmisser og nægter at vie fraskilte kvinder, uanset f.eks. at de er fraskilte, fordi de har været udsat for grov vold fra deres tidligere ægtefælle, være omfattet af decorumkravet?
I og med at der er tale om en sambehandling af noget på kirkeministerens område og på udlændingeministerens område, har jeg fået æren af at holde vores ordførertale.
De her to forslag, altså L 30 og L 50, handler jo grundlæggende om at gå ind og lave noget regulering af trossamfund, dels i forbindelse med tildeling af nogle særlige rettigheder i forbindelse med at få opholdstilladelse, hvor det jo er sådan i dag, at man relativt nemt som religiøs forkynder kan få opholdstilladelse, dels i forbindelse med at udøve en offentlig myndighedsopgave, altså vielsesbemyndigelsen.
Enhedslisten er det, jeg måske vil kalde et ultrasekulært parti, og for et parti som os, som både er meget sekulært og måske endda ofte også er religionskritisk, er det som udgangspunkt noget, vi er positive over for.
Vi synes, det er fuldstændig i orden og helt rimeligt, at man, når man tildeler nogle særrettigheder med udgangspunkt i, at nogle er religiøse forkyndere, og særlig da, når man tildeler private trossamfund en offentlig myndighed, stiller krav.
Vi så faktisk gerne, at man gik endnu længere.
Vi synes grundlæggende slet ikke, at den myndighed, der handler om at vie folk, burde videregives til folkekirken eller til private trossamfund.
Det burde være en offentlig opgave, fordi det er en offentlig myndighed.
Og så kan man jo bagefter holde alle de ritualer, man gerne vil.
Så hvis det stod til os, var den borgerlige del af vielsen noget, der foregik oppe på rådhuset.
Man kunne også sagtens diskutere spørgsmålet om, om den her særlig nemme adgang til ophold for religiøse forkyndere skulle kvalificeres.
Der kan være trossamfund, der har meget svært ved at finde forkyndere, hvis ikke de har den mulighed, men det er der nok også trossamfund der ikke har.
Så vi så egentlig gerne, at man gik meget længere, end der lægges op til i de her to forslag, og det mener vi også vil være den bedste måde at løse det her problem på, i hvert fald ud fra sekulære værdier.
Men vi må selvfølgelig også som parti forholde os til den måde, tingene er på.
Og i dag er det sådan, at vi videregiver den her vielsesbemyndigelse til såvel folkekirken som de private trossamfund.
Som jeg sagde, har vi det sådan, at i det tilfælde er det faktisk okay at stille krav, det er okay at regulere.
Det er noget, vi beslutter at give, og det gælder både folkekirken og de andre trossamfund, og derfor er det også okay, at der følger nogle krav og forventninger med.
Det, der så er vigtigt for os, og som gør, at vi bliver i tvivl om, hvorvidt vi kan støtte det her forslag eller ej, og det har man måske også kunnet høre på mine spørgsmål, er, om de krav, man så stiller, er universelle, så der altså er parallelitet mellem de krav, vi stiller til folkekirkens præster, og de krav, vi stiller til forkynderne i de andre trossamfund.
Det er det ene, som er rigtig vigtigt for os, og som vi håber på at få afklaret i løbet af den her behandlingsproces.
Man kan jo ikke helt, som Dansk Folkepartis ordfører siger, sammenligne det her, for decorumkravet i folkekirken er jo et ansættelsesretligt forhold, og her er der altså tale om at knytte det til tildelingen af en offentlig myndighed.
Så der er to lidt forskellige situationer.
– undskyld, Folketinget, det kunne måske være en god idé med et decorumkrav i Folketinget; jeg ville nok selv falde for det med al den banden, jeg gennem tiden er kommet for skade at komme med heroppefra – decorumkravet i folkekirken er jo et ret løst og udefineret begreb, og det er derfor, vi må få afklaret under udvalgsprocessen, at der er den parallelitet, for det skal der selvfølgelig være.
Der handler grundlæggende om religionsfrihed og ligebehandling så vidt muligt, for vi har jo ikke ligebehandling.
Vi har jo en folkekirke.
Så ligebehandling er der ikke, men i hvert fald en parallelitet i det her.
Det andet, der er meget, meget vigtigt for os, er, at der ikke er tale om vilkårlighed.
Altså, det er jo Kirkeministeriet, sådan som jeg forstår det, der skal vurdere, om det her decorumkrav er overholdt.
Det er rigtig vigtigt, at det ikke er den – med al respekt for den nuværende kirkeminister – enkelte kirkeministers personlige præferencer for, hvad der nu er anstændigt og værdigt, som kommer til at bestemme det her, men at det rent faktisk er nogle klare principper.
Det kunne f.eks. være, at man opfordrede til at bryde loven eller har brudt loven eller den slags ting.
Der er jeg altså lidt bekymret over nogle af formuleringerne i lovforslaget og i bemærkningerne.
Jeg synes ikke, det er klart.
Og det er jo vigtigt også ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt, at man som borger, uanset om man er muslim eller Jehovas vidne eller noget andet, ved, hvad man har at forholde sig til; ved, hvornår man træder på den forkerte side af grænsen, så man mister sin vielsesbemyndigelse.
Så det er det, vi vil gå efter at få afklaret, uanset om det her forslag bliver vedtaget til sidst eller ej.
Hvad enten vi støtter det eller ej, vil vi holde skarpt øje med, hvordan det her bliver anvendt.
For det må ikke bruges til at gå efter bestemte religioner på en måde, der ikke bruges over for andre.
Det må ikke skabe vilkårlighed, som gør, at borgerne simpelt hen ikke aner, hvad de har at forholde sig til.
Vi vil tage stilling i løbet af udvalgsbehandlingen før tredjebehandlingen til det her, synes vi, lidt svære spørgsmål, hvor forskellige principper på en eller anden måde møder hinanden.