Jane Heitmann (V), 2019-02-19:
I alt for mange år har psykisk sygdom og sårbarhed stået i skyggen af fysiske sygdomme.
Det ønsker vi i Venstre skal være anderledes.
Det er jeg både stolt over på mit partis vegne, men i særdeleshed glad for på patienternes vegne, for det er jo dem, det hele handler om.
Stigningen i antallet af personer med psykiske lidelser, 28 pct. i voksenpsykiatrien siden 2010, og ikke mindst vores mange unge, som giver udtryk for, at de mistrives, er forstemmende.
53 pct. flere børn og unge har siden 2010 fundet vej til psykiatrien.
Alt for ofte har vi hørt historier fra de psykiatriske afdelinger om, at f.eks. stoffer og rusmidler finder vej til de lukkede psykiatriske afdelinger.
Og på mine besøg på forskellige lukkede psykiatriske afdelinger har jeg også mødt patienter, som har været kede af det næsten hårde miljø, som der af og til hersker.
Det duer ikke, for man skal være tryg som patient i psykiatrien.
Stoffer og rusmidler er en farlig cocktail sammen med psykofarmaka.
Og det giver god mening, at vi nu strammer op, så man i lovgivningen får hjemmel til at anvende både kropsscannere og narkohunde.
Stoffer, rusmidler og farlige genstande hører ikke hjemme på en lukket psykiatrisk afdeling.
Sådanne ting skaber utryghed og farlige situationer for både patienter, pårørende og personale.
Det danske sundhedsvæsen mangler sammenhæng, også i psykiatrien.
Regeringens forslag til en sundhedsreform vil bringe behandlingen tættere på borgerne og sikre mere smidige overgange for f.eks. kronikere med kol og diabetes.
Men der er også brug for bedre overgange i psykiatrien.
Ved at sætte fokus på udskrivningsaftaler og koordinationsplaner giver vi kommunerne og sygehusene bedre muligheder for i dialog at finde de bedste løsninger for patienten.
Ingen må blive tabt mellem to stole, glemt eller klemt i overgangen fra én institution eller sektor til en anden.
Og vi ved, at udskrivningsaftaler og koordinationsplaner kan afværge tvangsindlæggelser og samtidig sikre et mere sammenhængende forløb for patienten.
Vi kender det allerede fra somatikken.
Set i lyset af at der i 2017 var ca. 24.000 færdigbehandlingsdage, hvor en færdigbehandlet borger optog en plads på en psykiatrisk afdeling, er der plads til forbedringer og et nyt incitamentsredskab.
Det duer ikke, at man som færdigbehandlet borger optager kapacitet for en syg patient.
Det er simpelt hen ikke værdigt for nogen.
Man skal hjem i trygge rammer, når man er færdigbehandlet.
Derfor giver det mening at opkræve en statslig færdigbehandlingstakst, som ligner den, vi kender fra somatikken.
En anden vej at gå er, at vi i højere grad anvender ledig kapacitet i det private.
Med lovforslaget her bliver det muligt for regionerne at indgå aftaler med private aktører om ambulant behandling af retspsykiatriske patienter.
Sidst, men ikke mindst, giver vi læger i sygehusvæsenet mulighed for at ordinere afhængighedsskabende lægemidler, indtil stofmisbrugs- eller abstinensbehandling kan iværksættes, ligesom vi med lovforslaget afskaffer den såkaldte tvungne opfølgning.
Begrundelsen er enkel: Der har ikke været gjort brug af ordningen, og Sundhedsstyrelsen vurderer, at der er retssikkerhedsmæssige udfordringer.
Men jeg vil gerne her tilkendegive, at jeg umiddelbart har haft mange overvejelser ved at ophæve ordningen for denne særlige gruppe meget syge patienter.
Jeg er umiddelbart tryg ved, at vi iværksætter nye initiativer omkring udskrivnings- og koordinationsplaner, men jeg vil meget gerne drøfte, hvis der er interesse for det, med Folketingets øvrige partier og selvfølgelig sundhedsministeren, om det er den rigtige vej at gå at ophæve tvungen opfølgning.
Venstre kan støtte lovforslaget, som det er fremsat.
Og jeg skal på vegne af De Konservative tilkendegive, at man også fra den side kan støtte lovforslaget.