Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-25:
Overalt i verden er retten til ytringsfrihed og religionskritik under pres: Bloggere dømmes til døden i Iran, humanister myrdes af fundamentalister i Pakistan og Bangladesh, og i Saudi-Arabien sidder Badawi fængslet og venter på 950 piskeslag for at kritisere islam.
I Europa skydes karikaturtegnere i Paris, og en debat om blasfemiparagraffen i København endte dødeligt.
Og så er reaktionen fra den danske regering, at vi ikke klart og utvetydigt kan erklære blasfemiparagraffen for et overstået kapitel i Danmark.
Det sender et helt forkert signal.
Det var også beskeden fra FN's special rapporteur on freedom of religion, da han i 2016 besøgte Danmark.
Han henviste til, at den delegerede fra Pakistan ved et møde i Saudi-Arabien havde henvist til den danske blasfemiparagraf som udtryk for støtte til global opbakning til lov mod religionskrænkelser.
Beskeden fra Amnesty International og andre internationale ngo'er er også, at demokratiske lande som Danmark indirekte legitimerer de lande, der bruger blasfemiparagraffer til at undertrykke religiøse minoriteter, ateister og dissidenter.
Vi skal i Danmark udvise solidaritet med ofrene for blasfemiparagraffer, ikke de stater, der håndhæver dem.
I dag står vi i Enhedslisten, Radikale, SF, måske Alternativet, måske Liberal Alliance sammen.
Den liberale, kulturradikale og socialistiske arv er præget af religionskritik og en afstandtagen til religiøse, reaktionære dogmer.
Som SF'eren Poul Dam sagde i Folketinget i en anden forbindelse i 1971: Det er ikke vores stats opgave at foreskrive borgerne visse meninger eller fratage dem retten til at have visse andre meninger.
Selv de tåbeligste anskuelser, selv de mest skadelige opfattelser har ret til at eksistere, og der er en ret til at udtrykke dem.
Det er udtryk for en primitiv, moralistisk tankegang, at man kan bekæmpe det, man vil bekæmpe, ved at kriminalisere det.
Det er jo ret udemokratisk.
I 1970'erne vakte Jens Jørgen Thorsens jesusfilm vild opstandelse og resulterede i et krav fra Kristeligt Folkeparti om valgudskrivelse.
140.000 skrev under, 4.000 demonstrerede i Københavns gader, en kraftig fordømmelse fra selveste paven, et molotovangreb mod ambassadørboligen i Rom og en brevbombe sendt direkte hjem til direktøren for Det Danske Filminstitut fulgte.
Så vi har haft den her diskussion i mange år.
Vi kan endda bryste os af at være verdens første land til, godt nok kortvarigt, at forbyde censur, og det kan vi takke Struensee for.
Debatten har fyldt rigtig meget siden Muhammedkrisen, og diskussionen centrerede sig om nogle centrale spørgsmål, nemlig om vi i højere grad skal tage hensyn til religiøse følelser, hvad med sammenhængskraften og hvad med national sikkerhed.
Det er alle sammen relevante spørgsmål.
Jeg har personligt skiftet holdning siden Muhammedkrisen.
Mine daværende holdninger om tolerance og hensyn til religiøse minoriteter mener jeg faktisk i dag er respektløst og nedladende over for de selv samme mennesker.
Alle uanset religiøs overbevisning eller ej, er borgere i det her land med de grundlæggende frihedsrettigheder, der rettelig hører til.
For 10 år siden mente jeg personligt, at tegningerne var nedsættende, splittende og unødvendige.
De er stadig væk nedsættende og splittende, men det må et frit samfund kunne rumme, for desværre har historien med al tydelighed bevist, at de ikke var unødvendige.
Jeg ønsker ikke at fornærme mine muslimske venner eller nogen muslimske borgere i det her land generelt.
Når noget, man har dyrebart, bliver hånet, bliver man vred og ked af det, og det er forståeligt, men så må man slå tilbage med ordet eller pennen.
Der er nemlig meget mere og andet på spil, ingen aviser tør længere trykke tegningerne, og det er et sygdomstegn i et frit samfund.
Vi bekæmper ikke diskrimination og fordomme mod minoriteter ved at gå på kompromis med ytringsfriheden, når ekstremister afpresser os.
Blasfemiparagraffen har ikke forhindret en kloak af holdninger i internettets afkroge.
Holdninger skal mødes af holdninger, ikke af fængselsstraf.
Vi skal ikke bukke under, for ytringsfriheden er en af de fineste og mest grundlæggende frihedsrettigheder, vi har.
Den eneste grund til, at vi ikke i endnu højere grad tager godt vare på den, er, at vi trods alt stadig lever i et af de mest frie og demokratiske lande i verden, og så rækker vores fantasi ikke til at forestille os et Danmark uden.
Men ytringsfriheden er vundet gennem hårdt arbejde, den er ikke faldet ned fra himlen, og i mange lande rundtomkring i verden risikerer aktivister, ateister og bloggere deres liv og sikkerhed for retten til at kritisere – også til at kritisere religiøse følelser, guder og selve religionen.
SF støtter Enhedslistens beslutningsforslag.