Mattias Tesfaye (S), 2021-12-17:
Tak til formanden for ordet.
Med det forslag, vi behandler i dag, pålægges regeringen at fremsætte et lovforslag, der sikrer, at kriterierne for inddragelse er ens for flygtninge med FN-konventionsstatus, flygtninge med beskyttelsesstatus og flygtninge med midlertidig beskyttelsesstatus.
For den sidstnævnte gruppe er der tale om personer, der er meddelt opholdstilladelse på baggrund af de generelle forhold i hjemlandet.
Stillerne af borgerforslaget ønsker, at det er flygtningekonventionens krav om såkaldte fundamentale, stabile og varige ændringer, der skal gælde for alle tre grupper.
Jeg vil godt starte med at beskrive de internationale forpligtelser, der gælder, når vores udlændingemyndigheder skal vurdere, om der fortsat er et behov for beskyttelse, og i den forbindelse fokusere på forskellen mellem reglerne for inddragelse og nægtelse af forlængelse for henholdsvis flygtninge omfattet af FN's flygtningekonvention og flygtninge, der har midlertidig beskyttelsesstatus som følge af de generelle forhold i hjemlandet, hvor det er Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, der er relevant.
På asylområdet er det således navnlig FN's flygtningekonvention og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, som sætter de juridiske rammer for, hvad vi skal og kan.
Det er de rammer, der afgør, hvornår vi skal give beskyttelse, men altså også, hvornår vi ikke længere er forpligtet til at yde en sådan beskyttelse.
For flygtninge med konventionsstatus – det er det, der i udlændingeloven bliver kaldt § 7, stk. 1 – er den retlige ramme flygtningekonventionen, hvilket betyder, at de danske inddragelsesregler administreres i overensstemmelse med flygtningekonventionens regler om ophør af flygtningestatus.
Det indebærer, at inddragelse af opholdstilladelse alene kan ske, hvis der er sket fundamentale, stabile og varige ændringer.
Flygtninge med beskyttelsesstatus og midlertidig beskyttelsesstatus er derimod ikke omfattet af FN's flygtningekonvention
For de flygtninge skal der i stedet foretages en vurdering af, om der på inddragelsestidspunktet eller tidspunktet, hvor der sker nægtelse af forlængelse, fortsat er krav på beskyttelse i Danmark i henhold til Danmarks internationale forpligtelser, og det gælder særlig artikel 3 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
Efter praksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol vil generelle forhold kun helt undtagelsesvis i sig selv kunne begrunde beskyttelse.
Det betyder, at opholdstilladelse kun gives i de mest ekstreme tilfælde af generel voldsudøvelse, hvor der består en reel risiko for overgreb i strid med Den Europæiske Menneskerettighedskonvention – altså en reel risiko for overgreb alene i kraft af tilstedeværelse på området.
Det betyder samtidig, at en forbedring er de generelle forhold i hjemlandet efter omstændighederne indebærer, at der kan træffes afgørelse om inddragelse.
Det gælder, uanset at forholdene trods forbedringerne fortsat er alvorlige, skrøbelige og uforudsigelige, så længe forbedringerne ikke er af helt midlertidig karakter.
I det danske Folketing har vi som bekendt valgt i udlændingeloven, at det er de kriterier, som vores udlændingemyndigheder skal arbejde ud fra.
I Danmark er vi med de kriterier dermed gået lidt længere end andre lande, men jeg mener stadig, at det ligger helt inden for rammerne af vores internationale forpligtelser.
Og så er spørgsmålet, om vi skal gå ud over, hvad vi er forpligtet til i FN's flygtningekonvention og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, og det mener vi i regeringen ikke at vi skal.
Reglerne er netop indført, i erkendelse af at vi ikke har mulighed for at give permanent ophold til alle – det kan vi som samfund ikke holde til.
Det er et grundlæggende princip, at beskyttelsen ophører, når der ikke længere er behov for beskyttelse.
Netop spørgsmålet om den enkeltes beskyttelsesbehov er kernen i udlændingemyndighedernes vurdering af asylsager, og sådan synes jeg også det skal være.
Den midlertidige beskyttelsesstatus er tilpasset beskyttelsesbehovet for udlændinge, som opnår asyl på grund af en særlig alvorlig situation i hjemlandet, men det betyder også, at man skal rejse hjem, når de betingelser, der gjorde, at man fik den midlertidige beskyttelsesstatus, ikke længere er til stede, og vi mener i regeringen, at det er afgørende, at vi holder fast i princippet om midlertidighed, og at det er vigtigt og rigtigt for det danske samfund.
Stillerne af borgerforslaget foreslår også, at inddragelse og nægtelse af forlængelse kun kan ske, i det omfang UNHCR i overensstemmelse med sit mandat har fuld og uhindret adgang til at monitorere flygtningenes tilbagevenden.
Udlændingemyndighederne træffer deres afgørelser på baggrund af en bred vifte af rapporter og andet baggrundsmateriale, herunder bl.a. fra FN's Flygtningehøjkommissariat, ngo'er og Det Europæiske Asylstøttekontor, EASO.
Både Udlændingestyrelsen og Flygtningenævnet sørger løbende for at holde deres samlinger af baggrundsmateriale opdateret.
Det er udlændingemyndighederne, der vurderer, hvilke baggrundsoplysninger der skal indgå i vurderingen af de enkelte sager, ligesom udlændingemyndighederne vurderer, hvilken vægt baggrundsoplysningerne skal tillægges.
Det er også udlændingemyndighederne, der vurderer, om der i det hele taget er tilstrækkelige baggrundsoplysninger om et land eller et givent forhold til at kunne træffe afgørelser i de konkrete sager.
Vi kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeg ser frem til den videre behandling af forslaget her i Folketinget, og ministeriet står selvfølgelig til rådighed for besvarelse af de spørgsmål, der måtte opstå.
Tak for ordet.