runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ellen Trane Nørby (V), 2019-02-19:
Tak for kommentarerne.
Jeg synes sådan set, jeg har fremhævet en lang række af de initiativer, vi har taget i fællesskab, men jeg må også bare notere mig, at vi fra regeringens side synes, at der mangler viden.
Det var det, vi påpegede som en del af oplægget til satspuljeforhandlingerne i efteråret.
Vi syntes, at vi i fælles skulle tage ansvar for også at få afdækket yderligere viden omkring nogle af årsagerne, fordi vi – og jeg tror, det var ordføreren for forespørgerne, der startede med at sige det – skal passe på, at vi ikke kun diskuterer symptomerne og dermed heller ikke kommer ind til de bagvedliggende årsager.
Jeg tror, at vi har hver vores forskellige opfattelser af, hvad det er, der spiller den største rolle.
Altså, jeg kan også komme ud for i faglige organisationer, at man peger på, at det er mangel på struktur, mangel på søvn, der spiller en rolle.
Jeg kan komme ud for andre steder, at det handler om seksualisering, kropskultur, sociale medier.
Jeg tror bare, vi har behov for i fællesskab også at komme om bag nogle af de årsager for at få noget mere viden på området.
Det var det, jeg påpegede indledningsvis, og det synes jeg sådan set ikke der er nogen grund til at tage sig nær.
Men man må jo føle sig ramt i relation til det.
Men det var noget af det, der blev bortprioriteret i satspuljeforhandlingerne.
Jeg fremhæver bare, at jeg synes, at det her er en god debat til at kunne se, om man ikke kunne finde frem til at komme til enighed på det område, hvilket desværre ikke lykkedes i efteråret.
Peder Hvelplund (EL), 2019-02-19:
Tak for det.
Det er jo et eksklusivt selskab, man er kommet i her.
Jeg vil egentlig godt tage lidt fat i noget af det, der var i det svar, ministeren gav fru Pernille Rosenkrantz-Theil.
Det er jo rigtigt, at der er mange faktorer, der spiller ind i forhold til mistrivsel, men et af de områder, hvor vi i hvert fald kan konstatere, at det halter ude i kommunerne, er på det forebyggende indsatsområde, når det handler om at forebygge angst, når det handler om at forebygge selvskade og spiseforstyrrelser.
Ministeren siger, at der med vedtagelsen af sundhedsreformen indføres nogle bindende faglige krav, og der er det min opfattelse, at det ikke er de bindende faglige krav, der mangler.
Det, der mangler, er ressourcerne til at løfte opgaven ude i kommunerne, for vi ser jo ude i det kommunale landskab, at der er nogle kommuner, som løser opgaven godt på et område, mens det halter på andre områder.
Derfor vil jeg egentlig bare høre ministeren, om ministeren er af den opfattelse, at det simpelt hen er manglende vilje hos kommunerne, der gør, at man ikke løfter opgaven med den forebyggende indsats ude i kommunerne på de områder, eller om ministeren er enig i, at det skyldes mangel på ressourcer og økonomi, at man ikke løfter den opgave.
Ellen Trane Nørby (V), 2019-02-19:
Jeg er af den opfattelse, at der sådan set kan ligge forskellige årsager bag.
Min pointe i relation til at fremhæve sundhedsfællesskaberne er sådan set også at sige, at vi på nogle områder ikke har behov for 98 forskellige modeller.
Vi har sådan set også behov for en højere grad af koordinering på tværs af psykiatrien, som er den regionale psykiatri, det, der sker ude i kommunerne, og det, der sker hos egen læge.
For det, vi kan se i dag og jeg i hvert fald oplever, når jeg taler med familier til børn, som har psykiske lidelser, er, at familien i lang tid føler, at de ikke rigtig kan komme i kontakt med kommunen, og at kommunen siger: Jamen er det ikke regionens ansvar?
Regionen siger så: Nej, der er ikke slemt nok – forstå mig ret – til, at det er regionens ansvar, det er kommunens ansvar.
Der er altså behov for at bringe parterne sammen om et bord i relation til at tænke forebyggende indsatser på psykiatriområdet langt bedre, end det gøres i dag.
Ligeledes er der behov for at sikre, at nogle af behandlingstilbuddene – det er jo det, vi lægger op til med sundhedsreformen – for angst og depression bliver forankret ude i det nære sundhedsvæsen, så de ikke kun er forankret i behandlingspsykiatrien, for der er rigtig mange af de børn og unge, vi taler om her, som tidligt har behov for et tilbud, som også er i deres nærhed, så de kan bevare kontakten til hverdagen; det er f.eks. at få styrket såvel børn og unge-psykiaterne som de privatpraktiserende speciallæger i forhold til også at bruge deres kompetencer og kapacitet, hvilket er det, vi vil kunne gøre med sundhedsreformen.
Det tror jeg er en vigtig del af det også at kunne gribe flere børn og unge tidligere, og inden problemerne gror fast.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2019-02-19:
Jeg kan jo lige så godt afsløre, hvad jeg kommer til at spørge også undervisningsministeren om, for ellers kan ikke spørge om det, jeg gerne vil spørge socialministeren om.
Når jeg nu spurgte sundhedsministeren: Hvad sker der egentlig, hvis det kun er 40 pct. af hospitalerne, der lever op til kræftpakken?
vil jeg spørge undervisningsministeren, hvad der egentlig ville ske, hvis det kun var 40 pct. af skolerne, der underviste i dansk.
Det, der er mit problem med at finde på et spørgsmål på socialområdet af samme karakter, er, at der ikke findes noget, der er så håndfast på socialområdet, at det ville være åbenlyst for enhver, at der ville blive grebet ind med det samme, hvis tallene var så dårlige.
Det er kernen i problemet, når vi diskuterer udsatte børn, altså, at der ikke er noget, der er så håndgribeligt på socialområdet, og det mener jeg og det mener Socialdemokratiet faktisk er hele fortællingen om et område og dermed også om, hvorfor generation efter generation i vores samfund får lov til at leve under de forhold, som rigtig mange børn gør.
Jeg vil tage fat i den del af mistrivslen over for socialministeren, der handler om seksuelle overgreb, om forældre med psykiske sygdomme og dermed vanskeligheder ved at varetage barnets tarv, vold i forhold til børn, digitalt dannelse og misbrug.
Jeg bliver stoppet af formanden nu.
Mai Mercado (KF), 2019-02-19:
Jeg blev lidt forskrækket, for jeg havde simpelt hen ikke set, at der var kommet en ny formand.
Det beklager jeg.
Okay, nu prøver jeg lige at tænke over, at det ikke længere er en fra Enhedslisten, der sidder i formandsstolen.
Det er jo dog et mærkeligt spørgsmål at stille om noget, der handler om børn og unges psykiske mistrivsel, og jeg kan godt forstå, hvorfor man ikke stiller det spørgsmål, der blev stillet til sundhedsministeren, altså hvorfor kommunerne ikke alle sammen går ind og laver nogle gode tilbud for børn og unge med angst.
Vi havde jo lige præcis tilbud med til børn og unge med angst i de 59,2 mio. kr., som bl.a. Socialdemokratiet afviste.
Jeg må bare sige, at vi jo som en årlig opfølgning har de ti mål for social mobilitet, og det bliver bare sådan lige friskt nok i min verden, når man tager en stor debat, som er iscenesat til at handle om børn og unges psykiske mistrivsel, og så kommer det pludselig til at handle om, at man ikke kan følge udviklingen på socialområdet.
Jeg vil bare anbefale, at man læser den socialpolitiske redegørelse.
Her vil man kunne følge mål for mål, hvordan det går på udvalgte områder.
Pernille Bendixen (DF), 2019-02-19:
Det er sådan, vi har det i Dansk Folkeparti.
Det, der for os at se er vigtigt for et barn, er jo rammer, og det er ro, og det er struktur.
Det er en genkendelig hverdag, og derfor blev vi jo lidt glade, da ministeren satte den her opdragelsesdebat i søen, og det flød desværre så bare lidt ud på en eller anden måde.
Jeg er godt klar over, at vi ikke kan lovgive om, hvordan man opdrager sine børn, men en del af problemet, som jeg ser det, er jo det her med svage forældre, der ikke kan finde ud af at sige fra, som tror, at de skal inddrage deres børn, når de er 2 år, i, hvilken mad de skal have til aften osv. osv.
Så jeg kunne godt tænke mig, at ministeren satte nogle ord på det her med opdragelsesdebatten, og hvad vi egentlig skal gøre videre med det.
Pernille Schnoor (ALT), 2019-02-19:
Tak til ministeren for en god tale.
Jeg er langt hen ad vejen enig med ministeren i analysen af, hvilke problemer vi har, og hvad der skal til, f.eks. positive meningsfulde fællesskaber.
Børn og unge savner dem måske.
Men jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om ministeren anerkender, at der er nogle strukturer i samfundet, som spiller ind i forhold til den her stigende mistrivsel.
VIVE nævner f.eks. i en rapport, de udgav i december 2018, at der er dalende trivsel i skolen.
Så hvad er ministerens konkrete forslag?
Nu hørte vi den tidligere ordfører nævnte sundhedsplejersker.
Hvilke konkrete forslag kan ministeren komme med i forbindelse med f.eks. børn i skolen?
Ellen Trane Nørby (V), 2019-02-19:
Tak for spørgsmålet.
For vi ved godt, at det er altafgørende, hvilken start på livet man får, også i forhold til ens evne til at knytte sig til andre mennesker efterfølgende og til at få opbygget nogle af de sociale kompetencer og kompetencer, man i det hele taget skal have med sig resten af livet.
Derfor er den tidlige indsats enormt vigtig, og det er jeg sikker på børne- og socialministeren også har understreget tidligere.
Jeg er ligesom ordføreren meget bekymret for den stigning, vi ser i antallet af ikke mindst piger, men desværre også drenge med spiseforstyrrelser og også med selvskadende adfærd.
Vi har jo i fællesskab og med satspuljepenge taget initiativ til at sørge for, at Sundhedsstyrelsen har lavet forløbsprogrammer, i forhold til hvordan man langt tidligere, men også bedre skal gribe ind og sørge for, at man får lavet nogle systematiske behandlingsforløb på de her områder.
Vi har også i fællesskab afsat flere penge til behandlingskapacitet på spiseforstyrrelsesområdet, og vi har sammen med Dansk Folkeparti afsat penge til også det område, der handler om overspisning.
René Gade (ALT), 2019-02-19:
Jeg bifalder.
Det er i den grad fornuftigt og rettidig omhu at sikre, at vi står, som vi skal, hvis der skulle ske en forfærdelig hændelse.
Og forsikringsbranchen har selvfølgelig meget, meget svære vilkår for selv at levere en ydelse, der vil kunne matche det, der er blevet fremsat lovforslag om her i dag.
Så vi bakker også op.
Anders Johansson (KF), 2019-02-19:
Tak for det.
Vi støtter selvfølgelig også lovforslaget.
Det er selvfølgelig en situation, som vi aldrig håber at Danmark kommer til at stå i.
Men det er jo fint, at vi med det her lovforslag om ikke andet får sikret, at forsikringstagerne stadig væk er dækket, hvis den ulykkelige situation skulle opstå.
Så vi synes, der er fundet en fornuftig løsning på det her, og det kan vi bakke op om.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2019-02-19:
Jeg tror, vi går over til at bruge efternavne her.
Jeg får lyst til bare sådan at tage fat i nogle ting.
Det er rigtigt, at vi mangler viden om, hvorfor børn mistrives – det er jeg sådan set helt enig i – men der er også nogle områder, hvor vi godt ved, at de mistrives.
Når f.eks. halvdelen af kommunerne ikke har en indsats i forhold til børn, der har angst, og når tre fjerdedele af kommunerne ikke har en særlig indsats i forhold til børn, der har senfølger efter seksuelle overgreb, og når det er sådan, at det kun er 40 pct. af kommunerne, der selv mener, når de selv skal fortælle om det, at de lever op til de anbefalinger, der er vedrørende forebyggelse i forhold til mental sundhed, så kan man sige, at på områder, hvor vi faktisk ved, hvad det er, der skal til, mangler der lige et par skridt.
Og det er jo det, der gør, at jeg mener, at alle alarmklokker bør bimle.
Derfor bliver jeg nødt til at spørge sundhedsministeren: Hvis vi nu oversætter noget af det her til nogle af de områder, vi har lidt bedre styr på, hvad ville der så egentlig ske, hvis vi stod i den situation, at kun 40 pct. af hospitalerne meldte ind, at de levede op til kræftpakkerne?
Altså, hvad ville man gøre ved de hospitaler, som bare sagde: Det kan godt være, at der er nogle anbefalinger, men dem lever vi ikke op til.
Hvad ville konsekvensen for hospitalerne være af det?
For min oplevelse er, at hvis bare det er sociale problemer, og hvis bare det er udsatte børn, så skidt pyt da med, at det er så få af kommunerne, der lever op til de forpligtelser, de har.
Og det begriber jeg simpelt hen ikke.
Det er faktisk ikke, fordi jeg mener, at der er nogen, der nødvendigvis har ond vilje eller sådan noget, jeg forstår det simpelt hen ikke.
Derfor tror jeg, vi skal starte med at prøve at oversætte det til, hvad der faktisk ville ske, hvis det var på kræftområdet, at det kun var 40 pct., der meldte ind, at de levede op til de anbefalinger, der er.
Hvad ville sundhedsministeren gøre i den sammenhæng?
Ellen Trane Nørby (V), 2019-02-19:
Tak for spørgsmålet.
Når ordføreren stiller det spørgsmål, kan den store modstand, vi oplever fra Socialdemokratiets side mod regeringens sundhedsreform jo undre såre.
For regeringens sundhedsreform lægger jo netop op til at indføre bindende standarder på det sundhedsfaglige område for kommunerne – områder, hvor der ikke er bindende standarder i dag, og hvor man kan sige, at det er det kommunale selvstyre, der ligesom bestemmer.
Det er jo, fordi vi ønsker, at der skal være nogle klare rammer også omkring indsatsen for børn og unge i kommunerne, når vi kigger på nogle af de tilbud, også forankret i de 21 sundhedsfællesskaber i forhold til at få et stærkere samarbejde mellem det, der sker i den regionale psykiatri, det, der sker i kommunen, og det, der sker hos egen læge, for vi har behov for også at sætte ind tidligere.
Der er alt for mange børn og unge, hvor man kan se, at skolefravær og mistrivsel får lov til at gro sig fast, uden at de får den hjælp, der er behov for.
Og det er sådan set
i alt for mange tilfælde sådan, at man først får grebet ind, når det så er den regionale psykiatri, der tager over.
Det er noget af det, vi skal være bedre til at forebygge, også i de 21 sundhedsfællesskaber på tværs af psykiatri, kommune og egen læge, så vi griber nogle af de her børn og unge bedre, men at vi samtidig også stiller nogle bindende faglige krav på sundhedsområdet i kommunernes tilbud.
Pernille Bendixen (DF), 2019-02-19:
Man skal ikke lave om på reglerne i Folketinget.
Det er skidt, for så kan nogle af os slet ikke finde ud af det.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministerens kommentar i forhold til tidlig indsats, altså hvor er jordemoderen og sundhedsplejersken i det spil?
Det vil jeg gerne høre ministerens kommentarer til.
Og så er der jo en stigning i antallet af unge, som har spiseforstyrrelser, som er selvskadende, og som er selvmordstruede.
Det er nogle voldsomme ting.
Torsten Schack Pedersen (V), 2019-02-19:
Jamen jeg er meget enig i, at vi ikke skal stå ved en tredje behandling, hvor vi svækker forbrugerbeskyttelsen.
Hele øvelsen her går ud på at styrke tilsynet og styrke forbrugerbeskyttelsen.
Jeg er glad for anerkendelsen af, at Finanstilsynet har nogle ret skrappe værktøjer, og at den måde, som tilgangen er på, er anderledes, i forhold til at nu skal virksomhederne altså have en tilladelse, og dermed er der altså et skarpere setup omkring det.
Og jeg håber selvfølgelig, at der kan blive stillet de nødvendige spørgsmål under udvalgsbehandlingen, så vi kan komme til en fælles forståelse, for det er hele formålet, og det mener jeg sådan set er ganske klart med lovforslaget.
Men lad os da endelig være sikre på, at vi har en fælles forståelse af det, der er hele hovedessensen i lovforslaget.
René Gade (ALT), 2019-02-19:
Jeg synes jo netop, det bliver lidt farligt demokratisk set, som jeg også sagde før, for hele oplevelsen af, hvordan vores system fungerer, når vi i forbindelse med en sag tilbage fra 2017, som der også blandt de fornuftige eksperter kan være uenighed om hvordan skal tolkes – og hvor der er usikkerhed om, om der overhovedet er blevet lagt noget som helst til grund ud fra de ord om kultur, der er blevet anvendt – står her og diskuterer en lovændring for at komme noget til livs, som der ikke har været tilfælde af siden.
Så vil jeg spørge ordføreren om noget til slut: Hvis ikke vi gennemfører den her lov, er ordføreren så nervøs for, at vores dommere rent faktisk vil gøre det her til en formildende omstændighed fremover?
Pelle Dragsted (EL), 2019-02-19:
Jeg er med på, at Finanstilsynet er skrappe, når det kommer til noget som solvens og overholdelse af hvidvaskregler og den slags ting, men så er der de her specifikke spørgsmål, der handler om den her f.eks. meget aggressive markedsføring over for kunderne, om vildledende markedsføring, om alt det, som typisk har ligget hos Forbrugerombudsmanden.
Det er i hvert fald Forbrugerombudsmandens egen bekymring; de siger, at det her med tilladelsen vil de fleste få, men at det derimod vil være overordentlig vanskeligt at påvise, at forbrugslånsvirksomheder overtræder kravene i praksis i et sådant omfang, at tilladelsen til at drive virksomhed vil kunne inddrages.
Godt nok vil man kunne inddrage virksomhedens tilladelse, men det vil næppe nogen sinde ske, til gengæld vil man miste den mulighed for at kunne klage til Forbrugerombudsmanden og den vej igennem få rejst nogle sager.
Altså, det er ikke for at være polemisk, men det ville være rigtig ærgerligt at komme ud efter en tredje behandling, hvor vi faktisk har svækket forbrugerbeskyttelsen, så jeg tror virkelig, det er et område, vi skal kigge på.
Naser Khader (KF), 2019-02-19:
Det er jo det, der er pointen.
Det skal i hvert fald ikke danne præcedens, man skal ikke i kommende domme kunne henvise til den her dom.
Grunden til, at vi gør det her, er, at der fremover ikke skal dannes præcedens, hvor der bliver henvist til en dom, hvor det her eksplicit bliver nævnt.
Det er også for at forebygge, at det sker igen.
Søren Pape Poulsen (KF), 2019-02-19:
Tak for det.
Og tak til ordførerne for den overvejende positive modtagelse af det her lovforslag.
Altså, jeg synes jo, det her er uhyggelig enkelt.
Man kan gøre det meget komplekst og lave nogle meget store diskussioner ud af det, men for mig er det bare uhyggelig enkelt.
Det er rettidig omhu.
Det handler om, at vi sikrer os, at der sættes en stopper for, at det her ikke er noget, der kan risikere at finde fodfæste i dansk ret: at man kan henvise til kulturel betydning, at tilknytningsforhold kan tillægges nogen betydning ved straffens fastsættelse.
Er det så os som politikere, der skal blande os i det?
Ja, det er det.
Vi skal have holdninger til, hvad for et samfund vi vil have.
Vi skal have holdninger til, om man i dansk ret kan lade kultur og tro være en undskyldning for kriminalitet og lade det være en formildende omstændighed.
Det kan det i min verden aldrig blive, og det er os, der skal tage stilling til det.
Det er ikke eksperter eller nogle udvalg, og det er ikke noget, som man skal sidde og diskutere i nogle støvede lokaler.
Det er os som politikere, os som lovgivere, der skal tage den diskussion.
Det er det, man kalder demokrati og folkestyre.
Ja, det er én sag, og lige efter den sag startede hele den politiske debat, og det er selvfølgelig det, der har skabt særlig opmærksomhed om det.
Det stopper vi nu.
Vi sikrer os, at det argument aldrig kan bruges i dansk ret.
Kulturelle forhold kan aldrig retfærdiggøre vold mod børn.
Vi har afskaffet revselsesretten for mere end 20 år siden, og det gælder, uanset hvilken kulturel baggrund man har.
Det slås klart fast med lovforslaget, at tro eller kulturel baggrund ikke kan indgå som en formildende omstændighed ved fastsættelse af straffen.
Det gælder både i forhold til fastsættelse af den konkrete straf og i forbindelse med valget af sanktionsform.
Så sikres det også med forslaget, at Danmark i praksis lever fuldt op til Europarådets konvention til forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet.
Den konvention siger nemlig, at medlemsstaterne skal sikre, at det f.eks. i sager om vold ikke accepteres, at handlinger retfærdiggøres med henvisning til kultur, sædvane, religion, tradition eller såkaldt ære.
Med de bemærkninger skal jeg takke for indlæggene, og jeg ser frem til at svare på spørgsmål her og i udvalgsbehandlingen.
René Gade (ALT), 2019-02-19:
Jeg har et enkelt spørgsmål, og det er selvfølgelig i forlængelse af debatten i salen.
Det høringssvar, jeg henviste til tidligere fra Jørn Vestergaard, professor i strafferet, læste jeg dele af op fra talerstolen for at være koncis.
Nu vil jeg lige tage noget af konklusionen, tre-fire linjer, og læse op: Som oplyst i bemærkningerne til lovforslaget har Rigsadvokaten oplyst, at den konkrete strafudmåling i ovennævnte sag er helt i overensstemmelse med retspraksis i sager om vold mod børn begået af deres forældre.
Altså, der er ikke nogen sag.
Der er jo ikke noget eksempel på noget, som vi skal til at gøre op med.
Det her er det eneste eksempel, jeg har fået forelagt, og det er et ikkeeksempel.
Men det er jo ikke ensbetydende med, at man tillægger det vægt som dommer, i forhold til at det skal være formildende.
Er det ministerens opfattelse, at det har været en formildende omstændighed i den her sag, der bliver henvist til?
Søren Pape Poulsen (KF), 2019-02-19:
Det, jeg i hvert fald forstår på mit embedsværk og Rigsadvokaten, er, at strafudmålingen er i overensstemmelse med praksis på området.
Derfor blev den jo heller ikke anket.
Men i forbindelse med fastsættelsen lagde man bl.a. vægt på, at volden var kulturelt betinget.
Jeg tror, der er rigtig mange, også i det juridiske miljø, der aldrig havde set det komme.
Og så er det, man kan sige, at ja, men straffen var rigtig nok – altså, den lå inden for det spænd, man sådan kunne forvente at den skulle ligge.
Men hvis vi først som lovgivere accepterer, at der i en dom kan tillægges kulturel baggrund eller tro som grund, så er det i min verden en glidebane.
Jeg mener, at vi som politikere må have nogle holdninger til, om vi vil acceptere, at det står i en dom eller vi ikke vil acceptere det.
For mig handler det her om sådan noget meget, meget principielt.
René Gade (ALT), 2019-02-19:
Det sidste her bliver mest en kommentar: Det er lige så principielt for os i Alternativet, at vi bakker op om hensigten fra ministeren og lovforslagets intention.
Men det bliver mere og mere tydeligt, at der ikke er et fortilfælde, der gør, at vi skal være nervøse for, at dommerne ikke kan levere den professionalitet efter det ønske, der egentlig er hensigten i det her lovforslag.
Jeg synes bare, det er ærgerligt, at vi skal så meget rundt i den politiske debat, også i medierne, inden vi kommer her i salen, hvor der bliver sammenlignet med sager fra Sverige – en enkelt tror jeg kun det var – på simpelt hen et forkert grundlag, der gør, at man begynder at tænke, at det her rent faktisk er en sag, hvor det har været en formildende omstændighed.
Det tror jeg vil være opfattelsen hos mange af dem, der har været lyttere i dag, og det har jo bare ikke været tilfældet.
Søren Pape Poulsen (KF), 2019-02-19:
Så kan det godt ske, at man siger, at den samlede vurdering gjorde, at den straf, der skulle udmøntes, var rigtig.
Men hvis vi som lovgivere med åbne øjne kigger på, at der falder sådan en dom, og accepterer, at det kan blive retstilstanden i Danmark, skal vi da have en politisk holdning, synes jeg, til, om vi synes, det er i orden eller ej.
Jeg synes ikke, det er i orden, at det kan bruges som et argument overhovedet, og derfor har vi fremsat det her lovforslag.
René Gade (ALT), 2019-02-19:
Nu er der gået lidt over et års tid, siden dommen i oktober 2017 blev afsagt.
Vi kan så være uenige om, hvad der egentlig ligger i den dom, men vi er alle sammen enige om, at der eksplicit er blevet nævnt nogle ord, som vi så står og debatterer her i dag, nemlig hvorvidt en dommer må »tage hensyn til«, må »lægge vægt på«, eller hvad dommeren nu må.
Jeg vil bare spørge ordføreren: Har der har været grund til at rejse lignende kritik siden oktober 2017?