Sofie Carsten Nielsen (RV), 2019-03-26:
Jeg har lige i dag overtaget fra hr. Martin Lidegaard, der normalt er nordisk ordfører, så jeg vil også bede om forståelse for, at det er hans bidrag til redegørelsen her og hans tale, som jeg vil viderebringe.
Men vi vil gerne først og fremmest fra Radikale Venstres side takke ministeren for årets redegørelse.
Det er noget, som ordføreren – ikke jeg selv, men ordføreren – er meget engageret i.
Vi er også enige i, at der, som det fremgår af redegørelsen, er sket en styrkelse af det nordiske samarbejde på flere områder, og det glæder vi os over.
Det er nok – og jeg kunne høre, at det allerede var en del af debatten – fair at sige, at Norden og de nordiske lande for de fleste andre lande i verden fremstår som fyrtårne for både demokrati, velfærd, stabilitet og også for menneskerettigheder, som mange andre regioner i verden både kunne og indimellem da heldigvis også gerne vil lære af, ikke mindst i kraft af, at det jo har været et mangemangeårigt samarbejde.
Men det, som vi selvfølgelig også gerne vil have at debatten handler om, er, at vi er ærlige og siger, at der også stadig er plads til forbedringer – som flere andre ordførere også har været inde på – og en ny og en forstærket energi i det nordiske samarbejde.
Jeg ved, at ministerens partikollega hr. Bertel Haarder, som jeg også kan se er til stede, jo har slået til lyd for det ad adskillige omgange, og det er vel en ærlig sag at sige, at folk ikke altid står i kø for sådan at deltage i møderne i Nordisk Råd – det vil jeg også gerne være ærlig og sige på eget partis vegne – og at det ikke er sådan, at der hver dag er overskrifter i medierne om nye banebrydende initiativer på nordisk niveau, og det er bestemt ikke ministerens skyld, for der bliver gjort rigtig meget, men af flere andre årsager.
Det er måske også, fordi landene i Norden faktisk er mere forskellige, end det altid kommer frem, og end mange forestiller sig, når de sådan hører om det udefra, og selvfølgelig også, at vi som nordiske lande og vi i Danmark er engageret en række andre steder: EU, Europa, NATO, internationale organisationer.
Men jeg er da inspireret af noget af det, som bl.a. hr. Bertel Haarder kommer frem med: Kan vi tænke det nordiske mere offensivt?
Er vi sådan størknet lidt i, at sådan har det altid været?
Så fra ordføreren, hr. Martin Lidegaard, vil jeg også gerne sige, at vi gerne vil være med til at tænke i en mere fokuseret indsats inden for en række områder.
F.eks. er det oplagt at forsøge at engagere de nordiske lande mere i en fælles strategi for Arktis.
Det er noget, hr. Martin Lidegaard har været ret engageret i, både når det handler om de store sikkerhedspolitiske spørgsmål, men også når det handler om balancen mellem mennesker og natur, og hvordan vi skal se på det.
Det gælder selvfølgelig ikke mindst i Grønland og Færøerne, hvor alle dele af rigsfællesskabet har en klar fælles interesse, men også det, som jeg kunne høre var en del af i hvert fald den forrige ordførers tale: Hvordan kan de nordiske lande gå foran i et mere forpligtende strategisk samarbejde om at fremme FN's bæredygtighedsmål inden for en lang række områder?
Der kunne de nordiske EU-medlemmer måske gå sammen om at drive en fælles EU-plan frem for Afrika med alle de store erfaringer og de betydelige midler, vi har inden for udviklingsbistanden, eller i fællesskab drive verdens mest ambitiøse klimaforskning – det kunne man jo godt presse på for – og derigennem sprede viden om klimaet.
Det er et par eksempler, hvor vi har en del til fælles og også har noget gods at trække på og en anerkendelse rundtomkring i verden.
En overvejelse, som vi har diskuteret i hvert fald hos os i den radikale gruppe, er også: Er der mere at gøre for at fremme den fri bevægelighed i Norden mellem landene?
Det er klart; skal den nationale grænsekontrol bestå for evigt, eller kunne vi investere i noget mere langsigtet infrastruktur?
Er der stadig bureaukrati, som står i vejen for at bo og arbejde på tværs af grænser i Norden i al fald?