runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Jeg vil bare takke for de pæne ord.
Og så har ordføreren jo helt ret i, at det her beslutningsforslag er rettet meget smalt mod den specifikke situation, hvor et statsligt eller delvis statsligt ejet selskab er på vej mod et salg eller en børsnotering, altså en situation, hvor ledende medarbejdere, altså dem med beslutningskompetencen – og det skal man i så fald have defineret lidt nærmere – ikke kan have aktieoptionsprogrammer, og at alle mulige andre medarbejdere i den situation maks. må have for 50.000 kr.
Så det er altså i den specifikke situation, og det handler ikke om, at der ellers ikke skal være et loft.
Jeg synes, at aktieoptionsprogrammerne simpelt hen er fuldstændig urimelige.
Det skaber nogle mærkelige incitamenter, og nogle gange finder man venner de mærkeligste steder.
For Anders Dam fra Jyske Bank synes jo også, det er en fuldstændig bizar konstruktion, der giver nogle meget, meget mærkelige incitamenter.
Det her handler jo ikke om – og der tror jeg jeg deler hr. Pelle Dragsteds holdninger til, hvordan systemet ellers er indrettet – at vi har en bred kritik af, hvordan det kapitalistiske system er indrettet osv.
Det her, og det siger jeg egentlig også til hr. Rasmus Jarlov, er meget smalt rettet mod, at det giver nogle fuldstændig forkerte incitamenter i forhold til salg eller børsnotering af en offentlig virksomhed.
De andre diskussioner kan vi også tage, men – det er egentlig bare for at svare ordføreren – her er det rettet specifikt mod en salgs- eller børsnoteringsproces, også i forhold til de resterende medarbejdere.
Pelle Dragsted (EL), 2017-04-18:
De havde netop forsket i de her incitamentsprogrammer, og selv om de tidligere havde været store tilhængere af dem, havde de afdækket, at det i en lang række tilfælde ikke var klogt at have den her form for aflønning af chefer, heller ikke i private virksomheder.
Så der ligger også en spændende forskning, hvor det diskuteres, hvorvidt der overhovedet er de her incitamenter i det, som man bredt har troet på, ligesom der er opgør med så mange andre økonomiske dogmer i de her år.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Jeg hører hr. Joachim B. Olsen sige, at ja, vi har et særligt ansvar, når det er statsejede virksomheder, og at vi skal forvalte borgernes penge bedst muligt.
Men vi kan se, at der er incitamentsprogrammer, som modvirker virksomhedens interesse – og medarbejdernes og statens interesse som ejer og borgernes.
Burde man så ikke sætte ind der og netop derfor alene holde det til at være et beslutningsforslag, der gælder for statslige virksomheder, altså sige, at vi simpelt hen ikke kan have programmer, som giver incitamenter til at prisfastsætte lavt; til at sætte sin egen personlige økonomi højere end virksomhedens ve og vel i form af ikke at prisfastsætte virksomheden korrekt?
Altså, er det ikke præcis det modsatte af at beskytte virksomheden, beskytte ejerne, som er staten, og beskytte skatteyderne og borgerne i det her land?
Joachim B. Olsen (LA), 2017-04-18:
Jamen det her beslutningsforslag handler jo kun om statslige selskaber.
Og nej, ingen selskaber, hverken statslige eller private, har en interesse i at have en bonusstruktur, der gør, at man ikke kan få den rette pris for virksomheden i tilfælde af et salg.
Nu bliver det nærmest til sådan en sandhed, at det var det, der var tilfældet med DONG, for det er det, fru Lisbeth Bech Poulsen refererer til, men det mener jeg sådan set ikke er en sandhed.
Jeg ved godt, at synspunktet har været fremme i den offentlige debat, men nogen sandhed er det jo ikke.
Prisen på DONG bliver ikke sat af ledelsen.
Den bliver sat af markedet.
Det er markedet, der sætter prisen, og det var det også i tilfældet med DONG.
Men alle ejere af virksomheder har jo en interesse i, at man har den rette lønstruktur, herunder også bonusstruktur.
Det tror jeg simpelt hen ikke der kommer noget godt ud af.
Hvis der er noget, der skal læres af DONG-sagen, har vi jo alle muligheder for det.
Dem, der sad med i de forhandlinger og var med til at godkende de her bonusstrukturer, er jo medlemmer af fru Lisbeth Bech Poulsens eget parti, så der er masser af erfaring, og jeg er sikker på, at Finansministeriet også samler de erfaringer op og vil anvende dem engang, når der skal sælges statslige virksomheder.
For jeg kan forstå, at det er en del af regeringens plan, og det er jeg meget glad for.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Jeg ville da meget gerne have formuleret beslutningsforslaget, så det gjaldt alle virksomheder, også private, hvis jeg havde regnet med, at der ville komme støtte fra Liberal Alliance på den front.
Det havde jeg nok ikke.
Men hr. Joachim B. Olsen siger, at vi ikke skal gøre noget specifikt for statsejede selskaber, som ikke også skal gælde private.
Sådan hørte jeg det i hvert fald.
Men mener hr. Joachim B. Olsen ikke, at statsejede selskaber er særlige, fordi det netop er os, der skaber rammerne?
Staten er ejer, og vi skal egentlig forvalte skatteydernes penge så fornuftigt som muligt.
Så kan man sige, at de må selv om det ude i det private, hvor der er private aktionærer og generalforsamlinger, hvor man vedtager reglerne.
Har vi ikke et særligt ansvar, når det er statslige selskaber og vi skal sikre, at skatteydernes penge bliver forvaltet bedst muligt?
Jacob Jensen (V), 2017-04-18:
Mange tak til ordføreren for bemærkningerne.
Det er jo en tilbagevendende diskussion, som vi har her, og det er rigtig fint.
Ifølge det her effektiviseringsprogram giver man kommunerne håndslag på, at man skal kunne finde en milliard kroner, og at den halve milliard af den milliard så kommer tilbage til kommunerne, og den sidste halve milliard kan man så prioritere bredt i den offentlige sektor der, hvor behovet er størst.
Vil ordføreren ikke medgive, at når de midler bliver frembragt som følge af effektiviseringer eller regelforenklinger, hvor man fjerner nogle unødige regler, som måske i forvejen har medført nogle administrative udgifter i kommunerne, så er der jo ikke tale om, at de penge i dag bliver brugt til varme hænder, SOSU-assistenter, skolelærere, pædagoger osv.?
Det er altså penge, der bliver frigivet som følge af, at man netop i fællesskab med kommunerne får lavet både reglerne smartere og også måden, som der arbejdes på, mere effektiv.
På den måde kan man sige, at der er tale om nye penge.
Der frigives så en halv milliard ekstra til den reelle velfærd, altså til de varme hænder i kommunerne, og den anden halve milliard kan man så prioritere, eksempelvis til sundhedsområdet eller andre steder, hvor der vil være behov for det.
Vil ordføreren ikke medgive, at det er sådan, tingene hænger sammen?
Jacob Jensen (V), 2017-04-18:
Det skal jeg i givet fald huske til næste gang.
Tak for det.
Det synes jeg sådan set er fint, men så er det, at jeg spørger, hvad problemstillingen er.
For hvis det er nye penge i den forstand, at det er penge, der i dag ikke bliver brugt til varme hænder – altså det, som vi jo alle sammen kerer os om at vi netop skal have: pædagoger, skolelærere osv. – men penge, som i dag går til unødigt bureaukrati, bøvlede regler, mindre effektive arbejdsgange, end man ellers fremadrettet måske kunne finde, så er det jo ikke sådan, at de midler i dag bliver sparet væk fra kommunerne. Så er det sådan, at hvis man gennemfører det program sammen med kommunerne, giver det netop en halv milliard ekstra til den borgernære velfærd i kommunerne og derudover en halv milliard, som man så her fra Tinget kan prioritere eksempelvis til sundhedsområdet eller til kommunerne, eller hvor man synes der er behov for det i den offentlige sektor.
Så det er vel egentlig en udmærket måde at prioritere skatteborgernes penge på for netop at målrette det til borgernær velfærd i stedet for kold administration.
Benny Engelbrecht (S), 2017-04-18:
Det kunne jo faktisk også være sådan, at man opnåede endnu større effektiviseringsforbedringer, hvis man på den måde sagde: Okay, staten behøver ikke at hugge halvdelen i porten.
Vi overlader det til kommunerne at kunne bruge og anvende de penge til det store træk, som i øvrigt er i kommunerne.
Det ville da være et godt og fint incitament.
Det tror jeg landets mange dygtige borgmestre vil spille meget aktivt med på – i øvrigt både borgmestre af den ene og den anden politiske observans.
For mig handler det meget om at sikre, at de penge går til den borgernære velfærd og dermed altså også er med til at skabe et incitament til, at kommunerne spiller aktivt med.
Jacob Jensen (V), 2017-04-18:
Der er vist nogle af os, der har i hvert fald et forslag mere, vi skal diskutere om lidt, så vi er ikke helt færdige endnu.
Og ordføreren refererer også til Anders Dam, som åbenbart for 10 år siden advarede også SF, så alle var klar over de her vederstyggeligheder, som ville ske, hvis man indførte de her aktieoptionsprogrammer.
Så jeg vil bare spørge helt stilfærdigt, hvordan SF stillede sig, dengang man indførte aktieoptionsprogrammet og vedtog det her i huset i forbindelse med DONG-sagen.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Jeg tror, at Venstres ordfører refererer til, at der ovre i Finansministeriet sammen med dem, der stod bag kapitaludvidelsen, blev diskuteret nogle ting, og at der så i Finansudvalget var et aktstykke, som blev stemt igennem, som SF også stemte for.
Jeg tror, at det er det, ordføreren henviser til, og ikke, at vi i Folketingssalen på nogen måde har diskuteret, hvordan aktieoptioner skulle håndteres i den specifikke sag.
Jacob Jensen (V), 2017-04-18:
Men det er jo rigtigt, som ordføreren siger, at det er et aktstykke, hvori aktieoptioner, der skulle komme i forbindelse med DONG-salget, blev introduceret.
Og der har man i Finansudvalget mulighed for at tage stilling.
Der har man mulighed for at stemme for aktstykket, eller man har mulighed for at stemme imod aktstykket.
Og så spørger jeg bare, når det nu er så forfærdeligt, at man indførte sådan et aktieoptionsprogram – man er oven i købet blevet advaret, må man forstå, af Anders Dam for 10 år siden – hvordan SF stillede sig i den situation, da man skulle tage stilling til, hvorvidt aktieoptionsprogrammet via aktstykket i Finansudvalget skulle vedtages eller forkastes.
Rasmus Jarlov (KF), 2017-04-18:
Det tror jeg nok man gør.
Nu vil jeg helst holde mig på min egen banehalvdel i stedet for at stå og udlægge andre partiers politik.
Jeg vil helst nøjes med at tale om, hvad vi mener, og vi er optaget af sammenhængskraften.
Vi er også optaget af, at der er en vis rimelighed i de lønninger, som bliver udbetalt, særligt til offentlige ledere, men vi har ikke nogen interesse i, at der er en elite, som galoperer af sted, mens resten af samfundet bliver sat af.
Derfor er vi også optaget af den her problemstilling, og vi er i sidste ende også optaget af, at uligheden ikke bliver for stor i det danske samfund.
Men langt hen ad vejen står vi skulder ved skulder med de liberale.
Vi er tilhængere af markedsøkonomi, og vi er tilhængere af et lavere skattetryk i Danmark.
Vi ønsker også at afskaffe topskatten, for vi ser ikke, at Danmark i dag er et meget ulige samfund, hvor vi har behov for at tage hårde midler i brug for at forhindre yderligere ulighed, for det vil ske på bekostning af velstandsfremgang.
Så vi ligger tættere på Liberal Alliance, end vi gør på Enhedslisten –
det skal der ikke være nogen tvivl om.
Men vi er optaget af sammenhængskraften i Danmark.
René Christensen (DF), 2017-04-18:
Først vil jeg gerne kvittere for ordførerens udsagn om, at vi skal arbejde med det her i udvalget, og det ser vi også frem til fra Dansk Folkepartis side.
Men i forhold til den diskussion, der lige har været med Venstres ordfører, må ordføreren jo kunne bekræfte, at et aktstykke i Finansudvalget skal have 90 mandater bag sig, og hvis det drejer sig om et aktieoptionsprogram eller om mindretalsbeskyttelse eller andet, som man ikke er enig i, så kan man stemme nej, og så kan man måske være så heldig, at man kan forpurre, at der vil være 90 mandater bag et aktstykke.
Så kan ordføreren ikke bekræfte, at det, som hr. Jacob Jensen siger, sådan set er korrekt, nemlig at ligegyldigt hvad der er aftalt, er der ikke noget, der går igennem, uden at der er 90 mandater bag?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Det er fuldstændig rigtigt.
Det, jeg bare prøver at sige i forbindelse med det her forslag, er, at hvis man gerne vil ændre den måde, et salg skal foregå på, så kan man ikke flytte rundt på brikkerne i Finansudvalget.
Der er det klappet og klart, og der må du enten stemme for eller imod, dvs. godkende det eller ikke godkende det.
Der kunne jo godt opstå den hypotetiske situation, at SF gerne ville godkende et aktstykke i Finansudvalget, som gik ud på en privatisering af et statsligt selskab – jeg kan ikke lige komme i tanker om et eksempel, men det kunne jo godt være; det er sket – men at man var meget utilfreds med den måde, det foregik på.
Så har du jo kun én valgmulighed, det er det, jeg hører de herrer sige.
Så skal man vælte det hele, selv om det er optionsprogrammet, man er utilfreds med.
Det synes jeg da er mærkeligt.
I stedet kunne man sige: Lad os aftale nogle fælles spilleregler, så det ikke bliver et enten-eller, men så vi siger, at det er sådan her, det skal foregå, for det er en rimelig måde.
Og så kan man i Finansudvalget tage stilling til, om man synes, at salget, børsnoteringen eller kapitaludvidelsen overhovedet er rimelig, uden at man skal tage alle mulige andre ting med og beslutte, om man vil vælte det hele eller ej.
René Christensen (DF), 2017-04-18:
Igen vil jeg gerne sige, at jeg sådan set er enig i intentionerne, men vi havde jo gerne diskuteret forslaget i udvalget.
Nu er det her DONG-spørgsmål kommet til at fylde rigtig meget.
Dansk Folkeparti stemte jo nej til det pågældende aktstykke.
Men er det ikke også korrekt, at ordførerens parti, SF, reelt sad i regering dengang, så man havde alle muligheder for, også inden aktstykket kom i Finansudvalget, at få indflydelse på, hvordan et aktieoptionsprogram skulle se ud?
Nu er det bare, fordi det er kommet til at fylde meget i debatten, at jeg siger det.
Der skal altid være 90 mandater bag et aktstykke i Finansudvalget.
Ellers går det ikke igennem.
Det var der også i forbindelse med salget af DONG, og SF lagde også stemmer til, at der var 90 mandater bag.
Kan ordføreren ikke bekræfte det?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Jeg synes faktisk ikke, det klæder ordføreren at blive sådan totalt sarkastisk omkring det her emne, altså at sige, at det er 10 år siden, at Anders Dam skrev noget.
Jeg siger bare, at der også er en person, der er chef for en stor bank, der synes, at det her ikke hører nogen steder hjemme.
Han skrev noget for 10 år siden, men var også for få måneder siden ude at sige noget om Nets.
Det er jo bare for at sige, at det ikke kun er på den allerrødeste venstrefløj, at man har holdninger til det her.
Der er masser af erhvervsfolk, der synes, at nu er man ude på et skråplan.
Selv ATP måtte sige, at uh, det var virkelig, virkelig ikke kønt, hvad der skete med Nets.
Men til det konkrete spørgsmål vil jeg sige, at jeg jo bare synes, det er urimeligt, at man, hvis man er et parti, der gerne vil stemme for et eller andet i Finansudvalget, kun har muligheden for enten at godkende noget eller ikke at godkende noget.
Man har ikke mulighed for, medmindre man gør, som vi gør, nemlig fremsætter nogle forslag, at påvirke de sådan nærmere omstændigheder omkring et salg.
Det er jo det, jeg gør nu.
Det er det, vi gør nu.
Vi tager debatten i Folketingssalen, for den debat kan man ikke tage midt i en salgsproces, fordi det er noget, der bliver aftalt bag lukkede døre.
Det ved ordføreren også godt.
Rasmus Jarlov (KF), 2017-04-18:
Tak for det.
Det synes jeg er en intelligent kritik rettet mod en helt bestemt måde at indrette et aktieoptionsprogram på, altså at der godt kan være indbygget den fejl i det, at virksomheder kan have interesse i at holde prisen langt nede i en børsintroduktion, hvis de kan sælge aktier senere og så få en stigning.
Det synes jeg er en rigtig kritik.
Jeg synes ikke, at man derudaf kan udlede, at man så skal stemme for SF's beslutningsforslag, for det siger helt generelt, at ledelserne i statsligt ejede selskaber slet ikke må have aktier.
Og i forhold til bare at have nogle aktier i et selskab, som går på børsen eller på anden måde bliver solgt til en anden ejer, ser vi ikke den problemstilling.
Og det er derfor, jeg er enig i, at man skal passe meget på, hvordan man indretter de her resultataflønninger, aktieoptioner osv.
Men i forhold til generelt at afskrive det som et instrument, som kan være med til netop at tjene skatteydernes og borgernes interesser, synes jeg ikke at der er blevet argumenteret overbevisende.
René Christensen (DF), 2017-04-18:
Tak for det.
Hvis en direktør får 8,5 mio. kr. i årsløn, arbejder han så ikke i selskabets interesse uden at få aktieoptioner?
Pelle Dragsted (EL), 2017-04-18:
Jeg kan godt forstå præmissen, men det, vi oplevede som problemet, og det, der har været diskuteret i forbindelse med DONG, og grunden til, at Rigsrevisionen bl.a. også kigger på det punkt nu, er jo, at man var i en situation, hvor man skulle lave en kapitaludvidelse, og i forbindelse med det skulle man altså værdisætte virksomheden.
Samtidig introducerede man det her aktieoptionsprogram, og det er klart, at når man gør det samtidig, får man jo altså et modsatgående incitament, der handler om, at hvis man holder prisen ret lavt på det tidspunkt, hvor man laver kapitaludvidelsen og aktieoptionsprogrammet, så bliver fortjenesten større, når man nogle år efter skal på børsen.
Det er den kritik, der har været rejst i DONG's tilfælde.
Men det er klart, at i forhold til en virksomhed, som ikke er på vej på børsen, eller som bare kører, kan man jo sagtens købe hr. Rasmus Jarlovs argument.
Så har jeg nogle andre sådan mere moralske argumenter, i forhold til hvordan lønudviklingen er, også i statslige virksomheder.
Men det er mere det andet, som jeg er optaget af
, og det er også derfor, jeg læser SF's forslag her som primært rettet mod statslige selskaber, som er på vej til at blive helt eller delvis privatiseret, og hvor der altså kan opstå de her forvridninger i incitamenterne.
Josephine Fock (ALT), 2017-04-18:
Tak til ministeren for at redegøre for sin holdning til det her forslag.
Altså det, jeg synes er interessant ved det her forslag, er jo, at det fokuserer på, at der er en problemstilling omkring medarbejderoptioner og aktier.
Er ministeren ikke enig i, at det kan være med til at skabe en distance til befolkningen, f.eks. i forbindelse med DONG, når der er aktieoptioner inde i billedet, hvor DONG bliver værdisat for lavt osv. og værdien efterfølgende stiger?
Er ministeren ikke enig i, at det kan vække undren i befolkningen, at der skal være mulighed for aktieoptioner af den her størrelse?
Kristian Jensen (V), 2017-04-18:
Altså, i hele diskussionen om DONG er jeg generelt set ikke enig i, at DONG blev værdisat for lavt.
Det, som ligesom var udgangspunktet, var, at DONG blev værdisat i forhold til markedet.
Der var et udbud, og det handlede om, hvem der ville byde ind.
Altså, i hele diskussionen om, om DONG var værdisat for lavt, er jeg ikke enig i den præmis.
Spørgsmålet er, om det kan være problematisk at have aktieprogrammer.
Ja, det kan det godt, det anerkender jeg.
Men det ligger faktisk også i den ejerskabspolitik, der blev tilrettelagt i 2015, at man skal være varsom og tænke sig nøje om i staten, hvis man ønsker at have aktieprogrammer.
Det er ikke sådan, at jeg mener, at aktieprogrammer er noget, der skal rulles ud alle steder, og at det til alle tider kan være fordelagtigt.
Josephine Fock (ALT), 2017-04-18:
Tak for svaret.
Så vil jeg gerne vende tilbage til noget af det, ministeren sagde i sin tale, nemlig at det jo hele tiden er til gavn for aktionærerne.
Altså, når man sælger eller selskabet bliver børsnoteret, er det, fordi det skal komme aktionærerne til gode.
Altså, den ubalance, jeg synes der kan være i det, er jo, at der er nogle, der får nogle rigtig gode aktieoptioner, for at de kan drive selskabet bedst muligt, så der kommer størst muligt udbytte til aktionærerne.
Men det er jo et enormt kortsigtet perspektiv.
For at vende tilbage til DONG: Hvad er det, vi gerne vil have skal ske med DONG?
Vi vil gerne have, at DONG i virkeligheden kan trives i rigtig, rigtig lang tid.
Vi vil gerne have, at de skal kunne investere i grøn energi og sådan noget.
Men alt det her bliver jo gjort ekstremt kortsigtet, og det er det, vi belønner direktøren og medarbejderne for.
Kristian Jensen (V), 2017-04-18:
Lige præcis det sidste vil jeg godt anholde, for der er ikke nogen naturlov, der gør, at aktieprogrammer skal gøres kortsigtede.
De kan sagtens gøres langsigtede, altså at man skal være i selskabet igennem længere tid, og at det skal være en stabil udvikling, der udløser muligheden for, at man kan få en gevinst ud af de her aktieprogrammer.
Jeg ved godt, at der i nogle private selskaber har været aktieoptioner, der har været meget kortsigtede, og hvor der har været mulighed for hurtigt at komme ud af det.
Derfor er det en anden politik, regeringen lægger for dagen, når det drejer sig om de statslige selskaber.
Benny Engelbrecht (S), 2017-04-18:
Tak, formand.
Nærværende beslutningsforslag tager udgangspunkt i et konkret selskabs aktieprogram, nærmere bestemt selskabet Nets.
Når man læser detaljerne der, forstår jeg sådan set godt, at man umiddelbart tænker, at det må vi undgå kan ske i et statsligt selskab.
Derfor synes jeg, det er væsentligt at slå fast, at aktieprogrammet i Nets ikke lever op til de krav, der er fastsat i statens ejerskabspolitik, og at staten derved ikke ville kunne bakke op om et sådant program, hvis der skulle komme et forslag – hvor det så end skulle komme fra – om at gøre noget lignende i et statsejet selskab.
Jeg synes også, det er væsentligt at understrege, at Nets ikke er og aldrig har været et statsejet selskab.
Hvad angår indholdet af beslutningsforslag B 77, mener vi i Socialdemokratiet, at den nuværende ejerskabspolitik for staten er dækkende til at imødekomme eventuelle problemstillinger om privatøkonomiske incitamenter ved salg eller børsnotering.
Statens ejerskabspolitik blev revurderet i 2015 af den daværende regering og den daværende finansminister og opstiller en række anbefalinger til god selskabsledelse.
Den indeholder en række konkrete rammer for aktiebaseret aflønning og aktie- og incitamentsprogrammer.
Aktiebaseret aflønning skal have til hensigt at understøtte, at selskabet bliver ledet effektivt og kompetent, og skal være med til at sikre langsigtet fremtidig værdiskabelse.
Der er en række kriterier, der skal være opfyldt for at benytte aktieprogrammer som en del af aflønningen i statslige selskaber.
Aktiebaseret aflønning hører under betegnelsen variabel aflønning og må derfor kun udgøre en fjerdedel af ledelsens løn, og derudover skal aflønningen kædes sammen med realiserede resultater over en flerårig periode for at undgå risikobetonet og kortsigtet adfærd.
Samtidig skal der være en afbalanceret risiko for tab og chance for gevinst, hvis man vælger at benytte aktiebaseret aflønning.
Altså hvis man vælger at benytte den.
Det er et godt og sundt princip, og det skal naturligvis fastholdes.
Ud over de konkrete rammer i statens ejerskabspolitik hører staten også under selskabsloven, der fastlægger, at det er bestyrelsens ansvar at fastsætte direktionens løn, men at det er generalforsamlingen og dermed aktionærerne, der skal godkende både direktionens løn og virksomhedens vederlagspolitik generelt.
Det giver altså, uanset hvad, staten et ansvar for at forholde sig til vederlagspolitikken i det enkelte selskab og gribe ind, hvis den overtræder de gældende anbefalinger for god selskabsledelse.
Afsluttende vil jeg understrege, at en beslutning om privatisering af et statsligt selskab enten via børsnotering eller salg alene er Folketingets beslutning, og derfor har ledelsen og bestyrelsen i et statsligt selskab ikke indvirkning på selve beslutningen om salg eller prisfastsættelsen og kan derfor ikke påvirkes gennem privatøkonomiske incitamenter som aktieprogrammer.
Beslutningsforslagets intentioner synes med andre ord allerede at være opfyldt, og derfor kan Socialdemokratiet ikke støtte det.