Christian Juhl (EL), 2020-12-15:
Tak til fru Aaja Chemnitz Larsen og hr. Sjúrður Skaale for at rejse den her vigtige sag.
Der er to emner i det.
Der er den lange sagsbehandlingstid hos politi og anklagemyndighed, men der er også de store forskelle, der er i rigsfællesskabet.
Begge dele gør, at tidsforbruget øges, og som hr. Sjúrður Skaale sagde, gør det også, at regningen bliver større for den ene eller den anden.
Jeg starter lige med et citat: »Jeg mener helt generelt, at det er problematisk, at nogle gerningsmænd får nedsat deres straf på grund af lang sagsbehandlingstid hos politiet og anklagemyndigheden«.
Sådan lød det i et svar fra ministeren på et § 20-spørgsmål, stillet af fru Karina Adsbøl den 24. oktober 2019, og det er jo inden for den nuværende regerings regeringstid.
I samme omgang skrev ministeren, at han ville bede Rigsadvokaten afdække, hvordan strafnedsættelsegrunden i straffeloven anvendes i praksis, og at han ville indbyde Folketingets partier til en drøftelse af løsningen, når redegørelsen kommer.
Redegørelsen fra Rigsadvokaten synes aldrig at være blevet lavet, hvilket kan undre noget, og det er meget aktuelt at diskutere i forbindelse med den her sag.
I Enhedslisten er vi meget villige til at deltage i drøftelserne af, hvordan sagsbehandlingstiden kan nedsættes.
Vi mener absolut heller ikke, at der skal gå så lang tid i straffesager, at straffelovens § 82, nr. 13, om nedsættelse på grund af tidsforbrug skal anvendes.
Vi er dog nok ikke helt enige om, hvorfor det er problematisk, når en sag tager for lang tid.
At dømme ud fra nogle af ministerens svar på flere § 20-spørgsmål kunne man ane, at ministeren måske mener, at problemet ligger i, at gerningsmændene slipper for let, hvis de får deres straf nedsat, altså at det skulle være en gave for de tiltalte, hvis deres sag trækker ud i årevis.
Men jeg tror nu, vi kan hurtigt blive enige om, at det er et forkert sted at placere fokus.
Jeg er helt overbevist om, at ingen er tjent med at have en straffesag hængende over hovedet i længere tid end højst nødvendigt, og jeg hørte da også noget, som gik lidt i den samme retning, da ministeren indledte i dag.
De fleste, der er skyldige i kriminalitet, vil gerne afsone deres straf hurtigst muligt, så de kan komme videre.
Det kan have karakter af dobbeltstraf, hvis man skal vente unødig længe på, at ens sag bliver afgjort, og det er, uanset om sagsbehandlingstiden er urimelig lang, eller om en sag skal gå om, fordi en anklager havde misforstået sin rolle og troede, at denne var filminstruktør, der skulle fortælle vidnerne om, hvad de skulle sige i en retssag.
Når man har en straffesag hængende over hovedet, kan det påvirke ens muligheder for job, uddannelse, bolig og familie, som flere har været inde på.
Derfor er det ekstremt vigtigt, at straffeprocessen ikke tager for lang tid, således at gerningsmændene hurtigst muligt kan resocialiseres i samfundet og forhåbentlig lægge deres kriminelle fortid bag sig.
Jeg vil sige til formanden, at mit ur ikke fungerer, så hvis jeg kommer til at overskride min taletid, håber jeg at formanden vil gribe ind.
Indtil vi har fundet en løsning på den lange sagsbehandlingstid, der kan være i nogle sager, så er det rigtig godt, at vi har straffelovens § 82, stk. 13, således at vi ikke risikerer, at dobbeltstraffede personers vej til resocialisering gøres urimelig lang.
Når det drejer sig om de særlige udfordringer i Grønland og på Færøerne, som vi på hr. Sjúrður Skaale kan høre mest er i Grønland, så er vi efter min mening nødt til at gøre en særlig indsats.
En særlig indsats kan være flere ressourcer pr. borger end i den sydlige del af riget.
hvis den forskel også var inden for byerne i Syddanmark – så ville der jo reelt lyde et ramaskrig, for det ville folk ikke finde sig i.
Men man tænker ikke så meget over det, når det er snestorme, og når det er lange afstande, der gør sig gældende.
Jeg hørte om en historie i Grønland, hvor advokater, dommere og alle var taget af sted og først sneede inde et par dage, hvorefter de kom frem til stedet, hvor man skulle afsige dommen, og så kunne enten tolken eller nogle af vidnerne ikke nå frem.
Man havde så allerede brugt en uge, inden man var tilbage igen i Nuuk.
I andre tilfælde er det it-forbindelsen, der ikke er så stærk, at man kan foretage en digital afhøring, hvis det er det, der kan bruges.
Derfor er det jo ulig sværere at afgøre en sag i et land, hvor naturen og de lange afstande gør den store forskel, og derfor må vi sige, som ministeren også sagde, at vi, for at folk bliver behandlet lige, er nødt til at bruge nogle flere ressourcer på sagerne i de her omgivelser.
Det vil vi meget gerne være med til, og jeg vil sige, at vi lige har haft en sag i Nordisk Råd, som handlede om bekæmpelse af selvmord, og der konkluderede vi også det samme, nemlig at der er vi jo nødt til at gøre forskel og yde den største indsats der, hvor problemerne størst, for at vi behandler folk lige.
Det synes jeg også vi skal gøre i den her sag.
Nu er der kommet lys, og der står nul sekunder på mit ur.