Christian Juhl (EL), 2020-06-18:
Tak for det.
Jeg synes nu, at vi kommer videre hver dag, og det synes jeg at vi er kommet de sidste 6-7 gange, vi har diskuteret det, inden for de få uger, der har været: både i forbindelse med en DIIS-rapport, et par konferencer og et ret stort antal møder i både Nævnet og udvalget.
Jeg glæder mig personligt over, at Søren Espersen har flyttet sig til nu at anerkende, at Grønland er et velfærdssamfund, der har et kæmpe potentiale, og også i salen gerne vil give en meget skarp kritik af et amerikansk samfund, der har enormt store skavanker.
Det giver da en chance for, at vi kan diskutere på et bredt fælles grundlag.
Ellers er interessen for Arktis og Grønland jo stigende på godt og ondt.
Der er nærmest tale om en rivalisering imellem stormagterne.
Kina laver meget forskning i Arktis og byder sig til over for de mindre lande med finansiering, projektering, byggeri og minedrift osv., og russerne moderniserer derhjemme, sådan at de kan få tjent nogle penge på den nye Nordøstpassagen.
De opruster også eller moderniserer i hvert fald deres våben i det nordlige ishav.
USA har været lidt sene til at komme i gang og har først nu opdaget, at Arktis er noget, de skal blande sig i, og de prøver så at følge med, så godt de kan.
Arktis handler om militær, råstoffer, nye transportveje og klimaforandringer, og det er i det lys, vi skal se den debat, som vi har i dag om USA's støtte til Grønland.
De 82 mio. kr., hr. Søren Espersen, er det samme, som vi betaler i Danmark på 6 dage i bloktilskud – 6 dage svarer til 82 mio. kr.
Man bør ikke have en illusion om, at USA gør det for at hjælpe grønlænderne eller danskerne eller rigsfællesskabet.
Det er selvfølgelig, fordi de har en interesse i det og de har en egeninteresse i det, som er stor – især en militær interesse.
Trumps øjne er ikke blå i den forstand, og han kun gør det for USA's skyld.
Så gør han det vel også for at være på forkant, så kineserne ikke blander sig for meget deroppe.
Jeg vil minde om, at kinesernes interesse for minedrift er kæmpestor.
Vi har jo diskuteret storskala med 10.000 kinesiske arbejdere i den periode, jeg har været i Folketinget.
Vi har set, at kineserne gerne ville købe Grønnedal, og lige pludselig havde vi alligevel brug for den, selv om ingen ville have den i starten.
Jeg minder om, at kineserne også gerne ville bygge, drive og finansiere tre lufthavne i Grønland.
Derfor måtte der jo ske en feberredning fra den danske borgerlige regerings side dengang for at undgå det, hvor Lars Løkke Rasmussen lige pludselig fandt et meget stort millionbeløb.
Derfor skal det ses i en større sammenhæng, og derfor er det nødvendigt, at vi diskuterer det i en større sammenhæng.
Derfor er jeg glad for, at vi også får debatten om Arktisstrategien løbende.
Ofte opfatter Grønland og Færøerne det sådan, at den danske regering vrider emner, hvor det drejer sig om et politikområde, som er hjemtaget, på den måde, at den danske regering lige pludselig synes, at det her er et sikkerheds- og udenrigspolitisk område.
Jeg kan godt forstå det dilemma, der er i det, og det er vi nødt til at finde ud af at løse.
Jeg synes, at en af de bedste måder at løse det på er, at vi lader de tre lande i rigsfællesskabet deles om at formulere udenrigspolitikken.
Så kan vi i hvert fald undgå, at nogle spiller os ud mod hinanden.
Og så synes jeg egentlig godt, at vi også i Arktis kunne snakke lidt mere om at lave en alliancefri politik.
Jeg er enig i Søren Espersens kritik af USA, og jeg synes, at der er lige så store og problematiske konsekvenser af deres politik, som der i nogle sammenhænge er af f.eks. Kinas og Ruslands.
Så derfor synes jeg, at vi skulle overveje, om ikke vi kunne finde bedre alliancepartnere, f.eks. hvis vi i Norden slog os sammen og var med til at formulere en politik – der har vi et fælles udgangspunkt og en fælles kultur og også en fælles udenrigspolitik – så vi ikke skulle være afhængige af det, som udenrigsministeren kalder vores nære allierede.
Jeg er helt ærligt ikke så vild med en nær allieret, som hedder Trump, for at sige det, som det er.
Jeg ville meget hellere formulere udenrigspolitik sammen med Norge, Sverige, Finland, Island, Grønland og Færøerne – jeg ved ikke, om jeg har glemt nogen.
Derfor synes jeg, det er enerverende, at vores udenrigsminister igen og igen lukker øjnene for USA's undladelsessynder og deres sådan lidt mindre pæne hensigter.
Jeg behøver vel ikke at nævne, at de ikke har ryddet op på deres 30 militærbaser, at serviceaftalen ikke er på plads endnu, og at transporten både via luft- og vandveje til Thulebasen er stjålet fra grønlænderne.
Det er beløb, som er væsentlig større end 82 mio. kr., der dér er på spil, og som er taget fra grønlænderne og fra grønlandske og danske virksomheder.
Så jeg synes, der er mange muligheder for, at vi kunne komme videre, og jeg synes også, at den nye arktiske strategi, vi skal i gang med at diskutere, kan indeholde meget, meget væsentlige elementer om at give muligheder både for Grønland og Færøerne for at komme videre på vej mod selvstændighed og i hvert fald få en økonomi, der er bæredygtig.