runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (M), 2026-02-05:
Der var jo ikke noget spørgsmål; det var en meningstilkendegivelse.
Jeg er sådan set enig i ambitionen – men det er jo ikke det, vi diskuterer – og det vil man også kunne se på den måde, som regeringen har håndteret det her på.
Det tror jeg vil være en ambition hos alle regeringer.
Men det, vi taler om her, er jo, hvorvidt man ligesom skal lave en binding på fremtidige regeringer, der rækker ud over grundlovens udtømmende beskrivelse af, hvordan rollefordelingen er, og det kan regeringen ikke medvirke til.
Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2026-02-05:
Vi laver bindinger på hinanden på andre måder, som ikke står beskrevet i grundloven, f.eks. med budgetloven og andet.
Det kan i hvert fald være en binding på regeringer, hvor de partier, der stemmer for det, kan binde sig selv.
Man beslutter jo selv, om man vil have den binding på sig.
Når jeg kom med Irakeksemplet, var det jo, fordi udenrigsministeren siger, at man går i krig med et kvalificeret flertal bag sig, men det gjorde man i hvert fald ikke der.
Hvad angår Afghanistan, er der en række nuværende regeringsmedlemmer, som direkte har forhindret den historiske udredning i at se dagens lys.
Lars Løkke Rasmussen (M), 2026-02-05:
Altså, Afghanistan – det var B 37 tilbage i 2001.
Det nød opbakning fra 90 pct. af Folketingets medlemmer.
Men igen, selvfølgelig kan man lave politiske bindinger på hinanden, hvis man vil, men det vil regeringen så ikke.
Det har jeg jo gjort rede for.
Stinus Lindgreen (RV), 2026-02-05:
Tak for det, og tak for talen.
Jeg hører jo – og jeg er jo fuldstændig enig i den vision, der er, og det hører jeg også ministeren sige – at der skal være så bredt et flertal i Folketinget som overhovedet muligt, hvis man skal sende danske soldater i krig.
Det hører jeg er intentionen, og jeg anerkender fuldt ud, at det også er det, der er sket langt de fleste gange.
Men som andre har været inde på, er det jo ikke nødvendigvis ambitionen for alle fremtidige regeringer.
Vi kan jo også se tilbage på, at det ikke altid har været tilfældet tidligere.
Det behøver ikke at være retligt bindende.
Jeg anerkender fuldt ud, at det er regeringens prærogativ at lave udenrigspolitik og sikkerhedspolitik.
Men der er jo ikke nødvendigvis tale om en retlig eller juridisk bindende aftale, men et politisk håndslag om, at det her simpelt hen er så vigtigt, at vi er enige om, at der skal være et bredt flertal.
Lad os da aftale det, så det også rækker frem i tiden for at sikre, at der er den folkelige opbakning, det folkelige mandat, som vores soldater vel fortjener, hvis de skal i krig.
Lars Løkke Rasmussen (M), 2026-02-05:
Det bliver jo en gentagelse af nogle synspunkter, og jeg kan også gentage mit: Vi ønsker sådan set at stå vagt omkring grundlovens bestemmelser.
Hvis man tager Irakudredningen, kommer den også med en række anbefalinger til evaluering med Nævnet og den type ting, som vi jo også har taget til os efterfølgende.
Men at lave en binding, der rækker ud over grundlovens bestemmelser og dermed altså binder fremtidige regeringer, selv om det så ikke vil være retligt bindende, vil regeringen ikke medvirke til.
Det rokker ikke ved, at vi har den politiske ambition, at vi altid vil søge at få vores udenrigspolitiske beslutninger forankret så bredt som overhovedet muligt.
Stinus Lindgreen (RV), 2026-02-05:
Det anerkender jeg, og det er jo dejligt, at regeringen har den ambition.
Pointen er bare, at vi ikke kan vide, hvad der vil ske i fremtiden.
Vi ved jo ikke, hvem der kommer til at være i regering efter næste valg eller efter næste valg igen.
Så man skal jo samle opbakning, man skal jo informere om det.
Og hvis man skal det på et oplyst grundlag, kræver det jo, at vi alle er informeret ordentligt, og det kræver, at der er bred forankring i Folketinget.
Så jeg har stadig væk svært ved at se det.
Det handler for mig at se overhovedet ikke om at være i strid med grundloven; det handler bare om at sikre mandatet i Folketinget så bredt som overhovedet muligt.
Lars Løkke Rasmussen (M), 2026-02-05:
I forhold til information fremgår det jo meget, meget klart, at regeringen har en pligt til at rådføre sig med Det Udenrigspolitiske Nævn, så der er jo altid transparens og information helt bredt.
Det, vi taler om her, er, hvad beslutningskraften skal hvile på.
Der er et flertal et flertal.
Det kommer vi ikke til at gøre, og derfor kan vi ikke støtte det her forslag, som i øvrigt heller ikke ville være retligt bindende.
Det vil heller ikke kunne binde en fremtidig regering.
Det rokker ikke ved, at man kan have politisk ambition, og den giver også udtryk for her, og man kan også se i den historik, jeg selv har været medansvarlig for enten som statsminister eller som udenrigsminister, at vi også har efterlevet den maksime.
Trine Pertou Mach (EL), 2026-02-05:
Tak for det, og tak til udenrigsministeren for talen.
Det er jo ikke, fordi vi diskuterer, om regeringer skal stækkes i forhold til muligheden for at føre udenrigspolitik, og vil ændre det prærogativ, der ligger her.
Det her handler specifikt om at sende danske soldater i krig og om, at Danmark altså bliver et krigsførende land.
Det er alene den diskussion, der ligesom er her.
Det er, så vidt jeg forstår på Alternativet, ikke tilfældet, og det er heller ikke det, der har været tilfældet de andre gange, man har haft de her diskussioner i Folketingssalen.
I dag er det jo faktisk lige præcis 6 år siden, hvis ikke 7 år siden, at rapporten fra forskerne på Københavns Universitet kom med de konklusioner, som bl.a. fru Lisbeth Bech-Nielsen refererer til.
Hvorfor gik Danmark i krig?
Da det gjaldt Irakkrigen, var der tale om en beslutning, som blev truffet på et ufuldstændigt grundlag; det var noget, hvor regeringen strammede i forhold til oplysningerne, og hvor meget få mennesker i Folketingssalen faktisk stod bag.
Hvis nu man forestillede sig, at udenrigsministeren havner i opposition, vil man så fra Moderaternes side ikke selv ønske en så stærk forankring af en krigsbeslutning som overhovedet muligt og dermed måske også noget, der rækker ud over et meget snævert flertal i Folketingssalen?
Lars Løkke Rasmussen (M), 2026-02-05:
Jo, det vil jeg både i regering og i opposition, og det er jo også det, jeg har givet udtryk for holdningsmæssigt.
Vil jeg som oppositionsparti forsøge at binde regeringen ud over grundlovens bestemmelser omkring magtens tredeling?
Nej, det vil jeg ikke.
Trine Pertou Mach (EL), 2026-02-05:
I virkeligheden er det jo ikke at binde regeringen, som ministeren siger.
Det bliver det i praksis, fordi det er regeringen, der fører udenrigspolitikken.
Det handler jo om, at vi i Folketinget kollektivt tager et ansvar for at sende mennesker i krig og påfører et andet land dansk militær intervention i en eller anden kontekst.
Så det, det handler om, er jo at sikre, at vi politisk bredt forankret træffer den slags beslutninger.
Lars Løkke Rasmussen (M), 2026-02-05:
Nu bliver det meget et slagsmål om ord, for jeg har jo sådan set givet udtryk for den politiske holdning og den politiske ambition, men den ambition kan man jo godt have, uden at man nødvendigvis vil underkaste sig en beslutning om, at den ambition skal være bindende i en sådan forstand, at man afskriver sig muligheden for, at man på et givent tidspunkt kunne træffe en beslutning, også med et flertal, der er mindre end det kvalificerede flertal, der er lagt op til her.
Simon Kollerup (S), 2026-02-05:
Tak for det.
Med det beslutningsforslag, vi behandler nu, foreslår Alternativet, at der skal indføres et princip om, at der i stedet for almindeligt flertal skal være et kvalificeret flertal på tre femtedele af Folketingets medlemmer bag en beslutning om at udsende danske soldater til væbnede konflikter.
Alternativet finder, at det er væsentligt, at beslutningen om dansk krigsdeltagelse tages på et bredt parlamentarisk grundlag og med størst mulig åbenhed om beslutningen om at sende danske soldater ud.
Sidst vi behandlede det her forslag – det har nemlig været behandlet nogle gange – var i december 2021, og jeg kan allerede nu afsløre, at Socialdemokratiets holdning ikke har ændret sig siden da.
I Socialdemokratiet er vi selvfølgelig helt enige i, at der skal være bred parlamentarisk opbakning, når Folketinget og regeringen træffer nogle af de sværeste beslutninger.
Det har vi en tradition for i Folketinget, og det gælder selvfølgelig særlig militære udsendelser og i særdeleshed, når der er tale om udsendelse af danske soldater til missioner, som er skarpe og svære.
Vi tager det altid meget alvorligt, at Folketinget skal bakke op om de soldater, der skal sendes ud.
Det har vi en tradition for, og det har vi, som udenrigsministeren siger, også en grundlovsfæstet pligt til.
For efter grundlovens § 19 gælder pligten for regeringen til at indhente Folketingets samtykke ved bl.a. anvendelse af militære magtmidler mod en fremmed stat eller ved indgåelse af folkeretlige forpligtigelser af større betydning.
Det betyder også, at Folketinget ved en folketingsbeslutning, som jo er det, vi behandler lige nu i den her sag, ikke retligt kan forpligte regeringen til at indføre et krav om kvalificeret flertal, for så vidt angår bestemte udenrigspolitiske handlinger – både fordi, som ministeren også siger, folketingsbeslutninger i almindelighed ikke er retligt bindende, men også fordi sådan et forslag som det, vi behandler her, strider mod grundlovens ordning.
Så det vil sige, at der altså er nogle juridiske kompleksiteter omkring forslaget her, og så er der det mere holdningsmæssige og politiske: Er det ikke en god idé, at der er bred opbakning bag vores soldater?
Jo, det er det, og det bør enhver dansk regering selvfølgelig altid søge at få.
Det har vi tradition for, som jeg siger, og jeg vil bare måske fremhæve, at det jo også blev understreget i forbindelse med behandlingen af en forespørgselsdebat her i Folketingssalen i december 2019, hvor – efter hukommelsen – samtlige partier bakkede op om en vedtagelsestekst om, at den til enhver tid siddende regering bør søge bred politisk opbakning i Folketinget ved netop militære udsendelser.
Så politisk er der allerede en fælles tilkendegivelse og en fælles holdning til sagen.
Juridisk er det ikke sådan lige at gennemføre det, Alternativet foreslår.
På den baggrund ser vi ikke noget behov for at indføre et princip om kvalificeret flertal, når Folketinget udsender danske soldater.
Vi er tilfredse med den ordning, der gælder, og derfor støtter vi ikke beslutningsforslaget.
Sascha Faxe (ALT), 2026-02-05:
Tak til ordføreren for talen.
Før valget i 2019 bakkede Socialdemokratiet op om det her, og som ordføreren beskriver, var det så ændret, da man nåede frem til slutningen af 2019 og til 2021, altså da man kom i regering.
Så derfor vil jeg høre, om Socialdemokratiet også ville stemme nej, hvis man var i opposition igen.
Er det kun, når Socialdemokratiet er i regering, at man synes, at et kvalificeret flertal er en dårlig idé?
Mads Olsen (SF), 2026-02-05:
Nu har vi en god diskussion også om værdier.
Jeg er lidt nysgerrig på DF's værdier.
Jeg stillede spørgsmålet før, men jeg synes ikke, at jeg fik et klart nok svar, så jeg prøver igen.
Der er jo den her højrefløjsaktivist, hr. Tommy Robinson, som har delt en video, hvor der er en gruppe fra Nordirland, der poserer med våben, og hvor teksten er: Vi kender jer politikere og jeres bevægelser, og I er legitime mål.
Det er jo interessant, for hr. Tommy Robinson er jo en person, som Dansk Folkepartis formand har arbejdet meget tæt sammen med.
Man har inviteret hr. Tommy Robinson ind i Landstingssalen for at tale til konferencer, ind i demokratiets højborg her på Christiansborg.
Hr. Morten Messerschmidt har endda været til hr. Tommy Robinsons demonstration i England for et par måneder siden og talte ved den, dog inden den her video blev delt på de sociale medier.
Kan man virkelig samarbejde med en mand, der så aktivt ikke går ind for demokrati, når man deler opfordringer til vold mod politikere, eller vil man i fremtiden ikke samarbejde længere med den her mand?
Mikkel Bjørn (DF), 2026-02-05:
Dansk Folkeparti har tilladt manden at komme og tale i Folketinget, fordi der i England i øjeblikket desværre er et massivt stormløb mod ytringsfriheden.
Jeg vil være tilbøjelig til næsten at gå så langt, som at England langt hen ad vejen ikke længere er en retsstat med det, der foregår derovre, hvis man følger med.
Folk bliver smidt i fængsel efter forgodtbefindende for almindelige kritiske ytringer omkring regeringen.
Efter de tal, jeg har set, er der flere mennesker England, der bliver smidt i fængsel for ytringer på sociale medier, end der er i mange af de diktaturstater, vi normalt ville kritisere for det samme.
Og det er jo mildest talt fuldstændig skørt, og der er det vigtigt, at vi forholder os kritisk til det, og det er Tommy Robinson en af de personer, der har givet stemme til.
Hvis ikke der er andre, der gør det, synes jeg, at det er interessant, at vi har den debat.
Er det ensbetydende med, at personer, der måtte gøre det på alle mulige andre niveauer, er sympatiske eller gode mennesker, der kæmper for alt det rigtige i alle andre sammenhænge?
Nej, det er ikke nødvendigvis givet.
Mads Olsen (SF), 2026-02-05:
Man har inviteret ham ind på Christiansborg, man har talt til hans demonstration for 4 måneder siden, man har haft et meget tæt samarbejde med ham.
Det synes jeg egentlig bare er rystende.
Kan hr. Mikkel Bjørn ikke godt se, at det klinger lidt hult?
Mikkel Bjørn (DF), 2026-02-05:
Nej, for jeg ved ikke, hvad det er for et samarbejde, som hr. Mads Olsen taler om.
Man tillader en mand at komme til orde, og når Facebook lukkede totalt ned i det meste af verden i mange år for enhver person – nu har man så ændret praksis – der bare nævnte denne persons navn, er det nødvendigt at have en debat om, om vi virkelig på den offentlige markedsplads for ytringer, som de store mediesociale platforme er, kan tillade en retstilstand, hvor enhver borger, der bare nævner en persons navn, selv i kritiske vendinger, bliver slettet eller bandlyst permanent.
Peder Hvelplund (EL), 2026-02-05:
Tak for det, og tak til ordføreren for talen.
Nu blev jeg bare grebet af den debat, der udfoldede sig her.
Her for nylig gjorde jeg mig den ulejlighed at se den tale, som hr. Mikkel Bjørns formand, hr. Morten Messerschmidt, holdt ved konferencen, der blev afholdt af CPAC, som er en sammenslutning af højreorienterede partier her i Europa, nede i Budapest, hvor hr. Morten Messerschmidt står og siger, at de vestlige demokratier er i forfald, men at fremtiden findes i de øst- og centraleuropæiske lande.
Det er jo lande, bl.a. Ungarn, der er præget af en stor grad af homofobi, det er lande, hvor ytringsfriheden har trange kår.
Så jeg vil bare høre, når nu vi taler om de demokratiske værdier, om det også er hr. Mikkel Bjørns opfattelse, at demokratiet i Danmark er i forfald, hvorimod det er et land som Ungarn, vi skal se til for at finde de sande demokratiske værdier.
Mikkel Bjørn (DF), 2026-02-05:
Hvorfor er det tilfældet?
Så jeg er helt enig med hr. Morten Messerschmidt i, at fremtiden selvfølgelig er, at de vesteuropæiske og nordeuropæiske lande begynder at opføre sig mere ansvarligt på indvandringsspørgsmålet, mere i tråd med Ungarn og Polen.
Men det er jo en lidt underlig forudsigelse, for hr. Frederik Vad taler om det pres, der kommer, til citat.
Men hvis ikke der er nogen erfaring med, at der nogen sinde har været et pres fra erhvervsorganisationerne på indfødsretsområdet, så bliver det jo en lidt fiktiv og meningsløs diskussion, for hvorfor skulle det pres så pludselig komme?
Jeg skal selvfølgelig ikke kunne afvise, at det pludselig kunne opstå, men der er jo ikke noget, der tilsiger, at det skulle være tilfældet.
Derfor bliver det et lidt mærkeligt spørgsmål at skulle forholde sig til, synes jeg.
Peder Hvelplund (EL), 2026-02-05:
Tak for det.
Det synes jeg er en væsentlig information.
Når Dansk Folkeparti ser på, hvor demokratiet trives bedst henne, er det i lande som Polen og Ungarn, hvor der sker undertrykkelse af homoseksuelles rettigheder, hvor ytringsfriheden har trange kår.
Det er jo meget rart at vide, at det er den form for demokrati og den form for demokratiske værdier, som Dansk Folkeparti baserer sit værdisyn på.
Så tak for den oplysning.
Mikkel Bjørn (DF), 2026-02-05:
Ud fra den logik er det åbenbart det syn, der er på homoseksuelle og minoriteter og jøder i de arabiske miljøer, som Enhedslisten baserer deres politiske virke på.
Så det bliver mildest talt en skør debat.
Faktum er, at Enhedslisten og Radikale Venstres udlændingepolitik har gjort Danmark til et væsentlig mere utrygt land at være i for jøder og seksuelle minoriteter og minoriteter generelt i det hele taget.
Det synes jeg man skulle tage på sig.
Det er jo fair nok at sige, at det er en pris, der er værd at betale, men vær dog ærlig over for danskerne, og sig, at det er en konsekvens af den indvandringspolitik, de venstreorienterede partier ønsker at føre, altså at Danmark bliver et mere utrygt land for de mennesker, man ellers hævder at varetage interesserne for.
Mikkel Bjørn (DF), 2026-02-05:
Tak for det.
Jeg tror, det er godt, at vi har en mødefri periode i næste uge, for fru Zenia Stampe lyder mere og mere uligevægtig.
Sandheden er jo, at det er Radikale Venstres udlændingepolitik, som har gjort det utrygt for mennesker med jødisk baggrund og mennesker, der tilhører seksuelle minoriteter at færdes trygt på gaden i Danmark.
Dansk Folkeparti har flere homoseksuelle medlemmer, og vi har flere medlemmer med jødisk baggrund; vi er et parti, der slår ring om de mennesker, i modsætning til Radikale Venstre, der i alt, hvad de har foretaget sig de efterhånden sidste 100 år, har gjort alt, hvad de kunne, for at undergrave og ødelægge Danmark – i alt, hvad de har foretaget sig.
Der står Dansk Folkeparti som repræsentant for et sikkert og trygt Danmark, hvor folk kan færdes frit på gaden uden at blive overfaldet og slået ned af de mennesker, som Radikale Venstre fortsætter med at insistere på at vi skal invitere ind over den danske grænse.
Det er forskellen på Radikale Venstre og Dansk Folkeparti, og det tror jeg der er mange danskere derude der sætter utrolig meget pris på.
Zenia Stampe (RV), 2026-02-05:
Det har jeg ikke meget at sige til.
Mikkel Bjørn (DF), 2026-02-05:
Nå ja, men det er ikke, fordi jeg har så meget at sige.
Jeg tror, jeg har sagt det, der skulle siges om fru Zenia Stampe og Radikale Venstres fremfærd i dansk politik.
Der er ikke nogen danskere, der har brug for Radikale Venstre i dansk politik.
Radikale Venstre er antitesen til alt, hvad der er i Danmarks interesse, og jeg håber, at Radikale Venstre, mod al forventning, ender med at forsvinde ud af dansk politik på et eller andet tidspunkt, hellere i morgen end i dag.
Zenia Stampe (RV), 2026-02-05:
Der blev sagt »mod al forventning«, trods alt; tak for det.
Det viser jo netop, hvad Dansk Folkeparti i virkeligheden er.
Jeg har godt noteret mig den nye tolerance.
Men når man ser på Dansk Folkepartis historik, er der ingen tvivl om, at det er det parti, der er allermest intolerant.
Anders Kronborg (S), 2026-02-05:
Jeg tror også, jeg skal tilbage og se klippene, og hvad det præcis var, Dansk Folkepartis ordfører sagde omkring Ungarn, antisemitisme osv.
Jeg synes også, det lød en smule interessant, og jeg tænker også, at det er noget, Det Jødiske Samfund i Danmark måske går ind og kigger lidt på, for der er i hvert fald sket nogle ting over de seneste 10 år i Ungarn, der er problematiske i forhold til jøder.
Så vi må se, hvad der præcis er sagt her i salen fra landets fornemste talerstol omkring Ungarn og antisemitisme fra Dansk Folkepartis ordfører.
Men jeg kunne godt tænke mig sådan helt ordentligt og respektfuldt for ordførerens tale at spørge ind til, hvordan man egentlig ser på behandlingen.
For er det forkert opfattet, at Radikale Venstre i lighed med Enhedslisten også gerne vil have mindre, om man så må sige, politisk indflydelse på indfødsretten og så mere behandling i forhold til et administrativt personale?
Det kunne jeg godt tænke mig at blive lidt klogere på.
Zenia Stampe (RV), 2026-02-05:
For det bliver nemlig et spørgsmål om mavefornemmelse, og det kan ikke leve op til retsstatens principper om ligebehandling og om beskyttelse mod vilkårlighed.
Jeg ved så godt, at der er nogen i Indfødsretsudvalget, som nærmest praler af den særstilling, der er på indfødsretsområdet, at man, vi, som sagsbehandlere – det er vi jo som medlemmer af Indfødsretsudvalget – ikke er bundet af forvaltningsloven og helt almindelige retsstatslige principper.
Men jeg må bare sige, at som medlem af Indfødsretsudvalget, som radikal og som i den forbindelse sagsbehandler er det for mig meget vigtigt, at jeg i min sagsbehandling lever op til retsstatens principper.
Det er beskyttelse mod vilkårlighed, det er proportionalitet, det er ligebehandling, og det er gennemsigtighed.
Det er alt det, man ikke har i Indfødsretsudvalgets sagsbehandling af ansøgninger om statsborgerskab.
Peder Hvelplund (EL), 2026-02-05:
Først vil jeg sige, at når jeg kan være stolt af at se Dannebrog, er det, fordi jeg forbinder det med nogle grundlæggende demokratiske rettigheder, noget, der handler om ligestilling, og noget, der handler om en tro på, at vi er en del af en regelbaseret verdensorden.
Det er jo bare værdier, som ofte ikke afspejles i de afgørelser, der bliver truffet i Indfødsretsudvalget.
Når der bliver truffet afgørelser, som er direkte i strid med handicapkonventionen, er det udtryk for en forskelsbehandling af mennesker på grund af et handicap, og noget, der i øvrigt også er i strid med de internationale konventioner.
Det er derfor, jeg synes, at man i et indfødsretsudvalg ikke bør putte symboler ind.
I forhold til spørgsmålet omkring PET-vurderingen ved ordføreren jo udmærket godt, at Enhedslisten i de sager stemmer gult, fordi vi hverken kan stemme for eller imod, fordi oplysningsgrundlaget i de sager er mangelfuldt, og at man forholdsvis let og ukompliceret vil kunne sikre, at en advokat, der var sikkerhedsgodkendt, i anonymiseret form kunne få forelagt de her sager, så der kunne komme en reel vurdering af, om der også er en sikkerhedsrisiko.
For i et demokrati bør man ikke have blind tillid, heller ikke til en efterretningstjeneste.
Anders Kronborg (S), 2026-02-05:
Men vi er nødt til at holde tungen lige i munden her, altså tungen fuldstændig lige i munden.
Ordføreren siger på ene side demokratiske rettigheder, men Enhedslisten går på den anden side ind og stemmer gult til nogle, der er vurderet til at være til fare for statens sikkerhed, til fare for vores demokrati og er klar til at lave terror.
Det er jo, og det ved vi jo også godt, fuldstændig hullet som en si, altså hvad der bliver givet til pressen osv.
Det er jo ikke ordentligt i de sager.
Peder Hvelplund (EL), 2026-02-05:
Først og fremmest har jeg trods alt så stor tiltro til vores efterretningstjeneste, at jeg ikke tror på, at den hårdeste sanktion, man kan give, hvis der er nogen, der vil Danmark det ondt, er, at de så ikke bliver danske statsborgere.
Så går jeg da så sandelig ud fra, at der kommer til at foregå en efterforskning af de forhold og efterfølgende en domstolsprøvelse i forhold til det.
Derfor har det her jo ikke noget at gøre med, om det er nogen, der vil Danmark det ondt.
Det er det, vi har en efterretningstjeneste til at kunne sikre.
Men når vi hverken kan stemme for eller imod, er det jo netop, fordi oplysningsgrundlaget er mangelfuldt.
Det er ikke et spørgsmål om, at det er oplysninger, der skal tilgå udvalget.
Det kunne netop tilgå en sikkerhedsvurderet advokat, som kunne vurdere sagerne i anonymiseret form, så vi netop kunne få en vurdering.
For blind tillid hører ikke hjemme nogen steder, heller ikke i et retssamfund.
Anders Kronborg (S), 2026-02-05:
Tusind tak for det.
Det blev brugt som et eksempel på, at her var der en, der havde fået et statsborgerskab, som ikke burde have fået et dansk pas.
Er det ikke korrekt erindret?