Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2019-12-11:
Tusind tak for en god debat.
Nu har vi faktisk haft tre forespørgsler her hen over de sidste par uger, og det er jo så de første forespørgsler, jeg har haft som minister, og jeg glæder mig bare over debatformen.
Jeg glæder mig over, at der kan blive taget initiativer til det bredt i Folketinget, og jeg synes, at formen fungerer rigtig godt.
Når jeg nævner det, er det bl.a., fordi der var et par af ordførerne, herunder den konservative, der sagde, at den manglende spørgelyst ikke var et udtryk for manglende interesse, og det er så rigtigt, som det er sagt.
Altså, jeg mener, at vi får rigtig meget ud af at kunne det her, for jeg tror, at vi politisk simpelt hen får hørt, hvad hinandens perspektiver er.
Det vil sige, at jeg mener, det er enormt anvendeligt, også i forhold til at kunne lave de aftaler, der følger på ryggen af det her.
Det, der bliver sat i gang oven på en forespørgsel som den her i dag, er, at vi fra regeringens side tager initiativ til at tage en dialog med alle parterne, som vi har drøftet undervejs, og at vi i forligskredsen vil komme med et udkast til, hvordan vi kan komme videre i forhold til de regler, der har været om fælles mål.
Det er bare for at sige, at det i virkeligheden er i den her type af debatter, der rigtigt er tale om maskinrum, i modsætning til meget af det, jeg oplever at vi har fået udviklet hen over de sidste par årtier.
Hvis jeg må tillade mig et kort øjeblik at sige, at nogle ting var bedre i gamle dage, var en af de ting, der var bedre i gamle dage, at man havde forespørgsler i stedet for at have samråd.
Der er nogle, der ikke helt synes det, for man bruger meget tid på at forberede forespørgslerne; der er brugt mange timer forud for, at vi er her i dag.
Vi bruger også lang tid på selve forespørgslen; det tager dobbelt så lang tid som et samråd.
Det synes jeg også er rigtig positivt.
Så er det rigtigt, at tempoet er lavere, aggressionsniveauet er lavere, indholdet er tungere, og alting er mere velforberedt, men jeg synes sådan set ikke, der er noget som helst dårligt at sige om det.
Det er kun godt, og det er godt for vores demokrati.
Så hvis der er nogen, der skulle være bekymret over antallet af forespørgsler, deler ministeren ikke bekymringen.
Så vil jeg sige noget om de enkelte ting, der har været oppe her.
Enhedslistens ordfører spurgte til det her med kommercialisering, og der er jeg meget glad for, det bliver slået fast, at vi ikke skal over til et statsligt monopol, for hele ideen skal jo være, og særlig når vi har med undervisning at gøre, at ting gror og er mangfoldige.
Det er det, der er hele fundamentet for demokratisk dannelse, altså mangfoldigheden.
Derfor er noget af det, der bekymrer mig allermest ved digitaliseringen, at man stiller folk over for pseudovalg, og det er jo ikke bedre, at det også var sådan med de gamle undervisningsmaterialer.
Altså, jeg har overværet kampe om, hvad man skulle bruge bogkontoen på, dengang man købte bøgerne fysisk, så vel har der da også været problemer der, men det gør det jo ikke bedre.
Jeg ville da også have været på det hold, hvor det handlede om at få så mange forskellige typer undervisningsmateriale som muligt i kampene om bogkontoen på skolen i gamle dage.
Vi skal jo bevæge os fremad til et sted, hvor vi faktisk får dyrket den mangfoldighed som kernen i vores demokrati.
Jeg mener, det er et kæmpe problem, at vi er dér nu, hvor mange lærere oplever, at portalundervisningen er det, der bliver løsningen, og jeg tror, der er noget, der er blevet værre, for der er jo en del af de bøger, der er på skolerne, som altid har været der, altså Astrid Lindgren behøver man jo f.eks. ikke at investere i hvert år, og udfordringen nu, hvor tingene ligger digitalt, er jo, at der kan være nogle ting, som man har adgang til, og der kan være andre ting, som man ikke har adgang til.
Astrid Lindgren er nok en af de ting, vi altid har adgang til, men der kan bare være andre typer materialer, man så ikke længere har adgang til, fordi det er en anden type abonnementer, der er indkøbt.
Det, lærerne så siger, er, at de skal stå utrolig lang tid på venteliste for at få fat i de fysiske udgaver af selv samme, og det duer ikke.
Vi bliver simpelt hen nødt til at gå ind og få kigget på, om der er noget, der styrer undervisningsmaterialerne for meget.
Jeg mener også, der ligger en diskussion om, hvem der ejer dataen.
Altså, hvis man nu har haft elever hen over 3-4 år, og der er opbygget et datagrundlag, hvor man kan se, hvordan eleverne har bevæget sig i matematikundervisningen – hvor hullerne er henne; hvad de har været gode til; hvor man kan se, at der er en rød tråd i det, de ikke har været så gode til; hvordan man samler op på det – og hvis det datamateriale ligger digitalt, og man så skifter leverandør, mister man data.
Er det hensigtsmæssigt?
Nej, det er da ikke hensigtsmæssigt.
Er det noget, vi umiddelbart kan gøre noget ved?
Nej, det tror jeg ikke, men vi kan godt arbejde os derhenad, og der tror jeg, at beslutningskraften er rigtig afgørende, og derfor er det også rigtig afgørende, at vi gør det i fællesskab.
Jeg tror, det er et langt sejt træk at få styr på den digitalisering, der er kommet til at fylde så meget i folkeskolen, og derfor skal vi kunne se det på tværs af partier og hen over valgperioder for at kunne holde fast i det.