runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Jensen (V), 2020-04-29:
Det er meget nemt at bruge penge.
Det ved enhver, der har siddet i den stol, som finansministeren sidder i nu.
Det er meget nemt at bruge penge.
Det er meget sværere at skaffe dem, og når der i dag bruges penge på en lang række hjælpepakker, på en lang række tiltag for at få både vores foreningsliv, vores kulturliv og vores erhvervsliv godt igennem den her krise, så kan det alene gøres, fordi der er nogle partier, der har taget ansvar.
Jeg har samlet en liste over de aftaler, der har været med til at styrke dansk økonomi siden 2006, og noget af det, der er kendetegnende ved det, er, at de her aftaler primært er vedtaget af de samme partier.
Mit parti, finansministerens parti, Det Konservative Folkeparti, Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre har været med i næsten samtlige aftaler.
Enkelte aftaler har også været vedtaget sammen med eksempelvis Liberal Alliance i den tid, hvor de sad i regering, og også før, og med SF i den tid, hvor de sad i regering.
Det, der har været slående for mig ved at kigge det her igennem, er, at nogle af de partier, der i dag er med til at tage æren for at bruge penge, på intet tidspunkt har været med til at skaffe det her råderum.
På et eller andet tidspunkt kommer vi væk fra de hastehjælpepakker, som er midlertidige, og som kan bruges, fordi der er et råderum nu og her, fordi vi har plads i forhold til gældsopbygningen i Danmark til at slå et hul i kassen nu og her for at hjælpe, på sigt kommer vi over til at skulle spørge: Hvor står dansk økonomi så fremadrettet?
Og hvem skal så være med til at beslutte, hvilke hjælpemidler der skal være?
Skal det være dem, der aldrig har bidraget til at bygge økonomien op?
Eller skal det være de partier, der netop har været med til at bidrage til at bygge dansk økonomi op?
Jeg tror, at enhver vil sige, at dem, der har været med til at skabe en stærk økonomi, også er de partier, der først har ret til at være med til at bruge dem.
Og med hensyn til de partier, der har været modstandere og advaret mod de reformer, der gør, at vi i dag har styrken, forstår jeg ikke rimeligheden i, at de også er med til nu at bruge de penge, andre partier har skabt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Jeg har simpelt hen ikke endnu i den her coronatid hørt om nogen – og det kan selvfølgelig være, fordi der sker så meget i de her dage og uger, at der kan være noget, jeg tager fejl af – der har fået nej til at passe deres egne børn derhjemme; altså, hvis man skal have alle mulige ordninger ind over, så er det klart.
Men i forhold til en familie, hvor man træffer en beslutning om, at den ene undlader at arbejde og går derhjemme med børnene, har jeg simpelt hen ikke hørt om, at staten så kommer og siger nej.
Med mindre man ikke kan varetage sit barns tarv, og man derfor bliver underlagt et obligatorisk dagtilbud.
Men ud over dem, der bliver underlagt et obligatorisk dagtilbud, så står det jo en familie frit for at beslutte sig for at være derhjemme omkring børnene.
Så er det jo rigtigt, at hvis man vil have alle mulige statslige ordninger ind over, er det et andet spørgsmål, vi snakker om.
Men ordføreren får det simpelt hen til at lyde, som om at man som forældre ikke kan træffe den beslutning.
Det kan man godt.
Marie Krarup (DF), 2020-04-29:
Men man kunne godt opfordre dem til at gøre det, og man kunne godt gøre opmærksom på, at den her ordning findes.
For jeg har da fået henvendelser fra forældre, som synes, at de sidder i en meget, meget svær situation.
Og der kunne det her jo være en løsning, altså at man fik mulighed for at passe sine børn selv.
Noget andet er, at jeg vil give ministeren ret i, at det er en mærkelig ting, at staten skal betale forældre for, at de selv passer deres børn.
Det ville være bedre, hvis vi kunne lave nogle ordninger, så folk havde mulighed for at gøre det, uden at man fik penge direkte fra staten.
Men der har vi jo indrettet en velfærdsmodel, som gør det meget vanskeligt.
Men derfor kan man så sige, at så ville det jo være nu, at man skulle finde på andre ideer til, at forældre har mulighed for at tage sig af deres børn selv, men hvor det ikke nødvendigvis er en betaling direkte fra staten, men ad andre veje.
Vil ministeren ikke være villig til at se på det for at løse de kapacitetsproblemer, som vi har?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Jeg har fuldstændig tillid til, at kommunerne, punkt 1, godt ved, at der er en krise, og, punkt 2, godt ved, at der er kapacitetsudfordringer, og, punkt 3, godt kender de værktøjer, der er tilgængelige.
Og det vil sige, at hvis de har et ønske om at anvende det her redskab, er jeg helt overbevist om, at de finder på at beslutte det.
Det er ikke noget, jeg vil proppe ned i halsen på dem.
Så ja, ordføreren har fuldstændig ret i, at vi jo kan træffe præcis de beslutninger, vi har lyst til herinde fra.
Og den beslutning, som jeg og vi som regering har lyst til at træffe, er, at vi ikke skal bestemme over kommunerne i forhold til det her.
Vi er overbevist om, at de er bedst til at vurdere, hvordan man får løst de kapacitetsproblemer, der er derude, og hvilke redskaber der skal tages i anvendelse.
Så det mener jeg ikke at vi fra Christiansborgs side skal bestemme over.
Marie Krarup (DF), 2020-04-29:
Men det er jo ikke op til kommunerne at finde på, at den her ordning eksisterer.
Det er jo fundet på centralt, om jeg så må sige.
Det har tidligere været og er lige nu op til kommunerne selv, om de vil tilslutte sig ordningen eller ej.
Det er Christiansborg, der tager beslutningen om, om den ordning skal eksistere.
Og derfor kunne man jo sige, at det også godt kunne være Christiansborg, der tog beslutningen om, at nu skulle den gøres obligatorisk for at løse et praktisk problem.
Altså, det er jo i krisetider, at samfundet udvikler sig hastigst, eller hurtigst, og nu har vi en krise, der muliggør, at vi kan udvikle os i den retning.
Den synes jeg vi skulle bruge.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Det synes jeg i hvert fald ikke at vi skal beslutte her på Christiansborg, vil jeg gerne sige.
Det er jo et redskab, man som kommune kan anvende, hvis man mener, det er en hensigtsmæssig måde at få genåbningen til at gå op på.
Det er frivilligt.
I virkeligheden mener jeg, at noget af det, den her krise har vist på skole- og dagtilbudsområdet, er, at det kan være en ualmindelig god idé, at vi herindefra blander os en lille smule udenom, hvilke konkrete løsninger man vælger lokalt.
Så det her er en mulighed, hvis man vil det.
Det er ikke noget, vi dikterer herinde fra Christiansborg.
Det synes jeg egentlig er mest hensigtsmæssigt.
Så er det fuldstændig rigtigt, at hvis jeg var byrådsmedlem ville jeg ikke stemme for, at man brugte den muligheden.
Det er simpelt hen et spørgsmål om, at jeg ikke ønsker, at vi som samfund skal betale folk for at gå derhjemme og passe deres egne børn.
Folk kan vælge at gå derhjemme og passe deres egne børn.
Det må de selvfølgelig selv besluttet sig for; det synes jeg i sagens natur ikke at vi som samfund skal blande os i.
Men hvis jeg var byrådsmedlem i et sådant byrådet, ville jeg bestemt ikke stemme for at anvende den mulighed.
Nu er jeg jo ikke byrådsmedlem, men minister, så svaret på spørgsmålet om, om jeg kunne finde på at gøre det obligatorisk for kommunerne at bruge det her redskab, er: Nej, det kunne jeg ikke.
Det mener jeg sådan set er op til kommunerne selv.
Marie Krarup (DF), 2020-04-29:
Tak for svaret.
Nu var spørgsmålet faktisk ikke ment hypotetisk.
Det var ment på den måde, om det ikke ville være en løsning, hvis man satte ind nu og gav større mulighed for, at forældre kan passe deres børn selv.
Jeg mener rent faktisk, at det er meget, meget konkret lige nu.
For lige nu, hvor daginstitutionerne åbner, er der forældre, der får at vide, at det ikke er muligt at have plads til så mange børn, som de gerne ville have, på grund af coronasundhedsforeskrifterne.
Hvis man i højere grad åbnede op for, at de forældre kunnet passe deres børn hjemme, havde man jo løst flere problemer på samme tid, for nogle af dem ville gerne bruge den mulighed, men de bor måske en kommune, hvor den mulighed ikke eksisterer.
Det er derfor, jeg synes, at det ville være smart, hvis man lige nu tog nogle skridt til at gøre det nemmere for forældre at passe deres børn selv.
Vi havde for et stykke tid siden en meget, meget ideologisk debat her i Folketinget om formuleringen af en ny familiepolitik.
Der var ministeren på det meget ideologiske hold, der mente, at det var helt forkert at give familierne større mulighed for at passe børnene hjemme.
Men nu står vi i en anden situation, hvor vi egentlig ikke behøver at diskutere ideologi.
Vi kan bare sige: Lige nu har vi simpelt hen nogle konkrete pladsproblemer; det er simpelt hen svært for institutionerne at leve op til at give plads til alle de børn, som skal i institution.
Derfor vil man rent praktisk kunne lette trykket på institutionerne ved at finde på andre måder at give forældrene mulighed for at passe børnene selv.
Og en af dem kunne jo være den her mulighed, som allerede eksisterer, men som er frivillig, i de forskellige kommuner, hvor man altså lader børnene blive passet hjemme og lade pengene følge barnet.
Man kunne måske også finde andre metoder, men lige nu er der et gyldent øjeblik for at udvikle familiepolitikken hen imod, at børnene kan få lov til at blive længere hjemme hos deres forældre.
Skal vi ikke bruge den mulighed?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Det er på en eller anden måde et kontrafaktisk spørgsmål og et lidt hypotetisk spørgsmål.
Derfor kan man sige, at det ikke kan blive andet end et lidt kontrafaktisk og også hypotetisk svar, der bliver givet på det.
Men jeg vil sige, at kommunerne jo lige nu arbejder benhårdt på at udvide kapaciteten, både hvad angår personale og lokaler, så der kan skabes en god om end anderledes hverdag for børnene inden for rammerne af de sundhedsmæssige retningslinjer.
Jeg synes faktisk, det er ret imponerende, hvordan det er lykkedes på trods af de vanskelige rammer.
I forhold til det konkrete spørgsmål er det vel sådan, at hvis ordningen med at få penge for at passe børnene derhjemme var obligatorisk, havde flere forældre vel valgt det forud for coronakrisen, og så havde kommunerne også planlagt det anderledes og derfor samlet set haft en mindre kommunal kapacitet.
Det vil sige, at der havde været færre pladser, og at der havde været mindre plads i dagtilbuddene generelt.
Det vil sige, at det i bedste fald ikke ville have gjort nogen forskel, for så ville de børn i forvejen havde været hjemme.
I værste fald ville det måske endda have betyde, og det er jo så en hypotese, at det ville have været sværere at håndtere den nuværende situation, simpelt hen fordi man så ville have haft mindre kapacitet i vuggestuer og børnehaver og dermed have haft færre kort på hånden i forhold til at få hele puslespillet til at gå op.
Men uanset hvad er spørgsmålet hypotetisk og foreholder en situation, der ikke eksisterer.
Derfor er svaret jo også i virkeligheden lige så flagrende som spørgsmålet.
Vi har ikke fra regeringens side noget ønske om, at forældrene melder deres børn ud af hverken dagpleje, vuggestue eller børnehave.
Vi ønsker måske særlig i den nuværende situation, at alle børn og forældre får glæde af en dagtilbudsplads, hvor der er et veluddannet pædagogisk personale, og hvor det enkelte barn kommer med ind i et fællesskab med andre børn.
I dag er ordningen med tilskud til pasning af egne børn som bekendt frivilligt for kommunerne at tilbyde.
Det er cirka halvdelen af kommunerne, der har indført den ordning, og der gives tilskud til omkring 1.000 børn, så i forhold til det samlede antal børn på daginstitutionsområdet er det en relativt begrænset gruppe, vi taler om.
Jeg overlader det sådan set trygt til den enkelte kommune at vurdere, om de synes, det er en god idé i forhold til deres samlede udfordringer omkring genåbning, eller om det er andre løsninger, der skal anvendes i de enkelte kommuner.
Marie Krarup (DF), 2020-04-29:
Er ministeren ikke enig i, at det vil give flere pladser i daginstitutioner – som man især har brug for i en presset coronatid – hvis man gjorde hjemmepasningsordningen for småbørn obligatorisk for alle landets kommuner i stedet for at fastholde det som en frivillig ordning?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Jeg tror, det er vigtigt, at vi ligesom får delt det op.
Der er nogle, som oplever et håndterbart savn – jeg tror, alle savner deres venner nu – og så er der nogle, hvor der er tale om decideret mistrivsel, og begge de to kategorier vil findes blandt efterskoleeleverne.
Til den første gruppe er der simpelt hen ikke andet at sige, end: Det var frygteligt, at det lige var jer, der måtte holde for, at det var på dette tidspunkt, i coronatiden, at I tog jeres efterskoleophold.
Hvad angår den anden gruppe, hvor det er mere alvorligt, vil jeg sige, at vi faktisk ikke har lukket skolevæsenet ned for den gruppe, og det vil sige, at der har vi nogle muligheder for at tage dem ind og give dem en almindelig hverdag, selvfølgelig under andre forhold, end der ville have været på efterskolen, men dog på en måde, så man kan få et pusterum fra de eventuelt vanskelige forhold, der kan være på hjemmefronten – det kan være, ens forældre lige er blevet skilt, det kan være, at der er kræftsygdom i familien, det kan være alle mulige ting.
Gitte Willumsen (V), 2020-04-29:
Før coronakrisen talte vi meget om de unges mentale sundhed, og mit kendskab til efterskoleeleverne er, at de lider stort afsavn og føler stor sorg over at have mistet deres fællesskaber.
Hvad vil ministeren gøre for at sikre den mentale sundhed for de her unge mennesker?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Det er jo for tidligt at sige nu, for der er ikke truffet beslutning om, hvad der skal ske på den anden side af den 10. maj.
Men jeg vil gerne sige, at jeg, forud for vi skulle her ind i Folketingssalen, lige har siddet og godkendt det notat, som ryger ud til den politiske følgegruppe, som har spurgt til det her med sundhedsrisikoen præcis forbundet med efterskolerne.
Men det får ordføreren jo mulighed for at læse senere.
Det er selvfølgelig sådan, at når man bor sammen med hinanden, vil det få hjemmelignende forhold.
Det vil sige, at der – fordi man deler adresse med hinanden i forhold til det med at holde den afstand, der skal til, for at smittekæderne ikke bliver for mange – rejser sig alle typer af dilemmaer på ryggen af det at få efterskoleeleverne tilbage.
Så det har været en utrolig svær beslutning at sige, at de ikke skulle tilbage i den første genåbning, men ikke desto mindre mener jeg, at det er en helt rigtig beslutning.
Gitte Willumsen (V), 2020-04-29:
Altså, lige nu har vi jo 30.000 efterskoleelever, som er sendt hjem.
Og Liva Beyer, der er efterskoleelev på Baunehøj Efterskole har udtalt til DR Nyheder den 15. april: Vi har kun 1 år på efterskolen.
Vi kan bare ikke lige vente til næste år, som folkeskoleeleverne kan.
Vi er spredt ud over hele landet, og for os er det her år bare rigtig dyrebart.
Det smuldrer imellem hænderne på os.
Vi har brug for at komme tilbage snart.
Vi har kun dette ene år.
Kan vi ikke godt komme tilbage?
Så vil jeg spørge ministeren: Får hun sit ønske opfyldt?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Ordet garanti får alt til at bimle hos mig, fordi sådan er verden ikke.
Havde du spurgt i februar, om jeg kunne garantere, at der ikke kom en pandemi, og jeg så havde sagt, at nej, det kan jeg ikke, så ville alle have sagt: Uh, ministeren siger, at der kommer pandemi.
Og hvis man havde sagt det omvendte, jamen så ville man jo have stået nu og set helt tosset ud.
Så ordet garanti er bare en mærkelig størrelse, for som alt viser i den her pandemi, kan vi ikke som mennesker kontrollere ting til et niveau, hvor man kan give den type af garantier.
Men det, jeg kan sige, er, at de tal, vi har, altså de seneste tal, jeg har fået som minister, viser, at der er et fald på under 1 pct. i tilmeldingerne til næste år.
Det vil sige, at de hjælpepakker, der er lavet til efterskolerne, og som vi, Folketingets partier, har lavet sammen med hinanden, har været sikkerhedsnet nok til, at forældrene fortsat har deres børn skrevet op og har tilmeldt deres børn til næste skoleår.
Og det vil sige, at det frafald, som vi så ind i og var bekymrede for simpelt hen ville kunne trække tæppet væk under skolerne, ikke er kommet.
Det tror jeg da bl.a. handler om, at vi i fællesskab med hinanden fik spændt et sikkerhedsnet ud, der gjorde, at man kan se for sig, at der blandt alle Folketingets partier faktisk er et ønske om, at vi har det samme efterskolelandskab efter corona som før corona.
Altså, så jeg sender bare også lige en tanke her til de unge mennesker, der sidder derude, for hvem det her i virkeligheden er mere indgribende, end det er for de fleste andre unge.
Peter Juel-Jensen (V), 2020-04-29:
Tak for det, formand.
Hvad vil ministeren gøre for at hjælpe de elever, der under normale omstændigheder bor på skolehjem, fordi deres forældre geografisk bor langt fra deres skole, og som lige nu oplever udfordringer, fordi skolehjemmene stadig har lukket som følge af covid-19, i forhold til at de kan gøre deres uddannelsesforløb færdigt?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Tak for det spørgsmål.
Jeg tror, det er vigtigt igen, selv om vi siger det mange gange, at gentage, at vi står i en fuldstændig særlig situation som samfund, og det er jo det, der er årsagen til, at eleverne på skolehjemmene er sendt hjem ligesom f.eks. efterskoleeleverne, som vi også har været inde på tidligere i dag.
Det er også vigtigt for mig at slå fast, at der gælder det samme for erhvervsuddannelseseleverne på skolehjem som på de øvrige kosttilbud, at hvis forholdene i hjemmet skønnes at nødvendiggøre, at eleven ikke hjemsendes, eller hvis den pågældende ikke har et reelt alternativ, så kan man faktisk blive boende på skolen, og det er en pointe, som er gået rigtig manges næse forbi.
Og der er jo grupper af elever på kosttilbud af forskellig karakter, hvor man er der, fordi det er meget bumlet på hjemmefronten og det så er den løsning, man har valgt.
For den gruppe gælder det altså, at skolerne faktisk ikke er lukket og ikke har skullet være lukket på noget tidspunkt, for de er undtaget med nødlukningsbekendtgørelsens § 2.
Så spørges der konkret til de elever, som er ved at afslutte deres uddannelse, og den gruppe elever har siden den 20. april kunnet vende tilbage til deres uddannelser og dermed også til deres kosttilbud, hvis ledelsen vurderer, at skolen lever op til de sundhedsmæssige retningslinjer.
Efter min bedste overbevisning er problemstillingen løst for erhvervsuddannelseselever, som er ved at afslutte deres uddannelse, men jeg hører selvfølgelig gerne, hvis der er eksempler, vi ikke kender til.
Det har vi også oplevet på andre områder, altså at der faktisk er nogle, som ikke har opdaget, at de egentlig gerne må være tilbage, og derfor stadig væk har eleverne hjemme.
Det gælder ikke mindst dem, hvor der er sociale udfordringer.
Der er fortsat rigtig mange skoler og ungdomsuddannelser, der tror, at hvis man går fra 6. klasse og op til 2. g, er der ingen, der må være tilbage, og det er altså ikke tilfældet.
Har man sociale udfordringer – det kan være, ens forældre lige er blevet skilt; det kan være, der er en, der er kræftsyg; det kan være alkohol; det kan være andet – så må man gerne være i skole, også på skolehjemmene.
Hans Christian Schmidt (V), 2020-04-29:
Det gør jeg ikke.
Det eneste, jeg blot vil sige, er, at jeg tror, der måske sidder nogle og følger debatten, som vil være lidt overraskede over beløbet, og som siger: 17 mio. kr., hvor meget er det?
Og det er jo meget, meget lidt i forhold til det tab, som de 16 institutioner oplever lige nu.
Men det har jeg forstået at ministeren er fuldstændig klar over, og derfor vil jeg tillade mig at tage det som indtægt for, at så ved man også godt, at man er nødt til at komme ind og i hvert fald også diskutere det spørgsmål.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Altså, alt andet ville vel nærmest være at gå op imod de naturvidenskabelige regneregler.
Er det ikke der, vi er henne?
Det giver jo næsten sig selv, at det beløb er lille, eftersom de beløb, der er deres egentlige regnskabstal, er nogle andre.
Men deri ligger ikke et tilsagn om, hvad det for nogle tal, vi taler om.
Men jeg vil ikke gå længere i salen i dag.
Det mener jeg ville være ufornuftigt at gøre.
Vi bliver nødt til at kigge på det samlet set.
Men jeg er enormt glad ved, at det bliver taget op, og er i øvrigt også glad for, at vi kan samarbejde på den måde, vi kan, om de her ting, for det tror jeg er helt afgørende.
Det her er 16 centre, og for dem, der sidder og lytter med, kan det virke, som om det er meget lidt og en lille ting at tage op.
Og det er klart, at når der bliver lavet meget store hjælpepakker på meget store områder, kan sådan noget nemt gå tabt.
Derfor bare en anerkendelse af, at det er rigtig godt, at Venstre tager det op.
Vi gjorde noget indledningsvis ved at fremrykke nogle udbetalinger, og det tror jeg hjalp dem indledningsvis.
Men det er også klart, at nu, hvor vi så kigger ind i en længere periode, er der behov for noget andet, og det har givet anledning til, at vi får talt med hinanden om det.
Hans Christian Schmidt (V), 2020-04-29:
Tak for det, formand, og også tak til ministeren for de svar, som ministeren er kommet med indtil nu, og den fremstrakte hånd.
Jeg ønsker heller ikke, at vi skal gå ind i en specifik diskussion her.
Men i forlængelse af det, fru Ellen Trane Nørby spurgte om, kunne jeg godt tænke mig bare lige at spørge ministeren: Anerkender ministeren, at de 17 mio. kr., som optræder på finansloven, er et meget lille beløb i forhold til det samlede regnskab, de samlede budgetter, der er, for disse 16 videncentre?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-04-29:
Det skal jeg ikke kunne svare på.
Altså, det samme gælder jo, når vi drøfter de ældste elever.
For det tror jeg i virkeligheden at vi alle sammen har nemmest ved.
Og det samme har kulturinstitutionerne selv og de mennesker, der arbejder med det til hverdag.
Der bliver forhandlet i øjeblikket i forhold til næste fase af en eventuel genåbning, og det vil jeg ikke foregribe.
Så det vil jeg i virkeligheden ikke komme yderligere ind på.
Jeg er enig i vigtigheden af de her institutioner – så tusind tak for at tage det op.
Ellen Trane Nørby (V), 2020-04-29:
Jamen tak for tilsagnet og også den fremstrakte hånd i forhold til den sag, vi rejser fra Venstres side.
Det er heller ikke, fordi vi behøver sådan at gå ned i konkrete detaljer, men jeg forstår, at vi tager det op på vores næste møde på fredag, hvor vi kan få en reel forhandling om det, og det ser vi frem til.
Men det er også bare for at understrege, at det her jo er enormt vigtige institutioner.
Altså med hensyn til Historiecenter Dybbøl Banke, som vi så har nævnt som et af eksemplerne, står vi jo i 100-året for genforeningen af Sønderjylland.
Vi havde regnet med, at det skulle være et festår – nu er det aflysning på aflysning.
Og lige nu er der jo ikke nogen åbningsdato.
Så det er også et spørgsmål om, om ministeren i relation til den videre åbning kan give et perspektiv for de 16 institutioner.
Hvornår er det, de igen kan begynde at lave formidling over for børn og unge?