Holger K. Nielsen (SF), 2017-03-23:
Der bliver talt om tålmodighed i forhold til den nye amerikanske præsident.
Jeg synes, der har været meget tålmodighed, siden valgkampen gik i gang i USA.
Da han første gang dukkede op, troede man ikke rigtig på, at der var nogen chance for, at han kunne blive valgt.
Da han første gang kom med vanvittige udtalelser, sagde man: Åh ja, det her betyder jo ikke noget.
Det var både i selve valgkampagnen og også efterfølgende, hvor man hele tiden har sagt: Nej, vi tror ikke rigtig på det her, sådan kan det ikke gå, for hvis man bliver valgt som præsident, vil man jo ændre sig, så går man væk fra Twitterdiplomati og går over til at blive seriøs.
Men hver gang er man blevet skuffet, hver gang er man blevet afkræftet.
Det har jo vist sig, at han har ment det, han har sagt.
Det har jo vist sig, at han kunne vinde det valg.
Det har vist sig, at han har hyret de mest vanvittige folk i sin nærmeste inderkreds, Steve Bannon og andre fuldstændig vanvittige folk, som sidder der og rådgiver ham, og derfor synes jeg i og for sig, at det er lidt for lemfældigt bare at sige, at vi skal være tålmodige og så afvente.
Det synes jeg er lidt uansvarligt – det må jeg sige.
Hvad er det, der i virkeligheden er på spil her?
Det er jo hele den amerikanske holdning til det, vi kalder den liberale verdensorden, det, vi har kendt siden anden verdenskrig.
Det er jo grundlæggende det, som den nye amerikanske præsident sætter spørgsmålstegn ved, samtidig med at man i Rusland har en præsident, der gør det samme, samtidig med at man i Europa har en række populistiske bevægelser, også regeringer, der gør det samme.
Det vil sige, vi er faktisk, efter vores vurdering, i en ganske, ganske alvorlig situation, og det synes jeg man er nødt til at agere på på en lidt stærkere måde end det, som flertallet gør i det forslag til vedtagelse, som man har fremlagt her i dag, og i den tilgang, man har.
En vedtagelse kan jo ikke definere en udenrigspolitik, men den afspejler en tilgang til den her problematik.
Lad mig lige lave et lille kort historisk tilbageblik til 2001, da Anders Fogh Rasmussen blev statsminister og i virkeligheden gennemførte, hvad jeg vil kalde et paradigmeskifte i dansk udenrigspolitik.
Hvor man før da havde været meget, meget europæisk orienteret, kom Anders Fogh Rasmussen til, og med Irakkrigen specielt havde han en klar ambition om, at vi sammen med Storbritannien skulle være det mest proamerikanske land i Europa.
Det var det, som Rumsfeld kaldte »det nye Europa« modsat flertallet af landene i resten af Europa, EU, som Rumsfeld kaldte »det gamle Europa«.
Det gjaldt specielt Anders Fogh Rasmussen, og han fik så også en belønning for det, det skal så siges, men alligevel var det en ekstrem tæt tilgang til USA.
Spørgsmålet er, om det stadig væk er klogt at have den tilgang, spørgsmålet er, om vi ikke er nødt til af og til at spørge os selv, om ikke vi kan have nogle andre interesser end at ligge så tæt på USA, som vi gjorde dengang, og som vi gør.
Er det nødvendigt, at vi absolut skal være det land i EU, som, efter Storbritannien har meldt sig ud, er det land, der er tættest på Washington?
Det synes jeg.
Specielt gælder det EU, den europæiske linje.
Jeg synes selv, det er en smule vigtigt at orientere sig mere europæisk, at bruge flere kræfter på, at EU kan komme til at spille en stærkere rolle, for jeg er bange for, at der bliver et tomrum, hvis USA gør alvor af at trække sig ud af det internationale samarbejde, og at det så kan blive Kina eller andre magter, der kommer ind i stedet for.
Jeg mener, der er brug for, at EU går ind og forsøger at udfylde sådan et tomrum, og derfor finder vi det vigtigt.
Jeg skal på vegne af SF fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
» Folketinget bakker op om arbejdet for et fortsat nært transatlantisk forhold med udgangspunkt i de mange interesser og værdier, der er fælles.
Folketinget konstaterer imidlertid, at den nyvalgte amerikanske præsident er fremkommet med meldinger og synspunkter, der må give anledning til dyb bekymring.
Det gælder ikke mindst hans meldinger om EU, NATO, frihandel, klimaforandringerne, Mellemøsten, amerikansk oprustning, diskrimination i indrejsepolitikken, abort m.m.
Folketinget opfordrer regeringen til at formulere en udenrigspolitik med et stærkt EU-perspektiv, som har et bredere sigte end det tætte forhold til USA.
Det betyder bl.a., at Danmark skal - styrke EU og EU's rolle som international aktør, - være i front i klimakampen og for Parisaftalen, - modvirke protektionisme og arbejde for frihandel, - styrke arbejdet i FN, Nordisk Råd og andre internationale institutioner, - arbejde for et internationalt retssystem og respekt for menneskerettighederne
og - styrke dansk sikkerhed med udgangspunkt i NATO, FN og større fokus på konfliktforebyggelse samt ambitiøse målsætninger for udviklingspolitikken.«