Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2017-05-05:
Når børn og unge mennesker kommer til Danmark som uledsagede asylansøgere, har de ofte igennem længere tid været udsat for massivt pres, og mange kommer hertil med nogle dybe traumer.
Når de så kommer til Danmark, kommer de altså til et samfund, som oftest er meget anderledes end det, de har forladt i hjemlandet.
Derfor synes jeg heller ikke, det er svært at forstå, at nogle af dem har svært ved at tilpasse sig, og at der er nogle, der reagerer voldsomt og uhensigtsmæssigt.
Medierne har sat fokus på nogle af de episoder fra 2016, som bliver omtalt i bemærkningerne til det her lovforslag, som vi behandler i dag, og i den forbindelse synes jeg jo, det er værd at være opmærksom på, at ikke alle disse episoder har vist sig at være, hvad de så ud til.
I forbindelse med sidste års mediedækning i den meget omtalte sag om de fem drenge fra det nu nedlagte Center Tullebølle, der blev sigtet for voldtægt og blufærdighedskrænkelse på Langelandsfestivalen i juli 2016, er det altså i løbet af foråret blevet klart, at der ikke er noget grundlag for at føre straffesag imod dem.
De var altså uskyldige, hvilket man bl.a. har kunnet læse i Fyns Amts Avis.
Dermed ikke sagt, at der ikke kan opstå situationer, som kræver en konsekvent indgriben af de operatører, som driver børneasylcentrene.
Men når jeg læser det her meget omfattende, må man sige, lovforslag på 90 sider, kan jeg ikke lade være med at være enig med Børns Vilkår, der i deres høringssvar skriver, at lovforslaget med de mange restriktioner og sanktioner tager udgangspunkt i en lille gruppe vanskelige, uroskabende børn i stedet for at tage udgangspunkt i flertallet af de uledsagede asylbørn.
Og jeg er enig med Dansk Socialrådgiverforening, som skriver, at lovforslaget er præget af en tænkning og et fokus, som vi ikke normalt i Danmark har, når det er børn, vi taler om, når det er unge mennesker, vi taler om.
Det er et lovforslag, som er domineret af straf, kontrol, indgreb i frihedsrettighederne.
Vi vil gerne i Enhedslisten være med til at se på, om operatørerne og det ansatte personale har brug for flere redskaber til at løse de her konflikter, problemer, som opstår på centrene, men jeg synes jo, det skal være med udgangspunkt i, hvad eksperterne og praktikkerne på området siger de har behov for, og ikke med udgangspunkt i en eller anden aftale mellem regeringen og Dansk Folkeparti.
Jeg vil sige, at det ved det her lovforslag grundlæggende undrer mig, at man ikke blot følger de regler, som gælder for andre anbragte børn i Danmark.
Hvorfor skal der være særlige regler for anbragte børn, når de er børn af asylansøgere?
Det synes jeg faktisk er underligt.
Vi kan af de mange, mange siders kritiske høringssvar se, at netop praktikkerne og eksperterne har rigtig mange indvendinger imod det her lovforslag.
Så vil jeg sige vedrørende den del, der handler om tilsyn, at det er godt, at der kommer mere tilsyn, for det har vi i allerhøjeste grad brug for, og det synes jeg der har været mange eksempler på, så den del vil jeg gerne rose, om end det undrer mig, at man ikke lader socialtilsynet have det overordnede ansvar.
Det vil jeg spørge ind til i løbet af udvalgsbehandlingen.
Det var sagt på fynsk, så hvis der var nogen, der ikke hørte det, da det gik lidt stærkt, sagde jeg »en ro-de-butik«.
Jeg synes, det er en uskik, at man blander alt muligt sammen i en pærevælling og laver det til et lovforslag, for så får vi ikke en saglig debat.
F.eks. har man lige fået proppet et ekstra forslag ind, som handler om, at asylansøgere, altså voksne, som sidder på modtagecentre, ikke længere skal tilbydes aktivering.
Det er Røde Kors bl.a. vældig kede af.
Det synes jeg da er en rigtig vigtig diskussion, den har bare ikke noget at gøre med børnecentre.
Jeg synes, det lovgivningsmæssigt er en ualmindelig dårlig idé, at man roder det hele sammen på den måde, men vi vil tage endelig stilling til det her lovforslag i løbet af udvalgsbehandlingen.
Vi har en række spørgsmål, bl.a. til, hvorfor man ikke bare følger de regler, der i øvrigt gælder for børn, som er anbragt.
Hvorfor skal der være særlig lovgivning, når det er børn, som har været på flugt?
Vi vil også spørge til, hvorfor det ikke er socialtilsynet, som har det overordnede ansvar for tilsynet.