Jane Heitmann (V), 2022-01-13:
Først og fremmest godt nytår til mine kollegaer her i Folketingssalen, hvor vi behandler det første beslutningsforslag på psykiatriområdet i år, og også tak til Socialistisk Folkeparti for at rejse en umådelig vigtig problemstilling, nemlig hvordan vi sikrer bedre hjælp og omsorg til de børn og unge, som oplever, at mor eller far indlægges enten med alvorlig fysisk eller psykisk sygdom, dør alt for tidligt eller rammes af misbrugsproblemer.
De tusindvis af børn og unge har brug for at blive set og hørt, også selv om vi jo sjældent hører deres stemme.
Og det er jo fuldt forståeligt, for hvem skulle have overskud til det, når familiens trygge ramme ofte fra den ene dag til den anden sprænges i tusind stykker og livet falder fra hinanden, når mor eller far går bort eller indlægges med alvorlig sygdom.
Heldigvis har vi stærke organisationer, som igen og igen holder os politikere i ørerne med krav om ikke bare handling, men også mere målrettet handling for børnene og for de unges skyld – for deres skyld.
Jeg vil gerne kvittere for den indsats, som de 18 organisationer bag Pårørendeinitiativet har lagt for dagen.
Det er stærkt, når bl.a. Lungeforeningen, Ulykkespatientforeningen, Scleroseforeningen og Landsforeningen mod spiseforstyrrelser og selvskade i en fælles skrivelse til os psykiatriordførere påpeger, at de anbefalinger, som Sundhedsstyrelsen har for indsatsen for børn og unge som pårørende, langtfra efterleves i virkelighedens verden på hospitalsafdelingerne.
Og ja, faktisk står det så slemt til, at tre ud af fire hospitalsledere i en undersøgelse angiver, at de slet ikke kender til anbefalingerne.
Her er plads til forbedring.
Det er jo ikke, fordi vi politisk ikke har set, anerkendt eller handlet på problemstillingerne eller negligeret at levere indsatser for børn og unge som pårørende.
Fra min tid som satspuljeordfører på både sundheds- og psykiatriområdet husker jeg tilbage på rigtig mange sene aften- og nattetimer i Sundhedsministeriet til forhandlinger, hvor jeg som Venstres ordfører bl.a. har kæmpet for midler til indsatser, som på den ene eller på den anden måde har kunnet styrke de faglige omsorgstilbud for de sårbare børn og unge, som enten i en tid eller måske for altid har mistet den faste ankerperson, som de har i deres børne- og ungdomsliv.
Vi ved, at man i både Sverige, Norge og Finland har indført lovgivning på området, og jeg vil ikke afvise, at det også er den sti, vi skal bevæge os ned ad i Danmark.
Særskilt på psykiatriområdet forventer jeg, at der nu for alvor er lys for enden af tunnellen.
I et svar til Folketinget den 4. november 2021 skriver sundhedsminister Magnus Heunicke nemlig følgende om en rapport fra bl.a. Psykiatrifonden om børn som pårørende til forældre med psykisk sygdom, og jeg citerer: Jeg kan ikke understrege nok, hvor afgørende det er, at vi kommer hele vejen rundt om psykiatrien.
Det inkluderer selvsagt også børn, som er pårørende til forældre med psykisk sygdom.
Jeg finder det positivt, at rapporten er med til at sætte fokus på nogle vigtige områder, og det vil også blive adresseret i regeringens kommende 10-årsplan for psykiatrien.
Sundhedsstyrelsens faglige oplæg til 10-årsplanen er udkommet i dag, og jeg er altså spændt på, hvornår vi får regeringens udspil at se.
Jeg prøvede jo at spørge sundhedsministeren tidligere, men fik ikke noget svar.
For jeg er spændt på at se, hvad ministeren konkret har i tankerne for børn som pårørende, og jeg er spændt på, hvilke nye tilbud der skal sikre, at de 333.000 børn i Danmark, som er mellem 0 og 17 år, og som har mindst en psykisk syg forælder, nu ikke længere skal overses i et fortravlet og stresset sundhedsvæsen.
Men alle børn har jo krav på en indsats.
Fra Venstres side er vi åbne for, at ministeren nedsætter en tværministeriel, hurtigtarbejdende – med streg under hurtigtarbejdende – arbejdsgruppe, så vi kan få afdækket de aktuelle indsatser på tværs af Social- og Ældreministeriet, Sundhedsministeriet og Børne- og Undervisningsministeriet, og det skal man selvfølgelig gøre i samarbejde med de civilsamfundsorganisationer, som er på området.
Men sådan en arbejdsgruppe må jo ikke blive en syltekrukke.
Arbejdsgruppen skal derfor afrapportere senest med udgangen af juni 2022, hvis det står til os i Venstre, således at relevante initiativer kan igangsættes i 2023 . Med det udgangspunkt håber vi fra Venstres side, at vi politisk bredt kan nå hinanden i en fælles beretning, som peger frem mod handling.