runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Skipper (EL), 2018-05-08:
Det er nærmest fascinerende.
Altså, der er ingen her, der har foreslået, at vi går efter bilejerne.
For de er jo netop blevet snydt; de har netop købt nogle biler, som ikke er lige så grønne, som de troede, eller i hvert fald sviner mere, end de troede.
Så selvfølgelig er der da ingen, der foreslår det.
Summa summarum er, at der mangler 24 mia. kr.
Vi har ikke hørt statsministeren underminere rapporten.
Det har vi i øvrigt heller ikke hørt skatteministeren gøre.
Der mangler 24 mia. kr. i den danske statskasse – penge, som burde have været der, og som kunne have været brugt til, ja, for den sags skyld at sænke afgifterne, hvis man har den holdning, at man gerne vil det.
Man kunne også have gjort den grønne transport, den offentlige transport billigere.
Man kunne have gjort mange ting.
Det, der er mit spørgsmål, er: Når skatteministeren forklarer manglende reaktion med, at man gerne vil sænke bilafgifterne, svarer det jo til, at regeringen siger: Vi vil gerne sænke topskatten, det kan vi ikke få et flertal for i Folketinget, så vi ignorerer folk, der skatteunddrager topskat.
Altså, hvad er det for en form for ministeriel forvaltning?
Man må da reagere, når reglerne bliver brudt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-05-08:
Jo, og det mener jeg sådan set også at verdenssamfundet har gjort på relevante niveauer.
Det gælder USA, det gælder Europa.
Der er ikke nogen bilproducenter i Danmark.
Der er ikke nogen bilproducenter, der står i direkte betalingsrelation til statskassen.
Det gør bilejerne.
Så kan man have alle mulige regnestykker.
Jeg har ikke læst op på dem til i dag.
Jeg vil da gerne finde rum til at gøre det, hvis fru Pernille Skipper med sikkerhed kan gennemskue, at selv om forbrugerne havde vidst, at den bil, de købte, og som de troede kunne noget givent, ikke kunne det, så ville de have købt den alligevel.
Det kunne jo være, at hvis man havde haft de rigtige tekniske standarder, så ville man som borger have sagt: Så køber jeg ikke den bil, så køber jeg en anden bil.
Måske lader jeg være med at købe en bil.
Hvis man havde ladet være med at købe en bil, havde vi slet ikke fået noget ind i statskassen.
Så på en eller anden måde bliver det noget i bakspejlet, og det kan man overhovedet ikke tage som et udtryk for, at det ser vi let på.
Men dem, der betaler til statskassen, er bilejerne.
Jeg må bare sige, at det vil være lukket land at forfølge det spor.
Regeringen har respekt for Folketinget, så hvis fru Pernille Skipper kan samle et flertal i Folketingssalen for, at regeringen skal tage en eller anden direkte unilateral aktion over for Volkswagen for at kræve nogle penge tilbage, så vil vi selvfølgelig blindt følge den anvisning fra et flertal i Folketinget.
Vi gør det ikke.
Uffe Elbæk (ALT), 2018-05-08:
Tak for det.
Allerførst vil jeg lige sige tillykke til de nye ministre på holdet.
Det ser godt ud, synes jeg.
Der er et par stykker af dem til stede i dag, to af dem.
Tillykke med de nye job.
I forhold til de indledende bemærkninger fra statsministeren er det fra Alternativets synspunkt fuldstændig glædeligt, at alle lige nu vil være så grønne, som man overhovedet kan være.
Normalt snakker man om the race to the bottom, men nu snakker vi nærmest race to the top.
Jo mere grønne vi kan blive, jo bedre er det.
Om det er Socialdemokratiet, der kommer ud med et ambitiøst klimaudspil, eller det er Pernille Skipper, som siger, at næste valg bliver et klimavalg, så kan vi jo kun heppe på det fra Alternativets side – også at der kommer meldinger fra regeringspartiet, helt ned til, at man skifter logofarven ud på logoet.
Vi er glade.
Jo grønnere, jo bedre.
Det, jeg vil gøre nu, er at ændre lidt på min normale dynamik i spørgsmålene, for jeg har lyst til at stille spørgsmålet først og så begrunde, hvorfor jeg stiller spørgsmålet.
For som statsminister sidder man der og tænker, hvor det her ender henne, og forsøger desperat at finde ud af, hvor vi er på vej hen.
Mit første spørgsmål til statsministeren går egentlig på: Hvad er de afgørende spørgsmål, der er i spil for øjeblikket, i forhold til hele frihedsdebatten – altså, den debat, som har kørt i de sidste par årtier?
Hvad er de afgørende spørgsmål?
Grunden til, at jeg stiller det spørgsmål, er, at i den gode debat, vi havde om demokratiets tilstand for et par uger siden, sagde statsministeren, at han jo også har ændret holdning til hele frihedsspørgsmålet gennem de sidste 10-15 år.
Det er den ene grund til, at jeg stiller spørgsmålet – for at få en uddybning af det.
Den anden er, at vi fra Alternativets side jo netop er kommet ud med et stort oplæg, der hedder »Det næste Danmark«, hvor vi ønsker at udvide frihedsbegrebet, så det ikke er så snævert, som det er i dag, hvor det i vores optik handler om vækst og forbrug, men så det også er frihed til natur, fællesskab og meningsfulde liv og lige muligheder etc.
Det skal være mit første spørgsmål.
Jeg synes faktisk, det var et imponerende svar, i betragtning af den korte tid, der er.
Det er fuldstændig rigtigt, at det kunne være et tema i sig selv for en forespørgselsdebat.
Det er jo hele tiden det der dilemma, der bliver spændt ud imellem det der med den individuelle frihed og ukrænkelighed og det forpligtende fællesskab.
Måske er nogle af de ting også i spil i det næste spørgsmål, for Institut for Menneskerettigheder er jo kommet ud med deres årlige analyse af danskernes frihedsrettigheder.
Her konkluderer de: flere forbud, mindre frihed.
Nogle af de forbud, som de selvfølgelig kigger på, er alt fra opholdsforbud, zoneforbud og lejrforbud til tildækningsforbud etc. etc.
Mit spørgsmål til statsministeren er: Hvor ser statsministeren sin egen smertegrænse, i forhold til hvor meget vi skal lave forbud, og hvordan vi skal definere frihedsrummet?
Hvor er smertegrænsen?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-05-08:
Jeg tror, det var den diskussion, vi også havde antydningsvis sidst, om, hvordan jeg også selv har bevæget mig.
Jeg ville ikke for en generation siden, da jeg startede i politik, have set mig selv som fortaler for under visse givne omstændigheder at sige: Dit barn skal gå i daginstitution.
Når jeg har flyttet mig derhen, er det, fordi jeg kan se, at der er lommer i vores samfund, hvor der er børn, der efterlades uden de muligheder, jeg talte om før.
Så bliver det jo en eller anden balance mellem en frihed til nogle forældre til at fravælge nogle ting eller tilvælge nogle ting og nogle børns muligheder for at få en god start på livet.
Derfor køber jeg heller ikke ind på det.
Altså, med fuld respekt for Institut for Menneskerettigheder synes jeg det bliver for endimensionelt, for det handler også om andre ting.
Det handler om, at når vi f.eks. nu har det laveste antal danskere på offentlig forsørgelse, vi har haft i mere end 10 år, for alvor fået knækket kurven over, hvor mange mennesker der er på kontanthjælp – altså, hver dag have fået flere mennesker til at have noget at stå op til om morgenen og kunne være et ordentligt spejlbillede for deres børn – så er det jo også med til at fremme nogle muligheder, som ikke var der før.
Så jeg synes jo, at frihed og muligheder og frihed til noget og frihed fra noget, f.eks. det at være fri for vold, være fri for seksuelle overgreb, være fri for at blive intimideret – hvilket måske kommer af, at nogle andre har fået forbud – på en eller en måde også skal trækkes med ind.
Uffe Elbæk (ALT), 2018-05-08:
Altså, der er jo ingen tvivl om, at Alternativet ser lidt anderledes på det end statsministeren.
Vi ser det sådan, at der er et massivt pres på frihedsrettighederne for øjeblikket.
Til gengæld anerkender jeg selvfølgelig, at hele frihedsdiskussionen skal sættes ind i en kontekst, og derfor kunne jeg godt tænke mig, at vi tog en bredere diskussion om det – og den chance skal vi nok få.
Her kommer det sidste spørgsmål, og det er jo altid fra Alternativets medlemmer.
De stiller også et rimelig heftigt spørgsmål til statsministeren, for de spørger: Hvor ser statsministeren de største udfordringer på sundhedsområdet i de kommende år?
Er det på grund af en stor stigning i antallet af indlæggelser på psykiatriske afdelinger, en stigning i antallet af ældre eller en stigning i antallet af patienter med flere samtidige sygdomme, eller er det de meget store udgifter til dyr medicin?
Så hvad er de store udfordringer på sundhedsområdet?
Det er lidt unfair, men...
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-05-08:
Det er jo små, enkle og ukomplicerede spørgsmål, og heldigvis er uret ikke begynde at tælle endnu.
Nå, det gør det nok på et tidspunkt.
Der er jo mange ting her.
Jeg nævnte det med de psykisk sårbare unge før, det bekymrer mig.
Jeg tror ikke, det udelukkende er en udfordring for sundhedsvæsenet, det handler om meget mere end det.
Hvis jeg blandt mange gode kandidater skulle pege på én ting, tror jeg, at den største udfordring er at gøre det færdigt, vi startede i 2001, hvor vi havde et sundhedsvæsen, som var i pjalter, og hvor befolkningen havde tabt tilliden.
Og nu har vi løftet det med supersygehuse, en højere grad af specialiseret behandling, langt bedre overlevelsesrater, kræftpakker, folk, der kommer ind fra udlandet for at kigge på det – senest en svensk tænketank, der har sagt, at vi har det tredjebedste europæiske sundhedsvæsen.
Det er rigtig, rigtig godt.
Det er at få det, der sker på de højest specialiserede enheder, til at hænge sammen med det, der sker tæt på, hvor borgerne bor: ude i hjemmeplejen, ude i hjemmesygeplejen, ude hos de praktiserende læger.
Jeg har stadig væk indtrykket af, at selv om folk får en super behandling på sygehusene og er parate til, som jeg egentlig også forudså dengang, at flytte sig fra den gode kvalitet, så er der et eller andet i overleveringen, der halter.
Og det handler både om forebyggelse, om genoptræning, om at kunne komme ud og leve sit eget liv bagefter.
Så det med at få bygget bro mellem det, der foregår på det højest specialiserede niveau i vores sundhedsvæsen, og det, der foregår helt tæt på, hvor fru Jensen og hr. Sørensen bor, tror jeg er den største sådan politiske udfordring.
Det er også baggrunden for, at sundhedsministeren, også i dag tror jeg, har gjort sig nogle tanker om noget nærhedsfinansiering for at få kommuner og regioner til for alvor at gå ind i det der rum og bygge en bedre bro.
Morten Østergaard (RV), 2018-05-08:
Tak for det.
Vi glæder os også til at skulle forhandle en energiaftale.
Jeg kunne forstå på statsministeren, at nu haster det.
Det hastede måske ikke så meget for regeringen med at komme med udspillet, men det er fint, nu er det der, og lad os så endelig komme i gang.
Jeg vil gerne fortsætte diskussionen der, hvor statsministeren slap hr. Uffe Elbæk, nemlig om det med muligheder, for det synes jeg er et vigtigt tema.
Jeg tror, det giver bedre muligheder til os alle sammen, når vi møder hinanden på kryds og tværs, når vi bor sammen, vokser op sammen, deler det samfund, som vi er fælles om.
Og det, som jeg i virkeligheden synes er skillelinjen i den diskussion, vi har haft siden statsministerens nytårstale, er jo: Hvem er det, der ikke tror det?
Altså, hvem er det, der er modstanderen?
Min oplevelse efter at have brugt dage og nætter rundtom i udsatte boligområder er, at der er rigtig mange, der føler, at de bor i de områder, som nogle kalder huller i danmarkskortet – det gjorde statsministeren – og føler, at de skulle være imod det at få flere muligheder.
Det er de ikke, de er enormt ivrige efter det.
Og derfor er jeg jo glad for, at nogle af de forhandlinger, vi deltager i, skrider fremad, så vi forhåbentlig snart kan få gang i f.eks. at skabe mere attraktive boligområder, hvor flere har lyst til at bo sammen.
Men jeg synes også, regeringen går uden om den varme grød.
Altså, hvis man alene tænker på at fortælle kontanthjælpsmodtagere, hvor de ikke må bo, så giver det jo ikke flere muligheder.
Det tager muligheder fra folk.
Hvis man vil sige til 6-årige børn, at de ikke må gå videre i 1. klasse med deres kammerater, så er det jo ikke at give dem flere muligheder.
Så er det at tage dem ud af fællesskabet.
Men det store område, som står tilbage, og som regeringen ikke har nogen bud på, er jo det, som bekymrer rigtig mange, både dem, der bor i udsatte boligområder, og dem, der ikke gør.
Det er, hvordan vi igen får blandede skoler, så folkeskolen ikke bliver valgt fra i samme grad, som tilfældet er i dag.
Altså, hvordan finder vi modet til at skabe den reelle forandring på et af de områder, der virkelig betyder noget, hvor der virkelig er problemer, nemlig så vores børn vokser op og går i skole sammen?
Det har regeringen i sit udspil ingen bud på.
Det handler ingen forhandlinger om, og mit spørgsmål til statsministeren er: Hvis det er vigtigt, at vi møder hinanden, hvorfor så ikke få blandede skoler?
Pernille Skipper (EL), 2018-05-08:
Men med al respekt handler den her sag ikke om, hvad Socialdemokraterne har tænkt sig at gøre efter et valg, eller hvad Enhedslistens lokalafdeling i København i øvrigt mener.
Det handler om bilproducenter, som har snydt systematisk, og om, hvordan regeringen så har tænkt sig at reagere på det.
Det, der er kommet frem, er, at der mangler 24 mia. kr. i statskassen, og regeringen har ikke tænkt sig at reagere på det, åbenbart fordi man har et ønske om, at bilafgifterne skal sættes ned.
Man kunne jo bagudrettet undersøge, hvor meget af det der er snyd, og om man kan forfølge bilproducenterne med sagsanlæg.
Det kunne man undersøge, og man kunne også fremadrettet sætte nogle regler, der rent faktisk ville afhjælpe problemerne.
Men det er en anden sag.
Det, jeg grundlæggende spørger om, er noget meget, meget principielt.
For skatteministeren siger jo i et svar til Folketinget, at han faktisk ikke har et ønske om at få de her penge hevet ind.
Det synes han ikke er nødvendigt, for han mener, at bilejere betaler for meget i afgift.
Og der må jeg bare spørge, om det er det, vi kan forvente fra regeringen.
Kan vi forvente, at når regeringen ikke bryder sig om en lovgivning, men ikke har fået et flertal i Folketinget for at ændre den, så vil man bare ignorere det, når den bliver brudt?
Mette Frederiksen (S), 2018-05-08:
Jeg skal begrænse mig denne gang.
Jeg må sige, at jeg er uenig med statsministeren i, hvordan vi får mest muligt klima ud af de penge, der er.
Til gengæld synes jeg, at statsministeren kom med en rigtig vigtig erkendelse, nemlig at det nok også på det her område bliver svært for regeringen at komme igennem med sin politik.
Og det er jo glædeligt, set med socialdemokratiske briller.
Men tilbage på det grønne spor: Jeg synes ikke, at statsministeren svarer på spørgsmålet, for hvis vi nu var i en situation, hvor vi kunne producere 100 pct. vedvarende energi, ville jeg være enig i afgiftssporet, men når vi ikke kan producere 100 pct. ren energi ud af kontakten, så bliver vi nødt til at sikre mere havvind, og ikke mindst på transportområdet bliver vi nødt til at sikre, at danskerne kører i flere brint-, hybrid- og elbiler i stedet for at blive i deres benzinog dieselbiler.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-05-08:
Der har vi også et fælles ansvar, for vi har jo i fællesskab lavet den aftale, der betyder, at vi nu har den afgiftsstruktur, vi har, på elbilerne – fordi den tidligere regering jo ligesom glemte at indregne sine daværende ambitioner, så det også hang sammen i overslagsårene.
Det vil jeg gerne være med til at diskutere på et tidspunkt, og det er i øvrigt også derfor, at jeg allerede har annonceret, at regeringen kommer med et udspil efter sommerferien om klima, CO2, og det ikkekvotebelagte område, herunder transportsektoren.
Lad mig i forhold til det andet bare sige, at der både er en udbudsside og en efterspørgselsside, og vi skal jo sådan set øge begge dele på en og samme tid.
Vi skal have produceret noget mere grøn energi, og vi skal bruge noget mere grøn energi.
De ting skal balanceres, og det er regeringens udspil et bud på: store investeringer i at opbygge, mere produktion af grøn energi, et større incitament for forbrugerne til også at efterspørge det.
Det er klogt.
Det er ikke ideologi, det er klogskab.
Det er også derfor, at Det Miljøøkonomiske Råd bl.a. har anbefalet det her sådan helt overordnet.
Og vi glæder os til at forhandle det.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2018-05-08:
Tak for det, formand.
Og tak til statsministeren, både for de indledende bemærkninger, men også for det svar, som statsministeren gav til fru Mette Frederiksen for et øjeblik siden om en eventuel justering af de forhold, der gælder, når man forhandler overenskomster på det offentlige arbejdsmarked.
På Dansk Folkepartis vegne vil jeg i hvert fald melde os helt ind i den diskussion og vil også se frem til at få den drøftelse på et tidspunkt, hvor det hele forhåbentlig er på plads, kan man sige, i forhold til de aktuelle forhandlinger, der har været, men hvor vi så kan diskutere, hvordan det kan være eller eventuelt justeres i forhold til det fremadrettede perspektiv.
Men det, jeg ellers ville bruge spørgetimen til, var at genoptage en diskussion, som jeg jo har haft med statsministeren to gange tidligere i spørgetimer.
Det er på baggrund af en udvikling i Tyskland med en ny regering, et nyt regeringsgrundlag og et snarligt loft, ser det ud til, for så vidt angår antallet af familiesammenføringer.
Jeg har tidligere her i spørgetimerne forsøgt at få statsministeren til at gøre det klart, at hvis Tyskland kan, kan Danmark også.
Det har jeg ikke fået et helt så tydeligt svar på, som jeg godt kunne ønske mig, og derfor var min glæde stor, da jeg så, at statsministeren sendte sin integrationsminister til Tyskland, til Berlin, for at diskutere det her.
Og i den forbindelse, for 14 dage siden, sagde integrationsministeren så: Kan man gøre det i Tyskland, kan man også gøre det i Danmark.
Og det, jeg i dag godt kunne tænke mig at få statsministeren til, er at gøre de her ord fra integrationsministeren til statsministerens egne.
Så nu spørger jeg for tredje gang: Kan vi ikke få det løfte, at hvis Tyskland indfører sådan et loft, er udgangspunktet, at så kan vi også gøre det i Danmark, og så gør vi det også her i Danmark?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-05-08:
Tak for det.
Jeg tror, jeg foretrækker at bruge mine egne ord om det her.
Jeg er fuldstændig bekendt med, at der er dannet en regering i Tyskland, som har en ambition om at sætte et loft over antallet af familiesammenføringer for dem, som vi i Danmark ville kalde § 7, stk. 3-flygtninge – så ved vi alle sammen, hvad vi taler om, eller spørgeren og jeg gør i hvert fald – på 1.000 om måneden.
Vi har til gode at se lovforslaget.
Jeg tror, det er tæt på.
Vi har til gode at se den juridiske argumentation.
Jeg bliver nødt til at sige, at umiddelbart vurderet ser det tungt ud, hvis man holder det op mod de højesteretsdomme, der er faldet i Danmark.
Men for at gå ind i den her sag et helt andet sted vil jeg sige, at jeg tror, man skal se på: Hvad er det, der overhovedet sætter det her i gang i Tyskland?
Tyskland har i 2015-2017 modtaget over 1,4 millioner asylansøgninger.
Svenskerne har vel modtaget i omegnen af et par hundred tusinde i samme periode.
Vi har modtaget 31.000.
Og det er jo, fordi vi har styr på det.
Det er, fordi regeringen har strammet op sammen med Dansk Folkeparti.
Det betyder også, at selv hvis man leger med tanken om at sige, at der kommer et tysk loft, og vi oversætter det til dansk – hr. Kristian Thulesen Dahl har tidligere gjort mig opmærksom på, at det svarer til 65 asylansøgere om måneden, og det er så 830-840 familiesammenføringer om året – så vil vi, allerede fordi vi i tide har ført en fornuftig politik, ikke sprænge det loft, sådan som jeg kan gennemskue det.
Og vi ved jo – og jeg vil gerne drøfte det, når vi kender det tyske lovforslag – præcis med hvilken kadence vi potentielt får familiesammenføringsansøgninger til Danmark.
Og som jeg kan se det, kan det ske med respekt for en dansk oversættelse af et tysk loft, også selv om vi ikke har formuleret det formelt.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2018-05-08:
Jeg deler fuldstændig synspunktet om, at tyskerne har ladet tingene sejle, og at det her med wir schaffen das og med kansleren, der åbner Tyskland op osv., har givet utrolig store problemer i Tyskland, som jo også er afledt til os andre, for det er med Tyskland som transitland, at mange så kom til Danmark.
Når vi taler om et loft, er det selvfølgelig for også at udvise rettidig omhu og sikre, at hvis der kommer en lignende situation på et tidspunkt, hvor tingene kommer ud af kontrol, så skal vi have de redskaber i skuffen, der gør, at vi har styr på tingene.
Og det er klart, at hvis tyskerne rent juridisk finder en vej igennem at lave et loft, som statsministeren rigtigt siger, på 12.000 om året, 1.000 om måneden, som svarende til danske forhold jo så vil komme ned under 70 personer, 65-67 personer, om måneden, så skal vi også lade os inspirere af det.
Det kan godt være, at vi rent juridisk ikke kan få det afklaret nu, men kan jeg så ikke i det mindste få statsministeren til at anerkende, at så må regeringen tage initiativ til politiske forhandlinger mellem Folketingets partier om, hvordan vi så finder en vej igennem, der sikrer, at vi lader os inspirere af det, tyskerne har gang i nu.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-05-08:
To ting.
Et tysk loft vil ikke have nogen betydning i Danmark på det, man kunne kalde den korte bane, for vi ved præcis, hvor mange der i Danmark har fået subsidiær beskyttelsesstatus og dermed efter 3 år har mulighed for at søge familiesammenføring, og vi har styr på tallene.
Hvis vi havde haft en asylansøgningsprocedure magen til den tyske, skulle vi have modtaget over 100.000 i de år, jeg nævnte før.
Vi har modtaget omkring 30.000.
Så det er der styr på.
Så et tysk loft vil ikke påvirke os, og jeg vil mene, at vi selv uden et loft ikke vil ramme det, fordi vi i modsætning til vores nabolande Tyskland og Sverige handlede i tide.
Så medgiver jeg, at der kan være en afledt effekt, for det er klart, at hvis Tyskland laver et system, hvor man ikke kan få familiesammenføring overhovedet, så vil det selvfølgelig bidrage til, at det for nye asylansøgere ikke er noget attraktivt land, og skabe en risiko for, at man så vil vandre igennem Tyskland – hvis nogle vandrer – til Danmark.
Det er ikke noget, der kan ske i morgen, men det er noget, der kunne ske på sigt, og det bliver vi selvfølgelig nødt til at forholde os til.
Derfor vil jeg gerne give det tilsagn, at når vi kender det tyske forslag, og det kan måske være inden for få dage, så vil vi meget gerne tage en drøftelse med Dansk Folkeparti om, hvordan vi håndterer det her, så vi får skabt tryghed om, at vi fortsat har styr på tingene.
Men lad os glæde os over, at vi ikke er ude i en paniksituation som visse andre lande.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2018-05-08:
Det er klart, at der jo er sket noget i de sidste par år på området.
Vi har fået strammet en lang række regler, og det er sådan – og det er dokumenteret rimelig klart – at hvis man lemper reglerne, kommer der flere, og hvis man strammer reglerne, kommer der færre.
Det skal selvfølgelig også ses forholdsmæssigt i forhold til andre lande.
Så hvis tyskerne strammer, uden at Danmark strammer, jamen så vil der alt andet lige komme flere til Danmark.
Derfor bliver vi set med Dansk Folkepartis øjne nødt til, når tyskerne er i gang med at indføre det her – måske i en grad af panik for Tysklands vedkommende på grund af alle de uhyrligheder, som politikerne i Tyskland har udsat deres befolkning for – mindst at lægge os i halen af det og gennemføre den samme stramhedsgrad, kan man sige, som tyskerne.
Som minimum.
Der vil jeg gerne kvittere positivt for, at statsministeren anerkender den logik og også på det grundlag vil tage initiativ til drøftelser og forhandlinger, for at vi så kan finde den rigtige vej til at sikre netop det.