Mattias Tesfaye (S), 2017-05-05:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer med bekymring, at der i dag er områder i Danmark, hvor andelen af indvandrere og efterkommere fra ikkevestlige lande er over 50 pct.
De fleste af dem er danskere, andre er ikke
Men det er under alle omstændigheder Folketingets opfattelse, at integrationen fungerer bedst, når dansk sprog og kultur er bærende i skoler og boligområder.
Det er derfor Folketingets opfattelse, at parallelsamfund bør imødegås med en aktiv integrationspolitik, som sikrer, at borgerne møder hinanden på tværs af sociale og kulturelle baggrunde.
Folketinget opfordrer derudover regeringen til at arbejde videre med en politisk målsætning om at fastholde et lavt antal af asylansøgere og familiesammenførte, der kommer til Danmark«.
Vi er nu indkaldt til anden halvleg af den debat om danskhed, der udviklede sig her i Folketinget i kølvandet på forespørgslen om befolkningsudviklingen i Brøndby Strand, min egen valgkreds på Vestegnen.
Dengang advarede jeg imod de formuleringer, som de borgerlige partier efterfølgende valgte at vedtage, for i bedste fald inviterede de til misforståelser, og i værste fald besluttede et flertal af Folketinget, at man ikke kunne være dansker, hvis forældrene var indvandret fra et ikkevestligt land.
Jeg har siden snakket med mange mennesker på Vestegnen, som har spurgt specifikt ind til den her vedtagelse, og mange er blevet såret, og flere har oplevet det som et tilbageskridt for integrationen, at Folketinget kan finde på at vedtage den slags, og det har været nødvendigt både for boligselskaberne i Brøndby Strand og for kommunen at understrege, at danskere selvfølgelig kommer i mange farver og med mange baggrunde.
De borgerlige partier i Brøndby Kommune har i den forbindelse spillet en positiv rolle.
Jeg er også selv overbevist om, at de borgerlige partier her i salen føler sig misforstået.
For vi er selvfølgelig på tværs af partier enige om, at man sagtens kan være dansker og samtidig være barn af indvandrere, og her kunne forespørgselsdebatten så slutte.
Men så let slipper vi ikke, for bag ved misforståelsen og de kluntede formuleringer gemmer sig en helt afgørende diskussion.
Gæstearbejderne fra 1960'erne og 1970'erne er meget bevidste om deres nationale identitet.
De er kurdere, tyrkere og pakistanere, de er født i hjemlandet, og de taler deres modersmål perfekt.
De har minder fra deres opvækst, og de har en stærk nationalfølelse.
Men deres børn, som er født i Danmark, har ikke de samme rødder i forældrenes hjemland.
En ung fyr fra Albertslund forklarede mig, at han både følte sig fremmed i Danmark og Tyrkiet.
Han har aldrig været på Brøndby Stadion, men han følger den tyrkiske fodboldliga meget tæt.
Men når han er på ferie i bedsteforældrenes landsby i Konyaprovinsen, sidder han hele dagen og keder sig på byens netcafé og spiller computerspil med vennerne hjemme i Danmark.
Det kan hurtigt udvikle sig til rodløshed.
Da jeg spurgte en anden ung mand, om han følte sig mest som dansker eller som tyrker, svarede han med ét ord: muslim.
At sikre et ejerskab til danskheden er et vigtigt spørgsmål, og at forhindre parallelsamfund er en vigtig opgave, men min oplevelse er, at vi er ved at svigte på begge områder.
Stadig flere unge i vores samfund føler sig ikke som danskere.
Det er katastrofalt.
De tyrkiske, kurdiske og arabiske parallelsamfund er stadig mere isolerede fra det danske, desværre.
Vi var de eneste, der snakkede dansk.
Der var tyrkisk radio over højtalerne, tyrkisk tv på fjernsynet, der hang i hjørnet, tyrkisk personale, tyrkiske kunder, ved siden af en tyrkisk slagter, til den anden side en tyrkisk frisør, og rundt om restauranten så langt øjet rækker boliger med et flertal af tyrkiske og kurdiske beboere, på skolen et flertal af deres børn, som kan vokse op og kun lære dansk som et teknisk andetsprog, resten af tilværelsen klares på tyrkisk.
Det er et enormt politisk svigt.
Det splitter vores samfund, det forhindrer oplevelsen af samhørighed, det undergraver solidariteten, og det vil blive velfærdsstatens endeligt, hvis ikke vi får det håndteret.
Det er korrekt, når folk peger på en bedre boligpolitik, socialpolitik, arbejdsmarkedspolitik og meget andet godt, og det vil jeg ikke afvise.
Men husk på, at langt de fleste indvandrere er lovlydige, flinke og rare mennesker, der klarer sig ganske udmærket i vores samfund med uddannelse og fast arbejde.
Vi kommer derfor ikke uden om at tale mere direkte om loyaliteten og interessen for det danske fællesskab og dermed om danskhed
Jeg plejer selv at bede unge danske muslimer om at tage legoklodstesten, og jeg kan hermed introducere den også for Folketinget.
Jeg siger til dem: Hvis nu en kvinde fra Thisted skvatter i en legoklods og skal på sygehuset og der på samme tid er en muslim, der skvatter i en legoklods i sin lejlighed i Malmø, du kender ikke nogen af dem, den ene bor i samme land som dig selv, og den anden tror på samme gud som dig selv, hvem vil du helst have at dine skattekroner går til at hjælpe?
Langt de fleste siger heldigvis kvinden fra Thisted, og de har dermed bestået legoklodstesten og kan kalde sig danskere i hjertet, men jeg vil ikke benægte, at alt for mange og stadig flere hellere vil hjælpe den svenske muslim, og det er et gigantisk problem for velfærdsstaten, ligesom det er et kæmpe problem, hvis skatteyderne i Thisted ikke føler nogen samhørighed med borgerne i Brøndby Strand.
Så smuldrer opbakningen ganske enkelt til social og geografisk omfordeling.
Jeg vil derfor godt benytte denne debat til at sige meget klart til indvandrerne og deres børn og børnebørn: Zap hen på dansk tv.
Jeg er ved at være træt af, at så mange interesserer sig mere for vejrudsigten i Tyrkiet end i Danmark – I bor jo her – ligesom jeg godt vil sige til alle, der betvivler, om indvandrerne og deres børn og børnebørn kan være danskere, at de må pakke deres gammeldags, forstokkede forståelse af danskhed væk.
Det etnisk og religiøst homogene Danmark er slut.
Sæt Matador på dvd'en, hvis du savner det, men væn dig til, at danskere nu kommer i mange farver og mange religioner.