runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lea Wermelin (S), 2019-01-11:
Det er simpelt hen så dejligt, når Enhedslisten bliver enig med os i Socialdemokratiet.
Det fryder vi os over hver gang.
Vi vil rigtig gerne have, at Danmark fortsat er et grønt foregangsland, så det kan vi jo sagtens blive enige om her i salen i dag, og det er rigtigt, at vi også i Danmark har været med til at presse i EU, både hvor der allerede har været en proces i gang, men jo også med hensyn til nye stoffer.
Noget af det, som Enhedslisten også nævner, hvor jeg tænker, at det er ordføreren selv, der er kommet i tanke om det, er jo spørgsmålet om bisfenol A, og det var også noget af det, som vi i Socialdemokratiet var bannerfører for.
Så det er jo ikke, fordi der ikke er fortilfælde, men det, som vi lægger vægt på her, er jo, at der er en totalharmonisering af reglerne, og der adskiller vi os jo bare fra Enhedslisten i forhold til den måde, vi går til EU-stoffet på, og den tiltro, vi også har til EU-systemet, hvor vi altså mener, at vi fra dansk side skal have en minister, som kæmper for det her i EU.
Det er jo nok ikke så overraskende, at vi ikke sådan helt en til en er enige med Enhedslisten i forhold til EU, og det bliver vi nok heller ikke lige foreløbig.
Men jeg synes ikke, det skal forhindre os i at arbejde sammen om den her dagsorden, som er så vigtig.
Og jeg deler sådan set også bekymringen for, at det kan tage noget tid i EU – det har vi også set med andre lovgivninger.
Men så meget desto vigtigere er det, at vi har en minister, som går aktivt ind i den her sag.
Det er klart, at hvis vi skal have EU til at rykke sig, vil det være lande som Danmark og andre lande, der er progressive ligesom os, som skal gå foran, for ellers tror jeg ikke, det kommer til at ske.
Og det er jo også derfor, jeg er så ærgerlig over, at vi i dag hører en minister, som ikke har tænkt sig at gå videre ad det spor.
Så jeg tror, det er vigtigt, at vi får en regering, som presser på for det i EU.
Samtidig tror jeg også, at noget af det, der kunne gøres apropos nethandel, jo eksempelvis er, at vi kunne hjælpe forbrugerne med oplysninger om, hvornår man er på en hjemmeside, som er udenlandsk, altså som ikke er hjemmehørende i EU.
For som det er i dag, vil de hjemmesider jo fremstå på dansk, og derfor kan det være enormt svært som forbruger at orientere sig i det.
Og så vil vi også gerne have mere kontrol – det er nogle eksempler.
Carsten Bach (LA), 2019-01-11:
Tak for det, og tak for ordførerindlægget.
Jeg er en lillebitte smule i tvivl om, om Socialdemokratiet i virkeligheden mener det her med, at en fuld deklaration og en fuld indholdsliste på de her produkter faktisk vil være til gavn for forældre, der skal købe legetøj i forretningerne til deres børn.
Vil det i virkeligheden ikke skabe mere forvirring for forældrene, der skal igennem – kan man sige – den lille kemikereksamen, hver gang de skal ud og købe legoklodser eller modellervoks til deres børn?
Lea Wermelin (S), 2019-01-11:
Jeg er da ked af, at ordføreren er i tvivl om det, for det skal gerne stå helt klart, efter at vi har været på talerstolen her i dag, at vi bakker op om, at der bliver indført en varedeklaration på legetøj.
Det skal der ikke være nogen tvivl om.
Og grunden til, at vi gør det, er sådan set, at vi mener, at det giver en større tryghed for forbrugerne, men sådan set også – det var også det, jeg nævnte i min indledende tale – fordi dem, der sælger legetøj, og dem, der importerer legetøj til Danmark, også efterlyser mere information.
Ligesom vi har set det for kosmetik og med Tænks kemiapp, kan det jo være med til at fremme en større gennemsigtighed på hele det her område.
Lige nu tror jeg, at langt de fleste forældre, mig selv inklusive, oplever, at det i dag er fuldstændig umuligt at gennemskue som forbruger, hvad der er i legetøj.
Carsten Bach (LA), 2019-01-11:
Jeg må så konstatere, at jeg i hvert fald er uenig med Socialdemokratiet, i forhold til hvordan man bedst forvirrer forældre, der skal købe legetøj.
Men det kan vi måske tage, når jeg får mulighed for at holde min ordførertale.
Men man må så også konstatere, at producenterne jo rent faktisk skal fremlægge den her sikkerhedsvurdering, hvori de angiver indholdet i legetøjet.
Og hvis man ikke kan lave en fuld indholdsdeklaration, kan der måske også sættes spørgsmålstegn ved, om den så vil kunne laves på anden vis.
Så jeg mener faktisk, at vi og importørerne har mulighed for at kunne konstatere, om produkterne indeholder noget, der udgør en risiko.
Lea Wermelin (S), 2019-01-11:
Mens ordføreren talte, fandt jeg lige den gengivelse af en undersøgelse, hvor man kigger på det legetøj, der kommer ind i Europa.
Og der står, at hvert femte stykke legetøj indeholder hormonforstyrrende stoffer.
Så det, vi bare må konstatere fra talerstolen i dag, er – og så kan det godt være, at vi er uenige om vejen frem – at det system, der er i dag, ikke fungerer.
Der er jo alt for mange produkter, som vi kan se sådan set ikke lever op til den lovgivning, der er i dag.
Det er jo også derfor, at vi siger, at det, vi gør i dag, ikke er tilstrækkeligt.
Vi bliver nødt til at have noget mere kontrol, men vi er også nødt til at presse på ude hos dem, der producerer legetøjet.
Pia Adelsteen (DF), 2019-01-11:
Tak for det.
På det her område er Dansk Folkeparti fuldstændig enig med regeringen, nemlig at en indholdsliste for legetøj ikke vil give større sikkerhed for, at man ikke kommer til at købe noget, som kan indeholde noget problematisk.
Vi er også i Dansk Folkeparti dybt bekymrede for, at man som forælder eller bedstemor, som jeg selv er, kan stå i en legetøjsbutik og købe noget, som man tror er sikkert, og det er det ikke nødvendigvis.
Men vi mener altså ikke, at en indholdsliste vil give en større sikkerhed, tværtimod vil det måske nærmere give en falsk tryghed.
Det kan ikke være rigtigt, at man som forælder eller bedsteforælder skal have et kendskab til, hvilke stoffer der er i det.
Det er muligt, at man kan bruge alle mulige applikationer, eller hvad ved jeg, som kan fortælle en, at der er noget i det, men det må være sådan, at man som forbruger i Danmark har en tillid til, at når man går ind i en butik, er de varer, der er på hylderne, sikre og i orden.
Og er de ikke det, gør man, som ministeren gjorde i sagen med squishies, nemlig fjerner tingene med det samme.
Der mener jeg i øvrigt også, at det er helt klart, at en indholdsliste for de squishies overhovedet ikke havde hjulpet forbrugerne, for det er ikke indholdet, der er problemet, men – hvad kan man sige – lufthullerne, og det er noget helt andet.
Jeg synes, det er en vigtig diskussion, som fru Trine Torp tager op, om hjemmesider og nethandel.
Her kunne vi måske gøre noget mere, sådan at vi informerer forbrugerne om, at her er man altså inde på en side, hvor man ikke nødvendigvis kan være sikker på, at reglerne bliver overholdt.
Vi ved, at der er rigtig mange, der bruger nethandel.
Vi er i Danmark som forbrugere også rigtig gode til at finde ting, der er billige.
Og som det tidligere er blevet sagt, er det typisk sådan, at når noget er for billigt, er det sikkert også for godt til at være sandt – man får som regel ikke mere end det, man giver for varen.
Det er også vores klare indtryk – og jeg er i hvert fald ikke i tvivl om det –
at hvis man laver en indholdsliste, og der er producenter, der producerer noget, som indeholder ulovlige stoffer, vil det ikke blive listet på indholdslisten.
Så naiv er jeg trods alt ikke.
Så i bund og grund kan vi ikke støtte forslaget, men jeg vil også godt sige, at det er en bekymring, og som ministeren sagde: I samme øjeblik man går ud fra salen, er man jo ikke kun politiker, man er også bedstemor eller forælder eller har noget med små børn at gøre.
Og det her er noget, vi skal tage alvorligt.
Det mener jeg faktisk.
Men en indholdsliste mener jeg ikke er vejen frem, så vi kan ikke støtte forslaget.
Lea Wermelin (S), 2019-01-11:
Jeg er sådan set glad for, at ordføreren for Dansk Folkeparti også deler bekymringen, og vi kan jo også se, at langt de fleste forældre i Danmark er bekymrede.
Derfor vil jeg gerne spørge ind til det her omkring falsk tryghed, for vi har set så mange sager i Danmark med skadelig kemi i legetøj, hvor man sådan set som dansk forbruger er gået ind i en helt almindelig legetøjsbutik og har købt det – ikke noget med en kinesisk hjemmeside, noget fra udlandet, men en dansk butik, hvor man går ind ad døren og tænker: Her må det være i orden.
Er der ikke allerede i dag en falsk tryghed i forhold til det legetøj, man kan købe, fordi vi har set så mange eksempler på, at der ikke bliver levet op til den danske lovgivning?
Men det er jo så her, hvor vi jo uenige om værktøjet, altså hvordan vi skal gå til det, men vi ønsker, at Danmark skal være foregangsland på det her område.
Vi ønsker, at Danmark skal presse på.
Vi ønsker, at Danmark skal gå sammen med de reach up-lande, som vi i forvejen samarbejder med på kemiområdet, for at få en mere progressiv lovgivning i EU.
Vi vil også rigtig gerne have, at ministeren bruger den nye mulighed, som der ligger i, at der er kommet en ny fortolkning i forhold til kemiområdet, altså hvor man fra dansk side måske i virkeligheden kan undgå, at nogle af de her kemisager tager lang tid i EU i forhold til regulering af stoffer, men det ændrer bare ikke på, at vi er lidt uenige om vejen frem herfra i forhold til at få det her igennem.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-11:
Jeg vil bare sige, at det for mig lyder, som om Socialdemokratiet lige præcis på det her område har parolen: EU som foregangsland, og ikke Danmark som foregangsland.
Det ville jo være godt, hvis EU var det, men EU er det ikke, og selv om det er totalharmoniseret, som det jo også har været gældende på andre områder – altså hele kemiområdet er jo totalharmoniseret – så er det jo en rigtig god idé, fordi forudsætningen for, at der bliver gjort noget ved det, jo er, at Kommissionen anlægger en sag mod Danmark, og det er jo en anledning til at få andre med.
Hvis man ikke vil bruge den anledning, presser man jo ikke nok på, og det er derfor, at jeg undrer mig over, om ikke Socialdemokratiet vil være med til at lægge det ultimative pres for at få den her sag præsenteret, ved at vi vedtager noget i Danmark og så på den måde presser på for, at det også skal ske i resten af EU – og verden for den sags skyld.
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2019-01-11:
Nu vil jeg sige, at jeg sagde ikke, at en branchedag i november var løsningen på det her.
Jeg sagde, at det var der, vi startede med denne information.
Vi deler jo alle sammen den opfattelse, at vi gerne vil beskytte vores børn bedst muligt, for det er de mest sårbare forbrugere, som findes i det her land.
Det har vi alle sammen en interesse i.
Vi er bare uenige om værktøjet.
Jeg mener altså, at sådan en liste risikerer at give en falsk tryghed, man risikerer at forvirre, for jeg vil være stensikker på som forælder, at hvis der er noget i det her, så kan jeg slet ikke købe det, for så er det ikke i handelen.
Øjvind Vilsholm (EL), 2019-01-11:
Tak for opbakningen.
Det er dejligt, at vi er så enige.
Der er dog en lille tvist.
I forhold til hvordan og hvor hurtigt vi kan få det indført, hæfter jeg mig ved, at ordføreren siger, at vi skal gøre det i EU-regi.
Det kan måske tage noget tid.
Hvad gør vi så, indtil vi kan få det igennem i EU?
Christian Poll (ALT), 2019-01-11:
Tak for det.
Og her er det jo en særlig alvorlig problemstilling, fordi vi taler om legetøj, det vil sige, at vi taler om eksponering af små børn, hvor kroppen er i udvikling, og hvor der er en meget større følsomhed over for effekter af de kemikalier, som kan komme i kontakt med børnene.
Derfor er det mig meget magtpåliggende, at vi får gjort noget alvorligt, noget grundlæggende ved den her situation.
Jeg kan godt se en pointe i den her deklarering, som vi taler om nu – ikke fordi det skal flyttes over på forældrene at tage ansvaret, men simpelt hen fordi det tvinger leverandørerne til at forholde sig til, hvad det er for stoffer, der er i produktet.
Men det, jeg egentlig gerne vil høre ministeren om, er: Vil ministeren være interesseret i at se på stærkere virkemidler, og her tænker jeg især på sådan noget som strafferammen, håndhævelsen?
Bør bøderne ikke være større?
For man kan sige, at det her jo drejer sig om økonomisk spekulation; der er nogle virksomheder, der tjener penge på at sælge legetøj, og de har ikke tjekket indholdsstofferne grundigt nok.
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2019-01-11:
Tak for det.
Jeg tror, at noget af det, der har været udfordringen for os, ikke så meget har været strafferammen, det har været muligheden for overhovedet at komme til at anvende den, fordi der, som jeg nævnte før, altså var den her forudsætning om, at hvis man bragte noget i handelen, skulle det være forsætligt – altså, man skulle i frådende ondskab have bragt noget på markedet, vel vidende at det var skadeligt for vores børn.
Og så skruppelløse er det dog de færreste mennesker der er, og derfor kan man jo sige, at antallet af domfældelser også er begrænset.
Det er derfor, at vi vil ændre de her regler nu, så man siger, at uanset om man ved det eller ikke ved det, har man altså ansvaret for det her som importør og som producent.
Med hensyn til den model, som nogle har talt om, er der jo nogle, der lever i den vildfarelse, at alt, der sælges her i kongeriget, forinden har været igennem sådan en eller anden stor kontrol.
Men man må sige, at vi relativt hurtigt ville løbe tør for arbejdskraft, i endnu højere grad, end tilfældet er, hvis vi skulle kontrollere alt, inden det blev bragt i handelen.
Derfor er vi nødt til at have et, hvad kan man sige, sanktionsregime, som hr. Christian Poll også lægger op til, hvor vi altså siger: Vi er nødt til at have tillid til dem, der bringer noget i handelen, og gøre det klart for dem, at hvis de ikke lever op til den tillid, hvis de ikke lever op til det ansvar, jamen så har det nogle konsekvenser.
For vi kan altså ikke kontrollere ethvert produkt, inden det bliver bragt i handelen.
Lad mig starte med det sidste først.
Mit svar på det med bødestørrelsen var, at det efter min opfattelse ikke var her, udfordringen lå, men i selve det overhovedet at kunne anvende det sanktionsinstrument – altså muligheden for overhovedet at komme til at komme med et bødeforelæg er der, problemet ligger.
Og det retter vi op på nu.
Så retter vi altså op på informationsindsatsen over for producenter, forhandlere, importører ved at gøre det meget, meget klart for dem, hvad deres ansvar er, hvordan de kan leve op til det ansvar, hvilke kontrolinstanser de skal iværksætte over for deres producenter.
For jeg anerkender også, at det kan være vanskeligt for de erhvervsdrivende, som måske vil spørge: Jamen hvor skulle jeg vide det her fra?
Jamen for søren, det er da forhandlerens, producentens ansvar og ikke forælderens eller barnets, for vi skal beskytte vores børn.
Trine Torp (SF), 2019-01-11:
Tak for det.
Forbrugerrådet Tænk har i adskillige test vist, at informationer til forbrugerne om den kosmetik, det legetøj osv., som sælges billigt online i netbutikker, jo er på dansk, men det lever ikke op til den produktsikkerhed, som vi normalt kræver.
Noget af det er jo altså fyldt med farlig kemi, og børnene kan blive kvalt i legetøjet osv., så jeg vil gerne høre: Hvad har regeringen af planer for at styrke produktsikkerheden i forbindelse med nethandel, som jo bliver mere og mere udbredt?
Nu har vi også en legetøjskæde, der lige er lukket, så der kommer nok mere af det.
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2019-01-11:
Det, som fru Trine Torp, sætter fingeren på her, er jo i virkeligheden kernen i meget af den her problematik.
For som danskere har vi den her balancegang imellem, at vi dels gerne vil have sikre produkter, dels er lidt sparsommelige fra tid til anden, så nogle gange vil vi også gerne have billige produkter.
Der må jeg bare sige, at når noget lyder for godt til at være sandt, når noget virker for billigt til at være sandt, så er det det typisk.
Derfor skal min appel være – og den tror jeg vi skal kommunikere stærkere og tydeligere: Lad være med at købe noget legetøj eller andet fra hjemmesider, som man ikke har tillid til.
Og hvornår skal man have tillid til dem?
Det skal man, når de er hjemmehørende i EU, for det er der, vi har mulighed for at slå den store klo i dem, der bringer varerne til torvs, om jeg så må sige.
Men jeg vil virkelig komme med en stærk appel om, at man særlig som forældre, når man køber legetøj, ikke går hen og køber det på en eller anden billig udenlandsk hjemmeside uden for Europa, fordi det er et godt tilbud.
Christian Poll (ALT), 2019-01-11:
Jeg foreslår, at i den her særlige situation, hvor det handler om legetøj til små børn, og hvor vi gentagne gange har set eksempler på, at der er farlige stoffer, burde man, måske bare i en periode, lave en slags anmeldeordning eller på anden måde sikre sig endnu mere håndfast, at produkterne er i orden.
Og der tænker jeg, om ministeren ikke kan se, at vi har med et særligt område at gøre, særlige produkter, en særlig anvendelse.
Så hørte jeg heller ikke rigtig svaret på det med bødestørrelsen.
Er det helt utænkeligt, at bøderne skulle være markant større, og at der måske endda ved gentagelser skulle være meget markante håndhævelser?
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2019-01-11:
Lad mig lige først anholde det der med, at min bekymring skulle være mindre end forældrenes.
Undskyld, når jeg forlader den her sal, er jeg også forælder, og jeg har adskillige børn i alderen fra 0 år til 17 år, og det blot at antyde, at jeg ikke er bekymret over det her, hører ikke hjemme her.
Jeg er bekymret for det her, og det er ikke kun som forælder, men så sandelig også som minister.
Som importør af produkter skal man selvfølgelig vide, hvad der er i dem, og det ved importørerne også, og de har mulighed for at bede producenten om de her indholdslister.
Hvis de ikke kan få dem fra producenten, skal de jo købe ind et andet sted.
Så som importør og som forhandler har man adgang til de her ting, og det er for at hjælpe dem.
Der har vi blot en forskellig opfattelse af, hvem det her hjælper.
Jeg mener ikke, at hr. Søren Søndergaard og jeg som uvidende legetøjskøbere er dem, der skal have ekspertisen og vide, hvad der er farligt, og hvad der ikke er farligt.
Det har jeg en meget klar forventning om at butikken har styr på, og det skal hr. Søren Søndergaard også have.
Det er dem, vi skal holde i ørerne, og ikke forældrene.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-11:
Det var netop et grotesk eksempel, og det var også grotesk at sammenligne det her med en sten eller et stykke træ.
Men jeg snakkede jo netop om detailhandlen.
Ligesom man kan gå ned til sin slagter, og ligesom man kan gå ned til sin farvehandler og spørge, hvad der er i en bestemt farve, kan man gå ned til sin detailhandler, men det kræver jo, at der er en mærkning.
Det er jo ikke noget, der kan klares med 1 dag om året.
Så altså minister, prøv at forholde dig til det forslag om, at det her er en hjælp til detailhandlerne inden for legetøjsbranchen – og dermed altså selvfølgelig også til de forældre, som ikke køber på internettet, men går ned i deres lokale legetøjsbutik og stiller nogle spørgsmål for at være på den sikre side.
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2019-01-11:
Jeg tror altså, at man stikker sig selv blår i øjnene, hvis man bilder sig ind, at man kan købe legetøj, der ikke indeholder nogen risiko for noget som helst.
Om man så bruger en sten og et stykke træ, kan man altså godt komme rigtig galt af sted med begge dele – og jeg taler her af erfaring.
Man kan aldrig nogen sinde fuldstændig undgå en risiko.
Min bekymring i forhold til de her ingredienslister går altså på, at vi får en falsk tryghed, og vi stiller nogle urimelige krav til os som forældre og som forbrugere om, at vi kan gennemskue, at hvis det indeholder dette og hint, er det muligvis noget, der afgiver noget.
Altså, hvis der afgives stoffer, som er farlige, skal det slet ikke være i handelen.
Hvis det indeholder stoffer, som ikke må være i legetøjet, skal det slet ikke være i handelen, og så står det jo ikke på den her indholdsliste.
Jeg ved ikke, om man forestiller sig, at det her sådan skal være en mulighed for at sige: Ha, der fik vi jer; den her spændende robot indeholder plutonium, og nu må vi hellere lade være med at købe den.
Altså, jeg ved godt, det er et grotesk eksempel, men hvis den gør det, står det nok ikke på listen.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-11:
Kontrollen fungerer ikke, hverken i Danmark eller i EU.
Det er jo derfor, at forældre med god grund er bekymrede.
Men vil det ikke også være en hjælp til detailhandlen?
Altså, den forbruger, som har et forsigtighedsprincip i sit eget indkøb, skal ganske rigtig ikke købe ind på internettet, men har den forbruger ikke behov for at kunne gå ned i sin legetøjsbutik og spørge ekspedienten om, hvordan forholdene er, og om, hvad det indeholder?
Så kan forbrugeren ud fra sit eget forsigtighedsprincip fravælge det, hvor der er nogen som helst risiko ved det – ikke en absolut risiko, der gør, at det er forbudt, men nogen som helst risiko ved det.
Det redskab, der foreslås her, kan netop være et redskab, som også detailhandlen kan bruge.
Er det ikke på den måde, man kan se det?
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2019-01-11:
Det er jo ikke for at lægge ansvaret over på forbrugeren.
Det er en konstatering af, at det ansvar ligger hos os som enkeltindivider.
Vi kan altså ikke stoppe internettet.
Det findes der lande eller i hvert fald et enkelt land i verden der gør; det synes jeg ikke er nogen god idé.
Vi får altså det her input, og det bliver vi nødt til at agere efter.
Så verden er ikke sådan, at vi kan gå ind og pådutte virksomheder, der er hjemmehørende i Kina eller andre lande, sanktioner.
Trine Torp (SF), 2019-01-11:
Men nu brugte ministeren jo selv som argument for ikke at støtte forslaget det her med, at vi også skal passe på med, hvor meget ansvar vi lægger over på forbrugerne.
Jeg deler faktisk det synspunkt, at vi ikke skal lægge for meget ansvar over på forbrugerne, men det, ministeren i virkeligheden siger nu, er, at vi skal tænke os godt om.
Det kan jo være ret svært at gennemskue på de her hjemmesider, hvor de egentlig hører til, og hvad det er for et land, man handler med, særlig når det faktisk står på dansk.
Så jeg vil gerne høre: Er der afsat nogen midler i Sikkerhedsstyrelsen eller kemikaliekontrollen til faktisk at kontrollere de her produkter?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2019-01-15:
Lovforslaget her er jo en udmøntning af den finanslovsaftale, der er blevet lavet, og det ene element er jo registreringsafgiften på lystfartøjer.
I SF har vi det syn på afgifter, at der selvfølgelig skal være en god grund til, at man har dem, enten af hensyn til miljøet, sundheden, eller hvad det nu kan være.
Det skal være adfærdsregulerende på en eller anden måde, og lige præcis her har jeg faktisk et andet syn på den del af lovforslaget end min kollega fra Enhedslisten.
For vi synes ikke, at det er en positiv afgift.
Så havde det været lovforslaget alene og vi også havde haft en indflydelse på det – for man skal bruge penge, og så vil vi jo gerne være med til det – så havde vi nok været tæt på at støtte det.
Men den anden del af det er jo billigere el til sommerhusejere, og der må jeg sige, at det undrer mig, at man så ufokuseret har lavet en afgiftssænkelse til fordel for de allerstørste sommerhuse, altså luksussommerhusene, og ellers har det været fokuseret i forhold til de største sommerhuse.
For det er jo helt rigtigt, at også opvarmningen i sommerhusene kan bidrage til en grøn omstilling, hvis man ændrer den type el, der bruges, og det kommer jo i regeringspartiernes forslag her 45.000 sommerhusejere til gavn, i forhold til hvad der står i bemærkningerne.
De ca. 5.000 kr., som man skal slippe billigere på elregningen hvert år, beløber sig jo alligevel til ret mange penge, og det synes vi er en ufokuseret måde at bruge pengene på, også i forhold til en grøn omstilling.
Hvis man virkelig gerne ville have haft flere sommerhuse over på elvarme, havde vejen været at give et større tilskud til varmepumper.
Så vi synes egentlig, at det er for mange penge at bruge på en ufokuseret måde, der kommer de største sommerhuse mest til gavn, og derfor kan vi ikke støtte lovforslaget.