René Christensen (DF), 2017-04-18:
Vi behandler et forslag om skærpede krav for medarbejderaktier og -optioner i statsejede virksomheder.
Det er jo sådan set en interessant debat, men det her er jo ikke et diskussionsoplæg – det er et beslutningsforslag.
Jeg vil sige, at det egentlig nok ville have egnet sig bedre til en forespørgselsdebat, hvor man havde kunnet diskutere, hvordan man fremadrettet skulle gøre det her, for her bliver der også fremlagt konkrete forslag.
Bortset fra det er det en vigtig debat at tage, som de tidligere ordførere, der har været på, også har sagt.
Der er ingen tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti helt klart mener, at det er en udfordring, at man laver de her aktieoptionsprogrammer, særligt i statsligt ejede virksomheder.
DONG er jo et rigtig, rigtig godt eksempel på det, og vi kan jo også se, hvad det er endt med.
Nu skal man jo ikke være ked af, at det er gået godt, men der er jo faktisk sket det, at man har fået en gevinst på op imod 0,5 mia. kr. – det var 250 medarbejdere, der fik mulighed for at investere i aktierne.
Og der er heller ingen tvivl om, at selskabets ledelse jo selvfølgelig også er med til at orientere og vejlede den til enhver tid siddende regering, hvis man skal sælge et statsligt selskab, også i forbindelse med prisfastsættelsen.
Ingen tvivl om det – det kan ikke være til diskussion.
Så jeg er fuldstændig enig med de foregående ordførere og ministeren i, at det til sidst ender med, at der bliver udfærdiget et aktstykke ovre i Finansudvalget, som man så kan stemme ja eller nej til.
Hvis man kan huske sagen om DONG, så var det jo sådan, at det ikke var til diskussion, hvad der stod i aktstykket.
Det var et aktstykke, der var handlet af, som der var 90 mandater bag, og hvis man ville ud over de 90 mandater, kunne man stemme ja eller nej, eller man kunne lade være.
Man må jo sige, at forslaget her måske også er blevet fremsat, fordi SF er blevet klog af skade, for der er ingen tvivl om, at det var den daværende regering, der havde nikket ja til, at der skulle være de aktieoptionsprogrammer.
Det var jo ikke, fordi hverken Goldman Sachs eller for den sags skyld DONG's ledelse havde sagt, at nu skulle det være sådan.
De har sikkert haft et meget, meget stort ønske om, at det skulle være sådan, men der er ingen tvivl om, at det dengang var regeringen, der nikkede ja til det til sidst, og det var derfor, at aktstykket så ud, som det gjorde.
Men bortset fra det synes vi sådan set, det er interessant at se på, hvordan det her kan komme til at se ud fremadrettet.
Kan vi komme ud for en lignende situation igen?
Det ønsker vi sådan set ikke – særligt ikke, når vi ser tilbage på en sag som den vedrørende DONG.
Selv om det ikke er et ret langt beslutningsforslag, synes vi, at der er nogle tekniske udfordringer i det.
Der tales f.eks. om delvist ejede selskaber - men hvis man ikke har aktiemajoriteten, kan det jo være svært at gå ind og styre det.
Derfor tænker jeg med henblik på udvalgsarbejdet, at man måske skulle have tænkt mere på at lave en beretning og altså se på, hvordan vi kan komme videre med det.
For jeg må sige, at teknikken i beslutningsforslaget er jeg ikke enig i, men jeg er meget enig i den hensigt at kigge på, hvordan man kan modvirke, at man kommer ud i de her situationer igen.
Jeg vil også sige, at Dansk Folkeparti sådan set mener, at vi i statsejede selskaber har loyale ledelser, og at vi også har loyale direktører, som får en fornuftig og god løn.
Dansk Folkeparti håber og tror på, at vi giver den løn, som vores medarbejdere er værd, også i vores selskaber, og derfor skal de selvfølgelig også levere det, som man som Folketing kan forvente af de statsejede selskaber.
Men vi hilser selvfølgelig diskussionen velkommen og vil bruge udvalgsarbejdet til at arbejde videre med det.