Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-04-16:
Mange tak.
Jeg vil starte min tale med det her citat
: Måden, hvorpå vi ser verden, former den måde, vi behandler den på.
Hvis et bjerg er en guddom og ikke en bunke malm; hvis en flod er en af landets årer og ikke blot en kilde til vand; hvis en skov er en hellig lund og ikke bare tømmer; hvis andre arter er vores biologiske slægtninge og ikke ressourcer; eller hvis planeten er vores dyrebare hjem og ikke en ekstern ressource, så ville vi behandle hvert enkelt med større respekt.
Udfordringen er at se verden fra et anderledes perspektiv.
Det er jo ikke mine ord.
De kommer fra den canadiske zoolog David Suzuki, men de taler ind i en fundamental og grundlæggende omstilling af vores samfund, som i disse dage diskuteres vidt og bredt.
Hvilken vej skal vi gå for at passe på os selv og den verden, vi er en uadskillelig del af?
Spørgsmålet om udsætning af fuglevildt til jagt er ikke en undtagelse i den her debat.
Hvert år opdrættes mere end en million fasaner i Danmark.
Disse fugle, som er listet som en invasiv art i vores land, forstyrrer skrøbelige insekter og udgør en trussel mod vores indsats for at bevare biodiversiteten.
De er derudover også genstand for en vedvarende debat omkring vores behandling og respekt for den natur, som vi i disse år kæmper så hårdt for at bevare og beskytte.
Fasanerne avles, opfedes og introduceres kunstigt i vores allerede sparsomme vilde natur, ikke for at berige vores biodiversitet, men udelukkende for at være levende skydeskiver.
Det er et paradoks, at vi med den ene hånd laver lovgivning for natur og dyrevelfærd og samtidig med den anden hånd tillader en praksis, der på alle måder står i kontrast til det, vi politisk siger, og det, vi arbejder for.
Vi stræber efter at beskytte vores miljø, men vi tillader samtidig en praksis, der skader dette arbejde.
Vi stræber efter at være verdensmestre i dyrevelfærd, men samtidig tillader vi, at fuglene opdrættes, opfedes og udsættes, så de kan være underholdningsobjekter, der skal skydes på.
At vi fortsat tillader den her praksis, skaber en dyb inkonsistens i vores miljøbeskyttelsespolitik og i den grad også i vores dyrevelfærdspolitik, og jeg mener, at tiden er moden til, at vi konfronterer denne modsætning med åbne øjne.
Fasanerne, gråænderne og agerhønsene opdrættes under betingelser, der næppe kan kaldes naturlige.
Gennem avl, opfedning og forberedelse til jagt er de designet til at blive lette mål.
De observeres som forvirrede og nærmest tamme i deres møde med mennesket, lige indtil de skydes.
I alt for mange tilfælde mister de ikke livet hurtigt og smertefrit nok.
Fasanhunnerne lægger mellem 8 og 15 æg, hvorefter æggene klækkes, og kyllingerne vokser de første 4 uger under forhold, der minder om dem for hurtigtvoksende kyllinger, hvor der er 17 kyllinger pr. m2.
Vores dyrevelfærdslovgivning er klar: Det er forbudt at anvende levende dyr som mål ved øvelses- og kapskydning, og alligevel er mere end en million fasaner og andet fuglevildt udsat for, hvad der essentielt er en øvelse i kapskydning i en kæmpe skala.
I stedet bør vi fokusere vores ressourcer på at skabe og vedligeholde robuste økosystemer, hvor arter kan trives naturligt uden menneskelig indblanding, og jeg opfordrer Folketingets partier til at tage et progressivt, men tiltrængt skridt i retning mod et samfund i respektfuld balance med naturen og dyrene og forbyde udsætningen af fuglevildt til jagt.
Det er vores ansvar at værne om og respektere naturen og de arter, vi deler den med.
Så vil jeg afslutningsvis selvfølgelig takke de to partier, som har tilkendegivet, at de støtter forslaget, og anerkende, at ministeren og regeringen i hvert fald vil kigge på det her område og lave nogle tiltag, så vi kan få belyst nogle af alle de her mørketal, der er på området, og få en bedre registrering, som forhåbentlig kan føre til noget bedre dyrevelfærd og nogle forbedringer i forhold til miljøet og biodiversiteten.
Så tak for ordet.