Pernille Schnoor (ALT), 2017-04-26:
I september 2015 vedtog statsministeren og de andre statsoverhoveder og regeringsledere i FN de nye globale verdensmål for bæredygtig udvikling.
Vi forpligtede os ved den lejlighed også til at arbejde for det.
Vi har sammen med Enhedslisten indkaldt til debat på baggrund af en FN-rapport, der indeholder anbefalinger i forhold til medicinpriser og udvikling af ny medicin.
Vi mener, at vi bør drøfte rammerne for udvikling af ny medicin, nationalt som internationalt, for at kunne tage det politiske ansvar for en bæredygtig folkesundhed.
Debatten i dag ønsker vi skal være første skridt.
I FN's generalsekretariats højpanel om adgang til medicin er der klare anbefalinger.
En af dem er, at vi indgår en global aftale.
I Danmark behøver vi ikke vente på resten af det internationale samfund for at gå i gang.
Der er en lang række anbefalinger til nationale tiltag, og vi bør starte processen for at få dem implementeret i Danmark allerede i dag.
Ifølge medicinalindustrien koster det i gennemsnit 10 mia. kr. at udvikle et nyt lægemiddel.
De nærmere beregninger er dog desværre ikke offentligt tilgængelige, så vi ved reelt ikke, hvad tallet dækker over.
Samtidig viser sammenlignelig medicinudvikling, der er lavet uden profit for øje, at medicin kan udvikles for en tiendedel af industriens egne skøn.
Vi mener ikke, at opgaven med at sikre tilgængelig medicin for alle er løst.
Tilgængelighed betyder for os, at medicinens pris er rimelig, så den er til at betale for alle, og at ny medicin og behandling bliver udviklet også på de områder, som ikke giver stor markedsmæssig profit, men som kommer de enkelte borgere og folkesundheden generelt til gode.
Danmarks Radios tv-program Kontant kunne i december 2016 dokumentere, hvordan medicinalvirksomheder hæver medicinpriser med 3.000 pct. fra den ene dag til den anden.
Det er ikke alene urimeligt over for forbrugerne, men de eksploderende medicinpriser modarbejder også vores mål om at fremme vores sundhed.
På grund af de monopollignende vilkår har medicinalindustrien frihed til at fastsætte priserne, som de vil, når de køber rettighederne til ny medicin.
I Alternativet har vi derfor ønsket et prioriteringsinstitut.
Der er for nylig etableret et nyt Medicinråd af regionerne for at håndtere problemet med de stigende priser.
De har mulighed for at håndtere et aspekt af medicinprisernes himmelflugt, nemlig forhandlingspositionen, når medicinen er færdigudviklet.
Det er en position, der hidtil har været meget dårlig og har resulteret i, at det danske sundhedsvæsen har betalt op til ½ mia. kr. mere for medicin end vores norske naboer med et prioriteringsinstitut.
Medicinrådet er et skridt i den rigtige retning, men det er et plaster på såret og ikke en tilstrækkelig løsning. For at finansiere vores sundhedsvæsen i fremtiden er det heller ikke nok, at hospitalerne gang på gang pålægges at spare.
Det skubber bare aben over på hospitalernes ledelser, der må skære i antallet af medarbejdere.
Resultatet er uholdbart for vores sundhedsvæsen og for patientsikkerheden.
Så sent som for en måned siden fortalte Herlev Hospital, at de akut skulle finde yderligere 45 mio. kr. i personaleomkostninger for at betale for ekstremt dyre kræftbehandlinger.
Nationale regeringer har mulighed for og også et stort ansvar for at sikre sig, at forskningen i sidste ende gavner befolkningen
mest muligt.
25-33 pct. af alt ny medicin på markedet er baseret på offentlig forskning betalt af skattekroner.
I dag er universiteterne dygtige til at samarbejde med private virksomheder, men ofte får ét privat firma eksklusive rettigheder til forskningsresultaterne, uden at der stilles krav til fair markedsføring eller prissætning.
Hvis vi ikke sikrer den bedste udnyttelse af de ejendomsrettigheder, universiteterne genererer, ender samfundet ofte med at betale flere gange for den samme medicin.
Den danske stat bør stille krav til, at offentlige forskningsmidler skal følges af en socialt ansvarlig markedsførings- og prissætningspolitik i tråd med det, som FN-rapporten anbefaler.
Så har vi også et internationalt ansvar.
Som jeg nævnte indledningsvis, vedtog statsministeren i september 2015 sammen med de andre regeringsledere og statsoverhoveder FN's nye globale verdensmål for bæredygtig udvikling, og her er det så verdensmål nr. 3, der går på at sikre et sundt liv for alle og fremme trivsel for alle aldersgrupper.
Med 2030-dagsordenen og de 17 bæredygtighedsmål har verdens ledere forpligtet sig til en bred politisk og universel dagsorden, som vi alle har ansvaret for at løfte.
I oktober udgav FN en rapport om adgangen til medicin, og her foreslår de, at landene indgår en bindende aftale, der skal sikre lavere medicinpriser, prioritering af forskning i sygdomme med lav økonomisk profit og mere gennemsigtighed i medicinalindustrien.
Den gode nyhed er altså, at FN's generalsekretariats højpanel om adgang til medicin allerede har gjort forarbejdet for os.
Panelets rapport fra september 2016 har meget klare anbefalinger, der kan udbedre nogle af de mest kritiske uoverensstemmelser mellem patientrettigheder, sundhedsvæsen, international handel og vores medicinske forsknings- og udviklingssystem.
Et af disse er at indgå en international aftale.
Det mener Alternativet at Danmark bør arbejde for i det lange perspektiv, men på kort sigt er der ting, vi kan og bør igangsætte med det samme – jeg er næsten færdig.
Regeringen har netop udgivet ...
Jeg vil gerne her til slut læse forslaget til vedtagelse op, som bakkes op af Alternativet, Enhedslisten og SF:
Forslag til vedtagelse
Derfor skal Danmark understøtte en bæredygtig medicinalindustri med mere åbenhed og gennemsigtighed i medicinalindustrien.
Folketinget pålægger derfor regeringen at nedsætte et ekspertudvalg, der skal udarbejde en implementeringsplan for de anbefalinger fra FN’s generalsekretariats højpanel om adgang til medicin, der vurderes at kunne gavne det danske sundhedsvæsens adgang til billig medicin af høj kvalitet.«