Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-06-04:
Jeg skal så på professionel vis forsøge at undgå at vise, at jeg er forpustet – det gik hurtigt hernede i salen .
I forhold til udskudt skolestart vil jeg først og fremmest sige, at jeg er glad for, at debatten bliver taget op – jeg synes, det er rigtig vigtigt.
Sidste år kom der en Egmontrapport, som i virkeligheden tog os igennem ikke kun det med tidspunktet for skolestart, men også hvordan i forhold til skolestart.
Og den viste bl.a., at der er en ret stor social slagside, og at det bider sig fast, hvis ikke man får en ordentlig skolestart.
Derfor synes jeg, det er enormt vigtigt, at vi får drøftet det her emne.
Det forslag, der er her,
lægger op til, at vi bliver pålagt allerede i indeværende folketingsår at fremsætte et lovforslag om at udskyde tidspunktet for skolestart.
Det vil sige, at børnene skal kunne begynde i skole i august måned i det kalenderår, hvor de fylder 7 år.
I dag er der undervisningspligt i det kalenderår, hvor de fylder 6 år, og forældrene kan så anmode om, at deres barn begynder i skole 1 år senere, men i sidste ende er det op til kommunalbestyrelsen, og afgørelsen træffes normalt på grundlag af en individuel undersøgelse af elevens modenhed.
Nye Borgerlige foreslår så, at reglerne skal være indrettet sådan, at forældrene helt suverænt kan bestemme, hvornår barnet skal starte i skole.
Vi har nogle gange, synes jeg, for travlt med at sende børn og unge gennem vores uddannelsessystem.
Og regeringen er af den opfattelse, at det vil være klogt at tage toppen af hastværket.
Det er synd for børnene, når vi jager med dem, og det er dumt af os, for når vi bruger så mange ressourcer på at uddanne vores børn, bør vi som minimum sikre os, at hovedet faktisk også er indstillet på at lære.
For nogle børn, som ikke får muligheden i dag, vil det være sundt at starte 1 år senere i skole end forventet.
6-7 pct. får faktisk skolestarten udsat, men det er et fald fra 14 pct. tidligere ned til det her niveau.
Alle 6-årige er jo ikke ens, og der kan være ganske store forskelle på, om børn kan sidde stille, eller om de ikke kan sidde stille, om de er klar til at modtage læring, og om de er modne nok, selv om de er født på præcis samme dag.
Så faglige, sociale og følelsesmæssige problemer ved skolestarten kan faktisk vare ved rigtig langt ind i skoletiden, og dårlig skoletrivsel ved skolestart kan følge dem senere i livet og i det videre uddannelsesforløb.
Oplever barnet nederlag på nederlag, bliver det svært at skabe begejstring for skolen, og så bliver det nogle rigtig lange skoleår.
Så jeg forstår godt de børn, der drømmer sig væk i timerne, og som har fået en rigtig bumlet skolestart.
Det er også de børn, der ofte har problemer med relationerne til kammerater eller til forældre, og de har langt oftere end andre en lav skoletrivsel i de første skoleår.
Der kan også være alle mulige andre omstændigheder.
Det kan være forældre, der lige er blevet skilt, så der er sorg, og der er kaos, og det vil sige, der kan være nogle sociale omstændigheder, der gør, at man har behov for lige at tage det roligt og lade være med at fylde hovedet med mere end højst nødvendigt.
Det er rigtigt, som Nye Borgerlige bemærker, at forældrene kender børnene bedst.
F.eks. synes jeg jo, at mine børn er de smukkeste og de klogeste børn, der overhovedet findes på hele planeten – sådan tror jeg egentlig de fleste forældre har det – selv om jeg godt ved, at alle jer andre synes det samme om jeres børn, altså at det er de smukkeste og klogeste og dygtigste af alle børn.
Og begge ting kan ikke gælde i samme lokale på samme tid, men det er jo det individuelle udgangspunkt, vi har.
Som forældre bliver vi overvældet af kærlighed til vores børn, og det er en kærlighed, der nogle gange farver alt det, vi ser, nemlig smukke, dejlige unger.
Men det er også en kærlighed, der nogle gange gør os skrækslagne.
Vi er skrækslagne for at give slip – vi tror måske indimellem, at de kan lidt mindre end det, de faktisk kan – for at bekymringen kan få lov til at tage over; for at de er for generte, for sarte; og vi frygter, at de bliver tromlet ned i skolen.
Og derfor kan man synes, det kan være bedre at vente 1 år, sådan at ens lille pus er blevet lidt mere robust.
Det kan jo i nogle tilfælde være fuldstændig rigtigt vurderet, og i andre tilfælde skal man måske lige have det der lille skub, hvor der er nogen, der får sagt: Dit barn kan faktisk utrolig meget mere og er utrolig meget mere robust end det, du selv tænker.
Den vurdering kan, synes jeg, typisk komme fra nogle pædagoger, der er omkring barnet, og som kender barnet, og som derfor kan være med til at give nogle bud på, hvad der er godt og skidt.