Nick Hækkerup (S), 2020-06-18:
Tak for spørgsmålet.
Jeg vil gerne starte med at takke Dansk Folkeparti for at have taget initiativ til den her forespørgsel.
Vi har jo for nylig her i Folketinget haft lejlighed til at drøfte spørgsmålet om EU-Domstolens fortolkningsstil i dybden, og jeg er meget glad for, at vi nu får lejlighed til at drøfte det parallelle spørgsmål om Menneskerettighedsdomstolens fortolkningsstil.
Det er et emne, som faktisk ligger mig på sinde.
Det har vi set i flere sager, også i sager mod Danmark.
Menneskerettighedsdomstolen har igennem årene således udvidet indholdet af menneskerettighedskonventionens ellers meget knappe ordlyd.
Det har haft den konsekvens, at konventionen i dag har fundet vej til mange afkroge af den nationale lovgivning, og der er derfor grund til løbende at være opmærksom på Menneskerettighedsdomstolens fortolkning.
Under det danske formandskab for Europarådets Ministerkomité i årene 2017/2018 blev der således gennemført et omfattende EMRK-projekt med fokus på et mere balanceret, fokuseret og effektivt europæisk menneskerettighedssystem.
Det mundede ud i vedtagelsen af Københavnerklæringen i april 2018.
Denne erklæring er udtryk for et politisk kompromis og reflekterer, hvad der var opbakning til blandt samtlige Europarådets medlemsstater.
For det er jo den grundlæggende præmis, vi må arbejde under, når vi vil indgå i et internationalt samarbejde, at resultater kræver, at man er villig til at gå på kompromis.
Københavnererklæringen satte bl.a. fokus på en øget dialog mellem Menneskerettighedsdomstolen og Europarådets lande om deres roller i implementeringen og udviklingen af konventionssystemet, herunder Menneskerettighedsdomstolens udvikling af menneskerettighedskonventionen.
Københavnererklæringen understreger endvidere, at når de nationale myndigheder har foretaget en hensynsafvejning i overensstemmelse med Menneskerettighedsdomstolens praksis, skal Menneskerettighedsdomstolen som udgangspunkt ikke sætte sin egen vurdering i stedet for de nationale myndigheders vurdering.
Dette er også set afspejlet i en række sager mod Danmark på udvisningsområdet fra Menneskerettighedsdomstolen.
Men det er endnu for tidligt at sige noget endeligt om effekten af Københavnererklæringen, og der er ingen tvivl om, at der fortsat er behov for opmærksomhed på at sikre et balanceret menneskerettighedssystem, herunder at fastholde det politiske fokus på medlemsstaternes skønsmargen.
For at svare på, hvilke konkrete tiltag regeringen vil tage med henblik på at udfordre domstolsaktivismen, vil jeg tage udgangspunkt i to grundlæggende præmisser for regeringens tilgang til menneskerettighedssystemet.
For regeringen er der på den ene side ikke tvivl om, at det er helt afgørende med et stærkt internationalt samarbejde; ikke mindst et lille land som Danmark har glæde af internationalt samarbejde, og at der gælder de grundlæggende nogenlunde samme regler på tværs af landene.
Menneskerettighederne er både rigtige og vigtige.
På den anden side må vi ikke være berøringsangste over for menneskerettighedskonventionen og Menneskerettighedsdomstolens fortolkning af konventionen – eller for den sags skyld over for andre konventioner.
Regeringen mener således, at Danmark skal turde sige fra, når vi mener, at menneskerettighedskonventionen eller andre konventioner fører til resultater, som ikke kan forklares eller forsvares.
Når det kommer til regeringens konkrete strategi i forhold til de relevante problemstillinger og konventioner, mener vi, at vi skal bruge de politiske og juridiske værktøjer, som vi tror virker i praksis.
I forhold til menneskerettighedskonventionen betyder det, at regeringen følger nøje med i, om Københavnererklæringen har den ønskede effekt.
Samtidig har regeringen fokus på at fastholde opmærksomheden på vigtigheden af staternes skønsmargen ved en åben dialog om og med Menneskerettighedsdomstolen om fortolkning af konventionen.
Hvis der åbnes mulighed for det, synes jeg da i øvrigt, at det er noget, hvor vi skal revidere den relevante regulering i næste folketingsår.