Laura Lindahl (LA), 2019-04-09:
Tak for det.
Herfra skal også lyde en tak til Enhedslisten for at sætte det her på dagsordenen.
Altså, jeg synes jo, at den her debat er vigtig, fordi vi i de her år oplever, at opbakningen til velfærdssamfundets sikkerhedsnet bliver udfordret.
Det oplever vi, fordi der er en række borgere, som har en opfattelse af, at når de efter at have været på arbejdsmarkedet i mange år og have betalt skat står i den situation, at de har brug for velfærdssamfundet, fordi de bliver syge, mister deres arbejde, så svigter samfundet.
Altså en opfattelse af, at de cykler rundt i systemet.
Som hr. Finn Sørensen siger, handler det her om at give borgeren en ret til at kende sit ståsted, at vide, hvad der skal ske nu.
Det deler vi sådan set grundlæggende i Liberal Alliance; vi synes, det er rigtigt at sætte borgeren over systemet.
Nu har flere nævnt det her satspuljeinitiativ »Flere skal med« som noget godt og noget, der har gjort en forskel.
Ja, det har det jo, men det er på en trist baggrund, for sagen er jo, at man har givet nye midler til kommunerne, for at kommunerne skal kigge nogle sager igennem, som de i virkeligheden på egen hånd og af egen drift selv skulle have været opmærksomme på.
Så selvfølgelig er det fint, at kommunerne gør det, men det er jo trist og sørgeligt, at de ikke har gjort det til at starte med, for det er sådan set deres opgave.
Jeg deler intentionen om, at vi skal have en hurtigere afklaring, at vi ikke skal acceptere, at man er uafklaret i så lang tid.
Men jeg tror heller ikke på, at det er rigtigt at sætte en afklaringsgaranti.
Det er lidt det samme, som tidligere ordførere har været inde på: At det er meget komplekst, altså at det ikke bare er en diagnose, men en diagnose – måske flere diagnoser – i samspil med et job og udsigten til, hvad man kan på lang sigt.
Så uden at være specialist i sundhedsområdet versus beskæftigelsesområdet er det her for mig at se meget komplekst.
Hvad kan du på arbejdsmarkedet?
Hvor meget kan du?
Det er svært – tydeligvis – og meget individuelt.
Men jeg deler sådan set ønsket.
Jeg ved ikke, hvordan man kan give kommunerne et incitament til at rykke hurtigere på det her, altså hurtigere få afklaret, om man kan lave en trappe på refusion, om man kan lave et økonomisk incitament, sådan at hvis der går længere tid, så sker der et eller andet.
Det ved jeg ikke, men jeg tror, at det er sådan noget, vi skal se ind i frem for bare at lave en meget rigid afklaringsgaranti.
Så skal vi måske også se på, om der er noget, man kan visitere til tidligere, altså før man er nede i de her kasser, som er meget specifikke, med revalidering, ressourceforløb, fleksjob.
Altså, er der noget, man kan visitere til tidligere ved at se på, hvor folk er henne – til noget mere overordnet, som er nemmere for kommunerne, så de dermed kan gøre det hurtigere?
Jeg ved det ikke.
Jeg synes, det er komplekst.
Jeg anerkender fuldt ud, at der er en problemstilling på det her område.
Jeg anerkender fuldt ud, at der er mennesker, som cykler rundt i systemet.
Men når jeg har det kommunale perspektiv på, er der også nogle ting, som jeg synes det er svært for kommunerne at gøre anderledes – for de skal have det dokumenteret meget klart, og de skal afprøve og være sikre på, at der ikke er en arbejdsevne, der kan udvikles yderligere, hvis du eksempelvis skal på førtidspension.
Så det er komplekst, men der er ikke nogen tvivl om – nu er det ikke sikkert, at vi når noget inden et folketingsvalg – at i næste samling er det noget af det her, der må stå øverst dagsordenen i forhold til at få lettet systemet og få hjulpet borgerne hurtigere og mere smidigt til en afklaring.