Bertel Haarder (V), 2018-04-03:
Tak, formand.
Tre lande er med i NATO, tre lande er med i EU.
Kun Danmark er med begge steder, men det er Danmark jo alligevel ikke, for netop på forsvarsområdet er vi ikke med i EU-samarbejdet i modsætning til Sverige og Finland, som med glæde deltager i det.
Så set fra en overfladisk betragtning
er vi splittede, og vi har også følt os splittede i mange årtier.
Og det har medvirket til, at vi ser os som små stater.
Nu er der jo ikke noget rationelt, som kan begrunde, at ikke alle de nordiske lande er med i NATO.
Når hele Baltikum og alle østersølande undtagen Rusland er med, så er det temmelig ubegribeligt, at Sverige og Finland ikke er det.
Men det skal vi danskere jo ikke pege fingre af, for det er ikke mere ubegribeligt, end at danskerne ikke er med i EU's forsvarssamarbejde.
Vi må leve med det, som for en overfladisk betragtning ser ud som splittelse, men vi skal bare være bevidste om, at i de sidste 20-30 år er der ikke noget, der har stillet sig i vejen for samarbejde, heller ikke på forsvarsområdet.
I øvrigt er der heller ikke noget, som kan begrunde, at vi skulle være så små.
Vi er små i egen opfattelse, men sandheden er jo, at de nordiske lande tilsammen absolut ikke er små.
Det samlede bruttonationalprodukt er større end Ruslands.
Vi har verdens største handelsflåde tilsammen og i øvrigt også forbløffende stærke flystyrker, når man lægger dem sammen.
De er på niveau med de største EU-landes.
Jeg synes, det var rigtigt, hvad det konservative britiske tidsskrift The Economist skrev for par år siden efter at have vurderet alle de risici, der er i det nordiske område i Arktis.
Bladet konkluderede, at takket være de pragmatiske og afslappede nordiske lande ville det nok ikke gå helt galt i det område af verden.
Det er i virkeligheden en kæmpe kompliment, og den rolle skal vi blive ved med at spille i fællesskab, i et samarbejde, fordi vi jo ikke truer nogen.
Det er ikke troværdigt at påstå, at vi truer Rusland f.eks.
Derfor vil jeg godt understrege, at der ikke er noget, som stiller sig i vejen for et tættere nordisk forsvarssamarbejde.
Spørg i Pentagon, det gjorde jeg i efteråret, da den danske FN-delegation var på besøg.
Jeg må ikke referere, hvad der blev sagt, men konklusionen var lysende klar: Det kan kun styrke både Norden og NATO, at vi samarbejder mere om forsvar.
Det, der mangler for Sverige og Finland, er selvfølgelig den garanti, der ligger i NATO-pagtens artikel 5, men det er jo deres problem.
Det er ikke noget argument imod forsvarssamarbejde.
Det får dem i øvrigt til at strenge sig ekstra an, hvilket på flere måder er en fordel for os andre.
Derfor er jeg så glad for, at Danmark langt om længe er holdt op med at slæbe på foden, når det gælder forsvarssamarbejdet.
Det har vi gjort, men det gør vi ikke mere.
Vi har alt at vinde og intet at tabe ved det, og de andre NATO-landes holdning er, at jo mere, jo bedre – fordi vi ikke truer nogen.
Så lad os lægge småstatsmentaliteten til side.
Lad os indtage en mere ledende rolle både i EU og i det område, som vi dækker.
Vi er ikke så små, som vi selv tror.
Præsident Obama havde ret i, at vi kan punche over vores vægt, og det skyldes jo også den enorme respekt, der er for de nordiske samfund, som ikke truer nogen, men som tværtimod i stigende grad ses som et forbillede for andre.
Forhandling om det nordiske forsvars- og beredskabssamarbejde