Aaja Chemnitz Larsen (IA), 2019-10-09:
Tak for redegørelsen.
Tiden er løbet fra, at danske politikere bestemmer over Grønlands udenrigspolitik.
Ordene er statsministerens.
Inuit Ataqatigiit er enige i betragtningen.
Behovet for at styrke Grønlands udenrigspolitiske rolle er både påtrængende og nødvendig.
Mere end nogen sinde før har der været brug for at kæmpe for et mere ligeværdigt partnerskab, ikke ved at dvæle ved fortiden, men i høj grad ved at se frem.
Og derfor vil Inuit Ataqatigiit også i den her tale fortælle om vores visioner for Arktis 2030.
Derfor kan talen også ses som et input i forhold til en kommende Arktisstrategi, som tager afsæt i FN's bæredygtighedsmål.
Fra Inuit Ataqatigiits side vil vi gerne pege på nogle konkrete løsninger, som kan løfte de flotte ord om fællesskab og partnerskab til konkrete handlinger.
Først og fremmest har vi sådan set også tidligere bakket op om, at Grønland får sin egen arktiske strategi, og at det sker i en koordination med Danmark.
Regeringen håndterede Trumps tilbud om at købe Grønland rigtig fint.
Sammen med Grønland stod man skulder ved skulder.
Naalakkersuisut erklærede Grønland åben for handel, men ikke til salg.
er vi nødt til at håndtere sammen.
Samtidig skal Grønland også have manøvrerum og muligheden for at føre udenrigspolitik på egen hånd på hjemtagne områder, som der står i selvstyreloven.
Det kan godt lyde enormt lavpraktisk, men det er af stor værdi for begge parter.
Af andre løsninger vil vi også gerne pege på behovet for en arktisk minister, en arktisk ambassadør, der rent faktisk kommer fra Arktis, og faste pladser i Det Udenrigspolitiske Nævn, så Grønland og Danmark altid sikres viden om eget land.
Og endelig mener vi også, at der er behov for en drøftelse om et arktisk sikkerhedsforum, og hvordan vi kan sikre det på sigt.
Udviklingen i Arktis og den øgede opmærksomhed på Grønland kalder også på faktabaseret udenrigspolitik lokalt forankret i Grønland.
Og de beslutninger, som træffes i dag, får stor betydning for, hvordan Grønland, rigsfællesskabet og Arktis kommer til at udvikle sig i de kommende årtier.
Afvejning af fordele og ulemper stiller komplekse krav til både politikere, embedsmænd og den brede befolkning i Grønland.
Viden er magt, og viden efterspørges.
Men udbuddet i Arktis er begrænset.
Måske er det på tide, at arktisk forskning rent faktisk kommer til at foregå i Arktis.
Fra Inuit Ataqatigiits side har vi derfor i de igangværende finanslovsforhandlinger peget på oprettelsen af et udenrigs- og sikkerhedspolitisk videnscenter på Ilisimatusarfik, Grønlands Universitet, også kaldet GIIAS, Greenland Institute for International and Arctic Studies – et center, som vi mener kan være med til at være en lokal vidensbase, der kan styrke Grønlands udenrigs- og sikkerhedspolitiske position.
Der er enighed om, at Grønlands økonomi skal styrkes.
En stigning i eksport til USA, Asien og andre store markeder forudsætter også et større fokus, både i Grønland, men også her i Folketinget, på flere frihandelsaftaler, på øgede eksportfremstød og på flere investeringer i Grønland.
Et styrket økonomisk grundlag og mange flere unge i uddannelse, der færdiggør deres uddannelse, er helt centralt for en lys grønlandsk fremtid.
Som følge af den økonomiske vækst i Arktis, vurderer investeringsbanken Guggenheim Partners, at der de næste 15 år er brug for 1 mia. dollar i investeringer i infrastruktur i området.
Dette er på mange måder et meget stærkt billede af potentialet for udvikling, som vi står over for i Grønland.
Men potentiale gør det ikke alene.
Det har historien også vist os.