Sara Emil Baaring (S), 2023-03-22:
Tak for ordet.
I dag er jeg en rigtig glad handicapordfører for Socialdemokratiet.
Det er der en virkelig god grund til.
Men lad mig først starte med at sige, at livet er en gave – og en dyrebar en af slagsen endda, for vi har kun ét liv.
Derfor er det vigtigt, at vi kan leve livet, som vi ønsker det, mens vi har det.
Men lige så meget som livet kan føles som en gave, kan det også føles ubarmhjertigt; det kan være brutalt, og det kan tage en pludselig drejning, som vi i vores håb og drømme aldrig havde forestillet os.
Der er jo desværre mennesker, der oplever, at deres verden pludselig ramler, fordi de bliver ramt af en uhelbredelig sygdom, der sætter voldsomme begrænsninger for, hvordan de kan leve deres liv.
Det kan være funktionstab, hvor man pludselig ikke kan bevæge sig frit rundt længere og man pludselig ikke kan tale som tidligere.
Man kan derfor ikke være det menneske, man var tidligere, og man kan ikke være den far eller mor, den partner, ægtefælle eller den ven, man engang var, og sådan vil resten af ens liv være.
Det er forfærdeligt, men ikke desto mindre virkeligheden.
Vi er derfor i salen i dag, fordi vi skal behandle et lovforslag, der skal hjælpe de mennesker.
Lovforslaget skal gøre, at mennesker med hastigt fremadskridende sygdomme kan få hjælp og støtte med det samme, når de bliver ramt af sygdomme, og at de kan bede om hjælp hos en kommune, en hjælp, som tidligere er blevet kaldt for en strakspakke til borgere med fremadskridende sygdomme.
Og det er netop pointen med det hele, at når man bliver ramt af en invaliderende sygdom, som hurtigt fratager en ens selvstændighed og livsmuligheder, så er der ikke tid til at vente på lange sagsbehandlingstider, visitationer og ventetider.
Der er desværre flere eksempler på, at mange mennesker har skullet vente for lang tid på den hjælp, de har brug for.
Hjælpen og støtten skal komme straks, så man, så vidt som det kan lade sig gøre, stadig har muligheden for at leve det liv, som man ønsker, for som jeg nævnte før, har man kun ét liv.
Derfor kan jeg virkelig godt forstå, at man med udsigten til et liv med funktionstab og markant ændrede livsvilkår føler håbløshed og frustration.
Her er det altafgørende, at fællesskabet træder til og tilbyder den nødvendige hjælp, så en forfærdelig situation bliver en smule bedre.
Helt konkret giver lovforslaget kommunerne mulighed for at tilbyde hjælp til borgere med hastigt fremadskridende sygdomme efter en ny bestemmelse.
Hjælpen, som kommunerne kan tilbyde, kan bestå af personlig hjælp og pleje, praktisk hjælp eller støtte, madservice, ledsagelse, udvalgte typer af hjælpemidler og mindre hjælp til indretning af boligen.
Til gengæld er kommunen forpligtet til at hjælpe borgeren med at udvælge den hjælp, som borgeren skal modtage.
Hjælpen og støtten kan tildeles én gang pr. sygdomsforløb og kan have en samlet maksimal værdi af 35.000 kr.
Det her er en hurtig midlertidig hjælp, som skal træde til, mens borgerens hjælpebehov bliver dækket via den eksisterende kommunale visitation og sagsbehandlingsproces på baggrund af en konkret og individuel vurdering, altså mens kommunen finder ud af, hvilken hjælp borgeren har brug for og skal have.
Det er derfor, jeg er en rigtig glad handicapordfører.
For den her hurtige hjælp har manglet, og det gør vi noget ved i dag.
Jeg ved, at I har kæmpet for at få det her gjort til virkelighed.
Selv om det var før min tid som folketingsmedlem, ved jeg, at I både har fået foretræde for Socialudvalget og brugt jeres vågne timer på at råbe os politikere op, og det er jo lykkedes, og det kan I være rigtig stolte af.
Jeg håber, at I vil blive ved med at gøre os klogere ved at vise, hvordan vi kan gøre det bedre.
Afslutningsvis vil jeg meddele, at vi i Socialdemokratiet selvfølgelig kan bakke op om lovforslaget.