Troels Lund Poulsen (V), 2019-04-09:
Tak for det, og tak for muligheden for at tale om et vigtigt emne her i dag, nemlig hele vores europæiske samarbejde.
Jeg taler meget gerne om de store fordele, der er ved den fri bevægelighed, som jeg synes vi skal være opsat på at værne om.
Jeg taler også gerne om de konkrete udfordringer, der er forbundet med den fri bevægelighed i form af de uacceptable forhold og ulovligheder, der kan forekomme.
Derfor er regeringen også optaget af at gøre noget ved det.
Vi er dog optaget af, hvad vi kan gøre ved det her og nu eller i hvert fald inden for den nærmeste fremtid.
Hvis jeg skulle tale om fordelen ved EU og det indre marked, ville jeg starte med at sige, at det efterhånden er det samme som at sparke en åben dør ind.
Danskerne er mere overbeviste end nogen sinde før.
Det skyldes nok især, at Storbritannien i øjeblikket er et testlaboratorium, kan man sige, for, hvordan man som befolkning kan se, hvad det vil komme til at betyde at stå uden for et forpligtende samarbejde.
Og det er blevet synligt, at EU er et reelt fællesmarked.
Men det kan også betyde noget, at vi har en synlig dansk kommissær på konkurrenceområdet, der bl.a. har givet de store techvirksomheder en række store bøder, som de enkelte lande ikke ville kunne have håndteret hver især.
Der er altså kommet mere fakta ind i debatten, og vi ved, at mere fakta generelt er godt for den politiske debat.
Det har Folketinget jo også selv fået undersøgt.
Folketinget fik således målt holdninger hos deltagerne i Folketingets folkemøde for et halvt år siden, og man målte både før og efter mødet.
Før folkehøringen mente 38 pct. af deltagerne, at Danmark skal være med i EU uden eller med færre forbehold end i dag, og efter folkehøringen var antallet steget til 59 pct.
Så med andre er fakta en god ting.
Når vi så kommer til spørgsmålet om en arbejdsmarkedsprotokol, vil jeg derfor også gerne tage afsæt i, hvad der er fakta.
Jeg mener, at det er fakta, at retten til fri bevægelighed og arbejdstagernes rettigheder er ligestillet.
Det synes jeg der er belæg for at sige rent juridisk, og her kan jeg også henvise til de svar, som jeg har givet i Europaudvalget i sidste uge.
Så for at få lidt mere klarhed på bordet, vil jeg også lægge ud med to eksempler, som jeg synes illustrerer nogle udfordringer, som det her beslutningsforslag rejser.
Hvis Region Flandern i et offentligt udbud om byggeopgaver stiller krav om, at arbejdstager på opgaven skal tale flydende flamsk af hensyn til arbejdssikkerheden, vil de med en protokol kunne gøre det uden en proportionalitetsvurdering, fordi hensynet til arbejdstagerbeskyttelse går forud for den fri bevægelighed.
Er det sådan, protokollen her skal forstås?
Og hvis bystyret i Dortmund i et udbud om digitalisering af dokumenter stiller krav om, at leverandørernes arbejdstagere under arbejdet skal være omfattet af tyske opsigelsesregler – de har nemlig tidligere haft kontrakt med et dansk firma og de synes, de danske firmaer udøver unfair konkurrence med deres fleksible ansættelseskontrakter – vil de med en protokol så kunne stille et sådant krav?
Jeg forstår forslagsstillerne sådan, at de mener, at det, som Flandern og Dortmund her er taget til indtægt for, skal de have lov til.
Og jeg mener, at det på mange måder vil aflive det indre marked.
Men man kan jo tænke videre på alle mulige andre eksempler, hvor medlemsstaterne kan dække sig ind under at beskytte arbejdstagernes rettigheder, og det vil jo også ramme danske virksomheder og deres arbejdstagere i udlandet.
EU-Domstolens praksis, som den især kendes på vareområdet, har betydet, at medlemsstaterne ikke kan lave alle mulige kreative krumspring for at begrænse frihandel i det indre marked.
Samtidig har Domstolens praksis betydet, at når medlemsstaterne anfører et legitimt hensyn, kan de indføre egne foranstaltninger, hvis de er proportionale.
Det kræver selvfølgelig, at der ikke er et direktiv eller en forordning, der har harmoniseret det konkrete område; Så kan et EU-land som udgangspunkt ikke stille videregående krav i direktivet eller forordningen.
Et direktiv og en forordning er udtryk for, at EU-lovgivningen har balanceret de forskellige hensyn, så det forpligter naturligvis.
Det synes jeg faktisk ikke er fuldstændig klart med det her forslag.
Jeg forstår også, at forslagsstillerne ønsker, at man skal opstille værn mod løndumping, og det har vi ikke, jævnfør traktaten i dag.
Forslagsstillerne er inde på, at forslaget bl.a. har til formål at undgå, at vi skal indføre mindsteløn.
Men det er jo meget at forlange af de andre EU-lande.
De øvrige EU-lande skal tillade os at indføre en begrænsning af den fri bevægelighed, fordi vi ikke ønsker at bruge muligheden for at indføre værn, som traktaten giver os mulighed for.
Bortset fra det, ønsker jeg ikke at ændre noget grundlæggende ved adgangen til det danske arbejdsmarked, så selv hvis de andre lande gav os lov til det, synes jeg ikke, man skulle bruge det.
Til sidst vil jeg sige, at der er konkrete udfordringer, der skal tages hånd om.
Det kan ikke vente på traktatændringer, der kan tage år og dag.
I øvrigt tror jeg ikke, at en traktatændring ville hjælpe særlig meget.
Vi kan jo regulere nok så meget, men det hjælper jo ikke, hvis smarte bagmænd kan omgå reglerne ved at lave konstruktioner som f.eks. postkasseselskaber og lignende.
Og hvis vi fremfører ønsket om en traktatændring, tror jeg, vi kommer til at åbne Pandoras æske, hvor de andre lande kan have ønsker, der vil underminere vores danske arbejdsmarkedsmodel.
Det vil jeg gerne fortsætte dialogen om i forbindelse med det udvalgsarbejde, der jo nu kommer til at finde sted mellem første og anden behandling, og jeg vil i den forbindelse selvfølgelig også gerne uddybe mine synspunkter om retspraksis, som jeg har redegjort for i de nylige svar til Europaudvalget.
I bund og grund synes jeg, at man bør få undersøgt det her område noget dybere, inden man måtte støtte det her beslutningsforslag, og det betyder også, at regeringen ikke kan støtte forslaget.