runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ellen Trane Nørby (V), 2018-11-09:
For det første spillede vi ud med et udspil i december måned sidste år, »Sundhed, hvor du er«, hvor vi følger konkret op på de anbefalinger, der blev givet af Udvalget om det nære og sammenhængende sundhedsvæsen.
Derfor er jeg ikke enig med Enhedslistens ordfører i, at vi ikke allerede er i gang med den opgave.
Det er vi i høj grad.
Og med almen praksis-udspillet har vi også med 16 konkrete initiativer og økonomien afsat dertil taget de initiativer, der i høj grad skal til for også at sikre, at der er den kapacitet, der skal være i almen praksis.
Ikke at vi er færdige med opgaven, men at vi i høj grad er i gang med implementeringen, lige så vel som vi i høj grad er i gang med implementeringen af initiativerne i relation til at håndtere de udfordringer, vi har med lægedækningen, som også er en forudsætning for, at vi får det nære sundhedsvæsen til at hænge bedre sammen.
Men vi kommer derudover til at præsentere en sundhedsreform her senere på året, ligesom spørgeren også citerer min ministerkollega fra den pressemeddelelse, der blev udsendt i forbindelse med aftalens indgåelse i juni måned.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-11-09:
Tak for det.
Altså, hvis jeg var sundhedsminister, tror jeg faktisk at jeg ville begynde at få en lille smule stress, for vi kan jo konstatere, at siden aftalen blev indgået i sommer med Danske Regioner, har en række kommuner sagt fra over for f.eks. at tage sig af iv-behandling af borgere i eget hjem eller at tage sig af parenteral ernæring af borgere i eget hjem.
Erik Lund (KF), 2018-11-09:
Tak for det.
Jeg forstår også på Dansk Folkepartis ordfører, at de har presset på, så også tak til Dansk Folkeparti.
Det gør vi ved at fjerne 2-procentsproduktivitetskravet og den statslige aktivitetspulje og erstatte det med det, vi kalder nærhedsfinansiering.
Nærhedsfinansiering betyder, som mange ordførere jo har sagt, at vi opsætter nogle mål for regionerne for at styrke sammenhængen og omstillingen til det nære sundhedsvæsen.
Det vil sige, at nærhedsfinansieringen kommer til at afhænge af regionernes præstationer på et bredt sæt af opsatte resultatkriterier for sammenhæng og nærhed.
Jeg skal ikke igen nævne, hvad der er for fem kriterier, det har både Socialdemokratiets ordfører og Venstres ordfører allerede nævnt, så det behøver jeg ikke gøre her.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-11-09:
Nu er det jo sådan, at Venstre faktisk har repræsenteret regeringen siden 2001 med undtagelse af fire kriseår, og det er jo en væsentlig forskel i forhold til at sidde i regering i dag, hvor der faktisk er højkonjunktur, og hvor vi har råd til at gøre de rigtige ting.
Så det med at få handlet rettidigt tror jeg faktisk vi alle sammen har et ansvar for at gøre i nuet.
Jane Heitmann (V), 2018-11-09:
Jeg forstår, at SF's ordfører mener, der er en række udfordringer, og det synspunkt deler jeg.
Men det er jo ikke udfordringer, der er opstået over natten.
Nu er det jo ikke så forfærdelig lang tid siden, at SF selv var en del af et regeringssamarbejde
, så nu spørger jeg bare lige opklarende: Hvad var det for nogle initiativer SF tog, da man selv sad i regering, i forhold til at løse de her meget, meget store udfordringer, som jeg bestemt anerkender der er, og som jeg også hører fra ordførerens side?
Så vil ordføreren ikke bare lige kort ridse op, hvad det var, SF på daværende tidspunkt bidrog med?
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-11-09:
Men et udspil gør det jo ikke.
Det udspil, der blev udsendt for snart et år siden, er jo ikke udmøntet på nogen måde.
Det er jo stadig væk en af grundene til, at kommuner og regioner lægger arm om, hvem det er, der skal betale for udgifterne.
Det er stadig væk årsagen til, at man trækkes med, hvor behandlingsredskaber skal betales, og hvem der skal tage sig af opgaven i forhold til den enkelte borger.
Vi har ikke adresseret ansvaret præcist i forhold til en række sundhedsopgaver.
Det burde vi have gjort.
Men rækkefølgen er umage.
Jane Heitmann (V), 2018-11-09:
Tak for det.
Jeg undrer mig sådan set bare over noget.
Det lyder fra SF's ordfører, som om regeringen intet har gjort, og jeg vil bare lige tillade mig sådan stilfærdigt at spørge om noget.
For et års tid siden, i december sidste år, fremlagde regeringen et udspil til det nære, sammenhængende sundhedsvæsen.
Kalder SF's ordfører det at sidde på hænderne?
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-11-09:
Mange tak.
Det er godt og en helt væsentlig årsag til, at SF's repræsentanter sagde ja til regionsaftalen i sommer, og at vi i dag siger ja til L 66.
Men jeg tror, vi skal være opmærksomme på en række af de indvendinger, der er i høringssvarene fra en række sundheds- og patientorganisationer, i forhold til om kommunerne og almen praksis rent faktisk kan løse flere af de sundhedsopgaver, der stille og roligt glider ud til dem i de her år.
Derfor skal nye resultatkriterier aftales i et tæt samarbejde med regionerne, kommunerne og de relevante interessenter, så man ikke opstiller falske forudsætninger, der enten ender med at straffe regionerne økonomisk eller allerværst: at der er patientgrupper, der kommer i klemme eller får en dårlig behandling, fordi kommuner og almen praksis ikke kan løfte opgaverne.
Derfor vil vi også holde ministeren og regeringen fast på deres løfte i høringsnotaterne om, at der ikke bør flyttes opgaver ud til aktører, som ikke er klar til at varetage dem, og at sygehusene ikke slipper deres patienter fuldstændig, fordi det ofte er på sygehusene, ekspertisen ligger.
Sygehusene kan med fordel bakke den lokale behandling op ved hjælp af udgående teams og supporting af almen praksis og kommunerne, og det vil vi holde ministeren fast på.
Vi lægger derfor også vægt på, at ordningen som aftalt i regionsaftalen skal evalueres om 2 år, men vi vil nu også følge udviklingen i mellemtiden.
Regeringen har i den grad siddet på hænderne i forhold til det nære og det sammenhængende sundhedsvæsen.
Alles ansvar er altså ingens ansvar, og for SF er det vigtigt, at borgerne kan regne med den bedste behandling.
Når arbejdsdelingen bliver uklar, risikerer borgerne at falde ned mellem to stole.
Det er en bekymring, som ikke er adresseret, og jeg deler derfor også Socialdemokratiets ordførers kritik af, at vi stadig venter på regeringens svar på den udfordring i form af et sundhedsudspil.
Men trods den umage rækkefølge støtter vi forslaget, som vi mener er en forudsætning for en udmøntning af den økonomiske ramme.
Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Tak for det.
Fra 1. januar 2019 træder lovforslaget i kraft, og herefter risikerer regionerne økonomiske sanktioner, hvis de f.eks. ikke lever op til det her krav om færre sygehusforløb pr. borger.
Da regeringen selv udsendte en pressemeddelelse i forbindelse med økonomiaftalen, sagde innovationsministeren, og jeg citerer: Den nye styring er et centralt element i den sundhedsreform, som regeringen præsenterer senere på året som et led i sammenhængsreformen.
Så mit spørgsmål er: Hvornår kommer regeringens plan for det nære sundhedsvæsen, som jo ifølge regeringen selv er et centralt svar på, hvordan man skal flytte aktivitet fra regionerne til sygehusene, altså det mål, som regionerne risikerer økonomiske sanktioner for fra 1. januar 2019?
Hvornår kommer den plan?
Ellen Trane Nørby (V), 2018-11-09:
Jeg anerkender til fulde, at der er borgere, som oplever, at det her bliver et unødigt slagsmål, og derfor er jeg nødt til at gentage det, som min forgænger i embedet også svarede Folketinget: Hvis der er tvivl om, hvem der har ansvaret, altså om det er i de få tilfælde, hvor det må være serviceloven og hjælpemidler, eller om det er regionen i relation til de mange tilfælde, hvor det er behandlingsredskaber og derfor er en regional opgave, var det ikke kommet borgeren til skade.
Så må man sørge for, at borgeren har hjælpemidlet, og så må kommune og region slås om regningen bagefter.
Det er måske der, hvor jeg i høj grad ser rum for forbedring.
Pernille Schnoor (ALT), 2018-11-09:
Jeg forstår godt, at ministeren godt forstår, at der er to lovgivninger, og at i den ene lovgivning var det, at Ankestyrelsen var ude at sige noget, som ikke gælder på baggrund af den anden lovgivning, men anerkender ministeren – og det synes jeg egentlig jeg hørte lidt i ministerens tale – at der faktisk er uklarhed derude, og at man lidt kaster bolden rundt imellem hinanden, at region og kommune og forældrene oplever, at det faktisk ikke i praksis er sådan, men at de faktisk oplever, at de får at vide, at medicin bruges som første valg foran en kugledyne?
Ellen Trane Nørby (V), 2018-11-09:
Det har jeg også gjort skriftligt til udvalget, endda ad flere omgange, så vidt jeg husker, men det, der ligesom nogle gange bliver rodet sammen, er jo spørgsmålet om, hvad der er hjælpemidler efter servicelovens bestemmelser, som jo i høj grad er det, som Ankestyrelsens afgørelse går på, og så reglerne for behandlingsredskaber.
Det er ikke det, Ankestyrelsen forholder sig til.
Ankestyrelsen forholder sig til hjælpemidler under den sociale lovgivning.
Hvis der er behov for få afklaret det yderligere, gør jeg gerne det, men jeg tror, at det er vigtigt at holde fast i, at er barnet i gang med en behandling, hvor en kugle- eller en kædedyne er ordineret i den sammenhæng, skal det også følge med barnet efterfølgende, og så er det regionen, der afholder udgifterne, fordi det så er en del af en behandling.
Pernille Schnoor (ALT), 2018-11-09:
Tak, og også tak til ministeren for at være så klar i mælet i forhold til det her, men det tyder på, som den seneste ordfører også nævnte, at der faktisk er uklarhed derude, og det er jo det, som afspejler de kommentarer eller tilbagemeldinger, man får fra forældre.
Det er deres oplevelse, at man ikke følger det her med, at medicin ikke må være første valg.
En af begrundelserne er en afgørelse i Ankestyrelsen i december 2015, hvor man oplevede, at det satte en stopper for, at man måtte bruge kugledyner som første valg.
Så jeg kunne godt tænke mig, at ministeren kommenterer den afgørelse fra Ankestyrelsen.
Ellen Trane Nørby (V), 2018-11-09:
Som jeg sagde i mine indledende bemærkninger, er Sundhedsstyrelsens anbefalinger på området jo meget, meget klare.
Vi har også haft samråd, hvor vi har talt om, hvornår det er, man ligesom vælger lægemidler som en del af behandlingen hos børn og unge, der har begyndende psykiske lidelser og også andre årsager til søvnbesvær.
Det ligger der nogle meget klare faglige rammer for, hvor det klart og tydeligt fremgår, at medicin ikke er et første valg, og at der skal være afprøvet andre typer.
Det gentager jeg gerne.
Men jeg er også nødt til at understrege, som jeg sagde indledningsvis, at jeg ikke ønsker en situation, hvor vi herinde fastlægger, hvordan behandlingen skal være for den enkelte patient.
Det er et fagligt ansvar, som ligger hos de sundhedspersoner, der er tæt på barnet og patienten.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-11-09:
Jeg tænker, at jeg kan tage det som et tilsagn om, at vi i forbindelse med udvalgsbehandlingen kan love alle de forældre, som stadig væk er i den her klemme, at nu er det slut.
Nu finder vi en løsning, så vi sikrer, at der ikke længere er forældre, der skal stå i den situation, at de skal slås om, hvem der skal betale regningen, og om det overhovedet kan lade sig gøre, og at medicin aldrig mere skal være en begrundelse for, at man ikke kan få en kugledyne.
Ellen Trane Nørby (V), 2018-11-09:
Vi mener sådan set ikke, at der er uklarhed om det, lige så snart det her sker som led i en behandling, og det vil det være i langt, langt størstedelen af tilfældene, fordi det enten er noget, der er iværksat hos en speciallæge, iværksat i samarbejde mellem egen læge og sygehus eller iværksat i forbindelse med et udredningsforløb i sygehusregi.
Og så er det et behandlingsredskab, som jeg også sagde i mine indledende bemærkninger.
Jeg håber da ligesom ordføreren, at den her debat, vi har i dag, så endnu en gang kan være med til at sætte en tyk streg under det, og så kan jeg forhåbentlig gøre mit til også over for Folketingets medlemmer at prøve at se, om jeg kan være behjælpelig i udvalgsbehandlingen med at svare på de spørgsmål, der måtte være, sådan at vi kan sikre, at man for de børn og unge, der har søvnbesvær, også følger de anbefalinger, der ligger fra Sundhedsstyrelsen, og hvor det jo klart fremgår, at medicin ikke er et første valg.
Nej, jeg bliver egentlig bare bekræftet i, at den aftale, vi lavede med Danske Regioner, er enormt vigtig, og at den aftale, vi lavede med Dansk Folkeparti, om at afskaffe 2-procentskravet og at afskaffe aktivitetspuljen er enormt vigtig.
For problemet inden for den nuværende styring er jo, at det er med til at drive meraktivitet på sygehusene, og at der ikke har været et incitament til i højere grad at kigge på, om iv-behandling konsekvent skal ligge ude i borgerens eget hjem eller ude i det nære sundhedsvæsen.
Det kan også være på andre områder, som ordføreren også selv nævner.
Så jeg bliver egentlig bare bekræftet i behovet og også i behovet for at præsentere yderligere initiativer i relation til en sundhedsreform med en endnu mere forpligtende ramme i de 21 sundhedsfællesskaber for i endnu højere grad at understøtte udviklingen i det nære sundhedsvæsen og sammenhængen mellem almen praksis, sygehus og kommunale tilbud.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-11-09:
Tak for det, og også tak for ministerens tilkendegivelse af, at det her problem er et problem, som skal løses, uanset hvad.
Sådan hører jeg i hvert fald ministerens svar.
Jeg havde egentlig heller ikke regnet med andet, for det er fuldstændig rigtigt, at vi har drøftet det her problem rigtig, rigtig mange gange, og derfor synes jeg også, at det er så enormt frustrerende, at vi igen og igen får henvendelser fra forældre, som er fortvivlede over, at de af en kommunal sagsbehandler får at vide, at der skal ligge en medicinsk behandling til grund, før man kan bevilge en kugledyne eller en kædedyne eller andre hjælpemidler i den sammenhæng.
Det synes jeg ikke stemmer overens med de signaler, som sundhedsministeren sender igen og igen, og jeg tænker: Hvad skal der så til, for at vi rent faktisk sikrer, at det, vi siger, også er det, der sker?
Pernille Schnoor (ALT), 2018-11-09:
Så vil jeg bare høre, om ministeren anerkender, at det er en diskussion, der er både nationalt og internationalt, altså hvorvidt styringen af offentlige institutioner på baggrund af de her økonomiske styringsinstrumenter er gået for vidt, fordi det indsnævrer ledelsesrummet og den faglige autonomi.
Ellen Trane Nørby (V), 2018-11-09:
Jeg anerkender til fulde, at økonomiske incitamenter virker, også i en styringssammenhæng.
Det er sådan set det, vi har kunnet se med 2-procentskravet og med aktivitetspuljen, som har haft en styringsmæssig effekt langt ud over det beløb, som jo har været relativt begrænset, der har ligget i aktivitetspuljen.
Men jeg er ikke enig i den årsagssammenhæng, som ordføreren sætter op, om, at det fører til yderligere dokumentationskrav, fordi vi med nærhedsfinansiering vil understøtte et tættere og mere nært og sammenhængende sundhedsvæsen, hvor de sundhedsfaglige personer, der arbejder på sygehusene eller i kommunerne eller ude i almen praksis, kommer til fagligt at skulle arbejde tættere sammen.
Det er snarere tværtimod, altså at det gerne skulle lede til mere sammenhæng i behandlingen, færre patientusikre situationer, hvor man ikke har fået overleveret tilstrækkeligt med data, og dermed ikke kan være med til understøtte og fortsætte det gode behandlingsforløb, man har oplevet på et sygehus, altså at det også bliver fulgt op med den samme faglighed i en kommune eller ude hos egen læge.
Og derfor tror jeg sådan set på, at man ved nærhedsfinansiering og en omlægning af den strategiske styring i høj grad kan være med til at understøtte et stærkere fagligt fællesskab end det, vi har i dag.
Pernille Schnoor (ALT), 2018-11-09:
Ja, jeg havde egentlig trykket mig ind, men tak.
Anerkender ministeren, at økonomiske styringsinstrumenter kan reducere de sundhedsprofessionelles autonomi og mulighed for at foretage faglige skøn, og at de kan bidrage til at øge tidsforbruget i forhold til dokumentation?
Ellen Trane Nørby (V), 2018-11-09:
Jamen i modsætning til SF's ordfører tror jeg sådan set, at det er det modsatte.
Altså, i dag bliver de her aftaler jo lavet som en del af sundhedsaftalen, som skal omfatte alle kommunerne i en region.
Der er meget stor forskel på rigtig mange af kommunerne.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-11-09:
Altså, for mig er det rigtig svært at forestille sig, at 21 kommuner lettere kan blive enige, end regioner og kommuner kan blive enige.
Altså, hvis kommunerne ikke vil eller ikke kan løfte de opgaver, som det selvfølgelig giver mening at flytte hjem i borgerens eget hjem eksempelvis, vil ministeren så tage initiativ til en meget klar ansvarsog opgavefordeling mellem kommuner og regioner i forhold til at løse de her opgaver?
Pernille Schnoor (ALT), 2018-11-09:
Vi mener ikke, at det skal være økonomi, der er incitament for, hvilken form for behandling man får som patient, eller om man bliver flyttet fra det regionale sygehusvæsen ud i kommunen.
Det skal ikke være økonomi, der er afgørende for det, fordi det er en faglig beslutning, og det, vi har set indtil nu, og som er godt ved det her forslag, er, at vi får afskaffet den type incitament, som handler om, at man har en liste over aktiviteter, som man kan vælge fra, og man kan så kun vælge det.
Og det er rigtig positivt, at vi kommer væk fra det.
Vi er bekymrede for, at den nye model vil have den samme form for økonomisk incitament.
Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Det synes jeg også lyder ualmindelig klogt.
Så skulle man måske også tage sig den tid, det tager, og vente med at indføre økonomiske sanktioner over for regionerne, når forudsætningerne ikke er på plads.
Hvordan skal regionerne kunne levere på færre sygehusforløb pr. borger, færre sygehusforløb pr. kroniker, når det er en opgave, som kommunerne skal være med til at løfte, og når de forudsætninger, der skal til, for, at kommunerne kan løfte den, er det, som regeringen stadig har til gode at fortælle hvordan man mener skal opfyldes?
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører om det her spørgsmål om timingen.
For der er jo en række af de her krav, som regionerne skal levere på og bliver målt på, og som regionerne risikerer at miste penge på, som jo afhænger af, hvad der sker ude i kommunerne, og regeringen har jo længe – helt tilbage siden sidste valgkamp i 2015 – bebudet en plan for det nære sundhedsvæsen, men vi har stadig til gode at se den.
Hvad mener Venstres ordfører om timingen imellem de her forhold?
Jeppe Jakobsen (DF), 2018-11-09:
Den del mener jeg sådan set ikke er i orden.
Og så vil jeg sige, at det godt kan være, at jeg udtrykte mig uklart, men jeg mener helt klart, at det økonomisk er muligt for kommunerne at gøre noget ved det her.
Det har alt for længe været alt for let at lade være med at tage hul på den her opgave, fordi man ikke fra regionernes side har haft noget synderligt incitament til at gå ind i et aktivt samarbejde med sine kommuner om at løse det her nærhedsproblem.
Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Jeg vil sige, at det er jeg bare fuldstændig uenig i, men det er så, hvad det er.
Det er jo også en del af konsekvensen, nemlig at når borgerne bliver presset ud, ja, så skal de faktisk selv til at betale.
Hvad mener Dansk Folkeparti om det?
Jeppe Jakobsen (DF), 2018-11-09:
Jeg er sådan set ikke enig i den analyse.
Det er sådan, at ud over at være folketingsmedlem er jeg også byrådsmedlem i det, der indtil for ganske nylig var landets fattigste kommune, Holbæk Kommune, hvor jeg sidder som udvalgsformand for Sundhedsudvalget.
Jeg vil sige, at vi i hvert fald er mere end klar til at lave et tættere samarbejde med Region Sjælland, for at få den her problemstilling fejet af banen og få gjort noget ved det.
Jeg har endnu til gode at høre noget fra Region Sjælland i den kapacitet.
Så jeg synes sådan set, at det her med at sige, at det kan vi ikke gøre, er lidt en dårlig undskyldning.
For det kan man godt gøre ude i kommunerne.
Det handler om politisk vilje.
Jane Heitmann (V), 2018-11-09:
Jamen det er da altid spændende, at Enhedslisten byder ind med egne synspunkter.
Jeg ser frem til ordførertalen.
Men jeg vil også sige, at regeringen har indgået en økonomiaftale med Danske Regioner, og jeg har fuld tillid til, at den reform, som regeringen arbejder på netop nu, vil adressere de problemer.
I øvrigt synes jeg også, at man gentagne gange har italesat de udfordringer, der er, mellem regioner, almen praksis og kommuner, og at man med reformen i langt højere grad, end vi har set tidligere, vil formå at skabe et mere nært og sammenhængende sundhedsvæsen.
Jeppe Jakobsen (DF), 2018-11-09:
Tak for det.
Baggrunden for, at vi står her og behandler L 66 i dag, er jo, som Socialdemokratiets ordfører ganske rigtigt var inde på, at vi i Dansk Folkeparti fik overbevist regeringen om, at produktivitetskravet havde udtjent sit formål, hvor man fra starten af havde fået gang i et sundhedsvæsen med det her produktivitetskrav og nu var nået til et punkt, hvor man skabte nogle uheldige incitamenter i sundhedsvæsenet til, at man skulle have borgerne så mange gange som muligt på sygehuset i stedet for at yde så god en behandling som muligt på sygehusene.
Det er heldigvis blevet afskaffet, men det efterlader jo et, kan man sige, rum til at spørge, om man ikke på en anden måde skulle prøve at styre økonomien omkring det danske sundhedsvæsen.
Det, der med L 66 bliver lagt op til, er et system med mere fokus på nærhed, og vi synes, at det er godt, at man fra centralt hold sætter fokus på nogle af de ting, som halter i systemet, og en gang imellem også bruger det redskab, der hedder, at man lægger et pres på dem, der leverer eller yder sundhedsydelser i sundhedsvæsenet.
Flere folketingsmedlemmer var i går til en konference om det her med samarbejde i sundhedsvæsenet – det var i hvert fald en stor del af den her konference – og man må bare konstatere, at det har været på dagsordenen i rigtig mange år, og nu kan det være, at man med et lille økonomisk pres på regionerne måske kunne få regionerne til at tage det her samarbejde lidt mere alvorligt og måske gribe telefonen og ringe ud til landets kommuner og få det her samarbejde op at stå.
Vi synes i Dansk Folkeparti, at det er en glædelig udvikling, at man skaber det pres, så borgerne kan opleve et nærere og mere sammenhængende sundhedsvæsen i kontrast til det, som er derude, og derfor støtter Dansk Folkeparti lovforslaget.
Flemming Møller Mortensen (S), 2018-11-09:
Det synes vi lige nøjagtig er det svageste led i hele den her fremlægning af nærhedsfinansieringen, og jeg er meget enig med Enhedslistens ordfører i den tålmodighed, alle har udvist i forhold til at vente på, at der er en kaptajn, der rejser sig i regeringen og får styret alle de positive indlæg, der er kommet fra alle interessenter i sundhedsvæsenet omkring det nære og sammenhængende sundhedsvæsen.
Det er en enorm mangel, og det er ikke at tage ansvar for noget af det mest komplicerede og mest presserende i vores sundhedsvæsen og for det, der går mest ud over patienter og rejser den største frustration i hverdagen.
Jeg kan godt sige, at vi i hvert fald har ventet i 3 år på resultaterne, og det er udskudt gang efter gang, og det er også at holde alle interessenterne for nar.
For de har virkelig spillet positivt ind.
Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Det er jeg langt hen ad vejen enig i.
For en af de forudsætninger, som man skulle tænke skulle være på plads for at kunne lave den her bevægelse, var jo, at regeringen kom med sit bud på, hvad der skal ske med det nære og det sammenhængende sundhedsvæsen, og jeg må sige, at jeg har mistet overblikket over, hvor mange gange den plan er blevet udskudt efterhånden.
Jeg kan i hvert fald konstatere, at vi ikke kender den endnu, men de her økonomiske incitamenter virker fra den 1. januar 2019, uden at regeringen har leveret på, hvad der skal ske med det nære og sammenhængende sundhedsvæsen.
Derfor er mit spørgsmål til Socialdemokratiets sundhedsordfører: Kan det virkelig være rigtigt, at regionerne skal risikere at miste penge, når nu den anden del af forudsætningerne ikke er opfyldt endnu?