Peter Kofod (DF), 2018-11-27:
Lad mig starte med at sige, at der naturligvis ikke er nogen, der bør fremsætte vildledende oplysninger i den offentlige debat.
Det er noget, man skal afholde sig fra.
Med lovforslaget her behandler vi en ændring af straffelovens § 108.
Forslaget kommer, som følge af at justitsministeren ønsker en stærkere indsats over for fremmede efterretningstjenester.
I den nuværende § 108 er det kriminaliseret at hjælpe eller sætte en fremmed efterretningstjeneste i stand til at virke inden for den danske stats område.
Her handler det altså alene om det, der falder uden for § 107.
Med forslaget søger regeringen opbakning til at slå fast, at det også er påvirkningsoperationer, der bør være omfattet af § 108.
Og hvad betyder det så, og hvad kommer det af?
Som eksempler nævnes det amerikanske præsidentvalg og unavngivne europæiske valg, og konkret nævnes Rusland flere gange i lovforslagets bemærkninger.
I bemærkningerne fremgår det også, at Justitsministeriet har givet udtryk for: »at det med hensyn til den propagandaformidlende virksomhed måtte forventes, at domstolene ville anlægge en helt konkret vurdering fra tilfælde til tilfælde, således at der navnlig ville blive lagt vægt på, om virksomheden efter en samlet bedømmelse – herunder samarbejdsformer, vederlæggelse og graden af afhængighed mellem parterne – klart havde været drevet med det overordnede sigte at sætte den fremmede efterretningstjeneste i stand til at forfølge sine formål, således at bistanden tydeligt ville adskille sig fra, hvad der blot med nogen rimelighed kan betegnes som normal virksomhed som journalist eller forfatter her i landet.
Samtidig fremhævede Justitsministeriet, at man af hensyn til ytringsfriheden, og fordi andre virkemidler ofte ville kunne være tilstrækkelige, kun ville benytte sin beføjelse til tiltalerejsning med den yderste varsomhed«.
Det skete efter et tiltalefrafald i 1982.
Og jeg er enig med ministeriet i, at andre virkemidler nok i rigtig, rigtig mange tilfælde vil virke bedre.
Jeg tror, at det, at man har en befolkning, der er vågen, oplyst, kritisk over for autoriteter og forskellige kilder på internettet, er det bedste.
Jeg tror i højere grad, at det handler om debat.
Det vil altså kræve, at man har god mulighed for at sprede budskaber, og jeg tror, det vil være katastrofalt for eksempelvis et folketingsmedlem, for at bruge os selv som eksempel, hvis det kunne dokumenteres, at man arbejdede for et fremmed lands interesser.
For som folketingsmedlem i Danmark bør man naturligvis tænke på Danmark først og være fuldt loyal over for Danmark og danskerne.
Danmark er et lille land, vi har en lysvågen befolkning, vi har en vågen presse, som jeg er sikker på vil elske – vil elske – at sætte folk, særlig os, på forsiderne, hvis det kan dokumenteres, at man på en eller anden måde i den offentlige debat måtte gå fremmede efterretningstjenesters ærinde.
Hvis man reelt vil gøre noget meget virkningsfuldt over for misinformation på sociale medier – jeg ved ikke, om det er muligt – kunne man jo sætte ind i forhold til alverdens sider og profiler, hvor der ikke klart fremgår en reel ansvarshavende identitet.
Der kan man i virkeligheden tale om, at det er en gratis omgang at sprede informationer.
Misinformation og falske nyheder er det, der i gamle dage hed rygter og sladder.
Den mest effektive måde at bekæmpe det på er ikke nødvendigvis at skærpe straffe og skabe panik.
Jeg tror, at offentlig debat er langt sundere.
Tager man den historiske parallel til den kolde krig, synes jeg egentlig, det fremgår ret tydeligt, at netop vores danske system var godt rustet imod kommunismen.
Skøre mennesker på den yderste venstrefløj, der i årevis støttede et af verdens mest menneskefjendtlige systemer på den forkerte side af Muren, blev ikke overvundet af straf.
Og nu kan jeg se på formanden, at jeg skal sige tak for ordet.