Martin Geertsen (V), 2020-01-24:
Tak, formand, og tak til Dansk Folkeparti for at rejse – og det gør Dansk Folkeparti jo altid – vigtige debatter.
Men tillad mig alligevel at erindre om i hvert fald bare tre af de syv principper for Medicinrådets arbejde, som jo har til formål at sikre fri og lige adgang til behandling af høj kvalitet.
Og det er i øvrigt de syv principper, som Folketingets partier har tilsluttet sig.
Uden at den her ordførertale skal forfalde til sådan at være en lektion, så drejer det sig om fagligheden, altså at der ved vurdering af lægemidler sker en grundig og systematisk vurdering af den behandlingsmæssige gevinst for patienterne samt af den dokumentation, der ligger til grund herfor, naturligvis baseret på den nødvendige og tilstrækkelige faglige ekspertise.
Og det indebærer, at vurderingen af lægemidler skal ske ud fra objektive kriterier og på baggrund af faglige vurderinger, således at der sikres et uafhængigt udarbejdet beslutningsgrundlag og derved armslængde til det politiske niveau.
Og det synes jeg er rigtig, rigtig fornuftigt.
Som det sidste af de syv principper har vi jo slået fast, at adgangen til behandling skal sikres.
Og det indebærer, at der skal sikres lige adgang for både store og små patientgrupper og tages højde for patienternes individuelle behov.
Og det indebærer også, at det skal være muligt ud fra en konkret lægefaglig vurdering at behandle med lægemidler, som er afvist til standardbehandling.
De øvrige fire principper er så geografisk lighed, åbenhed, hurtig ibrugtagning af ny, effektiv medicin samt mere sundhed for pengene.
Og det er altså de her principper, der er styrende for Medicinrådets arbejde og for deres valg af metode og i det hele taget deres virke.
Og det synes jeg simpelt hen ville være farligt at begynde at styre heroppe fra Folketingets talerstol.
Regionerne har kompetencen til at foretage justeringer af Medicinrådet, og pr. 1. januar blev metoden til vurdering af lægemidler til behandling af sjældne sygdomme justeret.
Medicinrådets behandling af lægemidler til sjældne sygdomme tager afsæt i Det Europæiske Lægemiddelagentur EMA's definition på lægemidler til sjældne sygdomme, orphan drugs.
Definitionen er, at det er lægemidler til sjældne sygdomme, der er livstruende eller kronisk invaliderende, eller hvor lægemidlet sandsynligvis ikke kan generere tilstrækkelig profit til at retfærdiggøre udviklingen af det.
Når Medicinrådet vurderer nye lægemidlers værdi, sker det normalt på baggrund af både statistiske beregninger samt de nedsatte fagudvalgs kliniske vurderinger.
Hvis der er tale om orphan drugs med et sparsomt datagrundlag, er det i sagens natur vanskeligt at foretage en evaluering af lægemidlets effekt baseret på statistiske metoder og med en entydig konklusion som resultat.
I de situationer beror vurderingen af lægemidlet i Medicinrådet derfor i højere grad på de faglige kliniske overvejelser.
Og det vil i realiteten betyde, at Medicinrådet derfor beder fagudvalgene om at argumentere for, hvorvidt de forventer, at det nye lægemiddel er bedre, lige så godt eller dårligere end det lægemiddel, man sammenligner med, hvis der er et lægemiddel at sammenligne med.
Fagudvalgets forventninger vil typisk basere sig på deres biologiske og medicinske viden og erfaring.
Og i Venstre har vi altså tillid til regionernes og Medicinrådets metodevalg.
Det er jo – og med god grund – et arbejde, vi ønsker at følge tæt, men som vi stadig væk vil fastholde armslængdeprincippet til.
Det tror jeg vi gør klogest i, og det skylder vi jo i øvrigt også både fagkundskaben, men i sidste ende vel også patienterne.