Jane Heitmann (V), 2018-10-09:
Det handler i høj grad om faglighed, men udgangspunktet for os i Venstre er patienten: Hvad kan gavne, og hvad kan hjælpe den enkelte patient til et mere sikkert behandlingsforløb og samtidig skabe tryghed omkring ens behandling i hverdagen?
Vi møder oftest ambulancebehandlere og apotekere tæt på vores hjem.
Lad mig komme med et eksempel: Ambulancebehandleren møder drengen Søren i hans hjem, fordi han har fået et akut astmaanfald og ikke kan få luft.
Ambulancebehandleren iværksætter øjeblikkelig behandling og herefter følger overvejelser om, hvorvidt Søren skal køres til sygehuset eller alternativt forblive i hjemmet, når han igen kan trække vejret selvstændigt.
Både Søren og Sørens mor kender alt til den lokale apoteker, for det er jo her, de henter Sørens astmamedicin og får supplerende råd og vejledning, og hvis Søren løber tør for astmamedicinen og ikke har fået fornyet recepten, kan apotekeren udlevere den vanlige astmamedicin til Søren, så han kan fortsætte den nødvendige medicinske behandling, indtil hans mor får fornyet recepten.
Søren er en heldig dreng, at han kan få udleveret astmamedicin uden recept i nødstilfælde.
Det er kun ganske få præparater, for hvilke det kan lade sig gøre, og det forhold vender jeg tilbage til senere i min tale.
Vi har brug for at styrke den præhospitale indsats, og med en autorisation af ambulancebehandlere styrker vi patientsikkerheden markant.
For sandheden er jo, at i et moderne sundhedsvæsen har vi brug for et stærkt akutberedskab.
Ambulancebehandlere møder jo ofte en mangfoldighed af opgaver.
Det er lige fra hjertestop til alvorlige trafikuheld til fødende kvinder.
Uanset er opgaven den samme, nemlig at redde liv, skabe tryghed, formindske smerter og yde omsorg. Med en autorisation følger også forpligtelser, og både ambulancebehandlere og paramedicinere bliver underlagt de generelle forpligtelser, der gælder for andre grupper af autoriserede sundhedspersoner.
Det betyder også, at de vil blive underlagt et tilsyn fra Styrelsen for Patientsikkerhed, fordi tilsynet bidrager til at sikre høj kvalitet i ambulancepersonalets vigtige arbejde.
Lovforslaget omhandler som tidligere nævnt også apotekerne.
I dag er genordinationsområdet snævert.
Det er f.eks. insulin til diabetespatienter eller astmamedicin til astmatikere.
Skal vi holde fast i et levende, et dynamisk og et moderne sundhedsvæsen og samtidig sikre, at vi knytter bånd i det nære sundhedsvæsen, er det et godt sted at starte at bringe apotekernes viden og faglighed i spil.
Det er både i relation til genordinationer og tilskudsberettigede dosisdispenseringer, som kan bidrage til at mindske risikoen for, at medicinen tages forkert.
Dosisdispensering er et gode for den enkelte, særlig for ældre medicinske patienter med kroniske lidelser, som ofte ses at have et stort og meget forskelligartet medicinforbrug.
Her kan dosisdispensering gøre en forskel i hverdagen og medicinen mere sikker, enkel og overskuelig.
Med et bestået kursusbevis i hånden følger titlen behandlerfarmaceut.
Lovforslagets sidste del handler om de krav, vi stiller til regioner, kommuner og private virksomheder, der yder sundhedsfaglig behandling.
Det skal være trygt at være patient i det danske sundhedsvæsen.
Behandlingssteder skal være organiseret på en sådan måde, at der f.eks. er de rette faciliteter til stede, så en behandler kan udføre sit arbejde både samvittighedsfuldt og forsvarligt.
En sådan organisering påhviler den enkelte region eller kommune eller virksomhed.
Der påhviler altså driftsherren et stort ansvar for at tilrettelægge og organisere arbejdet på de lokale behandlingssteder, så det ikke kan pålægges den enkelte sundhedsperson at tage ansvar herfor.
Det forhold præciseres med lovforslaget her. Venstre kan støtte lovforslaget som fremsat.