Lars Løkke Rasmussen (M), 2025-04-08:
Tak for ordet.
Jeg er sådan set helt enig i, og regeringen er enig i, at vi er nødt til at forholde os til den udenrigs- og sikkerhedspolitiske situation, som vi befinder os i.
Det er næppe heller muligt at finde nogen, der ikke vil være enig i det.
For vi står jo på alle måder midt i en brydningstid, hvor der til tider, nærmest dagligt, er behov for, at vi forholder os aktivt til den internationale udvikling.
Hvad der så omvendt ikke ændrer sig, er Danmarks centrale udenrigs- og sikkerhedspolitiske prioriteter.
Vores udenrigs- og sikkerhedspolitiske strategi udgør fortsat, kan man sige, den overordnede strategiske retning.
Det gælder i virkeligheden ikke mindst den ledetråd, vi så spandt ud, med pragmatisk idealisme, som jo indebærer, at vi forholder os til verden, som den faktisk er, og ikke, som vi ønsker den var.
Det var en strategi, som blev til som et svar på, at vi i stigende grad lever i en usikker, en uforudsigelig og en kompliceret verden.
Det var ret sandt, da vi udgav strategien i 2023, og det er i hvert fald ikke blevet mindre sandt siden.
Strategiens tre overordnede udenrigspolitiske prioriteter afspejler også fortsat vores klare kerneinteresser, nemlig for det første et større fokus på den nære sikkerhed i Danmark og Europa, for det andet et behov for at danne nye alliancer med lande uden for Europa og Vesten, og for det tredje et mere robust og modstandsdygtigt samfund.
Det er de principper, vi etablerede, og det er dem, vi fortsat styrer efter, og jeg synes sådan set, at det i virkeligheden måske forekommer mere indlysende og rigtigt nu end dengang.
Så jeg synes sådan set, at fundamentet er på plads.
Så noterer jeg mig, at forslagsstillerne giver udtryk for en vis bekymring for manglende seriøsitet og grundighed i forhold til vores respons på den ændrede sikkerhedspolitiske situation, og det kan jeg sådan set ikke rigtig genkende.
Tværtimod.
Efter regeringens opfattelse kalder tidens udfordringer ikke på nedsættelse af ekspertgrupper, men på konkret udmøntning af relevant politik, der bidrager til at sikre vores interesser i en turbulent periode, altså at vi forholder os aktivt til udviklingen i verden.
Det er jo et arbejde, der pågår løbende.
Det pågår i regeringen.
Det sker med tæt inddragelse af Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det sker med inddragelse af forsvarsforligskredsen.
Og det sker altså på det fundament, som vi formulerede for små 2 år siden, og som jeg sådan set synes står robust, også i forhold til den tid, vi lever i nu.
Forsvarets Efterretningstjeneste vurderer jo, at når krigen i Ukraine stopper eller fryser til, så vil det betyde, at Rusland kan frigøre betydelige militære ressourcer og dermed øge sin militære evne til at udgøre en direkte trussel mod NATO.
Alle kender efterretningstjenestens vurdering, som jo hviler på det grundlag, at hvis man lægger til grund, at vi sidder stille, at vi ikke gør noget, og at man ikke kan påregne et amerikansk engagement og den slags ting, vil det alt andet lige betyde, at Rusland efter ca. 6 måneder vil være i stand til at udkæmpe en lokal krig i et land, der grænser op til Rusland, at de efter ca. 2 år vil udgøre en troværdig trussel mod enkelte eller flere NATO-lande og dermed være klar til en regional krig mod flere lande i Østersøregionen, og at de efter 5 år vil være klar til en storskalakrig på det europæiske kontinent, hvis USA ikke involverer sig.
Når det er vurderingen fra vores efterretningstjeneste, som i øvrigt er en konsensusvurdering i Europa, så kræver det jo handling og ikke ekspertudvalg.
Det kræver, at vi styrker vores forsvar, og med »vi« tænker jeg kongeriget Danmark.
Det kræver, at der investeres i NATO's kollektive afskrækkelse og forsvar, og det kræver, at vi også tænker hastighed ind som en faktor.
Ud over opbygningen af dansk forsvar og sikkerhed gennem forsvarsforliget har regeringen og partierne bag forsvarsforliget etableret Accelerationsfonden på 50 mia. kr.
Det betyder, at vi i indeværende år jo afsætter over 3 pct. af vores bruttonationalprodukt til forsvar og sikkerhed.
Det bringer os i en situation, hvor jeg tror at der vel kun er 7 af de 32 NATO-allierede, der har et højere forsvarsbudget i indeværende år, end vi har, og derved sender det jo også et tydeligt signal til vores allierede om, at vi har forstået den sikkerhedspolitiske situation, og at vi er klar til at handle.