Christina Egelund (LA), 2017-02-28:
Egentlig er det ikke så tosset med en debat, hvor vi virkelig kommer ind til kernen af, hvad der sådan er god skik for et klart retsgrundlag og bevisførelse og gældende retsprincipper.
Nå - hvis du ikke aktivt siger ja og det kan dokumenteres, mener du sikkert nej.
Det er det grundlæggende rationale, som ligger bag det beslutningsforslag, som vi her behandler.
Og det er i øvrigt, som justitsministeren også anførte i sin tale, et princip, som i bevisførelsen i voldtægtssager flytter fokus fra gerningsmanden til offeret.
Jeg vil gerne slå fast, at der påhviler Folketinget det grundlæggende ansvar at sikre retssikkerheden for ofre for voldtægt og andre seksuelle krænkelser.
Det er ingen uenige i.
Jeg mener bare ikke, at det er gjort ved det, der foreslås her, som samtidig piller ved et grundlæggende retssikkerhedsprincip, som bør gælde for alle, nemlig at du er uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
I forbindelse med tidligere ændringer af straffeloven er det overvejet, om de gældende krav i straffeloven om, at gerningsmanden skal have udøvet tvang, skulle bevares, eller om kriminaliseringen af ufrivillige seksuelle handlinger i stedet burde tage udgangspunkt i, om offeret har samtykket i forhold til den seksuelle aktivitet.
I den forbindelse har man lagt vægt på Straffelovrådets betænkning om seksualforbrydelser, og det mener jeg også at vi bør gøre her.
Straffelovrådet slog rimeligvis fast, at en samtykkebaseret kriminalisering af seksualforbrydelser ville kunne tydeliggøre beskyttelsen af den seksuelle selvbestemmelsesret og den seksuelle integritet og samtidig ville kunne markere samfundets afstandtagen til seksuelle handlinger, som ikke er baseret på frivillighed.
Straffelovrådet fandt dog også, at selv om selvbestemmelsesretten er den afgørende beskyttelsesinteresse ved kriminalisering af seksualforbrydelser, er det ikke givet, at lovgivningen bør udformes således, at manglende samtykke skulle udgøre selve gerningsindholdet i kriminaliseringen.
Det var således Straffelovrådets opfattelse, at beskyttelseshensynet også kunne varetages på andre områder, og det er jeg helt enig i.
Det var Straffelovrådets opfattelse, at der ikke var påvist væsentlige fordele ved at indføre en generel samtykkebaseret kriminalisering af seksuelle handlinger, men at der derimod var grund til at antage, at et udtrykkeligt gyldigt samtykke som forudsætning for lovlig seksuel aktivitet sjældent vil harmonere med seksuallivets realiteter.
Det vil sige, at bevisførelsen i sager efter en samtykkebaseret strafbestemmelse derfor i praksis formentlig vil komme til at koncentrere sig om, hvorvidt der foreligger objektive omstændigheder i form af vold eller trusler m.v., som kan indikere, at der ikke foreligger et reelt eller stiltiende samtykke, og det vil jo så altså også sige en bevisførelse, som var det efter den gældende lovgivning.
Det var derfor også Straffelovrådets opfattelse, at en samtykkebaseret kriminalisering af voldtægt eller andre seksuelle krænkelser i praksis ikke realistisk vil kunne tænkes anvendt på andre tilfælde end dem, som er omfattet af de gældende bestemmelser om voldtægt.
Jeg er dog enig i Straffelovrådets betragtning om, hvordan en sådan bestemmelse vil virke i praksis, og lodret uenig i, at vi skal bryde med det helt grundlæggende retsprincip, at vi som borgere i et retssamfund er uskyldige, indtil kriminelle handlinger er påvist.