Jens Rohde (KD), 2021-05-25:
Fra Christian V's tid havde straffeloven faktisk en blasfemiparagraf: Den, der offentligt driver spot med eller forhåner noget her i landet lovligt bestående religionssamfunds troslærdomme eller gudsdyrkelse, straffes.
Under Christian V var det tilmed med dødsstraf.
Den paragraf, som vi har haft i vores straffelov siden 1866, blev på grund af Enhedslisten, Dansk Folkeparti og andres areligiøsitet, historieløshed og manglende forståelse for, at vi er en del af en kosmopolitisk virkelighed, hvor religion er en følsom ting, afskaffet i 2017 – også selv om terroreksperter havde advaret imod konsekvenserne.
Siden 1939 har der været en racismeparagraf, og den er gradvis blevet ændret, og den er så paradoksalt nok blevet brugt til at straffe religionskritikere, herunder kritikere af islam.
Men så dukkede der med Rasmus Paludan en jurist og politiker op, der kender kunsten at gå til grænsen, men godt ved, hvor man ikke går over den.
Hvor andre udtrykker sig skriftligt og med generelle udsagn, bruger han ytringsfriheden til nogle provokerende, men lovlige symbolske handlinger.
I det her kække overmod overser den teknologiske religion, hvor vi gør ting, blot fordi vi kan, sin sameksistens med en modsatrettet tendens til, at aktiv religionsudøvelse faktisk er på vej frem igen.
Paludan har givet vores system et realitetstjek, som det ikke har bestået.
Vi står nu her med nogle fuldstændig absurde forhold, nemlig at åbenlyst provokerende handlinger og skadelige handlinger skal beskyttes af politiet, og mange reaktioner – også blandt kristne; det er ikke kun blandt muslimer – har jo været at kræve genindførelse af blasfemiparagraffen eller bare noget, der ligner
Nettoresultatet af Paludans virksomhed har jo været at demonstrere, at islam faktisk har magten i visse danske områder.
Det er noget rod, at en delikat politisk balancegang på den måde overlades til politiet, og krænkende for sund fornuft, at vores ressourcer skal anvendes på den måde.
Men det er jo det, der er sket nu, hvor det borgerlige Danmark har valgt at omfavne en areligiøs venstrefløj, hvor alt er lige gyldigt og dermed også bliver ligegyldigt.
Det borgerlige Danmark ignorerer, at religion har en anden karakter end enhver anden ytring, og det gør man, fordi man har fundet en fjende, nemlig islam, og så glemmer man som sædvanlig helheden.
Fra grundlovsgivernes side var ytringsfrihedens ment som et værn mod despotiske magthavere, men drevet ud i sin yderste konsekvens bliver den en værn for provokationer, som der i de sociale mediers tid altid vil være nok af.
Det kunne man løse nemt og bekvemt ved at genindføre blasfemiparagraffen og ved rent faktisk at anvende den.
Nu siger Socialdemokratiet så, at de ikke vil stemme for det, selv om de vel egentlig mener det – sådan må jeg forstå talerne – fordi de står alene med synspunktet.
Hertil må jeg bare minde om Henrik Ibsens skuespil, som hedder »En folkefjende«.
Denne folkefjende var dr. Thomas Stockmann, som besluttede sig for altid at kæmpe for det, han troede på, og besluttede sig for altid at sige sandheden.
Han siger netop i femte akt som det allersidste, at den, som står ene, står stærkest i verden.
Tak for ordet.