Mattias Tesfaye (S), 2017-02-21:
Dansk Folkeparti ønsker at forbyde bederum på offentlige uddannelsesinstitutioner.
Socialdemokratiet ser også problemer med religiøst gruppepres på flere danske institutioner og mener derfor, at diskussionen er relevant.
Vi skal beskytte unge mod religiøs kontrol fra deres jævnaldrende, og derfor ønsker vi ikke forkyndelse på danske skoler.
Det er vores udgangspunkt.
Unge danske muslimer – og jeg vil gerne efter et par ugers debat gentage danske muslimer – praktiserer deres religion på mange forskellige måder, og det skal de have lov til.
Nogle beder fem gange om dagen, og andre gør det ikke.
Nogle går med tørklæde, og andre gør ikke.
Nogle drikker alkohol, og andre gør ikke.
Den her frihed til at praktisere sin religion, som man vil, er helt central i et demokratisk samfund.
Derfor bør vi også være opmærksomme på, at nogle unge oplever at blive udsat for et voldsomt pres fra religiøse jævnaldrende, der fortæller dem, at de skal gå med tørklæde, deltage i bøn eller undlade at få kærester, som ikke har baggrund i deres egen kultur.
Det skal ikke foregå på danske uddannelsesinstitutioner.
Forkyndelse og bederum understøtter den her kontrol på skolerne, og derfor hilser vi diskussionen velkommen.
Jeg er klar over, at nogle har sat spørgsmålstegn ved, om det her overhovedet er et problem.
Til det vil jeg sige, at der er en årsag til, at adskillige skoler allerede har lukket bederum eller forhindret, at de er blevet etableret.
I aftes ringede jeg lidt rundt til nogle skoleledelser på Vestegnen, hvor jeg selv er valgt, og de fleste har en meget aktiv politik imod bederum og forkyndelse.
De stopper faktisk elever, hvis de samles i bøn på skolen, også selv om det foregår et andet sted end i et bederum.
Det gør de, fordi de ønsker at fastholde skolen som et sekulært sted og beskytte eleverne mod religiøs kontrol.
Det har jeg stor respekt for.
I de her skoleledelser er de ikke racister, for så ville de ikke være skoleledelser på Vestegnen.
De fører ikke kampagne imod islam eller andre religioner – de har tværtimod kastet sig ind i kampen for retten til at praktisere sin religion, som man vil.
Det er i øvrigt interessant, at netop de skoler, der i medierne har været meget tydelige, med hensyn til at de ikke ønsker religiøs forkyndelse på skolen, er præcis de samme skoler, der oplever en stigning i antallet af unge muslimer, der søger mod skolen.
Det er interessant, ikke?
Når jeg har talt så meget om muslimer og islam, vil jeg også godt understrege, at vi ikke ville have skrevet bemærkningerne til det her beslutningsforslag, sådan som Dansk Folkeparti har gjort det.
Forslagsstillerne skriver, at formålet er at bekæmpe den islamiske sociale kontrol.
For Socialdemokratiet er det vigtigt, at eventuelle ændringer gælder alle trossamfund, og at vi som politikere er tydelige, med hensyn til at der ikke lovgives for eller imod forkyndelse af bestemte religioner.
I aftes modtog jeg en henvendelse fra en mor til en ung homoseksuel pige, der følte sig udelukket fra en fest på sin uddannelsesinstitution, der var arrangeret af en kristen gruppe, som ikke vil have homoseksuelle i deres kirke.
Hvis det ellers er rigtigt, hvad moren skriver, kan vi også sætte spørgsmålstegn ved, om det virkelig kan være rigtigt, at offentlige lokaler lånes ud til den slags.
Når vi alligevel ikke kan stemme ja til det her beslutningsforslag, skyldes det, at vi ønsker os et bedre grundlag at træffe beslutning på.
Vi har derfor allerede i sidste uge bedt ministeren oplyse, hvor mange uddannelsesinstitutioner der i dag har indrettet bederum.
Og det vil også være relevant at indhente erfaringer med, hvordan det er gået med dem, og undersøge, hvordan det står til i vores nabolande.
Vi vil også gerne have belyst en række andre konsekvenser, f.eks. præsternes rolle på universiteterne, hvor de har været i mange år.
Med de kommentarer vælger vi at stemme gult, altså hverken ja eller nej.
Det konkrete beslutningsforslag vil vi ikke støtte, men vi opfordrer regeringen til at sikre et bedre beslutningsgrundlag og indkalde partierne til diskussioner om sagen – i håbet om, at et bredt flertal kan blive enige om at holde forkyndelse ude af danske uddannelsesinstitutioner og sikre de unges mulighed for at praktisere deres religion, som de vil.
Her til sidst vil jeg gerne sige, at jeg ikke ved, om det her vil kræve lovændringer at få gennemført, sådan som der lægges op til i beslutningsforslaget, eller om det i virkeligheden kan klares ved at ændre nogle bekendtgørelser eller at udsende en vejledning.
Men det afgørende for os er sådan set ikke, om det bliver til en lovændring eller ej; det afgørende er, at der ikke er forkyndelse eller bederum på danske uddannelsesinstitutioner.