Lars Løkke Rasmussen (V), 2017-01-17:
Men så arbejder man altså også bevidst på at trække nuancerne ud af det, jeg sagde før.
For jeg mener ikke, at vi har et ulighedsproblem i Danmark.
Det er ikke det samme, som at vi ikke har problemer, og det er ikke det samme, som at der ikke findes lommer af fattigdom, vi skal gøre noget for at bekæmpe, og det er slet ikke det samme, som at der ikke i høj grad er et spørgsmål om en manglende lighed i muligheder, altså hvordan vi får gjort det muligt for folk at bryde den negative sociale arv og række ud efter velfærdssamfundets muligheder og sådan noget.
Men hvis man kigger på det i et økonomisk perspektiv og opgjort på Ginikoefficienten, har jeg ikke et billede af, at Danmark er et land, der er udfordret, altså i et dansk perspektiv.
Den globale diskussion
en anden diskussion.
Vi er et af de mest lige samfund i verden, i hvert fald hvis man ligesom lægger den ekstra dimension ind, der handler om, at vi også er en åben markedsøkonomi.
Så vi har jo sådan set vist i fuld skala, at man kan forene forskellige størrelser.
Der er jo med hensyn til den her kapitalkoncentration også fulgt et teknologispring med.
Jeg står her med sådan en telefon, som ikke fandtes for 10 år siden, og som jo er en af årsagerne til, at der er nogle virksomheder, som – kan man sige – er blevet rige over en tiårsperiode, fordi de har været dygtige og innovative og altså i øvrigt også har tilvejebragt teknologi, som verden har glæde af ...
Jamen jeg forstod godt ræsonnementet allerede første gang.
Jeg er bare ikke enig i, at man kan udlægge det helt naturlige gensvar, de resterende medlemslande i EU har givet, nemlig at de er åbne over for forhandlinger, men at det må starte det rigtige sted, på den måde.
Det er det land, der ønsker at melde sig ud, der må gøre sine fordringer gældende – hvad det egentlig, de vil?
Hvad er det for et forhold, de vil have, til EU?
Og der må man jo bare helt stilfærdigt sige, at det var der jo ikke mange, der havde gjort sig nogle tanker om, inden den afstemning.
Altså, jeg tror da, man kan sige, at vi var bedre forberedt på et Brexit herhjemme, end man var i Storbritannien.
Vi havde både en grøn og en gul tale og var klar dagen efter med en tværministeriel taskforce.
I Storbritannien var der jo et stort spørgsmålstegn.
Og det, der har været meldingen fra EU's side, har været at sige, at nu må Storbritannien beslutte, hvornår de vil trigge artikel 50, altså sætte den her proces i gang.
Hvad er deres fordringer, hvad er det, de vil?
For at bevare en fornuftig forhandlingsposition har budskabet fra EU-27's side været det – og jeg kan ikke se, det kan være anderledes – at tingene skal være balancerede.
Altså, man kan jo ikke bare have sådan noget pick and choose.
Det indre marked er en konstruktion, som hviler på en række forskellige friheder, og hvis man vil bevare en tilknytning til det indre marked, må det ske på en balanceret måde.
Deri ligger jo ikke, at man har sagt, at man slet ikke vil diskutere med Storbritannien.
Det gjorde vi jo allerede med den aftale, der blev lavet med Cameron, hvor der blev lavet en bremse for, hvor meget østeuropæisk indvandring der kunne finde sted i en periode.
Så man har jo ikke afskrevet sig muligheden for at være imødekommende, men man har haft en udgangsposition.
At stå her og sige, at det ligesom er bestemmende for, hvad det så er for et valg, man foretager i Storbritannien, er jeg simpelt hen ikke enig i.
Nu kan jeg godt føle mig fristet til at begynde med at svare på det, der så ikke var spørgsmålet.
For det er jo sådan en behændig finte, man kan bruge, lige at starte med at sige sådan lidt griseri om noget offentlighedslov og så skabe et eller andet billede, men det skal vi slet ikke snakke om.
For så må jeg slet ikke respondere på det, og så skal der stå et billede tilbage om, at den her regering ikke vil have offentlighed, og at vi mørkelægger alting, når det rent faktisk er sådan, at det, der fremgår af regeringsgrundlaget, er, at vi vil fremskynde en evaluering af offentlighedsloven, og at vi er åbne over for en diskussion om det, og når det i øvrigt er sådan, at mange af de ting, der bringes frem, altså senest i Berlingske om politiskolen i Herning og en mørkelægning af et væld af dokumenter, hviler på en misvisende fremstilling af det, der er et faktum, altså hvad der er mørkelagt, og hvad der ikke er mørkelagt.
Så det skal bare siges.
I forhold til spørgsmålet er jeg ikke sikker på, at det er et helt præcist referat af, hvad økonomiministeren har sagt.
Jeg kan sige, at jeg ikke er ligeglad med spørgsmålet om lighed og ulighed.
Jeg tror faktisk også, jeg i min nytårstale fremhævede, hvis jeg husker rigtigt, at jeg mener, at et af de fornemme træk ved Danmark er, at der ikke er for stor forskel på høj og lav, altså i ethvert perspektiv, og det gælder selvfølgelig også det økonomiske perspektiv.
Så det er bestemt ikke noget, man skal være ligeglad med.
Det kan jo så omvendt ikke oversættes til, at en hvilken som helst ændring i Ginikoefficienten på anden decimal er en ulykke.
Altså, det mest lige samfund, der findes, er jo en flygtningelejr dag et efter den totale naturkatastrofe, hvor alle sidder og ingenting har, og hvor Ginikoefficienten bare er lige-lige.
Så uddeles der kvoter, og så er der nogle, der begynder at bage brød af deres mel og forhandle.
Så kommer der vækst, og så kommer der noget afledt ulighed.
Så der er jo nødt til at være den nuance i det.
Altså, det tror jeg er en særlig dansk værdi.