runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Alex Vanopslagh (LA), 2019-11-12:
Alt det principielle og det overordnede er vi jo fuldstændig enige om, og det tror jeg også godt statsministeren ved.
Jeg synes bare, det er vigtigt, at de ydre incitamenter passer til det indre værdikompas, vi har i samfundet.
Og der er det grænsende til det perverse, at man kan gå fra at få 6.000 kr. til at få 13.000 kr. i offentlig indkomst, fordi man skal forsikres imod at tabe et job, man aldrig har haft.
Og det er jo der, jeg mener, at det så er naturligt, at der er nogle, der reagerer på de incitamenter, også selv om vi har paroler om ret og pligt, og der skal man måske også passe på, at man ikke ender med at få et samfund, hvor man nægter at ændre ydelsesniveauet, men i stedet for siger, at så skal pisken svinges hårdere – altså at det bliver konkurrencestatslogikken, der tager over, i stedet for den sunde fornuft.
Jeg skal jo lige nå at stille et tredje og sidste spørgsmål, og derfor vil jeg tage fat i det, som statsministeren nævnte tidligere, nemlig det med kærligheden til Produktionsdanmark – eller det konkrete Danmark, som jeg plejer at kalde det – og ønsket om, at man skal bruge endnu flere penge på uddannelse.
Nogle af de uddannelser, der har den højeste dimittendledighed, er uddannelser som spatial designs and society, bæredygtig kulturarvsmanagement, globale områdestudier og europæisk etnologi.
Jeg skal bare være med – er det regeringens ambition, at de her studier skal have flere penge fra det konkrete Danmark, altså fra Produktionsdanmark, og hvordan gavner det Produktionsdanmark, at skatterne skal hæves for at give flere penge til den her type ævlebævlestudier?
Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Nu er det nok lidt svært for mig at stå og lægge en konkret jobplan for hver enkelt ledig.
Dagpengesatsen er jo en tilbagevendende diskussion mellem Liberal Alliance og Socialdemokratiet, og mig bekendt har partiet et ønske om at gå endnu længere også på de almindelige dagpengeregler.
Det er ikke sikkert, at vi finder hinanden der.
Men der er jo også noget i det her, der simpelt hen handler om ret og pligt.
Jamen det er der jo, for jeg er jo tilhænger af, at vi har ordentlige ydelser i det her land, som man kan leve af, hvis man bliver ramt af arbejdsløshed, men jeg er jo mindst lige så stærk tilhænger af ret og pligt, og det er jo den måde, vi har bygget vores arbejdsmarked på.
Man skal jo bare huske, at selv om vi internationalt set har høje ydelser, går langt de fleste mennesker jo altså på arbejde i det her land, og det er jo ikke, fordi det er ydelserne, der driver dem.
Det er ganske enkelt også, fordi der er rigtig mange mennesker, der vågner om morgenen og tænker: Jeg skal gå på arbejde.
Det er jo den tankegang, vi skal understøtte.
Der er noget, der tyder på, at det ikke er alle nyuddannede, der tænker ligesom meget på samfundet om morgenen, som de tænker på sig selv, og det skal vi have gjort noget ved.
Alex Vanopslagh (LA), 2019-11-12:
Det er jo ikke rigtigt.
Jeg er lidt uskarp på, hvad svaret på det spørgsmål var.
Jeg har forstået, at man måske lidt laver den her klassiske strudseløsning, hvor man stikker hovedet i jorden og siger, at så må jobcentrene blive bedre til at anvise job og sikre, at rådighedsreglerne bliver overholdt.
Men jeg har svært ved at se, hvad det er, der gør, at lige præcis den her regering skulle være den første i 10 år, der får presset jobcentrene til at lykkes med at bringe ledige akademikere i job.
Jeg vil gerne lade tvivlen komme jer til gode, og den gode nyhed er jo, at Coop har været ude at sige i dag, at de godt kan ansætte de her knap 7.000 akademikere i løbet af det næste år.
Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Jeg har det jo helt grundlæggende sådan, at hvis der overhovedet er et job at få, skal man tage det i stedet for at gå arbejdsløs, og jeg har ingen forståelse for nogen af de eksempler, jeg hører om, hvor man siger, at man hellere vil gå arbejdsløs i x antal måneder for at få drømmejobbet end at forsørge sig selv.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå den tankegang – helt, helt grundlæggende.
Så der er nogle udfordringer her.
Jeg forstår, at beskæftigelsesministeren vil kigge på reglerne igen.
Nu har vi jo diskuteret mange ting i dag.
Det her er jo også i mine øjne værdipolitik.
Man lever i et velfærdssamfund som vores, hvor andre mennesker går på arbejde for, at man kan tage en uddannelse, og hvor man, når man så er færdig med den uddannelse, gerne skal have lagt en jobplan, mens man studerer færdig, og hvis ikke der er lige det job, man gerne vil have, så skal man da vågne om morgenen og tænke: Okay, hvordan finder jeg så et andet job, så jeg ikke ligger samfundet til last og forsørger mig selv?
Alex Vanopslagh (LA), 2019-11-12:
Tak for det.
Jeg vil gerne tale lidt om den udfordring, vi har med at få unge nyuddannede akademikere til at tage det arbejde, de nu engang kan få.
For selv om vi er i en situation, hvor beskæftigelsen som bekendt buldrer derudad og ledigheden falder for stort set alle samfundsgrupper, så forbliver ledigheden for dimittender fortsat på det samme høje niveau. Når man ser på akademikere, der har afsluttet deres studie inden for 1 år, er ledigheden på 30 pct., og det er hver fjerde dagpengemodtager, som er dimittend.
Det er jo ikke, fordi det er en stor eller en overvældende samfundsgruppe, og det er jo heller ikke en ressourcesvag samfundsgruppe.
Når man hører de her tal, tænker man, at det her må være en hårdt presset ressourcesvag samfundsgruppe, men det er jo egentlig snarere det modsatte.
Altså, det er de mest ressourcestærke mennesker, der har sværest ved at tage et arbejde.
Det handler jo ofte om indstilling og incitamenter, at der er for mange, der ser dagpengesystemet som en mulighed, hvor man lige kan se tiden an og håbe på, at der falder et drømmejob ned i hatten, og at det er lige så sjovt og spændende og kreativt og selvrealiserende som det studium, man nu engang har kastet sig over.
Jeg tror ikke, jeg vil trætte statsministeren med de historier, der har været i medierne de seneste dage, men det er jo nogle klassikere om, at der er nogle, der er for fine til at tage et job i Netto eller for fine til at bevæge sig uden for København.
Som vi ser det, er udfordringen selvfølgelig, at studerende oplever at have en offentlig indkomst på omkring 6.000 kr., og når de så er færdige med deres studie og bliver arbejdsløse, ja, så stiger den til 13.000 kr. om måneden, fordi de skal være forsikret mod at tabe et job, de aldrig har haft.
Det er et uheldigt system, synes vi, og vi kan ikke se det rimelige i, at man på den måde lader den kreative klasse systematisk udbytte det arbejdende folk og siger, at det er lastbilchaufføren og bryggeriarbejderen Arne, der skal sørge for, at folk, der har læst bæredygtigt kulturarvsmanagement, skal have dimittenddagpenge.
Så derfor er mit spørgsmål til statsministeren: Hvad vil regeringen gøre for at bringe ledige nyuddannede akademikere i job, og er man villig til at kigge på dimittendsatsen?
Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Man må stille de spørgsmål, man vil, og jeg skal svare så godt, jeg overhovedet kan, på dem.
Jeg har svært ved at se for mig, at man kan have to type lovgivninger til mennesker, der er i en sammenlignelig livssituation, og derfor bør vi jo sigte efter at have én lovgivning, der gælder folk, der kommer hertil udefra, nemlig at de skal arbejde for overhovedet at kunne modtage en ydelse.
Det er et arbejde, der pågår internt i regeringen.
Når vi er klar til at lægge det frem, lover jeg, at vi skynder os med at lægge det frem.
Pernille Vermund (NB), 2019-11-12:
Når jeg nu har et sidste spørgsmål, kan jeg så ikke bare bede statsministeren fortælle sådan helt på dansk: Vil de kvoteflygtninge, som er voksne, myndige mennesker, som bør kunne tage ansvar for deres eget liv, få stillet krav om, at de skal arbejde 37 timer om ugen for at kunne få offentlig forsørgelse i Danmark – ja eller nej?
Jeg ved ikke, hvordan man stiller spørgsmålet for få et svar, men det kunne være en mulighed.
Ja eller nej?
Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Og det er et smertensbarn, synes jeg.
Nu siger jeg lige om lidt, at vi i mine øjne har nedlagt for mange sengepladser, og det betyder ikke, at jeg tror, folk skal ligge i seng, når de er i psykiatrien.
Men kapaciteten er blevet for lille.
Så nej, det kan vi ikke være bekendt.
Og jeg kommer aldrig til at påstå, at noget er godt, hvis ikke det er godt, eller at det er i orden, hvis ikke det er i orden.
Og dele af psykiatrien er ikke i orden.
Enhedslisten – og partierne i finanslovsforhandlingerne i øvrigt – har jo rejst det her spørgsmål.
Det ser vi selvfølgelig positivt på; det er en fælles opgave.
Vi præsenterede før valget en tiårsplan, som også sikrer varige investeringer i psykiatrien, og det tror jeg stadig væk vil være det kloge at gøre; det står også i vores forståelsespapir.
Så nej, det er ikke godt nok, og det er vores ansvar at begynde at få rettet op på det i takt med de andre opgaver, vi også har.
Vi kan ikke gøre det hele på en gang, desværre.
Når det så er sagt, ville jeg også så gerne have, at vi snart begyndte at diskutere, hvorfor der er så mange, der bliver syge.
For der er jo psykisk sygdom, der er den samme, ligegyldigt på hvilket tidspunkt vi er i vores historie.
Men vi må også bare sige, at f.eks. antallet af børn og unge, der får en diagnose, eksploderer mellem hænderne på os.
Og det løser vi jo ikke kun ved øgede bevillinger til psykiatrien, og heller ikke ved, at vi alle sammen skal medicineres eller være patienter.
Så vi bliver sideløbende – og jeg har allerede besvaret det første spørgsmål – nødt til at have en snak med hinanden om, hvad det er i vores tid, der gør så mange mennesker så sårbare.
For hvis ikke vi får taget fat i det, kan vi blive ved med at tilføre psykiatrien penge, men vi løser nok ikke det egentlige problem – i hvert fald ikke for nogle af dem, der er i dag kommer ind i psykiatrien.
Pernille Skipper (EL), 2019-11-12:
Tak for det, formand.
Det, vi så i weekenden, på årsdagen for krystalnatten, var jo, at ord kan blive til handling – og til forfærdelige handlinger.
Det har historien også vist, og det bør vi måske også en gang imellem tænke over og huske at debattere herinde.
Det, jeg gerne vil spørge statsministeren om, bliver der ikke talt så meget om, og det er måske, fordi det er et emne, der kan være sådan lidt svært og stadig væk er noget tabubelagt, nemlig vores psykiatri.
Jeg vil gerne tale om, hvordan livet kan være for nogle af dem blandt os i vores land, som er ramt af psykisk sygdom, for jeg tror, at rigtig mange af dem og deres pårørende ikke føler, at velfærdssamfundet er der for dem.
Deres problemer kommer hele tiden ligesom bag i køen.
Og en af dem, jeg har læst for nylig, handler om Benjamin, som fortalte, hvordan han oplevede, at hans kone, der led af depression og angst, var indlagt med selvmordstanker og blev udskrevet mod sin vilje, selv om hun dagen før udskrivelsen i desperation forsøgte at tage sit eget liv.
Og den historie er desværre ikke enestående.
Der er mange variationer af historier om mennesker, som bliver udskrevet, selv om der helt klart er et behov for en fortsat indlæggelse.
Mit spørgsmål til statsministeren er helt simpelt: Kan vi være det bekendt i et velfærdssamfund?
Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Men det gælder jo i det hele taget på de områder af europapolitikken, vi som land synes er særlig vigtige for os.
Det kan være, fordi vi adskiller os fra andre lande.
Det gør vores arbejdsmarkedsmodel, fordi vi ønsker stærke lønmodtagerrettigheder, og derfor vil vi have en forstærket indsats i forhold til social dumping; det er på klimadagsordenen, hvor vi takket være et pres fra vores parlamentariske grundlag, må man sige, er en af de mest ambitiøse regeringer i forhold til reduktioner i 2030; eller det gælder i forhold til at få lavet et nyt asylsystem.
Vi skal jo ikke vente på, at andre tager teten i Europa, men gøre det selv.
Og det vil jeg gerne bekræfte vi gør på så mange områder, som det overhovedet er muligt.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2019-11-12:
Men jeg tillader mig vel ikke at lægge statsministeren for mange ord i munden, hvis jeg siger, at jeg fornemmer, at regeringen helhjertet bakker op om en eller anden form for finansskat – og nu handler det om at få den udarbejdet.
Og der håber jeg jo så, at regeringen i stedet for at vente på, at den bliver færdiggjort, træder ind i arbejdet og tager kontakt til de ti lande, så vi kan være med til at dominere, sådan at det bliver på gode præmisser.
Det er jo ikke bare for at kræve skat op fra nogen, men det er, fordi de skal bidrage i de lande, hvor de agerer, og ikke kun i de lande, hvor der er skattesystemer med lav skat.
Så det er helt afgørende for SF.
Derfor håber jeg sådan set, at man vil sige, i hvert fald fra regeringens side, at man vil prøve at rette henvendelse til de ti lande og prøve at se, om man kan komme med i arbejdet med udarbejdelsen af skatten.
Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Det betyder nemlig rigtig meget, om man står og venter på det, der sker, eller om man aktivt går ind i det.
Et rigtig godt eksempel på det er jo beskatningen af techgiganter, hvor Danmark indtil regeringsskiftet simpelt hen stod på den forkerte side i Europa, altså stod på den side, der ikke ønskede, at vi skulle gå den her vej.
Der er der jo nu et nyt flertal og en ny regering, som ser anderledes på det her spørgsmål.
Jeg tror, at vi lige skal have lov til at vende tilbage, hvis jeg skal svare sådan udtømmende på, hvad der præcis er foregået i det her spørgsmål.
Men jeg vil gerne også i dag både understrege og tilkendegive, at en beskatning fælles på den finansielle sektor mener jeg er en rigtig vej at gå.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2019-11-12:
Det er jo positivt.
Det er i virkeligheden noget af det, vi skal bruge EU til, altså til de ting, der er grænseoverskridende.
Man skal ikke være i tvivl om, at den finansielle branche jo har forstået, at der er et grænseløst Europa, så hvis vi ikke lykkes med at lave europæiske regler, er det i virkeligheden skatteborgerne, der kommer til at betale i den sidste ende.
Derfor er jeg også glad for, at statsministeren er så positiv i forhold til indsatsen mod europæisk skattely.
Så vil jeg gå videre til det med den europæiske finansskat.
For finansministeren svarer Folketinget tilbage den 10. oktober, at regeringen sådan set gerne vil kigge positivt på de ti europæiske lande, der er gået foran med arbejdet med en finansskat, og også gerne vil arbejde videre med det.
Der er jeg jo så nysgerrig: Hvor er regeringen i den proces?
Er man gået i gang med at henvende sig til de ti lande og sige, at vi gerne vil deltage i arbejdet, eller er man observatør, i forhold til hvad de kommer frem til?
For det betyder jo også noget, om man er med til at udarbejde, hvordan en europæisk finansskat skal se ud, eller om man blot venter og håber, at den kommer til at være fornuftig.
Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Jeg vil også gerne takke for et godt samarbejde.
Jeg synes, det gælder bredt med Folketingets partier, men det er klart, at der er nogle partier, vi tilbringer mere tid sammen med end andre.
Jeg synes, vi er kommet godt i gang med at indfri de ting, der står i vores forståelsespapir, og i det hele taget at løse den opgave, vi jo også har i fællesskab med at få forenet alle de flotte ord fra valgkampen – de stærke politiske visioner – og få dem omsat til noget, der faktisk omsætter sig i danskernes hverdag.
Så tusind tak for det.
Det korte svar på spørgsmålet er jo: Ja.
Skattely er et kæmpeproblem.
Det er usolidarisk, og det er i mine øjne uforeneligt med det, vi gerne vil bygge et Europa på, nemlig at enhver svarer sit, og at vi kan have tiltro til, at vi hver især betaler den skat, vi skal.
Det gælder herhjemme, hvor genopretningen af skattevæsenet er en, tror jeg man må sige, lidt langsigtet opgave, som vi har et fælles ansvar for at få gjort noget ved.
Men det gælder jo også derude.
Og jeg tror, vi skal sætte ind flere steder.
Jeg forstår på det konkrete eksempel, at der allerede er blevet bedt om at se på, hvad det er for nogle kriterier, der ligger til grund.
Det er jo klogt at gøre det, men vi har jo behov for at gå videre endnu.
Det gælder i forhold til skattely; det gælder i forhold til ideen om en finansiel skat, som vi jo er tilhængere af.
Jeg synes sådan set, det er det, der er hele problemet i det her, nemlig at vi har masser af små forretninger, masser af små håndværksmestre, mellemstore virksomheder, som alle sammen gør det, de skal, og sidder og kæmper med momsregnskab – og så kan man så se, at nogle af de store fisk suser igennem nettet, bl.a. på grund af manglende lovgivning.
Så det korte svar – og nu blev det lidt længere – er et ja til, at vi er gået ind i det her arbejde, og det vil vi prioritere, selvfølgelig.
Pernille Skipper (EL), 2019-11-12:
For selvfølgelig skal vi kigge på det forebyggende arbejde – vi bliver nødt til at se på, hvordan stress rammer, især vores unge generation, men det er klart, at problemerne bliver ved med at blive forværret, når 58 pct. af speciallægerne i psykiatrien på mindst ugentlig basis oplever at udskrive mennesker, som ikke burde blive udskrevet, fordi der er andre, der er mere syge.
Og resultaterne ses også økonomisk og samfundsmæssigt – det er jo ubærlige konsekvenser, vi står over for.
En af dem er også, at dem, der er meget syge og ikke får hjælp, kan ende med at begå alvorlig kriminalitet.
Altså, vi har set, hvordan tre ud af fire kriminelle med en behandlingsdom ikke har fået tilstrækkelig behandling tidligere.
Det har været dokumenteret, hvordan drab og voldtægt og overfald kunne have været forhindret.
Så på den måde er det jo en snebold, som ruller, og vi bliver nødt til at få den stoppet ved at sørge for, at når man henvender sig i en desperat, akut situation, er der en sengeplads.
Uffe Elbæk (ALT), 2019-11-12:
Tak for det, og tak til statsministeren og alle mine andre kollegaer, der så klart har taget afstand fra den skændsel, vi har set i forhold til de jødiske gravsteder.
Det er fuldstændig på sin plads, og jeg synes også, at man her skal understrege vigtigheden af det, som statsministeren også sagde: At det her stikker dybere.
Ikke bare dybere i Danmark, men altså også i Norge og Sverige.
Vi har set, at det her er noget, der har fundet sted i alle tre nordiske lande, det er helt koordineret, timingen var helt velvalgt – set med deres øjne – og alt tyder jo på, at det er markante højreradikale kræfter, der står bag.
Så jeg er bare glad for, at vi så klart har taget afstand fra både racisme og antisemitisme her i dag.
Det gør mig virkelig glad, og det er som sagt fuldstændig på sin plads.
Jeg vil også sige tak til statsministeren.
Vi har fået en grøn regering, der har sat 70 pct. som reduktionsmål.
Det er bare lige, som vi gerne vil have det i Alternativet.
Der, hvor jeg så har nogle spørgsmål, og det er så det første spørgsmål til statsministeren, er, at vi har sat det her meget ambitiøse mål med 70 pct. Men hvordan kommer vi i mål med det?
Og der har jeg jo så kunnet læse, at statsministeren bl.a. har været ude i Børsen og sige, at det her ikke må koste arbejdspladser.
Der er nogle, der siger, at det her ikke må betyde brandbeskatning etc. etc.
Og det, som jeg og Alternativet i hvert fald er bekymret for, er, om der er ved at blive sådan et politisk tabu, hvor vi siger: Det her må ikke koste noget, det må ikke gå ud over nogen.
Og der vil vores anbefaling være at sige: Er det ikke mere politisk lederskab faktisk at se problemerne i øjnene og sige, at jo, det kommer til at betyde hårde prioriteringer?
Der har jeg bare lyst til høre statsministeren: Altså, må det her ikke koste noget?
Altså, bliver vi ikke nødt til at gå ind og sige: Jo, det kommer til at koste noget, og hvis vi ikke gør noget nu, så kommer det til at koste meget mere på sigt?
Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Man kan godt høre, at vi begge to er fra Jylland og er vokset op i Produktionsdanmark og sætter lige stor pris på det.
Det skal vi blive ved med at gøre.
Ja, dansk økonomi er stærk og stærkere end mange andre.
Der er lidt grå skyer på himlen, som vi i fællesskab skal være opmærksom på, handelskrig og brexit, for nu at nævne nogle af dem.
Der skal vi selvfølgelig også være obs på vores erhvervsliv, for vi står stadig væk godt på eksporten, men det kan jo ændre sig, og det skal vi selvfølgelig være opmærksomme på.
Det at bringe arvebeskatningen op på et niveau, som vi kendte det i 2015, mener jeg ikke – og det mener vi ikke – er ødelæggende for dansk erhvervsliv.
Mente vi det, ville vi jo selvfølgelig ikke gøre det.
Vi diskuterer altid gerne, hvordan vi gør det her bedst muligt, men jeg vil igen gerne understrege, at rammebetingelserne for dansk erhvervsliv er mange ting.
Skat spiller en rolle, og i mine øjne spiller uddannelse en mindst lige så vigtig rolle.
Søren Pape Poulsen (KF), 2019-11-12:
Så for at gøre det godt for jer er vi nødt til at gøre det træls for jer!
Det er jo selvfølgelig altid en diskussion om, hvordan pengene skal bruges.
Nu håber jeg, at statsministeren anerkender, at Danmark har en bomstærk økonomi, bl.a. på grund af nogle reformer, der er lavet tidligere, og som jo gør, at man kunne prioritere anderledes, hvis man ville.
Altså, den her skattestigning for virksomhederne er lige så meget en ideologisk skattestigning, som det er udtryk for, at det er nogle penge, man har brug for.
Jeg har i hvert fald hørt, at før man kom i regering, har man udtalt, at der var nogle få meget velhavende mennesker, og at det nu var tid til, at de gav noget tilbage til samfundet.
Problemet er jo bare: Hvem er det, der bliver ramt her?
Det er jo helt almindelige mennesker og helt almindelige små virksomheder med 10, 20, 30 ansatte.
Og oven i det er tre ud af fire private arbejdspladser, hvis man ser bort fra de store byer, i familieejede virksomheder.
Det gør jo virksomheden til byens omdrejningspunkt.
Det betyder meget mere end bare det at være virksomhed, selv om det jo er vigtigt nok.
Så ud over det anerkender statsministeren så, at det her faktisk kan være med til at trække vores samfund skævt og skabe en større udfordring i forholdet mellem land og by?
Mette Frederiksen (S), 2019-11-12:
Ja, det skal det, og hvis der er noget, Christiansborg i mine øjne ikke er ret god til, så er det erhvervspolitik.
Det er de simpelt hen langt bedre til ude på de danske virksomheder, og de gør det i øvrigt fremragende.
Men forudsætningen for, at de kan drive virksomhed så klogt, ambitiøst og dygtigt, som de gør, er jo, at rammebetingelserne er i top – og milliardbesparelser på uddannelse er ikke erhvervsvenligt.
Jeg har mange anker imod de besparelser, der har været på uddannelse med omprioriteringsbidraget.
Jeg synes, det er et forkert signal at sende til vores børn og unge, at vi sparer på deres område, sådan som det har været gjort de senere år, men det er jo også helt forkert i forhold til dansk erhvervsliv.
Nu deltog jeg selv i 50-årsfejringen for Novo Zymes, Novo, NNE, i Kalundborg i går.
Det kræver kundskaber; det kræver uddannelse; og det kræver efteruddannelse.
Så for os er det her først og fremmest en prioriteringssag.
Hvis vi skal sikre et stærkere velfærdssamfund af hensyn til dansk erhvervsliv, bliver vi også nødt til at sikre en anden form for beskatning end den, der var under den tidligere regering.
Søren Pape Poulsen (KF), 2019-11-12:
Det er jo interessant.
Man skal jo passe på, når man siger, at nu fører man det lige tilbage.
En af grundene til, at den tidligere regering lavede om på det her, var jo at, at man ville lappe lidt på den aftale, som Thorningregeringen lavede, og som gav nogle voldsomme udfordringer for virksomhederne, også i forhold til det beregningsgrundlag, der er, når man skal lave generationsskiftebeskatningen.
Derfor vil jeg sådan set
bare opfordre til, at man sætter beskatningen til nul.
Det har man gjort i Sverige.
Sverige har under en socialdemokratisk statsminister afskaffet arveskatten.
Det synes jeg er et eksempel til efterfølgelse.
Jeg anerkender, at der er andre punkter, hvor vi ikke kan lære noget som helst af Sverige, udlændingepolitikken osv., men her kunne man jo lære noget.
Der er jo ikke et træ, som pengene så daler ned fra.
De skal tjenes først.
Det må vi da være enige om.