Mette Bock (LA), 2018-04-10:
Mange tak for det.
Beslutningsforslag nr. B 84 har sammen med de to andre beslutningsforslag, som vi har behandlet her i dag, til formål at sikre et mere mangfoldigt kunststøttesystem og at styrke befolkningens opbakning til støtten til dansk kunst og kultur.
B 84 har så tre elementer.
For det første skal der stilles krav om lokale folkeafstemninger om kunst i det offentlige rum som en betingelse for tilskuddet til sådan en form for kunst.
For det andet foreslår man, at støtten til udenlandske kunstaktiviteter afskaffes for at frigøre midler til kunst og kultur i Danmark.
Og for det tredje foreslås det, at Statens Kunstfonds hædersydelser erstattes med en statslig eller kongelig hæderspris, der sammen med en pengegave skal uddeles hvert tredje år til en kunstner som en særlig udmærkelse for livslang indsats.
Når det gælder beslutninger om kunst i det offentlige rum, er det faktisk min holdning, at sådan nogle beslutninger skal gå på to ben.
For det første bør man som noget helt selvfølgeligt sørge for at inddrage de borgere, som faktisk skal leve med kunstværket, og der bør for det andet også – som det andet ben – inddrages en kunstfaglig ekspertise, så viden om kunst og erfaringer fra tidligere projekter også inddrages.
For så vidt angår borgerinddragelsen, vil jeg nævne, at Statens Kunstfond faktisk allerede i dag i meget vidt omfang inddrager lokale repræsentanter, og at fonden også opfordrer de lokale aktører, man samarbejder med, og det er typisk kommunerne, til at involvere de lokale i projektet.
Jeg vil også nævne, at initiativet til de projekter, som vi taler om her, altså kunst i det offentlige rum, som Statens Kunstfond indgår i, altid opstår lokalt, altså, initiativet opstår lokalt.
For mig at se er det rigtig vigtigt, at Kunstfonden og deres lokale partnere eksperimenterer med forskellige former for borgerinddragelse og tilpasser den til de forskellige sammenhænge, som kunsten skal indgå i.
Og der vil jeg bare sige, at jeg personligt ikke er overbevist om, at folkeafstemninger er den bedste måde.
Jeg synes, det er rigtigt dejligt, at vi har et demokrati, og jeg synes faktisk også, at det er rigtig dejligt, at vi har et ikkedirekte demokrati på alle områder.
Det kan skabe dynamik, og jeg tror, det er svært at sætte sådan noget på en entydig liste, som at der skal være folkeafstemninger, for jeg bliver desværre nødt til at sige, at det, selv om jeg har været meget venlig i dag, ikke er nogen god idé.
Når det gælder de udenlandske kunstaktiviteter, er jeg på det område heller ikke særlig venlig, for jeg vil faktisk gerne sige, at der er tale om støtte til danske kunstnere, som kan præsentere deres kunst i udlandet.
Og det har, ved vi, en meget stor betydning for udviklingen af de danske kunstneriske talenter, at de kan tage ud i verden, dygtiggøre sig og møde et udenlandsk publikum og dermed også en efterspørgsel efter deres kunst.
Igen vil jeg sige, at det faktisk var det, som allerede H.C. Andersen gjorde med sin store rejseaktivitet.
Det kommer i den sidste ende også det danske publikum til gode, hvis de danske kunstnere kan gøre sig gældende på et internationalt niveau.
De danske kunstneres aktiviteter i udlandet er altså på den måde med til at synliggøre og markedsføre de danske kunstnere, men de er faktisk også med til at tegne et billede af et lille land som Danmark ude i den store verden, og det synes jeg der kan være meget god brug for, når man er sådan et lille, om end meget dejligt land, som vi er her i Danmark.
Så jeg synes ikke, det er en god idé at ophøre med støtten til de internationale aktiviteter.
De to forslag, som jeg har nævnt her, er begge omfattet af den politiske aftale om kunststøtten, som omhandler Statens Kunstfonds opgaver og struktur, som jo, som jeg tidligere har nævnt, blev indgået i 2012, og det betyder altså også, at hvis der skal gennemføres ændringer som dem her, skal de godkendes af aftalekredsen.
Nu nævner jeg så for tredje gang, at jeg her til efteråret vil indkalde til en bred drøftelse af mulige ændringer i kunststøtten, og der vil jeg også sige, at når det drejer sig om hædersydelserne, er jeg til gengæld mere imødekommende, for der vil jeg sige, at jeg grundlæggende er enig i, at støtteformen, som den er nu, næppe er den mest hensigtsmæssige støtteform, og jeg vil derfor meget gerne være med til at se på, hvordan vi kan reformere det her område.
Men jeg må samtidig understrege og gøre det helt tydeligt allerede på nuværende tidspunkt, at en afskaffelse eller ændring af hædersydelserne vil være noget, som kommer til at tage ganske lang tid, fordi de kunstnere, som i dag modtager ydelserne, selvfølgelig har et retskrav på at kunne modtage ydelsen livsvarigt, og det betyder altså, at ydelserne kun kan afskaffes eller ændres til en anden ordning, i takt med at de livsvarige modtagere afgår ved døden.
Så hædersydelserne kan altså faktisk først formentlig være fuldt afskaffet om 40 år, hvis det er det, man ønsker på det tidspunkt.
De, der har fået tildelt ydelserne i dag, har selvfølgelig et retskrav på at få dem på de præmisser, som de har fået dem på.
Så hvis formålet er at spare penge, må jeg sige, at det tager ret lang tid at indhøste provenuet ved afskaffelse.
Det betyder ikke, at vi ikke skal diskutere det og ikke eventuelt ændre det, jeg siger bare, man skal have det perspektiv for sig.
Så jeg vil igen foreslå, at vi tager en drøftelse af det til efteråret, og jeg kan på den baggrund meddele, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget.