Jeppe Kofod (S), 2020-12-03:
Tak til formanden.
Mange internationale rapporter dokumenterer, at omfanget af diskrimination mod og forfølgelse af kristne i verden ikke kun er komplekst og stort, men jo desværre også stigende.
Det er derfor naturligt og rigtigt, at vi her i Folketinget sætter fokus på problemet, på dets omfang og karakter.
Det ser jeg en selvstændig pointe i, for er der noget, regeringen er optaget af, er det netop også de her spørgsmål.
Jeg mener, at vi har en forpligtigelse til at udvise solidaritet med de mennesker i verden, der på grund af deres tro og overbevisning må leve med diskrimination, undertrykkelse og forfølgelse – ja, undertiden faktisk også massemord og udslettelse.
Da jeg overtog posten som udenrigsminister, besluttede jeg at videreføre den særlige indsats for religions- og trosfrihed og forfulgte religiøse minoriteter, herunder udtrykkeligt også forfulgte kristne, fordi antallet af diskriminerede og forfulgte kristne på globalt plan er stigende, og fordi diskrimination er forfærdeligt og skal bekæmpes, uanset om det beror på religion, hudfarve, køn, seksuel orientering, eller hvad man nu måtte finde på af uhyrlige undskyldninger for at diskriminere sine medmennesker.
Derfor har vi udbredt vores arbejde til også at inkludere ateister og andre ikketroende i tillæg til de forfulgte kristne.
Ateister er navnlig forfulgt i lande, hvor det er forbudt at kritisere religion eller blot at mene, at Gud ikke eksisterer, fordi dette i sig selv betragtes som blasfemi – en forbrydelse, der i flere muslimske lande kan medføre dødsstraf.
Det er jo ofte sådan, at hvis ateister eller religiøse minoriteter er diskrimineret eller forfulgt i et land, er de kristne det som regel også.
Det betyder, at når vi taler om ateisters eller yazidiers rettigheder, taler vi selvfølgelig også om de kristnes.
I lyset af den stigning, vi har set i antisemitismen globalt, i Europa og desværre også herhjemme, har vi også fra regeringens side opprioriteret arbejdet mod antisemitisme.
Det gør vi bl.a. i International Holocaust Remembrance Alliance, IHRA som vi forkorter det, der arbejder for, at holocaust aldrig må gå i glemmebogen.
Og i januar deltog jeg selv i markeringen af 20-året for det vigtige IHRA-samarbejde.
Den særlige enhed for religions- og trosfrihed har været aktiv i det arbejde, vi har haft mellem ministerier med den nationale handlingsplan til bekæmpelse af antisemitisme.
Handlingsplanen forventes lanceret næste år.
Jødeforfølgelse og holocaust udgør nogle af de absolut mørkeste kapitler i menneskets historie, og det skete altså her i Europa.
Vi har en særlig forpligtigelse over for vores jødiske medborgere og landsmænd til at sikre, at de kan leve og færdes frit og trygt i Danmark.
Ordene aldrig mere betyder også, at vi skal bruge vores danske erfaringer til at kæmpe for, at der ikke finder nye folkedrab eller forfølgelser sted.
Vi skal forebygge nye folkedrab ved at inddrage religiøse aktører som en del af løsningen.
Vi skal bekæmpe religiøs nationalisme, intolerance og fanatisme.
Denne regering ønsker at føre en klar værdibaseret udenrigspolitik, hvor menneskerettigheder står centralt.
Vi står midt i et meget aktivt dansk medlemskab af FN's Menneskerettighedsråd.
Det betyder ikke, at det kun er disse menneskerettigheder, som er vigtige.
Alle rettigheder er vigtige, indbyrdes forbundne og kan ikke rangordnes, men retten til religions- og trosfrihed har været den lidt oversete rettighed.
Mange har troet, at det ville blive irrelevant, i takt med at vi blev mere moderne og religionernes betydning ville aftage.
Virkelighedens verden har vist sig at være en noget anden.
I denne tid, hvor vi igen er ramt af militante islamisters terrorangreb i Europa, er det indlysende, at ytringsfriheden hænger uløseligt sammen med religions- og trosfriheden, for en forudsætning for at kunne ytre sig frit er jo også, at man kan tænke frit, herunder at vælge sin egen religion eller helt at fravælge religion.