Jette Gottlieb (EL), 2018-05-24:
Det er Enhedslisten selvfølgelig fuldstændig enig i, men vi vil også huske at påpege, at det også kræver økonomi.
Der er for os ingen tvivl om, at der skal ske mærkbare forandringer og forbedringer i de ældres muligheder og vilkår, når der er så mange, der har dårlig mental sundhed, og når over 50.000 ældre føler sig ensomme.
Det er simpelt hen alt for mange.
Derfor vil vi gerne takke Alternativet for, at vi i dag kan tage en ordentlig diskussion af, hvad der kan gøres for at ændre på de triste tal.
Ensomhed og mangel på mening med tilværelsen er nogle af de ting, der for alvor præger ældres mentale velbefindende.
Omvendt er det i det sociale samvær med andre, at mennesker trives og bevarer den mentale sundhed.
Vi kender det jo godt, nemlig at det er samværet med andre, der stimulerer og giver gnist og gejst.
Vi har en folkebevægelse mod ensomhed.
De laver fællesspisninger og opfordrer den enkelte borger til at tage del i kampen mod ensomhed.
Civilsamfundet er i gang.
Det er godt.
Men vi mangler en systematisk indsats fra politisk hold.
Vi kan også bidrage til at bekæmpe ensomhed og mistrivsel herindefra.
Regeringen har i flere omgange lovet en handlingsplan for psykiatrien og mental sundhed.
Her kunne det være oplagt også at medtage ældres mentale sundhed som et særligt indsatsområde.
For den ældre, der har mistet sit netværk eller sin livsledsager, handler det nok mere om, at den, der kommer for at hjælpe, er ægte interesseret og har mulighed for at bruge sin tid sammen med en.
Men når plejepersonalet har så travlt, at der ikke er tid til at snakke lidt, taber vi noget meget værdifuldt.
I DR-serien »De 180 dage på plejehjem«, hvor unge mennesker flytter ind på plejehjem, får vi et virkelig interessant indblik i, hvordan man fysisk kan skabe nogle andre rammer, hvorunder generationerne mødes forpligtende og kan modvirke ensomhed og forbedre den mentale trivsel.
Men det sker ikke af sig selv.
Det sker, ved at vi tænker i, hvordan vi kan udvikle rammerne for det.
Ældre, som ikke er så mobile, skal ikke gemmes væk, men være en del af vores samfunds fællesskaber.
Vi har derfor en opgave i at skabe rammerne for den enkelte borger, for at den enkelte borger kan yde et bidrag til at bekæmpe ensomheden.
Tilstrækkeligt personale i ældresektoren er essentielt for at give en kvalificeret hjælp, men i dag er der mangel på personale i tre ud af fire kommuner.
Hvis vi virkelig for alvor ønsker at gøre noget ved de ældres sundhed, skal der gøres noget ved mangelen på sosu-hjælpere og -assistenter, sådan at det kan være kvalificeret og uddannet personale, der kommer hos den ældre – og helst den samme hver gang; det tror jeg er rigtig vigtigt.
En faglært og en, der kender den ældre, har langt bedre mulighed for at opdage mistrivsel hos den ældre og sætte ind med en kvalificeret indsats, inden problemerne udvikler sig alvorligt.
Hvis vi vil forebygge mistrivsel og ensomhed hos ældre, kræver det også, at vi tager bestik af, at der kommer flere ældre.
Men når regeringen går til økonomiforhandlinger med kommunerne lige om lidt, er der lagt op til en snæver økonomisk ramme og et stramt loft over, hvor mange penge kommunerne må bruge til at lave det.
Hvis vi er enige om, at der skal gøres noget ved, at for mange ældre er ensomme og har en utilfredsstillende mental sundhed, skal der altså investeres i både forebyggelse og i flere af de allerede eksisterende tilbud, for der kommer flere ældre, og derfor kommer der også mere pres på de tilbud, der allerede er.
Der burde virkelig være råd til at investere i de ældre.
Og mens vi er ved økonomien, går det jo rask den gale vej.
Økonomien følger simpelt hen ikke med demografien.
Det er noget med 6 mia. kr. frem til 2021, der skal til, for bare at holde det samme niveau.
Desuden er antallet af hjemmehjælpstimer faldet markant, nemlig med 6 millioner timer over ca. 10 år.
Det er i den periode, hvor der faktisk er kommet flere ældre.
Så det holder slet ikke.