Ulla Sandbæk (ALT), 2016-11-22:
Det var et stort skridt for verdens lande, at de 17 nye verdensmål blev vedtaget – verdensmål, der forpligter både udviklingslandene og de industrialiserede lande.
Med de 17 nye verdensmål fik vi jo et overordnet kompas, som vi skal føre vores fremtidige politik ud fra.
Alternativet er derfor helt enige med regeringen, når den ønsker at opdatere lovens formål med tilføjelse af en reference til FN's 2030-dagsorden for bæredygtig udvikling og de 17 verdensmål.
Det giver mulighed for, at IFU nu vil kunne gå ind på markeder i de udviklingslande, som danske virksomheder endnu ikke finder rentable, og dermed være med til at hjælpe disse lande med at udvikle deres markeder.
Vi er også enige i præciseringen af statens mulighed for at stille statsgarantier til rådighed for IFU og muligheden for, at IFU vil kunne foretage udbetaling af udbytte til staten.
Men det fremgår ikke af den foreslåede udbyttepolitik for IFU, hvorvidt det udbytte, som skal tilbageføres til staten, vil blive tilbageført til udviklingsbistand.
Alternativet mener, at det bør fremgå af lovforslaget, og at det præciseres, at et eventuelt udbytte fra IFU skal bruges til udviklingsbistand.
Det er et af de spørgsmål, som jeg gerne vil have at vi taler mere om ved andenbehandlingen af lovforslaget.
Vi så gerne, at man havde benyttet denne mulighed for at skabe mere gennemsigtighed i IFU's arbejde.
Selvfølgelig skal det være muligt for IFU at værne om forretningshemmeligheder, men det betyder ikke, at IFU ikke kan være mere detaljeret i sin afrapportering og afrapportere om, hvorledes IFU og investeringsprojekterne adresserer aktuelle og potentielle negative menneskerettighedseffekter, samt om, hvor man positivt bidrager til opfyldelse af fondens formål, som man også bør ifølge FN's retningslinjer for menneskerettigheder og erhverv.
Alternativet finder det bekymrende, at lovforslaget efter vores opfattelse på nogle områder mindsker gennemsigtigheden i udviklingsbistanden og på andre områder ikke udnytter muligheden for at forbedre gennemsigtigheden.
Gennemsigtighed i lovgivningen og forvaltningen er altafgørende i demokratiet, og vi må fra politisk side ikke være bange for, at befolkningen, journalisterne og civilsamfundet kan kigge vores gøren og laden efter i kortene, for det er med til at holde os politikere oppe på tæerne og få os til at lave endnu bedre politik.
Gennemsigtighed er derfor i høj grad også vigtigt i udviklingspolitikken, særlig hvis det skal lykkes os at sikre en større folkelig forankring i den.
Det er helt nødvendigt, at det bliver muligt for befolkningen at se, hvordan vi prioriterer udviklingsmidlerne.
Derfor er vi også imod, at lovforslaget lægger op til, at man fra regeringens side ikke længere specifikt skal redegøre for bilaterale og multilaterale udviklingsaktiviteter.
Det er ikke hensigtsmæssigt, da noget af gennemsigtigheden i et i forvejen meget stort og nogle gange uigennemsigtigt budget går tabt.
Det er god forvaltningsskik, at befolkningen og civilsamfundet kan kigge de politiske beslutningstagere over skulderen, og dette bliver sværere, hvis man ikke længere tydeliggør, hvad der skal gå til bilaterale og multilaterale udviklingsaktiviteter.
At visse udviklingsaktiviteter kombinerer såvel bilaterale som multilaterale aktiviteter, kan man jo så påpege.
Vi finder det positivt, at man vil sammenlægge bevillingskomiteen med Udviklingspolitisk Råd.
Det kan genetablere en sammenhæng mellem rådgivning om overordnede strategiske spørgsmål og konkrete bevillinger, men det er, som flere høringssvar gør opmærksom på, og som også flere ordførere har gjort opmærksom på, problematisk, at man fremover kun vil have 9 medlemmer i stedet for 15.
Og det bliver yderligere problematiseret, ved at regeringen i lovforslaget ikke vil præcisere, hvordan vægtningen i udvælgelsen af medlemmer af Udviklingspolitisk Råd vil ligge, hvilket der tidligere har været praksis for.
Hvis vi skal sikre det bedst mulige input i udviklingspolitikken, bør både civilsamfundet, virksomhederne, faglige organisationer og forskere være bredt repræsenteret i Udviklingspolitisk Råd, og med de to ændringer, som regeringen lægger op til, mener vi ikke at det vil være muligt, men det er selvfølgelig noget, som vi kan snakke om i forbindelse med andenbehandlingen.
Tidligere skulle der jo nemlig være repræsentanter for henholdsvis faglige organisationer, virksomheder, forskere og de folkelige organisationer.
Så vil jeg gerne afslutningsvis sige, at Alternativet går ind for, at vi skal give 1 pct. af vores BNI i udviklingsbistand.