Simon Kollerup (S), 2020-05-26:
Man får lyst til at sige, at nu skal vi til noget helt andet, for det beslutningsforslag, vi behandler i dag, er fra SF, og det handler om, at regeringen senest den 1. november 2020 skal fremsætte et lovforslag, der sikrer, at der ikke kan aftales længere betalingsfrister end 30 dage mellem danske erhvervsdrivende.
Formålet med forslaget er at dæmme op for den tendens, som SF beskriver, hvor store virksomheder udnytter deres forhandlingsposition i forhold til små og mellemstore virksomheder til at indefryse betalingen til disse i lang tid.
SF fremhæver, at det hæmmer de små og mellemstore virksomheders vækst og hindrer dem i at foretage investeringer og udvide produktionen i det ønskede tempo, ligesom det kan medføre likviditetsudfordringer og i værste fald konkurser.
Jeg vil gerne sige, at regeringen deler SF's bekymring for særlig små og mellemstore virksomheder på det her punkt og er enig i, at urimelig lange betalingsfrister kan udfordre særlig små og mellemstore virksomheder på deres likviditet.
Jeg mener ikke, at det er rimeligt, hvis små og mellemstore virksomheder presses ud i de facto at levere gratis kredit til en handelspartner på grund af en svagere forhandlingsposition.
Det er i min optik ikke en ordentlig opførsel at bruge en økonomisk fordel i en forhandlingssituation på den måde.
Små og mellemstore virksomheders udfordringer med likviditet er imidlertid en bred og meget kompleks problemstilling.
Der er flere ting, som kan afhjælpe virksomheders likviditetsudfordringer ud over en lovfastsat betalingsfrist.
Det kan f.eks. være en indsats rettet mod betalingskulturen mellem virksomheder og øget gennemsigtighed omkring de enkelte virksomheders betalingspraksis.
I forbindelse med coronakrisen, som kun har forøget udfordringerne med likviditeten i virksomhederne, har regeringen og Folketinget skredet hurtigt ind.
Vi har styrket likviditeten og udlånsmulighederne ved f.eks. statslige garantiordninger, matchfinansieringstiltag i Vækstfonden og udskydelse af betalingsfrister for moms og A-skat samt muligheden for tilbagebetaling af seneste momsindbetaling som et lån.
Men coronahjælpepakkerne tager kun hånd om en del af udfordringerne og kun på den korte bane; der er stadig behov for en løsning, der håndterer problemet på den lange bane.
SF henviser til en rapport fra Europa-Kommissionen i motivationen for beslutningsforslaget.
Den rapport peger på, at det er en lang række faktorer, der er afgørende for de sene betalinger mellem virksomheder.
Rapporten peger på, at der ikke er tydelig sammenhæng mellem lovfastsatte korte betalingsfrister, og hvornår der faktisk sker betaling mellem to private virksomheder.
Rapporten viser også, at de mest centrale faktorer er landenes forretningskultur eller -norm samt eksterne økonomiske forhold, f.eks. om der er økonomisk opsving eller krise i et samfund.
Som middel til at ændre virksomheders betalingskultur anbefaler Kommissionen bl.a. introduktion af et kodeks for god betalingsskik – den vej er man også gået i Storbritannien i 2008 og i Sverige i 2018.
Rapporten giver altså ikke egentlig evidens for, at en kort fast betalingsfrist har den ønskede effekt i forhold til det overordnede mål, som er en ændring af betalingskulturen.
Desuden mener jeg – og det er måske lidt mere principielt – at vi som udgangspunkt skal være varsomme med indgreb, der begrænser aftalefriheden.
Det kan føre til højere priser for små og mellemstore virksomheder og i sidste ende for forbrugerne, og det kan svække danske virksomheders konkurrenceevne internationalt.
Der vil derfor være meget tungtvejende grunde til eventuelt at gå den vej.
Samlet set er det regeringens synspunkt, at den mest hensigtsmæssige vej at gå er at finde en løsning på problemet – og det mener vi man skal – som tager hånd om de bagvedliggende årsager og derved retter sig mod at påvirke forretningskulturen på betalingsområdet i en mere positiv retning.
Erhvervsministeriet er på den baggrund i dialog med brancheorganisationer om en frivillig løsning.
Først såfremt det viser sig ikke at komme problemet til livs, bør der overvejes andre løsninger, og her kan en lovfastsat frist selvfølgelig være blandt disse.
Og med de bemærkninger skal jeg sige, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget.