Peter Skaarup (DF), 2021-02-02:
Den højt respekterede krigsteoretiker Carl von Clausewitz formulerede en udødelig sætning på et tidspunkt.
Krig er en fortsættelse af politik, blot med andre midler, som han sagde.
Tillad mig her så at komme med en rammende omskrivning i dagens anledning: Jura – her i form af en rigsretssag vendt mod fru Inger Støjberg – er en fortsættelse af politik, blot med andre midler.
Det absurde ved den her skueproces, set med Dansk Folkepartis øjne, er jo, at der bortset fra folk på den yderste venstrefløj i Folketinget er fuldstændig enighed om, at voksne mænd ikke skal danne par med mindreårige piger i Danmark, hverken på asylcentre eller andre steder i samfundet.
Og her er vi så faktisk tilbage ved essensen i hele det her spørgsmål: Da fru Inger Støjberg ytrede sit ønske om at adskille småpigerne fra de ældre mænd, var det småpigernes tarv, der vejede tungest, men de voksne mænds behov for at indgå i et parforhold med mindreårige piger synes jo i en debat som den her for alle partier, alle andre partier end Dansk Folkeparti og Nye Borgerlige, at veje tungest.
Det er betegnet her som retten til et familieliv, de voksne mænds ret til et familieliv.
Er der så begået fejl?
Ingen tvivl om det.
Der er da begået fejl i fru Inger Støjbergs ministerium.
Man burde have insisteret på en individuel sagsbehandling; det er jo kommet frem.
Men husk på, at fru Inger Støjberg jo handlede intuitivt korrekt, da hun ønskede ulykken bremset øjeblikkelig af hensyn til de små piger.
Når de mindreårige piger var adskilt fra de ældre mænd, kunne de jo få deres situation udredt.
Man kunne få kigget på sagen.
Og jeg er sikker på, at de voksne muslimske mænd såmænd nok skulle have håndteret den adskillelse uden at lide unødig nød.
Men for at gøre en meget lang historie kort: Fru Inger Støjbergs intuitive reaktion var den helt rigtige – at sikre barnebrudene mod overgreb, hvorefter embedsmandsapparatet kunne vurdere alle sagerne individuelt.
Denne sagsbehandlingsrækkefølge burde fremover være den eneste tænkelige, og der venter os derfor i Folketinget en stor opgave med at sikre fremtidige flygtninge- og indvandrerpiger mod voksne ægtemand her på dansk grund – ja, såmænd også meget gerne andre steder i verden end i Danmark.
Men indtil da er det min og DF's opfattelse og indstilling, at man kunne udstyre fru Inger Støjberg med en lille næse, som en række andre ministre jo har fået igennem tiden.
Det kunne man gøre, når Instrukskommissionen er færdig, og så kunne man samtidig aflyse den her dybt uværdige og ikkeproportionelle juridiske øvelse, som dansk politik har gang i, og som et flertal, hvis man stemmer, som man har sagt, har gang i.
Når jeg kalder den uværdig, er det jo, fordi den kommer til at koste rigtig mange penge for skatteborgerne.
Vores vurdering er, at det mindst er 50 mio. kr., rigsretssagen kommer til at koste.
Og den handler i sagens natur, som jeg har redegjort for her, først og fremmest om at få fru Inger Støjberg ned med nakken, koste hvad det vil, frem for at løse det, sagen handler om, nemlig at få stoppet den stadig stigende indflydelse på det danske samfund fra alt for ofte uintegrerede migranter, der kommer til Danmark fra det muslimske Mellemøsten.
Det er sagens kerne, og her skal vi bare forestille os, at det er, som det hele tiden har været, nemlig at kvinders rettigheder i store dele af Mellemøsten er en by i Sibirien.
Vi lever på dansk grund; det danske Folketing lever.