Astrid Krag (S), 2017-05-19:
Det kan nok ikke overraske mange, at vi i Socialdemokratiet som regeringen heller ikke støtter det beslutningsforslag, vi behandler i dag.
Det kan godt være, at det ikke er decideret genudsendelse i debatten – det drøftede jeg lige med Dansk Folkepartis ordfører – fordi vi ikke har stået med et konkret beslutningsforslag, men det er jo trods alt ikke mere end 2½ år siden, at et stort flertal her i Folketinget blev enige om, at man i Danmark skulle tillade dobbelt statsborgerskab. Når man så nu fra Dansk Folkepartis side foreslår at afskaffe det, kan man læse i beslutningsforslagets argumenter, at et dansk statsborgerskab udtrykker loyalitet og bundethed, noget, som Dansk Folkeparti ikke mener at man kan have til to lande.
Jeg mener helt klart også, at man som dansk statsborger skal være loyal over for Danmark.
Det underskriver man jo i parentes bemærket også en erklæring om at man vil være, når man ansøger om dansk statsborgerskab.
Det er jo en følelse af ansvar for og tilknytning til noget eller nogen og en vilje til at kæmpe for det og forpligte sig på det.
Jeg slog det lige op i ordbogen, også bare for at se, hvilke formuleringer der bliver brugt der, og der bliver det defineret som fuld støtte og troskab.
Det er jo noget, der ligger i den enkeltes identitet, det er inde i kernen af mennesket, og på den måde giver det for mig ikke særlig meget mening, at vi som stat skal lovgive ud fra en generalisering om, at inde i sig selv kan alle mennesker kun rumme den loyalitet til et enkelt land.
Der er også i beslutningsforslaget en henvisning til indfødsrettens oprindelige tolkning både i grundloven og i tiden til formuleringen af § 44 her i grundloven, og ikke for at være polemisk eller noget vil jeg bare sådan lidt forsigtigt sige, at nu er vi jo så nogle år senere her i 2017, og hvordan grundloven blev forstået i 1849, kan vi ikke bruge som et endegyldigt argument i den her sammenhæng.
Det er fint og vigtigt at have en interesse for vores historie, og hvad vi kommer af, men når vi står her i salen, lovgiver vi jo altså ikke for fortiden, men for fremtiden, og det var det, vi gjorde, da vi tillod dobbelt statsborgerskab.
At vi i Danmark har mulighed for at have dobbelt statsborgerskab, er til gavn for mange og ikke til skade for nogen.
At man vælger at søge om dansk statsborgerskab og opnår det ved at møde de krav, vi stiller, altså at man binder og forpligter sig til Danmark på den måde, synes jeg er positivt, al den stund at der jo er tale om mennesker, der har deres liv her i Danmark, som har boet her i mange, mange år, som forsørger sig og sine, overholder landets love, taler sproget.
At de mennesker vælger at blive danske statsborgere, synes jeg er et plus.
Så det dobbelte statsborgerskab er ikke et udtryk for et manglende tilhørsforhold eller et fravalg, men et aktivt tilvalg.
At have muligheden for dobbelt statsborgerskab styrker tilhørsforholdet til Danmark for en række mennesker, der bor og lever her og har deres familieliv og arbejdsliv her.
Og det gælder naturligvis også med omvendt fortegn for den lille kvarte million danskere, der rundt omkring i verden har benyttet sig af muligheden for at bevare deres statsborgerskab, og som med de her regler jo kan vælge nu også at forpligte sig fuldt ud på det land, hvor de har deres liv.
Så uden flere ord knyttet til det kan vi afvise beslutningsforslaget.
Man kan sige, at der jo altså er nogle ting, der har forandret sig i verden siden 1849 – og meget, det meste, til det bedre.
Jeg har selv i min omgangskreds tæt på mig tre helt konkrete eksempler, hvor mor har ét statsborgerskab og far har et andet statsborgerskab, og det er måske det allerbedste eksempel på nogle af de situationer, vi står i i dag – ud over det, hr. Jan E. Jørgensen refererede til, nemlig at han elskede sine egne børn lige meget, sidst vi diskuterede det her.
Så stiller man de forældre over for et umuligt valg: Skal vores barn være statsborger, som mor er, eller som far er?
Den problemstilling stod man jo bare ikke over for tidligere – stod Grundtvig ikke med.
Derfor bliver vi da nødt til at løfte de her diskussioner med ind i vores nutid.