Carl Andersen (LA), 2026-02-19:
Mange tak.
Demokratiet er en afgørende, men også skrøbelig institution.
Den hviler på gensidig tillid imellem borgere, politikere og retssystem.
Den tillid kan man, som ministeren har sagt, ikke lovgive sig til, men man kan lovgive på en måde, der begrænser muligheden for at undergrave den tillid og dermed svække de rammer, som vores demokrati bygger på.
Det handler om, at når man stiller op til et offentligt hverv, gør man det igennem en uskreven, men i Danmark dybt forankret gensidig tillid mellem borgere og kandidater til frie demokratiske valg.
Det borgerlige ombud er todelt.
På den ene side beskytter den borgernes ret til at engagere sig politisk uden at frygte sanktioner fra arbejdsgivere eller andre.
På den anden side handler det om at løfte et ansvar, man har påtaget sig som politiker, og strække sig, så langt man overhovedet kan, før man giver op.
Det gør langt de fleste heldigvis også.
Jeg har selv været aktiv i kommunalpolitik i en del år.
Ellers hører man ikke til i politik, og det tror jeg at vi alle sammen kan skrive under på herinde.
Men sådan er det desværre bare ikke altid.
Med ærgrelse har vi set op til flere eksempler på, at kandidater stiller op til lokale valg uden et reelt ønske om at påtage sig det borgerlige ombud, der følger med det valg.
I stedet lader det til, at visse kandidater udelukkende opstiller for at opnå en specifik politisk position, typisk borgmesterposten.
Da der ikke findes direkte valg til borgmester i Danmark, forudsætter et borgmesterkandidatur, at man er indstillet på at varetage andre hverv, hvis borgmesterposten ikke opnås, og det har bare ikke været tilfældet.
Både ved kommunalvalget i 2021 og senest i 2025 har vi set eksempler, både på Bornholm, i København og i Køge, hvor socialdemokratiske borgmesterkandidater efter valget valgte at udtræde eller helt blive fritaget, før de kom ind, med den begrundelse, at de ikke blev borgmestre.
Det var såmænd den primære begrundelse.
Det synes jeg er problematisk.
Der er ikke direkte valg til borgmesterposten i Danmark.
Der er valg til kommunalbestyrelsen, og det er det, man vælges til.
Derfra må man søge mest mulig indflydelse.
Det seneste og nok mest kendte eksempel er Socialdemokratiets overborgmesterkandidat i København, Pernille Rosenkrantz-Theil.
Hun trak over 11.800 personlige stemmer.
11.800 københavnere stemte personligt på hende, men da hun ikke kunne blive overborgmester, ville hun slet ikke være noget som helst.
Hun ville simpelt hen ikke tage imod valget.
Her taler vi om en tidligere minister, som af alle burde være et forbillede for, hvordan man opfører sig som lokalt valgt.
Det samme kan siges om Marie Stærke i Køge, Socialdemokratiets næstformand.
Hun blev væltet af pinden til fordel for en Venstremand, hvilket resulterede i samme reaktion: Hun stopper simpelt hen bare i lokalpolitik.
Jeg skal ikke udelukke, at der er andre, som jeg ikke har kunnet fremsøge, men i altovervejende grad peger den her pil altså på Socialdemokratiet.
Vi synes kort sagt, at det er vælgerbedrageri og en arrogance af en anden verden, som trives i det socialdemokratiske bagland.
Det accepteres jo desværre.
Kommunalbestyrelserne fritager ofte ukritisk kandidater, selv med svage, politiske eller slet ingen begrundelser.
Dog kan jeg sige, at Liberal Alliances folkevalgte ofte ikke er med til at legitimere den måde at holde vælgerne for nar på.
Den praksis bidrager nemlig til politikerlede og svækker tilliden til det demokratiske system.
Når kandidater opstiller og vælges uden et reelt ønske om at varetage det hverv, de vælges til, skabes der en situation, hvor partier kan opstille populære eller kendte personer alene for at trække stemmer, hvorefter kandidaterne trækker sig.
Selvfølgelig findes der gode og saglige begrundelser for, at man ikke kan varetage et hverv.
Det kan være sygdom, uddannelse, private forhold og skilsmisser, og det har vi fuld forståelse for.
Men udelukkende at begrunde sin udtrædelse med, at man simpelt hen er for fin eller vigtig til at være andet end borgmester, synes vi grundlæggende er forkert.
Det gør kommunalekspert Roger Buch også.
Han udtaler, at skuffelse ikke er en gyldig grund til at trække sig.
»Når man har valgt at stille op til kommunalvalg, fanger bordet.
Kun sygdom, andre offentlig hverv eller familieforhold er gyldige grunde - ikke skuffelse over et valgnederlag«, citat slut.
Vi mener, at der skal være et mere oplyst grundlag for kommunalbestyrelser.
Så når man f.eks. skal søge om fritagelse for valg, skal man have en skriftlig begrundelse herfor, så der er et oplyst grundlag.
Et andet vigtigt element i den her debat, som jeg ikke når at komme så meget ind på på grund af tiden, er valgbarhedskravet.
Der har vi en situation i København, hvor vi kan se, at en person med stor sandsynlighed ikke har været bosat i kommunen og dermed har snydt sit parti ind i kommunalbestyrelsen, uden at der er reelle muligheder for sanktioner.
Hvis det havde været en sag om socialt bedrageri, var den nok blevet lukket på blankt papir, men i dag er det meget svært at gøre noget.
Det finder vi urimeligt, og det skader i høj grad retsfølelsen og tilliden til vores demokrati.
Derfor kunne vi godt tænke os at indføre et præventivt bødeniveau for forsætligt brud på valgbarhedskravene, så vi ikke ser lignende tilfælde igen.
Med disse ord glæder jeg mig til en god debat.