Ida Auken (RV), 2017-02-02:
Mange tak.
Planloven diskuterer vi af og til, og jeg synes, det er værd at sige, at den ikke har noget særlig godt navn, fordi planlov let kommer til at lyde som sådan noget med et planøkonomisk overgreb på befolkningen.
Og i virkeligheden er der jo mere tale om en hensynslov, der tager hensyn til mange interesser, der skal være i det samme land, eller en slags sammenhængslov for, hvordan vi kan få vores land til at hænge sammen, eller en lov, der handler om, hvordan vi kan få byer til at blive ved med at være byer og være levende samt bevare vores åbne land mindre tilbygget og mere åbent og frit, sådan at folk også kan vælge at slå sig ned steder, hvor der ikke er spredt bebyggelse over det hele.
Så derfor har jeg tidligere i mit liv nærmest udstedt en fatwa over ordet planlov, men jeg har ikke rigtig fundet frem til det rigtig gode navn.
Jeg tror nogle gange, det er meget let at få det til at lyde, som om dem, der går ind for planlægning, ikke kan lide frihed, og som om dem, der er imod planlægning og planloven, er enormt frihedselskende.
Men man skal jo altid huske, at den enes frihed er den andens mangel på frihed, ikke?
Så man kan godt give en borger en masse rettigheder, som man gør med det her lovforslag, men så er der altså nogle naboer og nogle hensyn, der ikke bliver taget højde for.
Så derfor vil jeg godt sige, at det har været en meget interessant proces at følge det her planlovsudspil, der startede med, at Venstre virkelig gav den gas.
Og det var sikkert en strategi, at man foreslog bare at fjerne det hele, fordi det så kunne være, at det endte et eller andet sted midtimellem.
Så kom der jo ganske fornuftige kræfter ind i debatten, og jeg vil gerne rose både De Konservative og Socialdemokratiet for at få landet en planlovsaftale, der faktisk langt hen ad vejen er rigtig, rigtig fornuftig.
Det synes jeg er en god idé, især hvis man ligesom kan få mere klarhed over, hvad de statslige interesser er, og måske også sige til kommunerne, at det godt kan være, at det ikke er hvert fjerde år, men hvert tiende år, at de skal have en mulighed for at inddrage nyt areal inden for en helhedsplan.
I hvert fald er det en god idé ligesom at tage konsekvensen af den kommunalreform, vi har haft, og sige: Jamen der er mere indflydelse, og derfor skal der også være mere ansvar til kommunerne, men til gengæld skal statens interesser og det, der kræver statslig planlægning, også stå klart.
Så jeg synes egentlig, at der er nogle gode skridt i den her retning.
Jeg synes også, det er fornuftigt nok at ophæve 5.000 reservationer til sommerhuse og give plads til 6.000 nye.
Det er sådan set nogle reservationer, der har ligget der i mange år og ikke rigtig bliver brugt – og så kan man måske bruge det til at give nogle muligheder andre steder, uden at det nødvendigvis betyder meget mere byggeri.
Så vil jeg sige, at den ting, der bekymrer mig mest, jo er den, der handler om de lempede landzoneregler, som nu skal gælde i hele landet.
For det, som bliver problemet, er, at kommunerne mister en meget stor indflydelse, og de skriver også i deres høringssvar, at det jo er noget paradoksalt, at man i en periode, hvor man gerne vil give kommunerne mere indflydelse, så faktisk fratager dem muligheden for at planlægge – altså ved at man giver borgerne en umiddelbar ret til at udvide til 500 m² bolig eller tage ikke bare en nedlagt landbrugsejendom, men en hvilken som helst ejendom, og lave op til 500 m² erhverv i den.
Så havde vi en diskussion med Socialdemokratiets ordfører om, hvorvidt de her lempede landzoneregler også kommer til at gælde i Fingerplanens kiler.
Det har vi fået afklaret, og det kan man også læse i høringssvarene at de gør.
De her regler kommer til at gælde i kilerne, der er ikke nogen særlige hensyn dér, og det vil altså sige, at der vil komme meget mere spredt bebyggelse i de grønne kiler i Københavnsområdet – med betydning for alt det, som er Fingerplanens grundlag, nemlig at man i 70 år har sagt, at der skal være noget særligt i de her grønne zoner.
De er også under et ekstra pres, fordi det jo er interessant at lægge sig tæt på hovedstadsområdet, men lidt billigere end inde i byerne.
Og det er det, der bekymrer mig: at industri vil begynde at rykke ud i de her områder, fordi det er en lille smule billigere end at ligge i industrizonerne.
Jeg tror ikke, at den her regel kommer til at gavne hele landet, men kommer til at betyde rigtig meget de steder, hvor der i forvejen er byer, og hvor man vil se industri lægge sig lidt uden for industrizonerne.
Ydermere kan der komme det problem for landbruget, at hvis nogen har en umiddelbar ret til at udvide, gælder der lige pludselig støjregler eller lugtregler, der kan give problemer for landbrugsudvidelser.
Så det er et meget godt eksempel på, at det at give en enkelt person noget frihed kan komme til at koste rigtig mange andre mennesker noget frihed.
Jeg ved, at man i Frederiksborg Amts Avis forleden kunne læse om en familie, som oppe i Lynge har bygget et hus i den antagelse, at de lå i en grøn kile og havde investeret i det, men at der nu med den nye lov – hvis man vedtager det her – kommer et upcyclingcenter lige ved siden af dem, lige ved siden af, hvor de har investeret i et nyt hus i det her frie område, hvor der altså skal køre 500 lastbiler om dagen.
Og de kan ikke gøre noget; de har ikke engang en indsigelsesret.
Det synes jeg er et meget godt eksempel på, at det da er meget fedt at give en frihed til én borger, men hvad så med alle naboerne?
Hvad med en kommune, der skal sikre infrastruktur, der passer til?
Er det klogt?
Derfor vil jeg gerne fra Radikale Venstres side række en hånd ud og sige, at hvis vi kan få kigget på den her del; at hvis vi kan få givet indflydelsen tilbage til kommunerne; at hvis vi kan kigge på den her umiddelbare ret med nye øjne og måske spørge, om det nu er klogt også at lade den gælde i Fingerplanens område, så synes vi faktisk, det vil være nok til også at stemme for hele det her lovforslag.
Så vi går konstruktivt til det, men har altså den her meget, meget store bekymring.