Victoria Velasquez (EL), 2025-05-22:
Det her er ret syret.
Det er lidt som at være med i et gammelt afsnit af et realityprogram, hvor man tror, at der er nogle, man egentlig var på hold med.
Vi skal kæmpe for værdig pensionsalder, vi skal kæmpe for retfærdighed og tryghed, særlig for arbejderklassen, som har brug for fælles løsninger.
Og så er det dér, hvor man lige pludselig ser, at de er inde i et rum og skal stå over for det der valg og så tager den der check, de kan få, når de fylder 60 år, mens man beder resten af befolkningen om, at de skal holde ud, til de er 70 år.
Det her er bare ikke underholdning eller reality.
Det er Folketinget.
Og jeg kan virkelig godt forstå, at det her er med til at skabe politikerlede.
Lige nu skal vi til at stemme om at hæve pensionsalderen til 70 år, og jeg vil gerne appellere til, at vi ikke gør det; at det ikke bliver vedtaget.
Hvis det bliver vedtaget, vil det blive en historisk dag, men ikke på sådan en måde, hvor det er, at man skaber fremskridt, men fordi man tager et skridt væk fra retfærdighed, væk fra solidaritet og væk fra dem, som bærer vores samfund på deres skuldre.
Vi står her i Folketingssalen og stemmer, og knapperne kommer til at lyse grønt for mange, der kommer til at stemme.
Og der vil jeg bare sige helt klart og tydeligt: Dem, der trykker ja i dag, dem, som stemmer for, kommer til at stå til ansvar for det valg – ikke over for os her, ikke over for statistikker, men over for mennesker.
Det er mennesker som rengøringsassistenten Dorte, mennesker som pædagogen Sara og mennesker som Thomas Jensen, tagdækkeren fra Aalborg.
Men det her har konsekvenser for rigtige mennesker.
Som tagdækkeren Thomas Jensen sagde til DR i dag, kan han ikke holde til det længere.
Han har fået et nyt knæ, en ny skulder og været igennem en rygoperation.
Han er 47 år og ser frem til 23 år mere på arbejdsmarkedet.
Og for hvad? For at ende med at blive slidt ned uden sikkerhed og uden tryghed.
Vi sagde det ved førstebehandlingen, vi sagde det ved andenbehandlingen, og vi siger det igen i dag: En pensionsalder på 70 år er ikke bare uretfærdigt; det er virkelighedsfjernt.
For den tager ikke højde for de mennesker, der arbejder psykisk eller fysisk hårdt gennem hele livet.
Den rammer dem, som møder tidligt, eller som kommer sent hjem.
Den rammer dem, der løfter, vasker, plejer, bygger, pakker, bærer og kører.
Den rammer dem, som ikke kan tage arbejdet med hjem fleksibelt på en computer, eller som ikke bare har mulighed for at kunne trække sig tilbage før tid.
Det er derfor, vi også har stillet forslag om at ændre på det.
For det her rammer ikke kun folkepensionsalderen.
Det rammer også seniorpensionen.
Det rammer tidlig pension.
Det rammer, hvornår folk kan få udbetalt de pensionsopsparinger, som de har lavet igennem deres arbejde.
Det rammer dem, der har været på arbejdsmarkedet, siden de var 6 år eller 17 år.
Men de ændringsforslag faldt, fordi et flertal herinde afviste dem, og jeg mener ikke, at man kan stemme den her lov igennem uden de ændringsforslag.
For ellers vil Dorte blive tvunget til at blive et år længere, Sara bliver tvunget til at skulle bide tænderne sammen et år mere, og Thomas har uvished om, om der skal ske et sporskifte, fordi hans krop allerede er blevet brugt op.
Men vi har jo brug for folk, der laver det, som Thomas gør i dag.
Vi kan jo ikke bare sige til alle, at de skal skifte spor, og slet ikke, når man ikke har leveret det på arbejdsmiljø som lovet.
Det er, fordi der stadig er et flertal, der klamrer sig til en pensionsmodel, hvor vi i dag på forsiden af avisen kan se, at de antagelser ikke engang holder.
Vil et Folketing virkelig stemme antagelser igennem her, der rammer nogle andre end dem selv, og som ikke engang holder?
Det er da fuldstændig uretfærdigt og uværdigt.
Det er jo en illusion, der bygger på, at alle mennesker kommer til at leve længere, og at alle mennesker kan fortsætte med at arbejde længere.
Men virkeligheden siger noget andet.
En ny analyse fra Akademikerne i dag viser ...
Den her analyse vedrører mange af dem, der bare snakker, mens man forringer vilkårene for dem, som rent faktisk skaber værdierne i det her samfund og får hjulene til at køre rundt.
Den analyse viser, at dem, der starter deres arbejdsliv i dag, faktisk får færre år på pension, end pensionister gør i dag.
Altså, de kommer til at arbejde længere, men de kommer til at få mindre igen.
Så det er fuldstændig det modsatte af et af hovedargumenterne for, hvorfor et flertal vil stemme loven igennem.
Det er ikke en social kontrakt.
Det er jo et brud med den samfundskontrakt, man har givet til befolkningen.
En anden, der også har kaldt det et brud, er formanden for 3F, hr. Henning Overgaard, som har sat ord på det.
Han kalder det et løftebrud ud over alle grænser, og han har ret, for politikerne har ikke leveret på den balance, som de lovede i det oprindelige velfærdsforlig.
Efterlønnen er blevet smadret, arbejdsmiljøet er ikke blevet forbedret markant, antallet af ulykker er det samme, velfærden er ikke fulgt med, og til gengæld har der været skatterabatter for over 80 mia. kr. siden 2006, hvor de rigeste har fået 200 pct. mere.
Statsministeren har sagt, at det her bliver sidste gang, at man stemmer for en automatisk stigning, men i samme åndedrag vil hun ikke afvise, at pensionsalderen kommer op over 70 år.
Det er utrygt, det er usikkert, og det er også derfor, vi kommer til at stemme imod, for vi vil ikke være med til at flytte grænsen længere væk fra dem, som allerede har svært ved at nå den.
Vi kommer til at stemme imod, og der er en opgave i at få rettet op på, at systemet er blevet for skævt, for kynisk og for ligeglad.
Så hvad er det, man siger til slut?
Kampen fortsætter.
Tak for ordet.