Stine Brix (EL), 2018-12-14:
Tak til Dansk Folkeparti for at tage initiativ til dagens debat om, hvilke tiltag regeringen vil igangsætte inden årsskiftet for at sikre, at danskerne trygt kan gå deres alderdom i møde.
Det er et både relevant og aktuelt spørgsmål, og jeg tænker, at det er helt okay, at vi ser bort fra det der med inden årsskiftet.
Jeg ved godt, at det kan tage lang tid at få en sag fremmet i Folketingssalen, så jeg tror, intentionerne har været, at vi fik debatten lidt tidligere på året.
Det er jo en overskrift, der kan rumme rigtig mange temaer.
De to temaer, som jeg har valgt at trække frem, er dels spørgsmålet om tilbagetrækning – det ved vi har rigtig stor betydning for mange danskere, når de tænker på deres fremtidige alderdom – dels spørgsmålet om den ældrepleje, der er til dem af os, der får brug for det.
For et par dage siden læste jeg på Avisen.dk en overskrift, hvor 30-årige Chris Jakobsen, der arbejder som slagteriarbejder, sagde, at han ikke kan holde til det tempo, han arbejder i, til han fylder 73 år.
Og han sagde, at han drømmer om en alderdom, hvor han kan spille bold med børnebørnene, men det tvivler han på er muligt, når han har udsigt til at skulle arbejde, til han bliver 73 år.
Danmark ser ud til at få Europas højeste pensionsalder, og det skyldes det forlig, som regeringen, Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti har indgået, om, at pensionsalderen løbende vil stige.
Det vil især ramme dem, som har hårde, fysisk nedslidende job – det siger sig selv – nemlig slagteriarbejdere som f.eks. Chris, der var i avisen forleden dag, rengøringsassistenter, jord- og betonarbejdere og også social- og sundhedshjælpere, som jo også er nogle af dem, der arbejder inden for ældreområdet.
Når LO spørger ud i befolkningen, viser det sig, at der faktisk kun er en ud af fem danskere – altså lige omkring 20 pct. – som er trygge ved, at der er en ordning, som tager hånd om dem, i tilfælde af at de bliver nedslidt.
Det er altså et af de steder, hvor vi virkelig oplever en utryghed, når vi ser ind i vores egen personlige fremtid.
Som jeg har nævnt i debatten allerede her i dag, besluttede 3F i går, at de nu mener, at vi skal indføre differentieret pensionsalder.
Det har vi længe ment i Enhedslisten, og vi har også foreslået, at vi laver en ordning, hvor man efter 40 år på arbejdsmarkedet har mulighed for at trække sig tilbage.
Jeg må jo bare konstatere, at her kommer regeringen på ingen måde de danskere, som frygter for deres alderdom, i møde.
Tværtimod har man tidligere meldt ud, at man ønskede at hæve pensionsalderen endnu mere end det, der ellers er aftalt.
Heldigvis er det blevet forpurret af Enhedslisten, SF, Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet.
Men Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti står jo stadig bag det forlig, som betyder, at Chris har udsigt til en pensionsalder på 73 år.
Et andet punkt, der er afgørende for, om vi kan gå vores alderdom trygt i møde, er ældreplejen, som jo også har været genstand for en del af debatten i dag.
Også her må jeg desværre konstatere, at det halter alvorligt.
Mere end halvdelen af de danskere, som er over 40 år, er utrygge ved, om ældreplejen vil være tilstrækkelig, når de får brug for den engang.
Det viste tryghedsmålingen for 2017.
Og det er jo forståeligt, for ældres velfærd er under et kraftigt pres.
Siden 2008 er der forsvundet mere end 6 millioner hjemmehjælpstimer, på trods af at der i samme periode er kommet 23 pct. flere ældre over 65 år.
Altså, kurven for antallet af ældre går opad, og kurven for antallet af hjemmehjælpstimer går nedad.
Det betyder ganske enkelt, at der er svækkede ældre, som ikke får den hjælp, de har brug for.
Og for de ældre, som modtager hjemmehjælp, bliver der længere og længere mellem besøgene.
I dag er det blevet almindeligt, at ældre, som har brug for hjælp til at komme i bad, kun får et bad en gang om ugen.
Og det er jo en udvikling, som er accelereret bare inden for de sidste 3 år.
På plejehjem er kvaliteten også under et voldsomt pres.
I nogle kommuner er bemandingen så ringe, at det går ud over medarbejdernes mulighed for at yde en værdig pleje og omsorg.
Og vi ved, det er almindeligt, at man som nattevagt på et plejehjem har ansvar for omkring 24 beboere.
Og der er også eksempler på, at man alene har ansvar for op til 42 beboere.
Det er i høj grad de ældre, som har betalt for den økonomiske krise, både med senere tilbagetrækningsalder og ringere velfærd, og den seneste finanslov er desværre ikke til megen hjælp.
Den vil betyde yderligere nedskæring af ældreplejen, fordi kommunernes økonomi slet ikke kommer til at modsvare de mange flere ældre, som får brug for hjælp i de kommende år.
Jeg må sige – hvis jeg skal sige noget positivt – at det dog var en ærlig udmelding fra Dansk Folkeparti til Altinget, da man sagde, at velfærd ved de her finanslovsforhandlinger ikke var førsteprioriteten.
Det vil i høj grad blive de svageste ældre, som betaler prisen for den prioritering.