Aaja Chemnitz Larsen (IA), 2020-06-22:
Mange tak.
Sikke et år.
Det er måske den sætning, der er blevet brugt allermest i dag, og jeg vil gerne lægge mig i slipstrømmen og også indlede med den sætning, og det er ikke kun på grund af corona, når det kommer til Grønland.
Men sjældent har interessen for Grønland og Arktis været så stor, som den er nu.
Det skyldes ikke mindst USA.
Det amerikanske købstilbud i august, den økonomiske hjælpepakke og det nye konsulat i Nuuk kickstartede en debat, som på mange måder kom til at tegne folketingsåret.
På bedste vis spiller det ind i det arbejde, som vi også er i gang med lige nu i forhold til kongerigets arktiske strategi, og amerikansk interesse blev til et wakeupcall, som tvang os til at kigge på rigsfællesskabet og overveje: Er der noget, vi kan gøre bedre?
Udfordringerne står nærmest i kø, og det er ikke ligefrem, fordi initiativerne vælter frem, tværtimod.
Kompetencefordelingen mellem Danmark og Grønland har efterhånden udviklet sig til lidt af en stoleleg, hvor ingen tør at sætte sig først.
Grønland venter på Danmark, og Danmark venter på Grønland, og i mellemtiden sker der ikke noget.
Derfor er det også sigende, at det sidste biltilsyn, der blev lavet i Grønland, er for snart 20 år siden.
Politiets radiokommunikationsudstyr er efterhånden så gammelt, at det skaber tvivl om sikkerheden, og på samme måde er meget af lovgivningen i forhold til Grønland også forældet.
For et år siden gav statsministeren udtryk for, at Grønland skulle have mere udenrigspolitisk indflydelse.
Men hvad er der sket?
Grønland har fået lov til at ledsage danske ministre til nogle af møderne i udlandet, men ikke alle.
Man taler om at oprette sikre kommunikationskanaler, hvilket man – hånden på hjertet – nok burde have tænkt på tidligere, og hele tiden diskuterer vi: Hvor går grænserne?
Hvornår kan Grønland agere på egne vegne, og hvornår skal Danmark indover?
Der er i den grad behov for en afklaring.
Udenrigsministeren har på det seneste udtalt sig meget positivt om at tage konkrete tiltag, og det vil vi gerne kvittere for fra IA's side.
For der skal ikke være nogen tvivl om, at Grønland ønsker en stærkere stemme og et afgørende ord, når det kommer til internationale forhold.
Vi ønsker at handle med flere lande, vi ønsker at styrke vores økonomi, og her må rigsfællesskabet ikke være en spændetrøje.
Når russiske kampfly og ubåde og nye baser fra Rusland dukker op, bekymrer det os i Grønland, og vi mener, at det er den forkerte vej at gå.
Hvis det er den vej, vi går i Arktis, så betyder det, at vi kommer ud i en negativ spiral, ikke kun i kongeriget, men i alle de arktiske lande.
Misforståelser og manglende tillid kan i værste fald udløse en konflikt, som ingen af os i virkeligheden ønsker, og derfor er vi også nødt til at være beredte.
F.eks. ved vi, at der er et udtalt behov for at styrke overvågningskapaciteten, men vi mener også, at der er brug for at kigge på det forslag, som DIIS kom med for nylig om at styrke samarbejdet og dialogen og skabe et sikkerhedspolitisk forum, når det kommer til den sikkerhedspolitiske situation i Arktis.
Forsvaret i Grønland løser også nogle vigtige opgaver.
Først og fremmest er der Search and Rescue, og netop fordi vi har rigsfællesskabets ældste helikopter, er der også brug for en seriøs opgradering.
Antallet af SAR-operationer stiger i disse år, og med naalakkersuisuts ønske om en øget turisme og den generelt øgede skibstrafik som følge af klimaforandringerne vil behovet for et tidssvarende redningsberedskab kun stige.
Derfor glæder det os fra IA's side, at regeringen har valgt at forlænge samarbejdet med Air Greenland, men lad os lige lande en god aftale, når vi får en forlængelse af det nuværende SAR-beredskab.