Stinus Lindgreen (RV), 2023-06-01:
Tak, og tak til ordføreren.
Prioritering i vores sundhedsvæsen – det kan måske lyde ubehageligt, men det er umuligt at komme udenom.
Måske lægger man forskellige ting i ordene, så jeg kan jo starte med at forklare, hvad jeg selv mener, og hvorfor jeg finder det relevant at diskutere det her i salen.
Først må vi jo erkende, som ministeren også var inde på, at uanset hvad vil der altid være begrænsede ressourcer.
Selv om vi bruger flere penge på sundhed – og det er nødvendigt alene for at følge med befolkningsudviklingen, men også for at kunne indføre nye behandlinger – vil vi på et tidspunkt løber tør for ressourcer, personale eller sengepladser.
Så hvad gør vi for at bruge ressourcerne
bedst muligt til gavn for patienterne
Der må ikke herske tvivl om, at formålet naturligvis er at sikre den rette behandling til den rette patient og altid på et solidt sundhedsfagligt fundament.
Vi må hele tiden tænke klogt og overveje, hvad vi gør.
Jeg har nogle bud på udfordringer og mulige løsninger, som jeg ser frem til at vende med jer her i salen i dag.
Vi kan jo starte med det helt grundlæggende: Hvordan sikrer vi, at der overhovedet er personale nok og et arbejdsmiljø, som man ønsker at blive i?
Det skal vi rydde op i.
Vi kunne også se på, om man kunne bruge andre sundhedsfaglige personalegrupper til at supplere, ikke erstatte, dem, vi allerede har ansat på vores hospitaler – det kunne være ergoterapeuter, fysioterapeuter, ernæringseksperter osv. – i større grad end i dag.
Så bør vi også arbejde for at forebygge så meget, som vi kan, for derved at forhindre indlæggelser og behandlinger, der kan undgås.
Det er klart, at vi ikke kan forebygge alting, men derfor kan vi jo godt fokusere der, hvor vi ved at der er noget at komme efter.
Her har vi i Radikale Venstre i flere år foreslået at sætte prisen på cigaretter markant op, fordi vi ved, at det er den enkeltfaktor, der bærer den største byrde i form af sygdom og død.
Det er derfor glædeligt, at der er flere partier, der har samme mål.
Det tegner lyst, og faktisk kan vi vel her næsten tælle til 90, hvis altså partierne står fast.
Så er det svært at snakke forebyggelse uden også at snakke vacciner.
I sidste samling tog jeg hul på en diskussion med den daværende sundhedsminister, som jeg meget gerne vil fortsætte med den nye sundhedsminister, nemlig om vores vaccinationsprogram.
Der er to ting, jeg gerne vil blive klogere på: Har vi den rette sammensætning, eller er der vacciner, vi burde tilføje, og er rækkefølgen den rette?
Vi skal også se på de behandlinger, vi allerede anvender i vores sundhedsvæsen.
Der er naturligvis masser af studier af og evidens for de ting, vi gør, men der er fortsat behov for forskning, mere specifikt den uafhængige patientnære kliniske forskning.
Der er forskel på de velkontrollerede kliniske studier, der laves til godkendelse af nye behandlinger, og så den virkelighed, der rammer ude i klinikken med komorbiditet og kombinationen med anden medicin.
Hvordan er effekten så?
Det skal belyses endnu bedre.
Når vi oven i det har professorer og overlæger – og her kan man jo især fremhæve professor Anders Perner – der igen og igen siger, at vi potentielt kan spare milliarder og samtidig gavne patienterne ved at opbygge mere evidens og potentielt fjerne behandlinger, som vi i dag foretager, men som enten ikke gavner eller i nogle tilfælde direkte skader patienterne, jamen så er det jo svært at finde argumenter imod.
Her er et oplagt potentiale for en prioritering, der både gavner økonomien og patientsikkerheden.
Til slut vil jeg gerne slå et slag for et projekt, der har kørt i flere år hos Dansk Selskab for Patientsikkerhed og særlig med læge Ove Gaardboe i front, om at tage samtalen – at vores sundhedsprofessionelle skal være klar til at tale med patienterne om den sidste tid og gerne i god tid.
Skal man altid fortsætte kemoterapien og lige prøve endnu et præparat?
Og skal man blive ved med at genindlægge den samme plejehjemsbeboer, når alle personer udmærket godt ved, hvad vej det uafvendeligt går?
Her skal man kunne tale åbent om de ulemper, der også er ved behandlingen, og informere om, at det bedste sundhedsfaglige tilbud måske er at stoppe behandlingen.
Det sker naturligvis allerede, men erfaringerne fra selskabets arbejde er, at der foregår meget unødig behandling, hvor patienterne i bedste mening tilbydes en behandling, som de ville have takket nej til, hvis de var blevet informeret ordentligt.