Britt Bager (V), 2018-11-13:
Tak for det, og tak for en fin tale.
Og intentionen er vi jo alle sammen enige om her i Folketingssalen.
En af de ting, som jeg stadig væk er i tvivl om, og som hr. Roger Courage Matthisen måske kan hjælpe mig med at blive lidt klogere på, er, hvordan det her samtykke skal defineres i lovgivningen.
Der er blevet talt ret plat om det fra alle parter.
Skal det være NemID?
Skal der skrives under på en erklæring?
Det tror jeg vi alle sammen er klar over at der ikke skal.
Men der står stadig væk i beslutningsforslaget, at det skal gives.
Så hvordan skal det gives?
Der stod også i det tidligere beslutningsforslag, at det skulle gives hele vejen igennem.
Det kan vi jo også godt forstå intentionen om, altså at det selvfølgelig skal være frivillig sex hele vejen igennem.
Men hvordan skal det gives?
Hvad er det for nogle ting, dommerne skal lægge vægt på?
For det bliver vi jo også nødt til at sende et signal om til dommerne.
Voldtægt er en forfærdelig forbrydelse, og voldtægtsforbrydere skal straffes.
Det kan vi alle sammen blive enige om.
Og derfor er jeg også helt enig i forslagsstillernes afsæt for at rejse den debat her i dag.
For det er helt åbenlyst, at der er nogle udfordringer på voldtægtsområdet.
Der er for få, der anmelder voldtægt, og i de sager, der rent faktisk anmeldes, er det kun i et fåtal, at der falder dom.
Der skal gøres mere for at hjælpe de mennesker, der har været udsat for en voldtægt.
Hvordan vi så griber de udfordringer an, synes jeg vi skal diskutere rigtig, rigtig grundigt.
Men i dag debatterer vi samtykkebaseret lovgivning.
Forslaget om samtykkebaseret lovgivning rejser en række spørgsmål, som vi endnu mangler at få svar på.
Hvordan skal en samtykkebaseret lovgivning fungere i praksis nede i retssalene?
Medfører samtykke de facto en omvendt bevisbyrde?
Vi er med på, at det ikke er det, der står i beslutningsforslaget, og at det ikke er forslagsstillernes hensigt, men vi er dybt bekymrede over de udtalelser, som Dommerforeningen kommer med.
Hvordan skal det her de facto fungere i retssalene?
Så er der den sidste ting, som har været debatteret, og som hr. Peter Kofod også nævnte tidligere, nemlig om det her overhovedet vil ændre noget.
Og det kan jeg så forstå at dem, der støtter det her forslag, internt er uenige om, for jeg bed mærke i, at fru Trine Bramsen udtalte, at hun ikke var sikker på, at det her ville flytte noget, hvorimod jeg kan forstå på fru Pernille Skippers spørgsmål, at fru Pernille Skipper er sikker på, at det her vil flytte rigtig meget.
Vi skal lytte til de erfaringer, man har fra de andre lande, der har samtykkebaseret lovgivning, og vi skal blive klogere på, hvordan ofrene oplever deres vej gennem retssystemet, så vi kan identificere de barrierer og de uhensigtsmæssigheder, der er i andre lande.
Det arbejde pågår på nuværende tidspunkt i Justitsministeriet.
Der er nedsat et ekspertpanel til at se nærmere på, hvordan ofre behandles i retssystemet, og justitsministeren har bedt sine embedsmænd om at undersøge, hvordan andre lande har udformet deres lovgivning og med hvilken effekt.
Når det arbejde er afsluttet og vi er blevet klogere på, hvad der kommer til at ske, er vi i Venstre meget villige til at se på, hvad der kan laves om.
Det betyder imidlertid ikke, at vi skal sidde på hænderne, mens det arbejde i Justitsministeriet pågår, og derfor er vi i Venstre kommet med en række forslag til, hvad vi kan tage fat på her og nu.
Vi foreslår en tidlig indsats allerede i skolernes seksualundervisning.
Vi skal lære børn og unge, at samleje altid finder sted frivilligt, og vi skal lære de unge at sætte grænser og opfatte andres grænser.
For det er lige præcis her, en stor del af det her problem er, nemlig at man ikke selv får sagt fra klart og tydeligt, og at den anden part ikke opfatter, når der bliver sagt fra.
Vi foreslår, at ofrene skal have et tryggere møde med politiet, når de anmelder en forbrydelse, for der er eksempler på, at et offer bliver taget imod af politiet på en rigtig, rigtig grim måde.
Der er eksempler på, at en afhøring startes med, at offeret bliver konfronteret med, hvad det her vil betyde i forhold til en falsk anmeldelse.
Det skal vi selvfølgelig se nærmere på.
Vi har allerede gjort meget på det her område.
Vi foreslår også, at en manglende protest fra offeret ikke længere skal tillægges betydning.
Et manglende nej må aldrig nogen sinde tolkes som et ja, og det tror jeg kan rykke rigtig, rigtig meget i voldtægtssager.
Så for mig og Venstre er der to spor at arbejde med på voldtægtsområdet – dels de initiativer, vi kan sætte i gang her og nu, dels det dybdeborende arbejde, som justitsministeren er i gang med, og som vi afventer resultatet af.
Og selv om vi i Venstre er enige i baggrunden for beslutningsforslaget, og selv om vi er optaget af at gøre rigtig meget på det her område, så er vores holdning, at vi bør afvente justitsministerens undersøgelse, som forhåbentlig kan give os svar på nogle af de ubesvarede spørgsmål, jeg tidligere var inde på.
Jeg ser frem til, at det arbejde er afsluttet i Justitsministeriet, og jeg ser frem til, at justitsministeren indkalder til forhandlinger.
Det er jeg faktisk ikke nødvendigvis enig med hr. Roger Courage Matthisen i.
Men først vil jeg gerne lige have lov til at anholde, at hr. Roger Courage Matthisen bruger et mørketal på 5.000 til at sige, at det er det antal anmeldelser, der finder sted; det synes jeg er en lille smule forkert.
Vi kan ikke bruge et mørketal til at slå noget som helst fast.
Det tal, der skræmmer mig mere, og som jeg ikke er overbevist om at det her vil ændre på, er de kun 119 domfældelser ud af de 971 tilfælde, hvor der i 2017 blev anmeldt en voldtægt.
For det er hamrende svært at rejse de her voldtægtssager.
Det er hamrende svært, fordi – som hr. Peter Kofod også var inde på – det er påstand mod påstand, og det vil samtykkebaseret voldtægtslovgivning overhovedet ikke ændre på.
Det bliver stadig væk påstand mod påstand – det bliver bare vægtet anderledes – og det synes jeg er et kæmpe problem.