Pernille Skipper (EL), 2018-11-06:
Det er faktisk meget alvorligt.
Det lød simpelt hen bare så forkert.
Det er derfor, vi også kalder pressen og offentligheden for en del af statsmagten.
Hver gang jeg diskuterer offentlighedsloven med nogle borgere, er det en del af en snak om at have mistillid til politikere; så er det en del af en snak om afstand og manglende tillid.
Når vi så kommer til det konkrete udviklingstrin, som den her lov er kommet igennem, fordi det er en lov, som vi har beskæftiget os med i utrolig mange år herinde, så begynder jeg sådan at fornemme, hvordan der er en tendens til, at man skifter holdning, afhængigt af om man er på taburetterne, som er ekstremt gennemgående.
Jo længere væk fra taburetterne, man på en eller anden måde er, desto mere er man for åbenhed, og så er der ligesom sådan nogle kurver, der går forbi hinanden.
Men på eller andet tidspunkt skal sol og måne og stjerner nok forlige sig, tænker jeg, og det er det her vel et vigtigt skridt for os i Enhedslisten for.
Det er så vigtigt for os, at vi har fået nogle partier bundet op på at ville noget andet, og jeg synes faktisk, at det er rigtig godt, at der er nogle partier, der har turdet opsige et forlig og sige, at selv om det er en forbedring, er det ikke godt nok for dem – de ønsker os at stå frit til at lave noget endnu bedre.
Det er kun på den måde, vi faktisk kan få et flertal for at gøre det godt igen.
Der er flere elementer, som den her lov har ændret, men det er jo især de tre regler omkring kalendere, ministerbetjening, som vi har diskuteret meget, og så den såkaldte folketingspolitikerregel, som er mest problematiske.
Hvis ministerbetjeningsregel havde eksisteret før i tiden, havde der været utallige sager, som vi ikke havde set, og som ikke var kommet frem til offentlighedens kendskab.
Jeg sad og rodede lidt i det her den anden dag, for hvad var det nu for nogle sager?
Det kom frem i offentligheden.
Det kom frem, at Fødevarestyrelsen var blevet advaret om inficerede hindbær, som gjorde tusindvis af mennesker syge, men ikke gjorde noget ved det.
Det kom også frem i offentligheden, og vi kunne reagere på det.
Det kom frem, at Lars Løkke Rasmussen som sundhedsminister gik imod embedsmændenes anbefaling, hvilket dermed førte til en ret grotesk overbetaling af privathospitalerne.
Der var grundlaget for Irakkrigen.
Dele af den skandalesag ville heller ikke være kommet frem, hvis den regel havde været der dengang.
Så det er faktisk ret alvorligt.
Det er ikke bare sådan et lille spørgsmål om nogle sms'er imellem nogle, og at nu er der lige en teknologisk udvikling, der har overhalet os.
Der er nogle oplysninger, som vi kunne få adgang til før, som vi ikke kan få adgang til nu, og der er nogle sager, som ikke ser offentlighedens lys.
Jeg tror desværre ikke, at de sager ikke er der længere – vi ser dem bare ikke længere.
Så er der folketingspolitikerreglen, som jeg personligt også synes får for lidt opmærksomhed, for når vi sidder i f.eks. finanslovsforhandlinger og træffer nogle voldsomme beslutninger, er det klart, at der ikke skal være adgang til at følge med i de dokumenter og bilag, der bliver udvekslet, mens vi forhandler; men når vi er færdige med at forhandle og vi går herned og stemmer nogle ting igennem, må offentligheden så ikke kontrollere, at det grundlag, vi traf beslutninger på, faktisk er det, vi siger?
Skal offentligheden ikke se det, hvis Enhedslisten stemmer for en finanslov, hvor vi blev advaret om, at den ville føre til stigende ulighed?
Hvis Dansk Folkeparti får regeringen med på noget, som strider direkte imod menneskerettighederne – det er bare et helt tænkt eksempel, ikke? – og regeringen står og siger, at nej, det kunne den ikke vide, skal offentligheden så ikke have adgang til at kontrollere, om det er rigtigt?
Så det er den åbenhed, som vi mangler, og det er de konkrete sager, som vi ikke ved om er der, men som vi i hvert fald ikke får adgang til.
Vi kunne snakke om det her i lang tid – jeg har ikke mere.