Pernille Skipper (EL), 2017-03-24:
Med det her forslag vil, som det er blevet sagt af mange, regeringen sammenlægge SFI, altså Det Nationale Forskningscenter for Velfærd, som jeg tror mange stadig væk kender som Socialforskningsinstituttet, og KORA, som er Det Nationale Institut for Kommuners og Regioners Analyse og Forskning.
Til gengæld opnår man en besparelse over nogle år.
Først og fremmest vil jeg sige, at jeg da bestemt synes, der er potentiale for et samarbejde mellem de to institutioner.
Det, at de kan arbejde tættere sammen, kan helt sikkert fremme noget meget godt, skabe nogle nye ideer og nogle nye dynamikker, hvis man skal bruge sådan et buzzword.
Måske vil man endda nogle gange undgå noget dobbeltarbejde.
Der er helt sikkert et sammenfald og et potentiale i at sikre et bedre samarbejde imellem de to områder.
Og der er nogle muligheder, som man kunne udnytte.
Når det er sagt, vil jeg sige, der også er nogle bekymringer.
Helt overordnet skal vi huske, at selv om der er grænseflader, arbejder SFI og KORA ikke med det samme, selv om de begge beskæftiger sig med velfærdsområdet bredt set.
Det er ikke det samme at beskæftige sig med offentlig styring og ressourceanvendelse og kvalitetsudvikling, som det er at forske i og undersøge sociale forhold.
Det drejser sig f.eks. om udsatte grupper eller levevilkår for almindelige mennesker eller negativ social arv.
Det er det, SFI gør.
Hvis man skal tegne det virkelig tydeligt op, er det ikke det samme at forske i arbejdsgangene i en forvaltning, som det er at undersøge f.eks. årsagerne til, at mennesker lever på gaden.
Det er den grove optegning af de to områder.
Derfor er vi som udgangspunkt forholdsvis skeptiske over for den her sammenlægning, selv om der er områder, hvor der er grænseflader.
Selv om KORA's og SFI's arbejde bestemt har betydning for hinanden, er det ikke det samme.
I en tid, hvor socialpolitik i højere grad er blevet beskæftigelsespolitik, hvor vi taler meget mindre om den enkeltes behov og potentiale og evner og meget mere om incitamenter og styringsmekanismer, er vi bekymrede for, at det her vil resultere i, at den egentlige sociale forskning kan blive kvalt eller i hvert fald stærkt decimeret.
Gennemføres det her lovforslag, vil socialområdet som sådan ikke længere have sit eget forskningsinstitut, som man har haft tidligere.
Det vil blive flyttet fra Børne- og Socialministeriet over til Økonomi- og Indenrigsministeriet.
Der har man jo af gode grund et helt andet fokus.
Det synes vi er bekymrende.
Mere specifikt er der nogle konkrete ting i det her lovforslag, vi vil stille spørgsmål til, og som vi synes er meget afgørende for, om vi i sidste ende vælger at støtte det eller ej.
Det betyder, at man afskaffer den der fuldstændige uafhængighed, som SFI's bestyrelse har i dag.
Hvor SFI's bestyrelse i dag bliver udpeget af uafhængige, vil den nye enheds bestyrelse blive udpeget af ministeriet.
Selv om jeg medgiver og gerne vil rose regeringen for, at man har lyttet til høringssvarene og rettet til, så der er kommet flere medlemmer ind fra Det Frie Forskningsråd, Børne- og Socialministeriet har fået en repræsentant osv., er der stadig væk en overvægt af repræsentanter, der kommer fra embedsværket.
Det er altså et mindretal af de uafhængige medlemmer af bestyrelsen, som kommer fra forskningsverdenen, og som har faglig indsigt.
Det er noget, som er en klassisk bestyrelsesmodel, vil jeg sige, fra ministeriernes side, og som i hvert fald jeg før har set resulterer i, at i meget afgørende principielle spørgsmål trumfer det der snævre flertal af embedsmænd det faglige mindretal.
For det andet er vi meget konkret bekymrede for finansieringen og omlægningen.
Det koster penge at fusionere og omlægge institutioner.
I en periode skal man flytte rundt på medarbejdere, og it-systemer skal nedlægges osv.
Som jeg læser det, er man indstillet på, at en del af det bliver taget fra driftsomkostningerne.
Vi vil selvfølgelig også stille nogle spørgsmål til, hvordan vi kan undgå det.
Det var det hele.