Magnus Heunicke (S), 2021-04-28:
Mange tak for det.
Det er sådan, at Folketingets dagsorden jo ofte er nogle uger undervejs, længe undervejs, med velforberedte forslag, som vi så ender med at behandle nu en onsdag eftermiddag, og man kan jo ikke, når man laver sådan et forslag, vide – og det er Enhedslisten, der har lavet det – hvor aktuel den her sag vil være.
Men sagen er jo bare den, at hele spørgsmålet om abort lige nu og her pludselig er blevet et emne, som diskuteres på livet løs i den danske politiske debat i dag.
Det er ikke nødvendigvis det konkrete omkring polske kvinders adgang til det – det er det, forslaget her handler om – men helt generelt spørgsmålet om den fri abort, som blev indført i Danmark i 1973.
Den fri abort er en grundlæggende rettighed om, at man kan bestemme over sin egen krop og man kan bestemme over sit eget liv.
Den fri abort definerer, at det er op til kvinden selv at vælge, hvorvidt man ønsker at gennemføre en graviditet, eller om man ønsker at have en abort.
Det mener jeg er en rettighed, som er fuldstændig fundamental i vores samfund, i vores sundhedsvæsen, men faktisk generelt i vores samfund.
Det er blevet aktuelt i dag, men jeg vil godt benytte lejligheden til at slå det fast, altså min varme opbakning og støtte til, at vi selvfølgelig skal beholde det her i Danmark, men jo også, at vi skal hjælpe internationalt i alle de fora, vi overhovedet kan, med at sikre kvinders ret til egen krop, kvinders ret til eget liv.
Forslaget her handler så om forholdet til polske kvinders ret til egen krop, ret til eget liv.
Det fremgår af forslaget her, at det i Polen i dag er sådan, at det kun er lovligt for kvinder at få foretaget en abort i tilfælde af incest eller voldtægt, eller hvis moderens liv direkte er i fare – altså, en meget, meget indskrænket rettighed.
Og Enhedslisten har så foreslået, at vi i Danmark skal indføre særlige regler, som sikrer polske kvinder en gratis adgang til at få abort her i Danmark i vores danske sundhedsvæsen.
Derfor må jeg også sige, at jeg til fulde kan forstå og følge de intentioner, der er i forslaget fra Enhedslisten, altså et forslag om at hjælpe de kvinder, som berøres af den meget, meget stramme abortlovgivning, som er indført i Polen.
Jeg må også sige, at jeg ikke mener, at en ændring af lovgivningen i Danmark er den rigtige vej at gå.
Men problemstillingen er ikke helt enkel, for jeg mener, vi må behandle det her forslag, så vi går ind og præcist undersøger, hvad det egentlig ville betyde.
Først må vi være helt klare på, hvad det er for en gruppe polske kvinder, vi taler om.
Vi har en gruppe polske statsborgere, som bor i Danmark.
Så er der polske statsborgere, der bor i Polen, men som er omfattet af lovgivningen i Danmark, bl.a. fordi de f.eks. arbejder her.
Og så er der selvfølgelig borgere, ikke kun polske statsborgere, men borgere, som bor og arbejder i Polen, og som jo derfor også bliver ramt af den stramme abortlovgivning.
For der er nemlig flere forskellige sæt regler, afhængigt af hvilken gruppe vi taler om.
Lad mig lige bruge lidt tid på at gennemgå det.
Det er memlig sådan, at alle personer, der bor i Danmark, som udgangspunkt har ret til alle sundhedslovens ydelser.
Det betyder så også, at man, hvis man bor her i landet og er polsk statsborger, har adgang til fri abort på samme vilkår som andre kvinder her i Danmark.
Det følger af sundhedsloven.
Så kommer vi til polske statsborgere, som arbejder i Danmark, men som bor i Polen, eller som bor i et andet land i EU eller EØS eller Schweiz.
Jamen de er faktisk også som udgangspunkt sygeforsikrede i Danmark.
De har det, der defineres som et særligt sundhedskort, og det fungerer på samme måde som vores almindelige gule sundhedskort og giver således ret til at bruge vores danske sundhedsvæsen på samme vilkår som herboende.
Det gælder også for medforsikrede familiemedlemmer.
Så det betyder, at den gruppe af kvinder fra Polen altså også allerede i dag har adgang til svangerskabsafbrydelse på samme vilkår som danske kvinder.
Det gælder i øvrigt også øvrige EU-statsborgere, EØS-statsborgere og schweiziske statsborgere – der er der selvfølgelig nøjagtig samme regler – som arbejder i Danmark, men som bor i et andet land.
Og det følger af EU-forordning nr. 883 fra 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger.