Samira Nawa (RV), 2020-12-04:
Også selv om det ikke længere har mediernes interesse, er det enormt vigtigt, og jeg er også glad for, at vi kan tage debatten her i Folketingssalen.
2020 er blevet året, hvor metoo og opgøret med sexisme for alvor har ramt Danmark.
Det var ganske enkelt på tide.
Selv om debatten og opgøret kan synes voldsomt og uskønt at se på, giver det os som samfund en unik mulighed, som vi må og skal udnytte.
Endelig har vi muligheden for at sikre en fuld og reel ligestilling i vores samfund, vi har muligheden for at slippe af med de rester af en mandsdomineret kultur, der alt for længe og uden nogen som helst berettigelse har fået lov at overleve i vores samfund, og som i mange sammenhænge er blevet en indgroet del af vores hverdag.
Med debatten om metoo og sexisme kan vi forhåbentlig en gang for alle få slået fast, at ligestillingen i vores samfund ikke er fuldendt med lige rettigheder og formel og lovmæssig ligestilling – slet ikke – ligestillingen er først fuldendt, når kulturen og strukturen og vi selv flytter med.
Det kræver, at vi alle sammen bliver bevidste om, hvilken adfærd vi vil acceptere, og hvilken adfærd vi ikke vil acceptere.
Det kræver, at vi i alle dele af samfundet får lavet nogle helt klare spilleregler for, hvordan vi ser på og håndterer sexisme og grænseoverskridende adfærd, så mennesker, der udsættes for krænkelser, altid kan få den nødvendige hjælp og støtte.
I alt for store dele af vores samfund hersker der en uklarhed og en usikkerhed om, hvad man skal gøre, hvis man oplever eller bliver udsat for grænseoverskridende adfærd.
Det skal ændres, og det skal ændres ved fælles hjælp, så vi får etableret et system, der kan håndtere det.
Det gælder alt fra håndtering af klager over krænkende adfærd til udmåling af straf og sanktioner.
Vi skal kort sagt have skabt en ny struktur for, hvordan vi som samfund håndterer sexisme og seksuel chikane.
Det kræver samtidig, at vi alle forsøger at omstille os mentalt og i vores væremåde.
Den tidligere britiske premierminister Margaret Thatcher sagde engang, at ens tanker bliver til ord, som bliver til handlinger, som bliver til vaner, som bliver til karakterer, som bliver til skæbner.
Det er i virkeligheden den kæde og rækkefølge, vores opgør skal foregå i.
For vi er nødt til at ændre os som samfund og som individer på alle planer og niveauer.
Opgøret med sexisme og den grænseoverskridende adfærd starter i vores egne tanker, hvordan vi forstår og opfatter problemet, og det kan i sidste ende blive vores skæbne, hvad enten vi håndterer det rigtigt eller forkert.
Skal vi ændre kulturen, kræver det både en markant samfundsmæssig og individuel omstilling i hele vores tilgang til problemet.
Vi skal som samfund lykkes med opgøret mod sexisme, og det kræver naturligvis også politisk handling, og hellere i dag end i morgen.
Det kræver drøftelser med arbejdsmarkedets parter, med civilsamfundet og med andre relevante aktører, der må og skal være med for at skabe den nødvendige forandring.
Sexisme og krænkende adfærd er ikke begrænset til en enkelt branche.
Det viste Sofie Lindes opråb, som hurtigt blev fulgt op af den ene underskriftindsamling efter den anden fra den ene branche efter den anden.
Jeg er af den opfattelse, at mennesker med løse ansættelser og i lavtlønsjob er særligt udsatte.
Man skal ikke spørge mange unge kvinder i restaurationsbranchen, før man falder i snak med den første, der har oplevet at have været udsat for sexisme.
Jeg vil dog også minde om, at en krænkelse ikke bliver mindre smertefuld eller har færre konsekvenser, hvis den udsatte part er et menneske i en højtlønnet stilling, og det må vi ikke negligere.
For hvis vi mener det oprigtigt, skal kulturopgøret tages i alle brancher og på alle niveauer af samfundet, herunder også i politik og på Christiansborg.
I Radikale Venstre ser vi gerne, at der indføres et indirekte objektivt ansvar for arbejdsgiverne.
Vi ser også gerne, at godtgørelsen for den, der fører en sag om seksuel chikane, hæves.
Det har vi ment i flere år, og nu er tiden til at få handlet på det.