Sikandar Siddique (FG), 2022-04-28:
Først og fremmest vil jeg gerne sige tak for en god debat om formuebeskatning og ulighed.
Uanset om man støtter forslaget eller ikke støtter forslaget, synes jeg, at vi er kommet dertil i vores samfund, at vi trænger til at tage en sådan debat.
Når jeg står her og præsenterer Frie Grønnes forslag til en formueskat, er det ikke, fordi vi gerne vil have en lind strøm af skattekroner til statskassen, så vi kan få lidt mere at forhandle om på finansloven.
Faktisk er jeg ikke specielt interesseret i, hvor mange penge en formue præcis vil indbringe, for når vi i Frie Grønne foreslår en formueskat, er det, fordi vi vil have et opgør med de enorme formuer, der er samlet hos meget få mennesker i vores samfund.
Selv om Danmark har en relativt høj økonomisk lighed, ejer den fattigste halvdel af befolkningen blot 5 pct. af de samlede værdier.
I Frie Grønne har vi ikke noget problem med, at nogle har mere end andre, men det er hverken meningsfuldt, forsvarligt, fortjent eller acceptabelt, at så få mennesker har så meget mere, end de nogen sinde kunne få brug for, mens andre må gå sultne i seng.
100.000 danske husstande må springe måltider over på grund af økonomien, og det må vi aldrig acceptere.
Derfor foreslår vi en formueskat, hvor kun de rigeste 0,01 pct. af befolkningen skal betale mere end 5 pct. i skat af en del af deres formue.
Der er altså ikke tale om flere mennesker, end at vi ville have kunnet invitere alle herind i Folketinget.
Der er ingen fare for, at de mennesker nogen sinde ender i økonomisk fattigdom, fordi de skal give mere tilbage til fællesskabet end det, de gør i dag.
En høj formueskat på ekstreme formuer vil give en enestående mulighed for at omlægge vores erhvervsliv til et mere demokratisk ejerskab, for der er ikke tvivl om, at nogle af vores mest velhavende vil være nødt til at sælge nogle af deres aktiver med vores formueskat, men i et land med stolt tradition for demokratisk ejerskab i andelsbevægelsen og med succesfulde kooperativer kan jeg ikke se noget mere oplagt end igen at bygge et samfund på medindflydelse og demokratisk ejerskab.
Så hvorfor ikke omfordele de store værdier i vores virksomheder ved at give medarbejderne en større andel i den værdi, de skaber, og omlægge virksomhederne til medarbejdereje?
Den store koncentration af værdierne hos de få skader den sociale mobilitet, fordi det skaber ulige muligheder i alt fra uddannelse, fysisk og psykisk sundhed og generelt udsigten til et værdigt og meningsfuldt liv.
Her vil jeg gerne igen understrege vores privilegium i at være født i en velfærdsstat, som har sikret en høj social mobilitet og mere lige muligheder end langt de fleste steder i verden.
Det synes jeg gerne vi må være stolte af.
Men vi svigter den kamp, de kæmpede for at skabe velfærdsstaten, hvis vi læner os tilbage og venter på at nå afgrunden.
Vi skylder at kæmpe videre for drømmen om et samfund med lige muligheder for alle.
Hvis vi ikke formår at gøre livet nemmere og bedre og mere bekymringsløst for vores børn og børnebørn og deres børn, har vi svigtet vores ansvar.
Der er ingen undskyldning for at være tilfredse, bare fordi problemerne stadig er mindre i Danmark end så mange andre steder, for det går den forkerte vej.
Vi er længe blevet bildt ind, at hvis vi bare sørger for, at de rigeste har flest mulige penge mellem hænderne, regner velstanden ned på resten af befolkningen.
Men vækst bliver ikke velstand i et samfund, når den kun tilfalder de få.
I stedet lever en alt for stor del af befolkningen begravet i gæld eller uden en levende chance for at komme ind på boligmarkedet, mens formuerne i toppen har kronede dage.
Penge er magt, og selv om vi ikke lever i et oligarki, skal man altså ikke langt tilbage i tiden for at finde eksempler på, at pelsindustrien sad med til politiske møder omkring minksagen, eller at en cementkæmpe, som har givet partistøtte til regeringspartiet, fik gunstige vilkår på bekostning af planeten i en såkaldt klimaaftale.
Når jeg forestiller mig det samfund, jeg kunne tænke mig at give videre til vores børn, er det et samfund, hvor den politiske retning er styret af folket frem for erhvervsinteresser, hvor økonomien ikke skal vokse for vækstens skyld på bekostning af planeten og vores lige muligheder, og hvor vi ikke accepterer, at medmennesker går sultne i seng, når nogle få har mere, end de nogen sinde har kunnet bruge.
Hvis regeringen rent faktisk ønsker det opgør med uligheden, som blev lovet efter valget, er vi nødt til at erkende, at de seneste årtiers pisk til de arbejdsløse og lavtlønnede og gulerod til de mest privilegerede ikke er vejen.
Tusind tak for en god debat, og tak for ordet.