Jan E. Jørgensen (V), 2020-02-27:
Jeg har sådan set set frem til at stå her i dag, både fordi jeg altid er glad for at tale om EU, men også fordi der jo er sket rigtig meget i forhold til EU-spørgsmålet den seneste tid.
Det er noget tid siden, vi har stået her sidst, og der er sket meget, både i EU, men så sandelig også i resten af verden, siden vi sidst stod i salen og debatterede udviklingen i EU-samarbejdet.
Vi har haft et folketingsvalg i Danmark.
Vi har haft et valg til Europa-Parlamentet.
Vi har haft brexit.
Og så er der hele den globale sikkerhedssituation, som jo altså i den grad har rykket på sig.
Og hvis jeg skal komme med lidt kritik af udenrigsministerens redegørelse, vil jeg nok sige, at det slår mig, at det her med den globale sikkerhedssituation fylder så lidt i udenrigsministerens redegørelse – så den del vil jeg komme tilbage til senere i min tale.
For jeg vil godt begynde et lidt andet sted.
Og det er måske lidt tarveligt, men jeg har sådan set kigget i arkiverne fra den sidste redegørelsesdebat.
Og det her med at spå om fremtiden skal man jo passe på med.
Storm P. er fra Frederiksberg, og han sagde: Det er svært at spå – især om fremtiden.
Og man må sige, at det havde Dansk Folkepartis daværende EU-ordfører, hr. Kenneth Kristensen Berth, heller ikke det store held med.
For han forudså, sidst vi stod her, at EU-kritiske partier, som ikke mindst hans eget parti, Dansk Folkeparti, ville få intet mindre end et fremragende valg til Europa-Parlamentet.
Det er jo fair nok, at man i politik tror på sit eget projekt, og det er også godt at have selvtilliden i orden, men det var sådan set ikke lige det, der skete.
Det var faktisk nærmest det stik modsatte.
For det første så vi, at valgdeltagelsen ved et europaparlamentsvalg aldrig nogen sinde har været højere.
I Danmark steg valgdeltagelsen fra 56 pct. i 2014 til 66 pct. i 2019.
Og hvis vi kigger på resultatet, var det jo ikke just de EU-kritiske partier, der fik et godt valg og løb med sejren.
Folkebevægelsen mod EU røg helt ud af Europa-Parlamentet, og mit eget parti, som er kendt som et pro-EU-parti, fik et fremragende valg.
Vi firedoblede vores mandater, altså gik fra 1 til 4.
Okay, hvis sandheden skal frem, gik vi måske kun fra 2 til 4, fordi hr. Jens Rohde, som sidder dernede og forhåbentlig skammer sig, jo tog sit mandat med sig over til Det Radikale Venstre, så hr. Morten Løkkegaard måtte klare en periode nærmest helt alene.
Så vi gik altså fra 2 til 4 – det er heller ikke helt skidt.
Så vælgerne er altså helt bevidste om, at vores fælles, globale udfordringer kræver fælles løsninger.
Danmark kan ikke løse klimakrisen alene, lige meget hvor få bøffer vi vælger at spise, og hvor lidt vi vælger at flyve.
Befolkningen ved også godt, at vores økonomi og vores velstand er fuldstændig afhængige af det indre marked, og så synes de ikke, at situationen i Storbritannien er tiltalende på nogen måde.
Brexit har formentlig fået folk til at reflektere over, hvor meget vi egentlig får ud af EU-samarbejdet; ting, vi måske før har taget lidt for givet – sådan har jeg selv haft det.
Og set i det lys er der altså ikke noget, der er så skidt, at det ikke er godt for noget, selv om jeg selvfølgelig er utrolig ærgerlig, ikke mindst på de unge briters vegne, over brexit.
De unge ville jo ikke ud af fællesskabet.
Det ville skotterne i øvrigt heller ikke.
Det ville nordirerne heller ikke.
Nu venter forhandlingerne så om det fremtidige forhold mellem EU og Storbritannien, eller rettere sagt er forhandlingerne jo allerede i fuld gang, for vi har ikke meget tid at løbe på.
Om 1 år er overgangsperioden slut, og briterne er helt ude.
Der er det jo vigtigt, at Danmark i de forhandlinger ikke er naive.
Jeg kan også mindes, at jeg har hørt nogen sige, at vi nu skulle sikre briterne så god en aftale som overhovedet muligt – jo bedre den aftale var for briterne, des bedre ville den være for Danmark, for så kunne vi jo på et senere tidspunkt tage aftalen og så strege alle de steder ud, hvor der står UK, og så i stedet skrive DK, og så kunne vi kopiere aftalen.
Det har vi brugt en hel del tid på at diskutere i Europaudvalget, og vi har også taget en ekstraordinær runde her i Folketingssalen om spørgsmålet.
Vi kom lidt skævt fra start, kan man vist rolig sige, bl.a. på grund af nogle regnefejl fra Finansministeriet og nogle uenigheder i forhold til mandatet – det skal jeg ikke dvæle mere ved, men jeg vil bare understrege, at vi selvfølgelig holder skarpt øje med, at regeringen forvalter mandatet inden for de rammer, vi har aftalt, så budgettet holdes på 1 pct. af bni.