runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Jeg tror, vi er uenige om, at hensigten med vores beslutningsforslag er opfyldt.
Ellers havde vi jo ikke fremsat det.
Jeg vil bare lige stille et opklarende spørgsmål.
Jeg tror, jeg misforstod Socialdemokratiets ordfører, for jeg skal vel ikke forstå det sådan, at ordføreren mener, at de nærmere detaljer i forbindelse med et salg eller en børsnotering bliver fastlagt i Folketingets Finansudvalg?
Jeg synes nemlig, det lød, som om Folketinget sad og var med til at bestemme optionsprogrammer, variable lønforhold, salgsbetingelser osv. i Finansudvalget.
Det var en misforståelse fra min side – ikke?
Benny Engelbrecht (S), 2017-04-18:
Det, jeg sagde, var, at man kun kan gennemføre noget sådant, hvis det godkendes via et aktstykke i Finansudvalget.
Så må jeg altså lige fremhæve, at i bemærkningerne til beslutningsforslaget står der, at man i lyset af ejerprogrammet i Nets ønsker at tage initiativ til at sikre, at sådanne spekulationer ikke kan ske i fremtiden, og så henvises der til statslige selskaber.
Der er det jo så, at jeg indledningsvis i min ordførertale gør opmærksom på, at hvis man var kommet med et forslag om det, der på nuværende tidspunkt ligger i Nets, så havde det ikke ligget inden for ejerskabspolitikken, og man havde altså ikke kunnet gennemføre det.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Det, der bliver beskrevet i ejerskabspolitikken for statslige virksomheder, er jo lidt ligesom mange andre steder, at der står nogle god skik-regler.
Vi er jo ordførere på det samme område, og vi bliver tit udsat for den her mellemgråzone, hvor det ikke rigtig handler om lovgivning, men hvor det er en gråzone med anbefalinger om, hvad der er god opførsel osv.
Det her er jo et spørgsmål om klokkeklart at præcisere det i loven.
Der er aktionærlovgivning, der er lovgivning for selskaber, og vi blander os i nogle ting.
Man kunne også godt blande sig i det her, hvis man sagde: Vi synes simpelt hen ikke, at det er rimeligt, at man kan sætte privat, personlig profit over virksomhedens bedste.
Derfor er mit sidste spørgsmål til ordføreren: Skal det ikke kræve utrolig meget selvdisciplin af et bestyrelsesmedlem eller en direktør at sige: Jeg undlader at være med til at prisfastsætte det her selskab så højt, selv om jeg ved, at jeg kommer til at tabe penge på det, fordi jeg er med i et optionsprogram, der gør, at hvis jeg prisfastsatte det meget lavere, ville jeg tjene mange flere penge selv.
Kristian Jensen (V), 2017-04-18:
Jeg tror faktisk, der er rigtig mange, ikke bare direktører, men også øvrige ledende medarbejdere i staten, som har en eller anden form for bonusordning i deres lønpakke, altså resultatbaseret bonus af, hvordan de samlet set bliver aflønnet.
Det gælder styrelsesdirektører så vel som andre ledende medarbejdere.
Jeg mener ikke som sådan, at man skal belønnes ekstra for at gøre sit arbejde.
Der, hvor det kan være særlig interessant, er der, hvor der er nogle nøglemedarbejdere, der er afgørende for selskabets værdifastsættelse, så man kan sørge for, de er knyttet til selskabet i længere tid og har en interesse i at være der i længere tid.
Der kan man bruge nogle aktieprogrammer, der sørger for en længerevarende tilknytning af nøglemedarbejdere til selskab.
René Christensen (DF), 2017-04-18:
Det kan jeg godt forstå, men det var mere for at få finansministerens, hvad skal man sige, holdning til det, altså hvorfor man mener, at der kan være situationer, hvor det er nødvendigt at have et aktieoptionsprogram.
For hvis vores direktører, der er ansat i statslige selskaber, arbejder aktivt og loyalt for selskabet, hvad er så årsagen til, at det kan være nødvendigt at lave et aktieoptionsprogram?
Jeg forstår på ministerens argumentation, at det også er for at give sådan en ekstra motivation, og så siger man jo det modsatte, nemlig at hvis der ikke er et aktieoptionsprogram, så yder de måske ikke lige så meget.
Er det ikke sådan lidt at underkende de direktører, som er derude, at de kun yder noget ekstra, hvis de selv – for at bruge ministerens udtryk – har hånden på kogepladen?
Finn Sørensen (EL), 2017-04-18:
Tak, og tak til ordføreren.
Jeg vil gerne bede ordføreren bekræfte, at der ikke er tale om nye penge i den milliard.
Det går ud på, at kommunerne skal spare en milliard ud af den ramme, de nu får at gøre godt med, og så skal de være så søde og flinke at aflevere den halve milliard til finansministeren, så han kan fordele den bredt ud over den offentlige sektor.
Det er det, det går ud på.
Det kunne være meget godt lige at få det på plads, så debatten ikke kører helt af sporet, inden den er kommet i gang.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Vi kan jo godt henvise til, hvordan loven ser ud i dag.
Men vi har fremsat det her beslutningsforslag, fordi vi ikke synes, at den er god nok.
Nu kom ministeren selv med et par eksempler, og det er jo ikke, fordi vi nødvendigvis skal rode rundt i fortiden, men der er eksemplet med lige præcis DONG.
Der var der jo en diskussion, som stadig væk trækker tråde til i dag, om, hvorvidt prisfastsættelsen var rigtig og korrekt.
Og er bare mistanken om, at der er nogle i ledelseslaget, som foretager beslutninger af hensyn til deres egen privatøkonomi og ikke nødvendigvis til, at det er den rigtige prisfastsættelse af selskabet, ikke et problem, hr. finansminister?
Kristian Jensen (V), 2017-04-18:
Nu vil jeg faktisk ikke trampe rundt i DONG-salget, da spørgerens parti jo var med til at udforme DONG-salget, herunder de aktieprogrammer, der var i DONG-salget.
Det er altså folk herinde i den her sal, der i konkrete sager vurderer, om der skal være den ene type eller den anden type.
Derfor er der jo ingen grund til at lave en lovgivning for os selv, for vi kan bare selv regulere det i hverdagen.
Hvis vi måtte mene, at der ikke er behov for at lave et aktieaflønningsprogram i forbindelse med et salg af et statsligt selskab, kan vi bare lade være.
Vi kan jo bare lade være.
Det er et spørgsmål om, at det er et flertal i Folketinget, der skal stå bag det, når der foretages et konkret salg, hvor der skal være en konkret beslutning gennem et aktstykke i Folketingets Finansudvalg om, hvorledes man afhænder et statsligt selskab.
Pelle Dragsted (EL), 2017-04-18:
Jeg synes, det er en lille smule bekymrende, at finansministeren er så ubekymret over de her aktieoptionsprogrammer i de statslige selskaber – og i det hele taget over de her aktieoptionsprogrammer, også i de private selskaber.
Det er i hvert fald noget, som jeg tror optager befolkningen ganske meget.
Det var jo også sådan, at da man gennemførte nogle af de første bankpakker, lavede man faktisk nogle indskrænkninger i de virksomheder.
Så man har jo været nede ad vejen før, og det har der vel været en årsag til.
Når det kommer til DONG, synes jeg måske også, det er lidt utidigt, at finansministeren på den måde bare afviser, at der var nogle problemer dér, i og med at vi jo regner med, at finansministeren kan bekræfte, at Rigsrevisionen er i gang med at kigge på bl.a. det aspekt, om det har været i overensstemmelse med god forretningsdrift, kan man sige, fra statens side.
Kristian Jensen (V), 2017-04-18:
Der var ikke meget spørgsmål i det, så lad os bare tage en politisk holmgang.
Jeg mener, at staten skal have en holdning, når det handler om statens selskaber, og det har man også.
Den er fastlagt i »Statens ejerskabspolitik«, en meget grundig pjece på omkring 70-80 sider, der blev udgivet i april måned 2015, og som jeg står fuldstændig bag – også selv om det ikke var under min regering, den blev udarbejdet – fordi den faktisk meget præcist nævner, at man i konkrete sager skal tage stilling til, hvad man vurderer er vigtigt i forbindelse med et salg for at få den størst mulige værdi, når man vælger at sælge et statsligt selskab.
Er der nogle nøglemedarbejdere, som er vigtige for at opretholde værdien i selskabet, ja, så kan man lave en konkret model.
Så tager man stilling til det, så tager man aktivt stilling til det i stedet for at skabe et rigidt system som det, der lægges op til her, hvor man på forhånd, uden at kende den konkrete sag, eller hvilken virksomhed der skal sælges, lægger ét system ned over det.
Det er sådan i min optik, at man skal kigge på de her salg individuelt og vælge det, der giver samfundet det størst mulige afkast undervejs.
Og vi skal gøre det, fordi det er os, der tager beslutningen.
Det er hverken direktionen eller for den sags skyld bestyrelsen, men os som ejere, der tager beslutningen om, hvorvidt et statsligt selskab skal sælges.
Pelle Dragsted (EL), 2017-04-18:
I sagen med DONG var det Finansministeriet, der i en sen nattetime godkendte de her aktieoptionsprogrammer, umiddelbart før man indgik en salgsaftale.
Altså, det var jo et dybt betændt forløb, der foregik der.
Sagen er jo, at det ikke passer, når finansministeren siger, at ledende medarbejdere overhovedet ikke har nogen indflydelse på, hvordan en virksomhed bliver værdisat.
Selvfølgelig har de da det.
Værdien af DONG blev nedskrevet af den nye direktør, og problemet her er f.eks., at han og andre ledende medarbejdere jo får en modstridende interesse, for hvis man overtager aktier på et tidspunkt, hvor de har en lav værdi, for bagefter at gå på Børsen, så bliver gevinsten større.
Det vil sige, at man sådan set får en interesse i at sælge virksomheden billigst muligt.
Det er jo ikke klogt.
Det er dumt, og det er derfor, Rigsrevisionen kigger på det nu.
Og jeg synes, det er bekymrende, at finansministeren bare fejer det til side som fuldstændig uproblematisk.
Kristian Jensen (V), 2017-04-18:
Der er ingen direktør i et statsligt selskab, der sælger et statsligt selskab.
Det gør ejerne, det gør staten.
Det er ikke en direktør.
Altså, jeg har ikke sagt, at en direktør ikke er afgørende for, hvordan man værdisætter et selskab.
Tværtimod har jeg netop sagt, at det at kunne knytte nogle ledende medarbejdere, nogle nøglemedarbejdere, til et selskab er afgørende for, hvilken værdi det kan have efterfølgende.
Og hvad har jeg så sagt?
Jeg har sagt, at hvis vi skal have programmer i staten, skal formålet være den langsigtede værdiskabelse, ikke den kortsigtede, men den flerårige.
Det er, som om der ikke lyttes til, hvad der bliver sagt, og det gør måske diskussionen sværere.
Det er også derfor, vi bare må konstatere, at vi ikke er enige med forslagsstillerne i, at det er en god idé at lægge et stramt regelsæt ned over det.
Det regelsæt, der er blevet lavet og fastlagt i »Statens ejerskabspolitik«, står vi fortsat bag.
Jeg mener ikke, at de statslige selskaber aflønner for dårligt, men at de aflønner konkurrencedygtigt uden at være lønførende.
Vi har lavet en klar begrænsning af, hvor meget der kan gives i variable aflønningsformer, altså resultatbaserede aflønningsformer.
Vi har også gjort det, at vi har været inde og sige, at hvis der skal være en aktiedel i det, skal der være både risiko for tab og mulighed for gevinst, altså så dem, der så at sige får en mulighed med et aktieprogram, også har hånden på kogepladen rent økonomisk.
Det mener jeg er vigtigt.
Når man sammenligner lønninger, skal man ikke sammenligne på tværs af de statslige selskaber, men sammenligne de statslige selskaber med deres konkurrenter på det private marked – der, hvor der er et privat marked – eller med tilsvarende statslige selskaber i andre dele af verden.
Og så skal man vurdere, hvorvidt man har en konkurrencedygtig løn.
Benny Engelbrecht (S), 2017-04-18:
Helt grundlæggende vil man jo slet ikke kunne gennemføre et aktieoptionsprogram, uden at man kommer og beder Folketinget om noget som helst.
Det synes jeg jo helt grundlæggende er det afgørende.
Vi skal bruge det så lidt som overhovedet muligt i de få tilfælde, hvor det er nødvendigt.
Det er sket nogle få gange i de forgangne 25 år, at man har fundet, at det har været nødvendigt, og så har man været i Folketinget og bedt om at få lov til det.
Dermed er det ikke bestyrelsesmedlemmerne, der fastslår det her, det er ejerne, og det er så i dette tilfælde staten og dermed regeringen og Folketinget.
Det er for det første et godt og vigtigt princip.
Det andet om fastsættelse af en værdi af et selskab er jo typisk ikke noget, som virksomheden selv foretager.
Det vil jo typisk foregå via eksterne vurderinger.
Pelle Dragsted (EL), 2017-04-18:
Når ordføreren siger, at Folketinget via et aktstykke godkendte bonusoptionsprogrammet, f.eks. i forbindelse med salget af DONG, mener ordføreren altså det samlede aktstykke, man godkendte senere.
For der var jo indgået en aftale – det ved vi jo fra det, der er kommet frem.
Det gjorde man jo en sen nattetime; da sagde man ovre fra Finansministeriets side god for at oprette det her aktieoptionsprogram i forbindelse med den aftale, man indgik, altså købsaftalen eller den aktieudvidelsesaftale, man indgik.
Så man havde været nødt til at forkaste hele aktstykket, hvis man skulle have undveget det her aktieoptionsprogram – ellers må ordføreren rette mig.
Ordføreren sagde det samme som ministeren: at ledende medarbejdere ikke har nogen indflydelse på prisfastsættelsen.
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Altså, den nye direktør i DONG – og det er noget af det, der har været kritiseret voldsomt siden – var jo med til at nedskrive værdien af DONG betydeligt umiddelbart før aktieudvidelsen, hvorefter værdien på magisk vis steg fra dagen efter og frem til den børsnotering, som så puttede 10 mia. kr. ned i Goldman Sachs lomme og gav en markant fortjeneste til direktøren og andre ledende medarbejdere i DONG.
Altså, hvad mener ordføreren med det her med, at man ikke har nogen indflydelse på prisfastsættelsen?
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Jacob Jensen (V), 2017-04-18:
Tak for det.
Så jeg skal undlade at gentage alle sådan teknikaliteterne og bare komme med et par enkelte bemærkninger om, hvordan Venstres syn på det her er.
Som finansministeren også var inde på, er retningslinjerne og dermed også de rammer, kan man sige, der er omkring den her mulighed allerede i dag nedfældet i en ejerskabspolitik.
Det er også bare ligesom for at få proportionerne på plads.
Det er jo ikke sådan noget, man laver hver eneste dag eller hvert eneste år.
Det er jo nærmest en sjældenhed, at man bruger de muligheder, men der kan selvfølgelig være særlige omstændigheder, særlige situationer, hvor det så gør sig gældende.
Derfor synes jeg også, det er vigtigt, at vi så også har den mulighed, hvis det giver mening, men det skal selvfølgelig også være i de få tilfælde i givet fald.
Jeg ser ikke noget problem i, at man har den mulighed inden for de her rammer, som vi jo netop har aftalt også i Folketingets regi, hvor vi læner os op ad nogle af de anbefalinger, som OECD og andre udmærkede organisationer har givet.
Det gør så at sige, at både vi som ejere, dvs. staten i det her tilfælde, og den direktør eller anden ledende medarbejder, som kan komme i betragtning til de her aktieprogrammer, kommer i samme båd.
Man har, som finansministeren sagde, hånden på kogepladen, man er altså i samme båd, man kan trække i samme retning.
Det kan man selvfølgelig sige at man nok burde gøre under alle omstændigheder, og det tror jeg sådan set også at man gør i de fleste tilfælde, men det er jo i sidste ende også en politisk afgørelse, og dermed er det også et flertal her i salen, der skal afgøre, både om man skal lave de her programmer i de statsligt ejede selskaber, men også i sidste ende hvorvidt de sådan set kan blive udløst, i hvert fald i det tilfælde, hvor der er et aktieprogram, som er afhængigt af et salg – som vi jo har været inde på vedrørende DONG-situationen osv.
Det er jo egentlig den bedste sikring, kan man vel sige, at det er det folkevalgte parlament, i det her tilfælde Folketinget, der kan styre den slags ting.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Bare en gang til for prins Knud: Altså, det er jo ikke i Finansudvalget, man sidder og fastlægger de nærmere detaljer omkring et salg eller en børsnotering og optionsprogrammer, eller hvad det nu kan være, så derfor kan der i princippet godt være nogle, der ville sidde og godkende et aktstykke i Finansudvalget, selv om de egentlig syntes, at processen havde været fuldstændig urimelig; men man står kun med den mulighed enten at godkende eller ikke godkende det.
Nå, det til side.
Venstre plejer at være et parti, der siger, at man skal give folk nogle incitamenter, og derfor skal man sætte kontanthjælpen og alle mulige andre ydelser ned, for så tilskynder man folk, så giver man dem nogle incitamenter.
Synes hr. Jacob Jensen ikke, at det er et underligt incitament, at nogen, der har indflydelse på prisfastsættelsen og dermed har interesse i at holde prisen nede, får optionsprogrammer der, hvor det måske ville være til virksomhedens eller statens bedste, skatteydernes bedste, at prisen blev sat korrekt?
Er det ikke et fuldstændig underligt og samfundsskadeligt incitament at have?
Det er jo egentlig det, der er baggrunden for forslaget.
Jacob Jensen (V), 2017-04-18:
Lige til det første om, at man skulle sidde i Finansudvalget og bare tage en beslutning, fordi man ikke føler, at man har nogen indflydelse: Så må man altså tage den beslutning, man mener er den rigtige, eller spørge ind til det.
Det er heldigvis derfor, vi har den mekanisme.
Så jeg anerkender simpelt hen ikke det der med, at man skal sidde i Finansudvalget og bare tage en beslutning om noget, som man trods alt ikke har nogen indflydelse på.
I forhold til det, der bliver spurgt om her under anden del, og jeg tænker, at det nok også er DONG, spørgeren kredser om, vil jeg sige: Det er jo, som flere, herunder finansministeren, har været inde på, ikke direktøren, som beslutter, om de her ting skal udløses, altså om man skal sælge DONG.
Det er heller ikke direktøren, der fastsætter prisen for DONG, det er jo den, der i givet fald køber DONG eller de aktier i DONG, som bliver sat til salg.
Og hvis det i øvrigt skulle udløse et salg, jamen så er det igen et flertal her i huset, der skal tage den beslutning, fordi det ligesom er det, der er hele pointen.
Det er i hvert fald et statsligt kontrolleret selskab, og dermed er det også i Folketingets flertals regi, at man træffer en beslutning, der i givet fald, hvis vi taler DONG, skal udløse en option a la det, der var tilfældet.
Så derfor anerkender jeg ikke den præmis, at vi bare tager nogle beslutninger, uden at vi har nogen som helst indflydelse på dem, og at kontrollen ligger i Folketingets regi, synes jeg sådan set er ganske godt og trygt.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Nu bliver jeg altså bare nødt til at gentage, hvad min kollega hr. Pelle Dragsted også var inde på.
Men vi behøver ikke at tale om det konkrete eksempel.
Jeg vil gerne tale om det med, at man giver et incitament til nogen i besluttende organer til at holde en pris nede, for så tjener de selv mest muligt.
Det er da en underlig situation at sætte nogen i.
Jeg ved da ikke, hvem der har selvdisciplin nok – jo, sikkert hr. Jacob Jensen – til at gå glip af et trecifret millionbeløb, fordi han sagde: Nej, jeg må hellere prisfastsætte den her virksomhed korrekt.
Det lyder bare, som om vi ikke, og det er mit sidste spørgsmål, har nogen regler eller lovgivning på det her område overhovedet.
Det har vi jo.
Vi har regler for, hvordan selskaber skal opføre sig, hvordan man skal opføre sig over for sine aktionærer, hvad man skal oplyse i sit årsregnskab osv., en masse ting, for at få markedet til at glide og for at sikre noget fairness.
Det er også derfor, man har regler om insiderhandel osv. osv.
Det her ville jo bare være en regel, der skulle sikre, at man ikke kom til at stå i et krydsfelt og skulle vælge imellem at skulle følge egne personlige interesser og noget andet – vi kunne jo se, det skete med de incitamentsprogammer, som Goldman Sachs præsenterede – for så bliver det naturligt den mest favorable eller attråværdige samarbejdspartner, man vælger, hvis der lægges et meget generøst incitamentsprogram på bordet, og så bliver det nødvendigvis ikke det, der er til den bedste pris, eller den bedste salgsproces.
Jacob Jensen (V), 2017-04-18:
Nu henviser ordføreren igen til DONG-situationen og siger, at der skulle være foretaget en forkert prisfastsættelse ud fra et eller andet personligt økonomisk incitament.
Det synes jeg simpelt hen er for langt ude.
Jeg anerkender ikke, at det skulle være tilfældet.
Men mere generelt og for at være en lille smule konstruktiv omkring det
synes jeg, at det selvfølgelig er vigtigt at diskutere, hvad det så er for nogle muligheder og måder, man skruer sådan nogle programmer sammen på.
For det er da vigtigt, det medgiver jeg da, at den måde, som man laver programmerne på, ligesom trækker i den retning, som vi også som ejere har en interesse i. Og der kan man jo så tage forskellige eksempler frem, og det har vi så også gjort, og hvorvidt man mener, at det har været tilfældet eller ikke har været tilfældet, kan man diskutere.
Men det er da ubetinget rigtigt, at man selvfølgelig skal lave et aktieprogram på en måde, hvis man vel at mærke vælger at gøre det, som trækker og giver det incitament, som er i ejerens og i det her tilfælde i statens interesse.
Det tror jeg vi er enige om, trods alt, og det må man så lægge sig i selen for at gøre, hvis man skal bruge den slags programmer i fremtiden.
Rasmus Jarlov (KF), 2017-04-18:
Tak for talen.
Jeg er faktisk ikke uenig i alt, hvad der er blevet sagt her af hr. Pelle Dragsted.
Jeg mener også, at nogle af de beløb, der er blevet udbetalt til ledelser i statsligt ejede selskaber, har været helt urimelig store.
Og jeg synes især, det er urimeligt, når man har set nogle selskaber, hvor der er blevet udbetalt meget store beløb til ledelser, som ikke har gjort det godt.
Jeg har som udgangspunkt ikke det store problem med, at ledelser bliver belønnet, hvis det går dem godt, men det er meget krænkende over for skatteborgerne, at der bliver udbetalt store beløb til ledelser, som leverer dårlige resultater.
Der, hvor jeg ikke kan følge Enhedslisten, er i den principielle modstand mod, at virksomhedernes ledelser har nogle aktier, for det er jo med til at sikre en ensretning af interesserne; det er netop med til at sikre, at ledelserne ikke tænker anderledes end ejerne, dvs. skatteborgerne og staten.
For statens interesse er jo, når man sælger et selskab, at få den højest mulige pris, og hvis det så også er ledelsens interesse, hvad er så problemet sådan rent strukturelt?
René Christensen (DF), 2017-04-18:
Det var også derfor, jeg startede med at sige i min ordførertale, at det her måske egnede sig mere til en forespørgselsdebat, og at vi gerne vil tage det i udvalget.
For hvor skal vi lande den?
Altså, hvordan får vi lavet det her, så vi ikke kommer ud i de her situationer igen?
For Dansk Folkeparti mener faktisk, at vi har en udfordring i forhold til salget af DONG.
Når man, hvad skal vi sige, har spillet hele sin årsløn ind på pladen – i det her tilfælde store millionbeløb fra ledelsen, og vi snakker 250 medarbejdere –
så har man selvfølgelig også en interesse i, at prisfastsættelsen bliver så lav som mulig, fordi man efterfølgende også får en så høj gevinst som muligt.
Det er jo også det, det går ud på, og derfor mener vi også, at det er helt reelt, at SF fremsætter det her beslutningsforslag.
Men vi vil egentlig hellere have en dialog om det.
For hvor skal vi lande det?
Skal det her være et forbud?
Men der er ingen tvivl om, at vi i dag reelt ikke har en politisk diskussion, og det så vi også med DONG-aktstykket.
Det er rigtigt, at man skal godkende det i Finansudvalget, men der er jo reelt ikke plads til en politisk diskussion.
Den diskussion får vi plads til i udvalget, og det vil vi benytte os af.
Joachim B. Olsen (LA), 2017-04-18:
Det er jo fuldstændig korrekt, at det netop kan gå begge veje med sådan nogle optioner.
Er det DF's holdning, at man skal lave lovgivning på baggrund af, hvad én person – i det her tilfælde DONGs tidligere direktør – siger om et aktieoptionsprogram?
Altså, er det sådan nok til, at vi skulle ændre lovgivningen på baggrund af det?
Og hvis det er sådan, at det ikke er nødvendigt at lave aktieoptionsprogrammer, så skal man da heller ikke gøre det.
Der er jo ikke nogen grund til at give nogen en højere løn, end der er behov for, for at få de rette kompetencer.
Men det er vel ikke noget argument for, at vi så skal gå ind og lovgive, at man ikke må.
Hvorfor skulle vi dog binde os selv på hænderne på den måde?