Mette Thiesen (NB), 2021-12-07:
Jamen så lang tid behøver jeg ikke.
I dag behandler vi et beslutningsforslag vedrørende det familieretslige system.
Det vil ikke løse alle de problemer, der er – det ville være at tage munden for fuld – for der er massive problemer.
Men det ville løse en del af dem, og jeg og Nye Borgerlige er først lige kommet i gang med at fremsætte beslutningsforslag om at ændre det både dysfunktionelle og dyre familieretslige system; der er nok at tage fat på.
Som de fleste nok ved, har jeg i lang tid kæmpet for, at systemet bliver lavet om.
Alt for mange sager tager alt for lang tid at afgøre; alt for mange sager ender dybt uretfærdigt med, at den forælder, der udøver samværschikane, også er den forælder, som ender med at vinde samværssagen.
Som det er i dag, bliver de mest komplicerede sager behandlet to steder, nemlig i henholdsvis Familieretshuset og i familieretten, som er to forskellige instanser.
Hvis barnet f.eks. bor hos den ene forælder, og den anden forælder ønsker samvær, men bliver forhindret i det, så kan sagen blive oplyst og behandlet i Familieretshuset.
Men Familieretshuset kan ikke træffe afgørelse; Familieretshuset kan kun oplyse og behandle.
Og så overgår sagen til afgørelse hos familieretten, efter at Familieretshuset har behandlet den.
Familieretten oplever ofte, at det, der er blevet belyst i Familieretshuset, er forældet eller ikke er belyst godt nok.
Dermed skal sagen belyses igen og startes forfra.
Samværssager bliver altså behandlet to steder frem for kun ét samlet sted.
Problemet er, at sagsbehandlingen i Familieretshuset tager op til 2 år, hvor bopælsforælderen i mellemtiden kan afskære den anden forælder fra at se barnet.
Det har den konsekvens, at familieretten selv skal starte sagen forfra og behandle den på ny, og i al den tid, der går, har den ene forælder ikke haft samvær med barnet.
Endnu mere absurd bliver det, når familieretten skal træffe en afgørelse, for her vil familieretten lægge vægt på, at barnet i den lange sagsbehandlingsperiode har opnået en større tilknytning til bopælsforælderen.
Det sker, på trods af at tilknytningen jo kan være et resultat af samværschikane fra netop bopælsforælderens side.
Så bopælsforælderen, der altså har haft barnet i sagsbehandlingsperioden, kan i sådanne tilfælde blive belønnet for at have udøvet samværschikane.
Eller bopælsforælderen kan slet og ret blot blive belønnet, ved at sagen tager flere år, hvor den ene forælder ikke har haft samvær med barnet.
Det er et absurd mareridt for at sige det mildt.
Der er på baggrund af de mange absurditeter flere ting, som skal ændres.
Først og fremmest skal sagsbehandlingstiderne sænkes markant, så det ikke bliver muligt at vinde sager på at forhale retsprocessen og på den måde udøve samværschikane i de år, som det tager at få afgjort sagerne.
Det skal ske, ved at samværssager fremover kun behandles ét sted.
Det er jo derfor, at jeg og Nye Borgerlige med dette beslutningsforslag foreslår, at Familieretshuset ikke længere bør behandle sager med det såkaldte høje konfliktniveau, altså de her komplekse sager.
Det skal kun være familieretten, der både behandler og afgør dem.
Dernæst skal der ved vurderingen af forældremyndighed, samvær og bopæl tages højde for, hvem af forældrene der udøver chikane eller optrapper konflikten.
Sagt med andre ord: Hvis den ene forælder udøver samværschikane, bør retten tage dette med i vurderingen af samværsfordeling, forældremyndighed og bopæl.
Jeg kæmper benhårdt for at få retfærdighed og retssikkerhed i familieretssystemet.
Det her vil være et lille, men meget vigtigt skridt på vejen.
Det vil gøre en enorm forskel for de mange, mange danskere, der er fanget i et rigidt system, der favoriserer den, der skaber konflikten, i stedet for at sikre barnets tarv, som jo netop er at have begge sine forældre; medmindre, selvfølgelig, der er tale om nogle helt særlige omstændigheder, hvor den ene forælder er særligt uegnet.
Det her forslag er jeg rigtig, rigtig stolt af at fremsætte, og jeg synes også, det var meget klart og tydeligt ved den høring, som vi havde for ikke så længe siden, at det her vil være den helt rigtige vej at gå.
Så tusind tak til Venstre og til Dansk Folkeparti, og så skal jeg også hilse fra Liberal Alliance og sige, at de også støtter det her forslag.
Tak til jer for at have mod til at tage det her skridt, for det er den rigtige vej at gå.