Naser Khader (KF), 2016-12-08:
Det kommunistiske Kina er ikke blot verdens største land, men også blandt de lande i verden, hvor der foregår flest menneskerettighedskrænkelser.
De seneste årtiers økonomiske liberalisering er kun i begrænset omfang kommet de fleste kinesere til gode.
Ifølge Amnesty International og andre menneskerettighedsorganisationer er der mange menneskerettighedsproblemer i Kina, bl.a. dødsstraf og heraf diskussionen om organtyveri, tvangsarbejde, tilbageholdelse under tortur, krænkelse af ytrings- og pressefriheden og krænkelse af religionsfriheden.
Ufrivillig organdonation skal selvfølgelig fordømmes og fordømmes højlydt, hvorend det sker, fordi det er en krænkelse af vores grundlæggende frihedsrettigheder.
Vi skal som et demokrati og som demokrater – det er et vilkår – være med til at udbrede de grundlæggende frihedsrettigheder, og derfor skal vi helt i tråd med udenrigsministerens tale bruge vores diplomatiske relationer til at kritisere krænkelser af frihedsrettighederne, hvorend de måtte ske.
For udgangspunktet må altid være, at et menneske selv kan bestemme over eget liv, egen krop og seksualitet, ægteskab, fremtid og også over egne kropsorganer.
Det skal gælde globalt, og også når man sidder på dødsgangen i Kina.
Kina har haft en forfærdelig praksis med organhøst blandt fanger på dødsgangene.
Det giver sig selv, at det er dybt forkasteligt og skal fordømmes, at en stat vælger at tvangsdonere indsattes organer.
Kina har siden den 1. januar 2015 sagt, at der ikke foregår ufrivillig organtransplantation, og det er blevet forbudt at transplantere uden samtykke.
Det er godt, fordi det betyder, at personer, der gør sig skyldige i tvangstransplantationer, skal og kan straffes, men vi skal selvfølgelig følge med i, om forbuddet mod ufrivillig organdonation efterleves.
I det hele taget er det klart, at det på alle områder er uhensigtsmæssigt, at en stat føler, at den råder over, hvilke personer der skal have hvilke organer.
Bare for at nævne et enkelt problem har der ifølge The Economist været eksempler på, at timingen for henrettelser har skullet imødekomme efterspørgslen efter organer.
Forestil jer, at der pludselig opstår et behov for flere organer, og at man derfor må overveje at henrette flere af dem, der ellers bare skulle have haft en hård straf.
Det er totalt uacceptabelt, at en stat aktivt omfordeler organer mellem borgere uden deres samtykke.
Organhøsten vidner om, at Kina har problemer med frihedsrettighederne, ja, den kinesiske stat har grundlæggende haft et problem med, at ethvert menneske har værdi, og at ethvert menneske har ret til sin egen krop.
Vi i den frie verden ved godt, at man ikke mister retten til sin egen krop, bare fordi man sidder på dødsgangen.
Derfor er det også os, der skal være dem, der råber højest, hvad angår de grundlæggende frihedsrettigheder, og dem skal vi kæmpe for globalt, og det skal vi bl.a. gøre, ved at vi, når vi møder disse regimer i møder, skal tage den kritiske dialog bogstaveligt.
Vi skal fordømme krænkelsen af dem, og vi skal kritisere, hvis et land systematisk udvikler en praksis, der forgriber sig på dets borgere.
At prædike frihedsrettigheder i verden er som sagt et vilkår for demokratier, og det skal vi blive ved med at gøre.
Det handler i afgørende grad om at beskytte mennesker imod statslige overgreb.
Vi skal ikke respektere kulturer, religioner og stater, der undertrykker retten til at bestemme over eget liv, egen krop og seksualitet, ægteskab og fremtid, og derfor skal vi overalt, hvor vi ved at det foregår, være stærkt kritiske.
Så jeg sætter min lid til vores udenrigsminister og til, at han, når han mødes med disse regimer, taler med store bogstaver og tager den kritiske dialog meget, meget bogstaveligt.