Astrid Krag (S), 2024-05-15:
Vi har lige lavet en meget stor aftale om folkeskolen, hvor vi løfter økonomien til skolerne ret markant og varigt – knap 800 mio. kr. varigt – hvor der er en timebank med en værdi for over 2 mia. kr., man kan prioritere lokalt, og hvor der er 2,6 mia. kr. til faglokaler til den mere praktiske skole.
Oven i det kommer de kommuneaftaler, vi fra regeringens side laver løbende med kommunerne, og hvor der jo er et kommunalt råderum at forholde sig til: Giver skolemad mening hos os lokalt?
Ønsker vi det?
Hvilken model giver mening for os?
Jeg synes, at det er en god tilgang, vi har til det.
Jeg vil meget gerne sammen med jer være med til at sørge for, at der kommer viden om, hvad der er af forskellige modeller for skolemad.
Tak til Radikale Venstre for at have fremsat beslutningsforslaget her og give os lejlighed til at drøfte skolemad også her i Folketingssalen.
Jeg kan så sige, at mine unger får chili con carne i dag.
Mad betyder noget for os alle sammen, men især når man er barn og skal have energi til krop og hjerne til at lære tabellerne, både de små og de store, skal lære at stave til »kat« og alt det andet, ramme plet i høvdingebold og være der for sit hold, så betyder mad noget.
Det er svært at koncentrere sig på tom mave, og det er også svært at have overskud til at være social.
Det går ud over læringen, og det går ud over trivslen.
Derfor er der i dag mulighed for at få en skål havregryn i nogle sfo'er i de områder, hvor man oplever, at der er for mange børn, der møder frem på tom mave.
Der er skoler både i bykommuner og i landkommuner, hvor man har skolemad – ganske mange endda, kunne vi høre på ministerens tal.
Så det er altså ikke noget, vi behøver at opfinde herindefra.
Der er allerede mange skoler rundtomkring i landet, der har skolemadsordninger, og de findes i øvrigt i mange forskellige former, alt efter hvordan man lokalt har fundet, at det bedst gav mening.
Sådan er vores lovgivning nemlig i dag.
Kommunerne har lov til at beslutte at etablere skolemadsordninger og forholde sig til, hvad det er for en ordning, man ønsker lokalt hos sig.
Nogle steder er det en del af børnenes skoledag at tage aktiv del i madlavning og være måltidsværter for klassekammeraterne; andre steder er det et køkken, der laver maden, og skolemadsordningen handler mest om det ernæringsmæssige.
Forslagsstillerne vil have drøftelser om et centraliseret krav om skolemad.
Forslaget er sympatisk – bestemt – men som ministeren også var inde på, vil et sådant centraliseret krav medføre store merudgifter, ja, endda i milliardstørrelsen.
Det er immer væk lidt af en regning at udskrive uden at forholde sig til, hvordan det skal finansieres.
Jeg synes i al beskedenhed, at vi har lavet en klog aftale om folkeskolen for nylig.
Der er mange gode initiativer i den, og grundlæggende er det jo i en bevægelse for vores folkeskole, hvor vi gør op med centralisering og detailstyring og tværtimod lægger vægt på netop det lokale ejerskab til skolen – med lokale valgfag, større ansvar til skolebestyrelserne og jo så i øvrigt 2,6 mia. kr. til nye faglokaler.
Når man ved, hvor populært et valgfag madkundskab er, og at man nogle steder allerede i dag kan være i bekneb for tilstrækkeligt med køkkenfaciliteter, så ville det være oplagt at forestille sig, at en del af midlerne til faglokaler til den mere praktiske skole kunne gå til skolekøkkener; og at man nogle steder vil bruge lejligheden til at overveje mulighederne og modellerne for skolemad i samme ombæring, synes jeg er utrolig positivt.
Jeg synes også, det er værd, at vi hver især overvejer, hvad vi kan gøre for at udbrede viden og kendskab til de forskellige modeller og udgaver af skolemad.
Og jeg vil da, hvis man må det fra Folketingets talerstol, invitere alle mine kolleger til at komme og være med ved den konference.
I Socialdemokratiet er vi glade for opmærksomheden omkring alle de gode perspektiver ved skolemad, men vi kan ikke støtte det konkrete beslutningsforslag, vi drøfter her i dag.