Rasmus Nordqvist (ALT), 2017-03-24:
Og hvor er det dog passende, at det er i dag, vi diskuterer det europæiske samarbejde.
Det er i morgen, vi kan fejre 60-året for Romtraktaten.
Det er nu, vi skal finde ud af, hvordan vi kommer videre med det europæiske samarbejde.
Det diskuterede vi også i sidste redegørelsesdebat, men det er om muligt mere presserende nu, her ugen før Theresa May igangsætter Brexitforhandlingerne.
Det giver jo anledning til, at vi både kigger fremad, men i den grad også tilbage og husker på, hvorfor det var så vigtigt for os at indgå i et europæisk fællesskab, og selvfølgelig også se frem og se på, hvordan vi så fremadrettet kan gøre det her meget bedre.
Hvis vi starter med at se tilbage, kender vi jo alle sammen historien.
Men i denne brydningstid er det jo godt lige at blive mindet om, at EU i bund og grund er et fredsprojekt.
Dengang blev freden skabt ud fra en liberal devise om, at hvis vi handler med hinanden, bliver vi afhængige af hinanden, og derfor vil vi ikke gå i krig med hinanden.
Det betyder ikke, at fred er lig med frihandel, men fred er lig med det, der ligger bag ved frihandel, nemlig samarbejde.
Når vi samarbejder, lærer vi hinanden at kende.
Når vi lærer hinanden at kende, bliver vejen til krig og konflikt meget sværere og længere.
Samarbejdet viste sig at være så givtigt, at vi sammen skulle løse andre problemstillinger end bare handel.
Vi skulle nemlig løse problemer, der går over grænserne.
Og her er det jo specielt nærliggende for os at være rigtig glade for det udvidede samarbejde på klima- og miljøområdet, som er nogle af de mest presserende problemstillinger, vi står over for.
Udenrigsministeren nævner i sin redegørelse, at EU-samarbejdet er udfordret af en svagere opbakning fra dele af den europæiske befolkning, og det store spørgsmål er jo selvfølgelig, hvorfor opbakningen er dalende.
Hvorfor synes en stor gruppe europæere ikke, at det europæiske samarbejde svarer på de problemstillinger, som vi står over for?
Samarbejde sker bedst under forudsætning af, at sammenhængskraft og dermed også solidaritet er til stede.
Desværre må vi sande, at disse ting er under voldsomt pres i de her år.
Herhjemme ser vi skævt til den fri bevægelighed, fordi nogle føler, at den trykker deres job og deres jobmuligheder.
Fællesnævneren for meget af det pres, som EU oplever, er faktisk, at borgere ikke føler, at de får gavn af den velstand, som alle undersøgelser viser at det europæiske samarbejde faktisk har givet os.
Samtidig får borgerne tudet ørerne fulde af, at hver gang, der er et nationalt problem, er det EU's skyld.
Jeg synes simpelt hen, at vi nationale politikere må holde op med altid bare at skyde skylden på EU, hver gang vi træffer en upopulær beslutning, for det er jo ikke sådan, det forholder sig.
For det første er vi med til at træffe de beslutninger, og for det andet er der rigtig ofte mange muligheder for at implementere de forskellige beslutninger, der er truffet.
Så jeg vil sådan set sige, at hvis vi i dag i den her redegørelsesdebat kan blive enige om at forholde os sandfærdigt til, hvornår noget er EU's skyld, og hvornår noget er vores egen skyld her i Folketinget, så ville vi være nået rigtig langt, og så ville det være en dejlig måde at kunne fejre Romtraktaten på i morgen.
Men det andet handler så mere konkret om, hvilke politikområder vi skal forfølge, for at borgerne føler, at det europæiske samarbejde fortsat er svaret på de grænseoverskridende problemstillinger, som er relevante at få løst for deres hverdag.
Stats- og regeringscheferne har besluttet, at der i særdeleshed skal være et fokus på migration, sikkerhed og økonomisk vækst.
Og udenrigsministeren giver i sin redegørelse udtryk for, at det også er den retning, som regeringen ønsker det europæiske samarbejde går i.
Migration bliver nævnt som et hovedfokus for det europæiske samarbejde, og jeg kunne ikke være mere enig i, at det faktisk er et emne, som optager os meget, og som bør optage os meget.
Det europæiske samarbejde bør sætte massivt ind for at afbøde årsagerne til, at mennesker vælger at tage den svære beslutning om at efterlade deres hjem og tage på en lang og farefuld vej til et naboland eller til Europa.
Vi bliver nødt til at sætte ind i forhold til en massiv udviklingshjælp til udviklingslandene, så vi får skabt stabile samfund, hvor befolkningerne føler, at der er et håb for en bæredygtig fremtid, og som også kan gøre, at der ikke kommer konflikter.
Og så når flygtningen kommer den lange og farefulde vej til Europa, bør vi selvfølgelig stå sammen i medlemslandene og fordele flygtningene imellem os.
Det kræver, at vi har modet til at kunne forhandle en fordelingsnøgle på plads, som Kommissionen har foreslået, og som det desværre ser ud til flere lande vender ryggen.
Nuvel, det er jo ikke den her vej, som jeg står og taler om, som det europæiske samarbejde nødvendigvis går i øjeblikket, og vi ser desværre heller ikke, at regeringen skubber på den vej i forhold til solidarisk fordeling af flygtninge.
I stedet er Tyrkietaftalen og flere lignende aftaler med andre lande samt tilbagesendelsesaftaler det, som der især bliver fokuseret på.
Det synes vi fra Alternativets side er utrolig bekymrende, for disse aftaler af forskellig art vil ikke løse de grundlæggende årsager til, at så mange mennesker vælger at flygte fra deres hjem.
Det gør os blot utrolig afhængige af lande med diktatoriske tilstande som Tyrkiet, og vi risikerer at destabilisere et land som Libyen yderligere, samtidig med at vi sender flygtninge tilbage til nogle steder, hvor vi ikke kan garantere for deres sikkerhed.
Så alt i alt er der mere end rigeligt at tage fat på.
Og for at tingene ikke skal blive sådan alt for dystre – solen skinner trods alt den her fredag eftermiddag – vil jeg faktisk gerne slutte af med håb, for jeg er faktisk håbefuld på vegne af det europæiske samarbejde.
Det er jeg, ikke mindst fordi der intet er som en god krise, der gør, at man finder på nye løsninger.
Det er faktisk det, jeg tror og håber kommer til at ske.
Vi står i en alvorlig krise i det europæiske samarbejde, og jeg tror på, at det faktisk kan få os til at få øjnene op for alle de positive elementer, der er, alle de positive elementer, der kan komme ud af samarbejdet.