Jane Heitmann (V), 2018-11-09:
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at vi gennem længere tid har drøftet, hvordan vi mest effektivt styrer vores sundhedsvæsen, så vi hele tiden er skarpe på, at vi skal have mest sundhed for pengene.
Det er heller ikke nogen hemmelighed, at vi igennem snart mange år har haft udpræget fokus på kvantitet og aktivitet, og det har givet god mening.
Men verden omkring os forandrer sig, og danskernes sundhedsvæsen er ikke en statisk størrelse, men et levende og dynamisk sundhedsvæsen, som vi i Venstre har et stort ønske om også skal følge med tiden.
Udenfor er det efterår, bladene er ved at falde af træerne, det regner og rusker, og vi skal meget ondt igennem, før det atter lysner og foråret kommer os i møde.
Men vi kan da godt her i salen tage forskud på glæderne.
For lad os nu skrue tiden tilbage til umiddelbart før sommerferien, hvor regeringen og Danske Regioner indgik en ny økonomiaftale, der ikke bare som noget helt nyt prioriterede målrettede midler til et løft af psykiatrien, men også satte retningen for en helt ny styringsform: nærhedsfinansiering.
Og hvad er så det for en størrelse?
Kernen i nærhedsfinansiering er netop resultat frem for aktivitet.
Og for os i Venstre er det afgørende, at vi trækker i den samme retning – lige adgang til behandling af høj kvalitet, uanset hvilket postnummer man har, og korte ventelister, for nu blot at nævne et par eksempler.
Og hvordan kan vi så sikre os, at det netop er i den retning, vi bevæger os, når vi nu f.eks. ved, at fremtidens patienter i højere grad vil have mere komplekse behandlingsbehov med flere diagnoser, flere kronikere og flere ældre – altså fremtidens behandlingsbehov, som vil stille endnu større krav om sammenhængende behandlingsforløb, og hvad der reelt skaber værdi for patienten?
Vi skal ikke være bange for at stille krav til hinanden – sygehuse, praksislæger, kommuner og os på Christiansborg.
Vi skal sikre os, at man har den nødvendige frihed til at leve op til de krav, der stilles af f.eks. os på Christiansborg.
Med økonomiaftalen for 2019 er der aftalt et sæt kriterier, som på forskellig vis understøtter målsætningen om både sammenhæng og omstilling.
Og lad mig kort ridse kriterierne op.
De fem kriterier er færre sygehusforløb pr. borger, lavere omkostninger ved kol- og diabetesbehandling, færre genindlæggelser inden for 30 dage, flere telemedicinske forløb uden for sygehusene og en plan for implementering af it-løsninger og datadeling.
Men her er det vigtigt at understrege, at vi med den nye styringsform udstikker en retning, som regionerne kan arbejde hen imod.
Dertil kommer, at kriterierne jo ikke er nagelfaste, men kan justeres over tid.
Jeg har noteret mig, at mange af høringssvarene roser det forhold, at både aktivitetspulje og produktivitetskrav nu er historie, men også, at flere udtrykker betænkelighed ved, at styringen og eventuelt tilskud nu rykker fra at være aktivitetsbestemte til at være resultatafhængige.
Jeg anerkender den betænkelighed og har stor forståelse for, at det f.eks. kan være svært at indgive gennemarbejdede høringssvar hen over sommeren.
Men når jeg nu alligevel ikke er så bekymret, er det, fordi jeg i bund og grund har tillid til, at vi i fællesskab formår at dreje skuden, om man så må sige, så vi sikrer, at flere patienter i fremtidens sundhedsvæsen modtager behandling der, hvor det giver mest mening.
Venstre vil nærheden, og netop derfor giver det mening, at vi bl.a. med nærhedsfinansieringen sikrer, at hvis det giver mest mening for kronikeren at gå til kontrol i et kommunalt sundhedshus, ja, så er det der, man bevæger sig hen, frem for til et fjernt sygehus.
Digitale løsninger, en stærk og veluddannet almen praksis og kompetente udgående sygehusfunktioner – for nu blot at nævne et par eksempler – vil være stærke aktører, når vi ændrer praksis fra aktivitetsbestemt finansiering til resultatbestemt finansiering.
Det handler om danske patienter, og også her er Venstre på patienternes side.
Venstre kan støtte lovforslaget som fremsat.