Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2022-01-11:
Tak for det.
Det her er jo en af mine yndlingsdagsordener, så det er en af dem, vi virkelig har tilfælles, og derfor vil jeg sige tusind tak til Venstre og ikke mindst hr. Stén Knuth for at blive ved med at holde fast i det her område.
Jeg vil dog også sige, at selv om det for min skyld kunne være et tema, vi drøftede på ugentlig basis, ville det være lidt synd for skolerne, hvis vi så også på ugentlig basis skulle finde på nogle nye redskaber, før vi havde set, om de redskaber fra ugen før faktisk virkede.
Derfor vil jeg gerne annoncere, at uanset hvor mange gange man tager det her op, stiller jeg meget gerne op til at tage debatten om det, fordi jeg synes, det er vigtigt, og jeg tror, at jo flere gange, vi debatterer det, jo mere vil det også brede sig de steder, hvor man endnu ikke er nået i mål med at få bevægelse ind i skoledagen, så man kommer videre med det.
Så jeg synes, at debatterne i sig selv er vigtige, vil jeg gerne sige, men det betyder altså ikke, at vi, hver gang vi tager debatten, dukker op med et nyt redskab, som de så også skal anvende på skolerne, for jeg tror faktisk på, at de redskaber, vi har taget stilling til, virker.
Det er sådan, at vi i næste uge også har en forespørgselsdebat, anmeldt af Venstre, om lovkravet om de 45 minutters bevægelse, og der vil nok være nogle pointer, der går igen, men som sagt mener jeg faktisk, at det er en selvstændig pointe at blive ved med at have en offentlig debat om det.
Så langt, så godt, så lad os endelig blive ved med det.
Det er jo generelt sådan på skoleområdet, at selv om nogle her i parlamentet godt kunne tænke sig, at man bare kunne lave lovgivning, så alt med et fingerknips ville være, som man havde besluttet herinde, så kan jeg afsløre, at sådan er det ikke.
Det er faktisk noget af det, jeg synes er en af de utrolig formildende omstændigheder ved lærerstanden i Danmark, nemlig at man gør de ting, som man synes er fornuftige, så godt man kan.
Sådan har det altid været med skolesektoren i Danmark, og det er jo efter min mening en utrolig positiv afart af selvstændig tænkning, som jeg sådan set tror vores børn og unge har godt af, at deres lærere er indehavere af.
Men det giver så også den frustration, at hvis lærerne ikke synes, at det, man har vedtaget, er fornuftigt, så er det altså ikke nødvendigvis sådan, at de gør, som der bliver sagt, og det kan så skabe en vis frustration i parlamentet og ikke mindst også indimellem hos ministeren.
Men sådan er det heldigvis, og det betyder også, at vi har et fundament for, at kritisk tænkning og selvstændighed og al den slags, vi bryster os af at være gode til i Danmark, får skoleeleverne så ikke fra fremmede, men fra deres lærere, som også er i stand til selv samme.
Derfor er det altså ikke sådan, at vi kan træffe en beslutning om, at der skal være 45 minutters bevægelse i skolen, og så gør man det så også bare i skolerne, og derfor betyder det, at vi skal være rigtig gode til at argumentere for det.
Så selv om vi har indført lovgivningen, så de rent faktisk skal gøre det, og vi med jævne mellemrum også kan fortælle dem, at de skal gøre det,
kræver det også, vi gør det stykke benarbejde, der skal til, for faktisk at overbevise lærerne om, at det er en rigtig god idé, og derfor er de offentlige debatter vigtige, og det er det både med forespørgselsdebatten, og det er også med den debat, der er her i dag.
Jeg vil i hvert fald i enhver tænkelig sammenhæng argumentere for og forsøge at overbevise så mange, som jeg overhovedet kan, om, at det virkelig er en god idé, at man får bevægelse ind i undervisningen.
Det er jo ikke, fordi minutkravet i sig selv er et mål, for det er det bestemt ikke, men intentionen om, at bevægelse skal være en integreret del af skolens hverdag, og at eleverne skal bevæge sig hver eneste dag, er vigtig, og det er den, fordi eleverne trives bedre med det.
Vi er som regering meget optaget af at øge friheden for skoler rundtomkring i Danmark, og jeg er så glad for bevægelseskravet, at det vil være en af de sidste dele af lovgivningen, jeg lader falde; vi har alle sammen sådan nogle lister over hvad de første af de krav, vi lader falde, er.
Folk har forskellige lister her i Folketinget.
For nogle ville det første, de gav frihed fra, være de nationale test, fordi de altid har elsket at hade dem, mens det for andre er noget andet, der står øverst.
For mit eget vedkommende er det sådan, at når alle andre partier har tilsluttet sig at fjerne al anden regulering, når vi til kravet på 45 minutter i forhold til bevægelse.