Mads Fuglede (V), 2018-11-02:
Tak for ordet.
Som der er blevet redegjort for, er forslaget i dag en delvis udmøntning af den indfødsretsaftale, som regeringen indgik sammen med Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet tilbage i juni.
Det er en aftale, som bl.a. indebærer, at dansk statsborgerskab fremover skal betinges af deltagelse i en såkaldt grundlovsceremoni.
Formålet med det foreliggende lovforslag er at henlægge grundlovsceremonierne til kommunalbestyrelserne, og i den forbindelse indeholder forslaget et forslag om at bemyndige ministeren til at fastsætte nærmere regler for afholdelse af disse ceremonier.
Derudover vil forslaget medføre ændringer i danskuddannelsesloven samt en forhøjelse af gebyret for ansøgning om dansk indfødsret.
Selv om forslaget med andre ord indeholder ganske mange delelementer, er det primært håndtryksdiskussionen, der er løbet med overskrifterne.
Den måde, vi møder hinanden på, den måde, vi hilser på hinanden, er ikke ligegyldig for vores danske fællesskab.
I et samfund som vores, hvor vi møder hinanden med tillid, gensidig anerkendelse og respekt er det at give hånd en naturlig ting
Man kan forstå det som et sprogligt fællesskab, det danske er dem, der taler dansk, og man kan se det som et geografisk fællesskab, for vi er nu engang dem, der bor her og taler dansk på de her bøgelyse øer, men vi er også et historisk fællesskab, der igennem tid har udviklet nogle rettigheder, som har ændret sig.
Da jeg blev medlem af Folketinget, skrev jeg under på, at jeg ville overholde rigets grundlov, og det gjorde jeg oven på grundloven af 1915, som nogle også kalder grundloven af 1912, og andre kalder den grundloven af 1918, og der er sågar dem, der synes, at grundloven skal hedde grundloven af 1919, men det er den grundlov, hvor kvinder fik stemmeret.
Vi har prøvet et samfund, hvor kvinder ingen rettigheder havde, hvor de var betragtet som et underligt vedhæng til manden, der havde en særlig placering i samfundet, og hvor kvinderne var underordnet alt.
Vi har prøvet social kontrol med kvinder i meget større omfang, end vi egentlig har lyst til at være bekendt i dag, men vi er et historisk fællesskab, der har udviklet os og lagt på, og i arv har vi fået grundlov på grundlov og regel på regel og lov på lov, og nu gør vi ikke de her ting længere.
Men af nødvendighed er vi nu blevet udfordret i et sådant omgang, at ting, vi ikke normalt ville lovgive om, lovgiver vi om nu.
En af de ting, der er helt selvfølgelig for mig, er, at det, vi har fået i arv, det, vi er opdraget med, er en respekt for kvinder, som desværre ikke er naturlig for alle.
Derfor lovgiver vi nu om det her, og derfor er det helt naturligt for Venstre at stemme for, at når man foretager sin første borgerpligt, er det at trykke borgmesteren eller en, der er udpeget af borgmesteren til at varetage den rolle, i hånden.
Så Venstre støtter op om indfødsretsaftalen, og vi støtter naturligvis også forslaget.
I den forbindelse skal jeg hilse fra Det Konservative Folkeparti og meddele, at de også bakker op om forslaget.
Når vi sådan anskuer den her problemstilling, som fru Astrid Krag tidligere kaldte for noget, der er mere hypotetisk, må jeg sige, at det jo er et meget reelt problem.
Det er et reelt problem, at vi har mange mennesker blandt os, som overholder de regler, der er sat til dem, og som alligevel ikke vil det.
Det er jo ikke så lang tid siden, integrationsministeren var udsat for, at en kendt dansk ekstremist ikke ville trykke hånd med ministeren, selv om han har dansk statsborgerskab.
Så der er jo noget, der tyder på, at vi skal gøre mere for at sørge for, at de, der er her, rent faktisk deler de værdier, vi har.
Det er jo så tredje gang, at Socialdemokratiet stemmer gult til en stramning på udlændingeområdet.
Er det også en del af den nye kurs, at man i det hele taget slår ind på en ny retning, hvor det her med den stramme udlændingepolitik mere er noget i retning af, at ånden er redebon, men kødet kan være så frygtelig skrøbeligt?
Er det der, vi er?