Karsten Hønge (SF), 2020-05-29:
Arbejdsløsheden kender i øjeblikket kun en vej, og det er opad.
Til gengæld kender dagpengene også kun en vej, og det er nedad.
Det går faktisk den vej, hønsene skraber, nemlig tilbage.
Kulden fra utrygheden og usikkerheden siver ind i tusindvis af almindelige lønarbejderhjem.
Vi har brug for den modsatte udvikling med lavere arbejdsløshed og højere dagpenge og for, at vi investerer massivt i grunduddannelserne og efteruddannelse.
Regeringen burde sætte sig i spidsen for en genopretningsplan for tryghed, dagpenge og uddannelse.
De, der har mindst, skal vel mærke, at der er kommet en ny regering, ikke, socialdemokrater?
Det skal vel have konsekvenser, at de borgerlige ved valget fik en politisk olfert, som de kan smage i mange år frem.
Udviklingen skal vendes, for dagpengene vil i 2025 blot udgøre 44 pct. af gennemsnitslønnen, hvor de i 1980 dækkede 63 pct.
Samtidig er dagpengeperioden forkortet, genoptjeningen gjort sværere, og skatteværdien af fradraget gjort ringere.
Lige her og nu er der brug for et coronatillæg på 25 pct. af dagpengene året ud; at vi forlænger dagpengeperioden, sådan at uret bliver sat i stå resten af året; at uret bliver sat i stå for de modtagere af kontanthjælp, som rammes af 225-timersreglen; at vi suspenderer dummebøden på en karensdag hvert kvartal; og at vi åbner et vindue ind til a-kasserne, så folk kan melde sig ind og modtage dagpenge, hvis de så i øvrigt lever op til betingelserne for et medlemskab, herunder kontingent i mindst 1 år, og sådan en frit lejde-periode kunne passende gælde 1 måned.
Det her er bare midlertidige løsninger i den akutte krise, vi står over for, og kan jo slet ikke stå alene.
Når dækningsgraden er ringe, vil mange stille sig selv spørgsmålet: Hvorfor egentlig købe en dårlig forsikring?
På et tidspunkt vælger folk at melde a-kasserne fra, og det vil give dramatiske rystelser på hele arbejdsmarkedet, som vi i øvrigt med god grund er stolte af.
Hvis der ikke er et rimeligt bytteforhold mellem kontingent og forsikringsgrad, kan det jo ikke betale sig at være medlem.
Derfor vil der komme flere muligheder for personlige lønforsikringer, men vi skal ikke udlicitere eller privatisere trygheden.
Privatisér, privatisér, privatisér! råber højrefløjen hele tiden, og Ase, der er en forretning og en a-kasse, svarer på råbet ved at tilbyde forsikringer til de bedst stillede.
Igen og igen er Ase samlingssted for egoisterne, for deres forsikring er målrettet de 250.000 mennesker med de bedste lønninger og de mest trygge arbejdsliv.
Ases forsikringer, som ikke forudsætter medlemskab af en a-kasse, er torpedoer mod vores fælles a-kasseskib, hvor eliten nu forsøger at redde sig væk i private redningsbåde.
Men vi skal tænke ud over egen næsetip og ikke kun bruge den personlige pengepung som kompas, og så er det ovenikøbet i en situation, hvor Ases private elite mener, at de kan bruge skattefradraget, så de kan få en hjælpende hånd fra skatteborgerne – det håber jeg at ministeren så hurtigt som muligt vil slå en prop i.
Nogle fagforbund tilbyder også lønforsikringer, men der er det supplementer til a-kassen.
Jeg synes også, det er bekymrende, at fagforbund føler sig nødsaget til at tilbyde den slags tilkøbsordninger, men jeg anerkender behovet.
Vi står med et afgørende valg: Skal vi styrke en af grundpillerne på arbejdsmarkedet, nemlig et trygt dagpengesystem, vil vi fortsætte med at pille sten efter sten ud af fundamentet?
Jeg deler fuldstændig bekymringen fra Det Økonomiske Råd om, at udhulingen af dagpengene truer vores succesfulde model for arbejdsmarkedet.
Bedre vilkår for arbejdsløse er den nødvendige redningskrans her og nu, men der er også brug for en plan for på længere sigt at give robuste a-kasser og dagpenge, og for at overleve skal vi investere i voksen-, efter- og videreuddannelse, både til arbejdsløse og til de ansatte i virksomhederne.