Søren Espersen (DF), 2021-11-30:
Mange tak.
Jeg føler mig godt repræsenteret i forhold til det, mine blå venner har sagt, måske lige bortset fra hr. Jens Rohde.
Jeg synes ikke, det er god skik, hr. Jens Rohde, at begynde at fortælle, hvad der har stået af ord i et forslag til vedtagelse, for det gør man normalt ikke.
Hr. Jens Rohde brugte udtrykket mistillid, og jeg ved ikke, hvor han har det fra, men det er ikke fair i mine øjne.
Jeg vil hellere tale om den evakuering fra Afghanistan på den måde, at jeg på en eller anden måde vil forsøge at evaluere, hvad jeg synes har været problemet i den indsats, vi har gjort.
Vi får om nogen tid en rapport med evaluering af krigen, inklusive evakueringen, forhåbentlig, og den ser vi frem til.
Men da vi i hele det 20 år lange forløb, såvel i UPN som i Forsvarsudvalget, måned efter måned af skiftende regeringer har fået rapporter fra fronten, bør vi allerede nu have dannet os et nogenlunde billede af det lange, tragiske forløb.
I DF er vi ikke i tvivl om, at den væsentligste årsag til nederlaget er, at vi og vore allierede har været optaget af på en gang at ville gå på to ben, altså føre krig og samtidig drive demokratimission i en befolkning, som meget gerne vil være fri for demokrati.
Vi troede, at vi med en kæmpe civil indsats og ved samtidig at tilføre det nye styre i Afghanistan milliarder ville vinde hearts and minds.
Det første par år efter 11. september drejede alt sig om at nedkæmpe fjenderne Al-Qaeda og Taleban samt at få fingre i Osama bin Laden, men snart ændrede vores tilstedeværelse karakter, og man kunne noget groft udtrykke det således, at når vi havde ødelagt en bro, gik vi straks i gang med at bygge en ny samme sted.
Samtidig udrustede vi i tusindvis af tvivlsomme afghanere med penge og magt, og når bare de var i stand til begejstret at udtale ordet demokrati, åbnedes alle vores pengekasser.
Der var i øvrigt mest tale om en række lokale krigsherrer, hvis fornemste formål var at skrabe penge sammen til sig selv.
Man kaldte dem i øvrigt optimistisk og rask væk demokratiforkæmpere.
Samtidig besluttede vi os til, at der skulle være landsdækkende valg i Afghanistan, som så blev holdt med jævne mellemrum og hver gang var den rene farce.
Vi troede, at afghanerne er ligeså begejstrede for demokrati, som vi er, vi fortrængte det faktum, at en stor del af den afghanske befolkning i den grad foragter Vesten samt vores demokratiske systemer, som de betragter som svage.
De fnisede bag vores ryg, mens deres ledere fik fyldt bankbøgerne fra en åbenbart uudtømmelig kilde.
Vi gik i gang med modernisering af landets infrastruktur, og vi oprettede skoler, samtidig med at vi gav os i kast med at udruste og uddanne en kæmpe hær.
Knap 300.000 mand skulle tage kampen op mod Taleban, deres udstyr var det bedste af det bedste, ikke bare håndvåben, granater og missiler, men også kampvogne og fly.
Tilmed blev hele hæren lønnet.
Da det så endelig gjaldt, viste soldaterne, hvad de var lavet af.
Da en håndfuld toyotapickups kom drønende mod Kabul, skyndte de sig at smide alt, hvad de havde i hænderne.
Det, at de fleste muslimske lande på denne Jord ikke ønsker vort demokrati indført, kan som nævnt være vanskeligt, ja, ligefrem traumatisk for os at forstå, men sådan er det.
Hvis Vesten, som vi så det eksempelvis i Egypten efter Mubaraks fald, insisterer på, at der skal holdes parlamentsvalg, ja, så endte det selvfølgelig med en sejr til det muslimske broderskab.
Vælgerne brugte deres stemmeret til at vælge islamistisk diktatur – sikke et dilemma for os.
Lykkeligvis besluttede den egyptiske vestligt orienterede hærledelse at gøre en ende på islamisterne, og mange tak for det.
Vi har lært lektien, og derfor må vi nu vælge: Ønsker vi det fulde demokrati med sikkerhed for, at islamisterne vinder afstemningerne, eller ønsker vi sekulære diktatorer, som orienterer sig mod Vesten, og som vi militært har samarbejdet med og levet i fredelig sameksistens med?
Jeg ved godt, hvad jeg foretrækker.
Jeg har en tilføjelse: Det er min opfattelse, at vi med hensyn til vores militære engagement i Sahelregionen nu har taget de første skridt frem mod alt det, vi ikke ville med Afghanistan.
Vi har nu specialstyrker, en del af dem ovenikøbet i Mali, hvilket understreger, at situationen i Mali bliver værre og værre.
Så i stedet for at sige farvel og overlade området til Frankrig, som har en kolonihistorie der, så optrapper vi.
Sluttelig vil jeg sige, at hvis jeg har misforstået hr. Jens Rohde, så lader jeg mig meget gerne belære, og så beklager jeg det, der er blevet sagt fra talerstolen.