runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2019-12-10:
Men det, jeg egentlig gerne vil holde fast i over for statsministeren, er jo, at der i den hjemsendelsespolitik, vi lavede med sidste års finanslov, og som Socialdemokratiet tilsluttede sig, står, at der sættes maksimalt fokus på at sikre, at flygtninge og familiesammenførte til flygtninges midlertidige opholdstilladelser inddrages eller nægtes forlænget i alle de tilfælde, hvor det retligt set kan lade sig gøre.
Det vil sige, at man under alle omstændigheder skal sikre, at de her mennesker, som har været her og fået hjælp i en midlertidig periode, skal rejse hjem, når muligheden er der.
Det skulle man arbejde maksimalt for.
Det, der så står i aftaleteksten i finansloven, er jo, at aftalepartierne er enige om at indføre en ny arbejdsmarkedstilknytningsordning for udlændinge, herunder flygtninge, familiesammenførte og medfølgende familie til arbejdstagere, der har fået inddraget eller nægtet forlænget deres oprindelige opholdsgrundlag, men som har været i beskæftigelse i Danmark i minimum 2 år.
Kan statsministeren ikke bekræfte, at det er en lempelse af udlændingepolitikken?
De regler, vi lavede, og som Socialdemokratiet stemte for, sikrede, at mennesker med udenlandsk baggrund, der var her, skulle tilbage til deres hjemland, så snart muligheden var der.
De får nu lov til at blive.
Med de gamle regler skulle de faktisk være rejst hjem.
Mette Frederiksen (S), 2019-12-10:
Det synes jeg måske mest af alt er udtryk for lidt sund fornuft, fordi det er en grundlæggende god idé, at flygtninge, der ikke har flygtningestatus længere, ikke bliver i Danmark.
Men det er da også fint, at en person kan få lov at blive i Danmark så længe personen er i beskæftigelse – ikke til evig tid – hvis en arbejdsgiver et sted i Nordjylland siger: Her har vi en person, som vi er glade for; vi kan blive ved med at aflønne personen; der er arbejde.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2019-12-10:
Men det, der er mit ærinde er sådan set ikke at finde ud af, om statsministeren synes, det er fornuftigt at ændre de her regler sammen med Radikale Venstre, for det har statsministeren besluttet sig for; det er jo derfor, Socialdemokratiet har indgået den her finanslovsaftale.
Det er for at få Socialdemokratiet til at vedkende sig, at når man gør det, lemper man udlændingepolitikken.
Det er jo helt fantastisk at høre både i Debatten i tirsdags, som jeg oplevede med den socialdemokratiske finansordfører, og så nu her i dag, at man lemper på vilkårene, så flygtninge, som egentlig skulle være sendt hjem, nu kan blive i Danmark, men at man ikke vil vedkende sig over for den danske befolkning, at man dermed lemper på udlændingepolitikken, fordi man fastholder, at det er en arbejdsmarkedsordning, så de udlændinge, som ellers skulle have været sendt hjem med hjemsendelsespolitikken, som vi lavede med finansloven, nu får lov til at blive, og at det ikke er en lempelse af udlændingepolitikken.
Det er det, jeg synes statsministeren bliver nødt til at fortælle den danske befolkning: Jo, her lemper Socialdemokratiet udlændingepolitikken.
Man lemper nemlig reglerne for de udlændinge, som er i Danmark, og som efter de gamle regler skulle være sendt hjem, og de får nu lov til at blive.
Det er en lempelse af udlændingepolitikken.
Mette Frederiksen (S), 2019-12-10:
Men kunne vi i al respekt så ikke også diskutere indholdet af det her forslag?
For hvis vi, Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet, er enige om, at det er en rigtig god idé, at flygtninge, der ikke længere har et beskyttelsesbehov, skal rejse hjem, men samtidig kan se nogle enkelte eksempler – jeg tror ikke, der er tale om så mange, men det kan vi vende tilbage til – på arbejdsgivere i Danmark, som har ansat en person og er glad for, at den person er ansat der, og i øvrigt siger til os, at man bliver ved med at have den pågældende ansat, kan vi så ikke blive enige om, at den person kan få lov til at blive her, så længe vedkommende er i arbejde?
Der er jo ikke tale om, at personen, hvis vedkommende bliver arbejdsløs om 4 måneder, så bare skal kunne blive i Danmark.
Så har personen ikke et opholdsgrundlag i Danmark, medmindre en masse andre ting forandrer sig.
Så det er jo et spørgsmål om, at en person, som er i arbejde, som betaler skat, og som forsørger sig selv, får muligheden for at blive.
Det synes jeg nu ikke er så tosset en idé.
Morten Østergaard (RV), 2019-12-10:
I forlængelse af den debat med hr. Kristian Thulesen Dahl vil jeg sige, at det vel er en meget forudsigelig reaktion, som jeg egentlig ikke synes skal holde nogen søvnløs om natten.
For det, jeg i hvert fald kan sige ude fra virkelighedens verden, er, at der er mange virksomheder – jeg har besøgt nogle få af dem i den seneste uge – som er glade for, at de her regler betyder, at de kan få lov at beholde de dygtige medarbejdere, de har fået, som er kommet hertil med flygtningebaggrund, og som har gjort præcis det, som vi har bedt dem om, nemlig at integrere sig og forsørge sig selv; det er de rigtig glade for.
Og de synes i virkeligheden bare, præcis som statsministeren sagde, at det er et godt skridt i retning af mere sund fornuft.
Så også ros for det.
I en finanslovsaftale, der ud over den type af sund fornuft jo også rummede, at det blev en finanslov i børnenes tegn – med stærke investeringer i vores daginstitutioner, og hvor uddannelsesbesparelser blev lagt på hylden og der i stedet kom investeringer i både folkeskolen og andre typer af uddannelse.
Og kulturbesparelser blev lagt væk, og der blev investeret – om end småt så dog i en rigtig retning for kulturlivet i Danmark.
Det vil jeg også gerne takke for et godt samarbejde om.
Så er der det, som statsministeren var inde på i indledningen, nemlig den grønneste finanslov i mands minde efterfulgt af en bred klimalovsaftale, som vækker opsigt over hele verden, og jeg er rigtig glad for kombinationen af de to ting.
Jeg synes, at vi med finansloven får taget nogle skridt i retning af at tage hul på den grønne omstilling.
Sådan lidt afhængigt af hvordan man forventer at tiltagene sætter sig igennem, kan vi vel med det, som vi har aftalt for finansloven, komme op i nærheden af at reducere Danmarks CO 2 -udledning med 1 pct., so oder so.
Og hvis nogle af pengene kan strække så langt, som andre iagttagere siger, kan vi faktisk komme videre end det.
Men mit spørgsmål vedrører jo, at jeg havde sådan indtrykket af undervejs, at regeringen også var bange for, at det kunne gå for stærkt med den grønne omstilling, i hvert fald hvis man ser det i forhold til udgangspunktet, som var regeringens finanslovsforslag, hvor der jo ikke rigtig var skridt i retning af en CO 2 -reduktion.
Derfor er mit spørgsmål forud for forårets handlingsplan på klimaområdet: Er Socialdemokraterne og regeringen bekymrede for, at den grønne omstilling kan komme til at gå for stærkt?
Mette Frederiksen (S), 2019-12-10:
Jeg er generelt ikke et meget bekymret menneske, vil jeg sige, og det er det meget godt ikke at være i det job, jeg varetager.
Men vi skal selvfølgelig gøre det på den rigtige måde.
Vi skal tænke os om.
Når vi nu har fået den her meget, meget flotte klimalov på plads – jeg er meget enig i karakteristikken, og man kan jo godt som dansker glæde sig over, at resten af verden kigger mod det her lille land og nu kan se en inspiration med hensyn til, hvordan man kan gribe arbejdet an; det er godt gået af Folketinget her og de partier, der står bag – så er det næste store skridt klimahandlingsplanen.
Og der kommer vi jo ind i et rum, hvor vi skal tænke os godt om og forhåbentlig ikke være så optaget af noget, der sådan symbolsk kan have en stor virkning, men komme derned, hvor vi kan skabe de der strukturelle forandringer: Radikales idé om en energiø, hvor vi for alvor får skabt vedvarende energi; udtagning af landbrugsjord; hele omlægningen af transportsektoren; at sørge for at binde CO 2 'en, når vi har brugt energi.
Det er jo kæmpestore ting, der ligger foran os, og der synes jeg faktisk, at klimaloven definerer den helt rigtige ramme.
Vi skal gøre det her på en måde, der tager hensyn til dansk konkurrenceevne og dansk erhvervsliv og dermed beskæftigelsen.
Og som socialdemokrat er jeg selvfølgelig også meget optaget af, at uligheden ikke får lov til at stige, altså af, at vi ikke skaber et nyt problem, når vi løser et andet.
Så jeg er overhovedet ikke bekymret for, at det kommer til at gå for stærkt, tværtimod.
Og jeg glæder mig over klimaloven og glæder mig over finansloven i forhold til det grønne og ser med stor spænding frem til de kommende forhandlinger, for nu skal vi begynde for alvor at skabe nogle resultater sammen.
Morten Østergaard (RV), 2019-12-10:
Når jeg stiller spørgsmålet, er det selvfølgelig, fordi jeg synes, at den finanslov, som vi landede, og som vel var den grønneste i mands minde, trods alt adskilte sig fra udgangspunktet for forhandlingerne ved, at vi tog nogle reelle beslutninger om både udtagning af landbrugsjord, om skovrejsning og på transportområdet.
De beslutninger, vi tog, handlede om at bevilge nogle penge – det gør finanslove tit – men jeg oplevede også, at der var en tilbageholdenhed i forhold til at turde tage nogle af de der store beslutninger.
Altså, vi fik ikke flyafgiften indført, og det var måske, fordi der var en tøven i forhold til, hvad det betyder i forhold til ulighed – det var i hvert fald en del af diskussionen – selv om en flyafgift, som Klimarådet har fortalt os, i sig selv nærmest bidrager til ligheden, fordi folk, der har mange penge, flyver mere end folk, der har knap så mange penge.
Det, der bekymrer mig, er, at hvis man hele tiden stiller forhindringer op for at tage de rigtige beslutninger og siger, at klimapolitikken i sig selv både skal løse vores problemer med klimaforandringer, med ulighed og med by og land, så risikerer man jo at stille forhindringer op, der gør, at vi slet ikke får løst klimaproblemerne.
Mette Frederiksen (S), 2019-12-10:
Men resultatet er jo overbevisende og taler for sig selv, og jeg synes jo egentlig bare, der er grund til at glæde sig over, at et forhandlingsresultat også kan ende et bedre sted end det, der er udspillet, og det er nok ikke sidste gang, man kommer til at se det.
Jeg synes, der er grund til at glæde sig over det, og jeg vil gerne sige: Tænk, hvad vi har nået på et halvt år på velfærd, på det grønne og på en række andre spørgsmål.
Næsten al den tid, jeg har været med i politik, har velfærdsdiskussionen i Danmark handlet om, hvordan man skal navigere med besparelser ude i folkeskolerne, på daginstitutionerne og på ældreområdet, men nu møder jeg borgmestre, der siger – jeg ved ikke, om de siger det til citat – på tværs af partifarve, at det er dejligt med en kommuneaftale, hvor man ikke bare skal starte året med igen at skære ned på det, man egentlig har kært.
Hvor er det fantastisk, at resten af verden hylder Danmark for vores klimalov og i øvrigt for nogle af de initiativer, der er taget i finansloven.
Så jeg har ikke noget som helst problem med også i dag at sige, at det resultat, der er af finanslovsforhandlingerne, er bedre end det, vi startede ud med, og der er det da kun at kvittere i forhold til gode samarbejdspartnere.
Torsten Gejl (ALT), 2019-12-10:
Tak til ministeren for en rigtig god tale.
Jeg tror, at det her bliver den periode, hvor der også kommer styr på Barnets Reform, ligesom jeg tror, at der kommer styr på flere af de haltende store reformer, og det glæder jeg mig til.
Spørgsmålet er jo, hvordan vi lige gør det.
Der bliver jeg lidt i sporet og er også interesseret i balancen mellem at støtte familien og så at anbringe.
Når ministeren siger, at vi skal have en tidligere indsats, er det så en tidligere indsats for at understøtte familierne så meget, som man overhovedet kan, i, at et barn skal blive der, eller er det en tidligere indsats for at fjerne barnet?
Vil vi komme til at opleve, at vi får flere anbringelser, end vi måske har haft før, hvis Socialdemokratiet skal bestemme?
Astrid Krag (S), 2019-12-10:
Jeg anerkender, at det er betydningsfuldt også at arbejde med de biologiske forældre for forældrenes skyld, men i høj grad jo også for børnenes skyld, for jeg er enig med SF's ordfører i, at det er noget af det, der kan være afgørende for, om der kan komme en ro og en tryghed og en stabilitet omkring et barn.
Og det giver jo ikke gode vilkår for et trygt børneliv.
Vi ser jo også i alt for mange sager – og der har jeg også talt med flere børn, der fortæller, hvor meget det påvirker dem, når der bliver ved med at være uro omkring samværet og der bliver ved med at blive anket afgørelser – hvor meget det fylder i et børneliv.
Så jeg er meget enig i det, SF's ordfører jo i virkeligheden lægger til grund, nemlig at det også er en del af forudsætningen for at kunne skabe den ro og stabilitet for barnet, som er vores væsentligste opgave, når vi som samfund tager det forældreansvar, som vi jo tager på os, når vi anbringer et barn.
Noget af den stabilitet handler selvfølgelig om at sørge for, at barnet ikke skal opleve en masse skift, men selv når vi lykkes med det, er det rigtigt, at så er der også en opgave i at sørge for, at der er en ro omkring anbringelsen, hvor samarbejdet og støtten til de biologiske forældre spiller en væsentlig rolle.
Trine Torp (SF), 2019-12-10:
Tak for det.
Og tak for talen med rigtig mange gode pointer og omtale af en masse af de områder, hvor man kan sige, at kommunerne ikke gør det rigtig godt, sådan som det ser ud nu.
Men der var én ting, som jeg sad og lyttede efter om ministeren ville komme ind på, nemlig det, som kommunerne også forpligtet til i forhold til at lave en særskilt plan for støtte til forældrene og at bevilge en § 54-støtteperson til et barn under en anbringelse.
Og det her er jo ikke kun for forældrenes skyld, det er sådan set også for børnenes skyld, for det bedste, man kan gøre for et barn, er på rigtig mange måder at skabe ro omkring anbringelsen ved, at der også bliver taget vare på forældrene.
For en, som jeg har talt med, og som er tidligere anbragt, sagde bl.a., at det betød så utrolig meget at vide, at der var nogle, der hjalp forældrene.
Astrid Krag (S), 2019-12-10:
Tak for det.
Jamen det er da helt klart, at det har en meget stor værdi, hver eneste gang vi som samfund kan hjælpe nogle udsatte forældre til at magte en forældrerolle.
Det er jo indiskutabelt, at det har en meget stor værdi for dem, for familien, for barnet og sådan set også for os som samfund, for det er billigere, hvis vi kan hjælpe nogle til at magte forældreopgaven.
Min bekymring, når jeg kigger på de tal, der løbende kommer fra Ankestyrelsen, og når vi kigger på de meget triste tal i alt fra hjemløsestatistikker over selvmordsstatistikker til, hvem der ender med at stå uden for arbejdsmarkedet på førtidspension som meget ung, er jo, at vi går for langt ud ad den vej lidt for ofte.
Jeg er meget optaget af, at vi bliver nødt til at kigge på de forløb, der er, op til at man træffer beslutningen om en anbringelse, enten ved tvang eller ved samarbejde, og i øvrigt også dykke dybere ned i, hvad det kan være for nogle bevæggrunde, der ligger bag de her forskellige bevægelser, som vi ser over tid, i forhold til hvor godt man lykkes med frivillige anbringelser, og hvor mange der tvangsanbringes.
Jeg tror bare, der ligger nogle mørketal for nogle børn, der ikke får den hjælp, de har brug for, tidligere.
Det fuldstændig afgørende for mig, hvilket forhåbentlig også står tilbage efter min tale lige for lidt siden, er, at det handler om at sikre den rette indsats – sikre den rette indsats i rette tid.
Derfor vil jeg sige, at når vi ser, at der er for mange unge, som bliver anbragt, som ikke kan være i en plejefamilie, fordi de har for svære problemer, fordi de er for skadede af de svigt, de har været udsat for, siger det mig, at der er for mange børn, vi har svigtet ved ikke at handle tidligere.
Ordføreren brugte selv eksemplet med de akutte tvangsanbringelser, formandsafgørelserne, som bliver omgjort, men selve anbringelsen bliver jo fastholdt i langt de fleste af de tilfælde, og derfor er det spørgsmål, jeg står tilbage med, hvor mange chancer de forældre har fået, altså hvor mange gange man har satset på noget mindre indgribende, før man stod i en situation, hvor det overhovedet kunne være på tale, at situationen var så alvorlig for barnet, at man kunne træffe en beslutning om en akut anbringelse, når man så i de fleste tilfælde vælger at fastholde anbringelsen.
Det siger mig, at der er noget grundlæggende galt her, og at vi sætter for sent ind.
Han havde oplevet nogle forældre, der havde fået mange, mange chancer med mange svigt af ham til følge.
Karina Adsbøl (DF), 2019-12-10:
Tak for det, og tak til ministeren for talen.
Jeg har bare brug for at stille et opklarende spørgsmål, for i Dansk Folkeparti handler det ikke om, at vi skal anbringe flere eller færre.
Det handler om, at det er de rigtige børn, der bliver anbragt på et veldokumenteret og oplyst grundlag.
Men som jeg hører ministeren i ordførertalen, lyder det, som om det for regeringen handler om, at der bare skal flere anbringelser til frem for forebyggende indsatser og frem for familiebehandlinger.
Anni Matthiesen (V), 2019-12-10:
Tak, og tak for ministerens tale.
Jeg vil egentlig godt følge op på det, som fru Karina Adsbøl var inde på, for det, jeg tror giver næsten os alle sammen ondt i maven, er jo alle de tal, som ministeren netop lige har understreget i talen – alt det, der går så skidt på det her område.
Der er ingen tvivl om det – desværre, vil jeg sige – men sådan vil det være.
Jeg tænker bare, om regeringen ikke også kunne være med på, at man prøver at kigge på, om der kunne være andre værktøjer, som kunne bredes mere ud?
Altså, jeg kunne høre, at ministeren sagde, det er vigtigt med en tidlig indsats, og jeg må sige, at for mange af de her børn er det jo hele familien, der rent ud sagt er et problem.
Ministeren nævnte det også selv: De magter ikke forældreopgaven.
Karina Adsbøl (DF), 2019-12-10:
Tak for det.
Forespørgsel nr. F 15, som Dansk Folkeparti har valgt at indkalde til, lyder: Vil ministeren redegøre for, om kommunerne lever op til intentionerne og lovgivningen i Barnets Reform, og hvad vil ministeren stille op over for kommuner, der ikke lever op til reformen?
Begrundelsen for det er, at vi i Dansk Folkeparti er dybt bekymret for de sårbare børn, forældrene, plejefamilierne, ja, hele anbringelsesområdet.
I Dansk Folkeparti mener vi, at der er store udfordringer på det her område.
Der er manglende støtte til familierne, til børnene, til netværket, til plejefamilierne; manglende forebyggelse, manglende retssikkerhed og ikke mindst manglende kvalitetssikring i sagerne.
Og så længe der ikke sker forbedringer på området, indkalder vi hvert år den siddende minister på området til en forespørgselsdebat for at gøre opmærksom på, hvor grelt det står til, og for at appellere til en øget bevågenhed og handling på det her område.
Vi ønsker forebyggelsesindsatser og familiebehandling.
Vi ønsker, at der skal være kvalitet i børnesamtalerne, i § 50-undersøgelserne, i forældreevneundersøgelserne, og at de berørte skal kende og oplyses om deres rettigheder.
Forleden kom det så frem på Ankestyrelsens hjemmeside, at Ankestyrelsen i de senere år har ophævet næsten halvdelen af de formandsafgørelser, som børn og unge-udvalget efterfølgende har godkendt, og som der er klaget over til Ankestyrelsen.
En stor del af de ophævede afgørelser handler om anbringelse af nyfødte børn uden samtykke.
Anbringelsen sker i disse tilfælde, enten inden forældrene tager hjem fra hospitalet, eller hvor forældrene efter fødslen har haft ophold på en døgninstitution med den nyfødte.
Det er især betingelsen om, at der skal være et øjeblikkeligt behov hos barnet for at træffe en foreløbig afgørelse, som Ankestyrelsen har vurderet ikke har været opfyldt.
Det er i sig selv utrolig bekymrende for de berørte familier, at betingelserne ikke har været opfyldt.
Og sådan er der rigtig meget på det her område.
Så jeg ser frem til debatten i dag.
Astrid Krag (S), 2019-12-10:
Det helt korte svar er: Ja, det kan vi godt risikere – hvis man vil sige det på den måde.
For jeg tror på, at en del af de børn ender med som store og unge at have et rigtig, rigtig stort katalog af problemer, fordi de bliver anbragt sent.
Dem har vi svigtet som samfund; de skulle have været anbragt tidligere, og der ville det også være nogle længerevarende anbringelser, vi skulle ud i.
Og så er jeg da enig i, at når vi snakker om tidligere indsatser, så er anbringelser jo ikke det eneste værktøj, vi har at gøre godt med.
Og som jeg også sagde til ordføreren – nu kan ikke huske, om det var til SF's ordfører eller Dansk Folkepartis ordfører – betyder det jo noget for de biologiske forældre, at man gør noget for at støtte dem i deres forældreevne, men det betyder i høj grad også noget for børnene.
Og barnets ret er her det væsentligste for mig.
Jeg har set for mange eksempler på børn, der oplever ikke at blive inddraget og ikke at blive hørt, og hvor det ikke er deres ønsker, der er de udslagsgivende, men forældrenes.
Og det var jo sådan set noget af det, som vi prøvede at ændre med Barnets Reform, nemlig at få barnets stemme stærkere frem i barnets egen sag, og her er vi jo ikke i mål.
Vi er ikke i mål i praksis – det kan vi jo se på »Børnesagsbarometeret«.
Spørgsmålet er, om der også skal nogle lovændringer til, før vi kommer hele vejen.
Trine Torp (SF), 2019-12-10:
Jeg synes, at vi skal lytte rigtig meget til de mange unge eller voksne, som siger, at de ikke synes, der var nok hjælp i deres barndom.
Men jeg tror også, vi skal prøve at forstå, hvad det var, de godt kunne have tænkt sig var sket, for hvad er det, de efterspørger?
Ønsker alle dem, der synes, de ikke fik hjælp nok i deres barndom, at de var blevet anbragt noget tidligere, eller at de i det hele taget var blevet anbragt?
Eller ønsker de, at nogen havde stillet op med noget hjælp til dem og deres familie?
Hvad tror ordføreren?
Camilla Fabricius (S), 2019-12-10:
Jeg synes ikke, der er modsætninger i det, som fru Trine Torp nævner.
Jeg synes ikke, at en tidlig indsats, som er funderet i afprøvninger af mest mulig kontakt i familien, står i modsætning til at kigge på de sager, vi har, og så se på, om der skulle være gjort noget andet.
Jeg synes, det er centralt, at vi kigger på hele paletten.
Det kan være familiebehandling; det kan være netværksanbringelser; det kan, hvis det er meget komplicerede sager, være, at man kigger på at højne kvaliteten på døgninstitutioner.
I virkeligheden handler det om, tror jeg, at vi er nødt til at kigge på at få en generel forhøjelse af kvaliteten på socialområdet og kunne stille krav til dem, vi samarbejder med.
Så det er ikke én ting, men mange ting, vi er nødt til at gøre, og det er vi forpligtet til at gøre for børnenes skyld.
Men når vi ser på det, skal vi gøre det tidligere.
Trine Torp (SF), 2019-12-10:
Jeg tror, vi alle sammen er optaget af, at det er børnene, vi skal sætte først, og at det er børnenes tarv, der er det vigtigste.
Det, som jeg funderer lidt over, er, at med i undersøgelsen af, om kommunerne gør det, de skal, hører jo også, at vi undersøger, om de egentlig gør alt, hvad de kan, for at undgå, at børn skal anbringes.
Jeg er bare nogle gange i tvivl om, hvorvidt det her med altid at bruge anbringelse som løsningen kommer til at skygge lidt for meget for vores interesse for, hvad det er, børnene har brug for af hjælp, og hvor meget af den familien selv kan levere, og hvor meget vi som samfund skal supplere med.