Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-12-15:
Tak for det.
Jeg kan næsten forstå på de blå partier, at man ikke må være begejstret i dag.
Det har jeg altså utrolig svært ved at lade være med at være, bliver jeg bare nødt til at sige.
Vi behandler jo tit rigtig gode ting i Folketinget.
Jeg har aldrig stødt på et forslag, der løser alle verdens problemer.
Fandtes den slags, var vi jo både af med corona og alt muligt andet.
Men man må gerne glæde sig de der gange, hvor man i nogle af de kampe, man har taget over rigtig mange år, får taget nogle væsentlige skridt.
Jeg vil sige, at en af de konkurrencer, der gik igen i forhandlingslokalet i forbindelsen med trepartsaftalen om lærepladser, var, hvem der længst tilbage kunne huske at have deltaget i aktiviteter, der handlede om, at der var for få lærepladser.
Hr. Kim Simonsen, formand for HK, vandt, fordi han havde været til en demonstration engang i 1970'erne på et tidspunkt, hvor jeg ikke engang var født, hvor den her problemstilling havde været oppe.
Løser det her så alle problemer?
Nej, selvfølgelig gør det ikke det.
Der findes jo ikke nogen forslag, der bare løser alle problemer på et område, men vi får taget et rigtig afgørende og principielt skridt med den trepartsaftale, ved at vi flytter ansvaret for at finde en læreplads til dem, der ikke kan selv, fra eleven til skolerne.
Et konkret eksempel, jeg også har haft oppe tidligere her i Folketingssalen, er, at jeg har mødt en knægt, en stor teenager, på NEXT, da jeg var derude.
Han havde så søgt 60-70 lærepladser, uden at det var lykkedes ham at få en læreplads.
Det er jo ikke nogen måde at introducere nogen som helst til et uddannelsessystem på.
Erhvervslivet har et behov for, at der kommer faglært arbejdskraft.
Han havde ovenikøbet kun fået svar fra 10.
Resten havde ikke engang svaret på det.
Og så undrer vi os som voksne mennesker over, hvorfor det er, at der ikke er flere, der søger ind på erhvervsuddannelserne.
Det skulle da ellers ikke være svært at forstå, fordi den historie har han nok fortalt et eller andet antal af sine kammerater, som så tænker: Gad vide, om det med at tage en studentereksamen ikke er bedre, fordi det der lyder da helt tudetosset.
Det er bare for at sige, at der ikke er noget, der løser alle problemer.
Så let er politik ikke, og så let er det ikke at have med samfund og problemer at gøre.
Men vi tager et principielt, afgørende strukturelt skridt, ved at vi flytter ansvaret fra den enkelte 16-17-årige over til, at vi faktisk som samfund og dermed som skoler påtager os det.
Så har jeg egentlig lyst til at returnere, fordi det nemlig er rigtigt, at det, der er lidt sjovt ved trepartsaftaler – det er jo en fantastisk institution, vi har der – er, at den har den ulempe, at Folketingets partier ikke er så tæt indover.
Det betyder f.eks., at nogle af de pointer, som fru Ellen Trane Nørby har rejst omkring åbenhed, er jeg bestemt med på at kigge på.
Der er dele af det, der har været en del af forhandlingerne.
Der er også dele af det, der slet ikke har været en del af forhandlingerne.
Det er klart, at for de dele, hvor der har været forhandlinger på området, ligger der en aftale, og den holder jeg mig til, fordi det er sådan, det er.
Men den del, der handler om åbenhed på et aggregeret niveau, vil jeg gerne give tilsagn om at vi som regering gerne vil kigge på.
Hvis der skulle være andre dele, hvor det ikke har været en del af forhandlingerne, så kigger jeg selvfølgelig også gerne på det.
Der kunne også være andre elementer, man kiggede på, hvis der skulle dukke ting op, men det er bare for at sige, at det med åbenhed kan vi godt kigge på.
Regeringen er indstillet på at tage en drøftelse med AUB i forhold til at få større åbenhed på et aggregeret niveau i forhold til brancher, og hvem der leverer hvad.
Så vil jeg selvfølgelig sige tak til de partier, der støtter lovforslaget, og selvfølgelig en særlig tak, fordi vi ender med en hastebehandling i Folketinget.
Det huer mig ikke.
Jeg vil helst have, at vi behandler tingene på ordinær vis, men det var sådan, det var i forhold til at få en aftale til at falde på plads: at det er sent på året, vi gjorde det.
Det er vigtigt for arbejdsmarkedets parter og også for regeringen, at ændringerne træder i kraft allerede fra årsskiftet, og derfor blev det en hastebehandling.
I alt for mange år, mener jeg, har det handlet om at have en onkel, en ven, et eller andet familiemedlem eller netværk, som kunne hjælpe en med en læreplads.
I forhold til nogle af de her spørgsmål, der har været rejst til det her med, hvad det kommer til at betyde for den gruppe, der måske er lidt mere sårbar – jeg tror, det var SF's ordfører, der rejste det – på erhvervsskolerne, skal vi selvfølgelig have blikket stift rettet mod det.
Men jeg tror, at jeg generelt i forhold til det vil sige, at vi ved, at jo mere udsat man er, jo mere hænger det sammen med også at have et svagere netværk.
Det er så vigtigt, at vi ikke spænder ben for unge mennesker i forhold til at komme i gang med faglærte uddannelser.