Claus Kvist Hansen (DF), 2017-03-31:
Det kommer næppe bag på nogen, at Dansk Folkeparti ser med skepsis på, hver gang EU barsler med nye visioner for Europa, nye visioner, der, hvor besnærende de end pakkes ind, som regel er ensbetydende med mere EU og mindre nationalstat i fuld overensstemmelse med EU's iboende ambition om et tættere samarbejde.
Reelt handler det vist mere om at knytte de europæiske lande sammen med et tykkere og tykkere lag lim med en retning fastsat fra Bruxelles og med de europæiske befolkninger som trækæsler for projektet – nogenlunde sådan ser, så vidt vi kan se, Kommissionens seneste ambition om en europæisk søjle for sociale rettigheder ud.
Ambitionerne om den sociale søjle ser foreløbig ud til at omhandle i alt 20 politikpunkter fordelt på tre hovedområder: adgang til arbejdsmarkedet, herunder kompetenceudvikling og andre beskæftigelsesfremmende tiltag; arbejdsvilkår, herunder rettigheder og pligter på arbejdsmarkedet; og social beskyttelse og adgang til sociale rettigheder.
Isoleret set er det alle sammen politiske temaer, som vi kender dem herhjemme, hvor der er overordnet styr på samfundsøkonomien, og hvor den danske model i årtier har været styrende for løndannelsen og spillereglerne på arbejdsmarkedet.
I store dele af det øvrige Europa har man valgt at se stort på nationale forskelle og slutte sig sammen i Den Økonomiske og Monetære Union med euroen som fælles mønt.
Hvad der præcis gik galt, skal jeg ikke kloge mig på – i hvert fald ikke i dag – men for en række sydeuropæiske lande har eurosamarbejdet mildt sagt ikke haft en frelsende effekt.
Uanset hvem man vælger at bebrejde, står tilbage, at en række europæiske lande har fået temmelig trange kår med store underskud på statsfinanserne og med høj arbejdsløshed.
Ikke overraskende har de skrantende lande heller ikke haft imponerende succes med at udvikle egne sociale sikringssystemer.
Og nu er vi muligvis ved at være nået frem til sagens kerne, for set med Dansk Folkepartis øjne ligner ambitionerne for den sociale søjle nemlig, at EU er ved at opdage, at Bruxelles og euroen ikke har skabt de forventede resultater, tværtimod vil nogen hævde.
Men frem for at se indad og overveje, om man er gået den rigtige vej i det europæiske samarbejde, retter man i stedet fordomsfrit og visionært falkeblikket ud for at se, hvem der mon så kan betale regningen.
Fra Dansk Folkepartis side ligger der en bekymring for, at udviklingen af en social søjle vil medføre en øget tilstrømning af EU-borgere til Danmark, hvor der er langt større mulighed for at finde arbejde, og hvor det sociale sikkerhedsnet i forvejen er fintmasket.
Man kan ikke bebrejde EU-borgerne, at de gerne vil til Danmark for at skabe sig et tryggere liv, men det er ikke en farbar vej, at vi i endnu højere grad, end det i forvejen er tilfældet, skal påtage os ansvaret for at stille jobs, uddannelse og social sikkerhed til rådighed for hele Europa.
Jeg er klar over, at den sociale søjle i første omgang er tiltænkt landene i eurozonen, men Kommissionen har jo nådigt åbnet en kattelem for, at også lande uden for eurosamarbejdet kan tilslutte sig den sociale søjle.
Jeg ser derfor frem til dagens debat, så vi kan få kastet lidt lys over, hvor ambitiøse eller dumdristige, om man vil, Folketingets partier er i forhold til et endnu tættere europæisk samarbejde.