Ellen Trane Nørby (V), 2021-06-03:
Tak, fru formand.
Tak for ordet, og tak for redegørelsen, eller hvad man nu skal sige, for det er jo ikke, fordi det er opløftende læsning.
Jeg må også sige, at da redegørelsen har været forsinket i mere end halvandet år, havde jeg måske også forventet eller tænkt, at ministeriet og ministeren ville have samlet op på nogle yderligere ting end det, vi vidste i forvejen fra følgeforskningen, fra Timss og fra de forskellige andre undersøgelser, der er lavet.
På den måde kommer redegørelsen jo egentlig bare med halvandet års forsinkelse, men med det samme indhold, som vi alle sammen har kredset om gennem længere tid, og med et indhold, der fortæller os det, vi godt vidste i forvejen, og som hele sektoren har råbt op om – om ikke i årevis så i hvert fald i rigtig, rigtig lang tid.
Hvis man kigger på det faglige, som var et af målene for folkeskolereformen, er eleverne jo ikke fagligt blevet løftet.
Hvis vi kigger på trivslen, er trivslen desværre ikke blevet løftet, selv om det var et af målene for folkeskolereformen.
Det er ikke signifikant, men hvis man kigger på undersøgelserne, kan man se, at det er gået marginalt tilbage, uden at det dog er gået betydeligt tilbage.
Vi kan så kigge på det, som vel egentlig var det, vi alle sammen brugte rigtig, rigtig mange kræfter på i forhandlingerne, nemlig at bryde den negative sociale arv: Hvordan kunne vi nu endelig lykkes med at sikre, at der ikke var så mange børne og unge, der forlod grundskolen uden reelt at have basale kundskaber i dansk og matematik?
Vi skulle nu endelig have en skole, der både talte til drengene og til pigerne, der var varieret, var en åben skole, og som havde bevægelse.
Nu skulle vi skabe en skole, der var mindre akademisk, var mindre fokuseret på de børn, der kom fra et hjem med bogreoler fyldt med bøger og med forældre, der var ambitiøse på deres børns vegne.
Altså, vi skulle skabe en skole, der brød den negative sociale arv, og som løftede alle elever og gav dem mulighed for at blive sendt videre ud i verden og udleve de drømme, de hver især havde.
For vi ved godt, at det er vigtigt at have kundskaber, kompetencer og færdigheder i bagagen, og at det er vigtige forudsætninger for, at man også har nøglen til at åbne de døre til de drømme, man har hver især.
Når vi læser redegørelsen, kan vi desværre læse det, som fagfolk har fortalt os igennem lang tid, nemlig at vi grundlæggende ikke har fået en bedre folkeskole af den folkeskolereform, der nu har 7 år på bagen.
Jeg må bare sige, at vi, når vi læser redegørelsen, igen sort på hvidt kan se i de trykte skemaer, hvor stor faglig forskel der er på de elever, der har gået mere end 5 år i en fri- eller privatskole, altså en fri grundskole, sammenholdt med elever, der har gået i folkeskolen – og også når der er sket de korrektioner, der skal ske, kan vi se, at der er en enorm faglig forskel, at vores frie grundskolesektor sådan set fagligt formår at løfte vores elever langt bedre.
Når vi kigger på ejerskabet, følelsen af, at det er vores skole, noget, vi egentlig – i hvert fald fra Venstres side – mener er noget af det vigtigste identitetsmæssige også i forhold til folkeskolen, nemlig at det er folkets skole, at det er fællesskabets skole, og at vi kæmper for den; altså det der med at have ejerskabet ude lokalt er jo ikke blevet styrket med folkeskolereformen, snarere tværtimod.
Der er desværre flere og flere ledere, der aldrig har gået til så mange møder inde på forvaltningen, og som oplever, at der bliver styret ovenfra, i stedet for at ejerskabet ligger ude på skolerne.
Det, at ledelsen skal være synlig og være til stede og også fagligt lede lærerne og sikre identiteten og profilen, udviklingen og ambitionen på den enkelte skoles vegne, er ikke lykkedes.
Med det socialdemokratiske prestigeprojekt, som jeg nok tror vi alle sammen oplevede det var, dengang den daværende SRSF-regering fremlagde folkeskolereformen, og da den daværende beskæftigelsesminister, den nuværende statsminister, også gennemførte lovindgrebet mod lærerne – noget, vi efterfølgende har fået dokumentation for var planlagt på forhånd – skabte vi ikke kun grundlaget for den folkeskole, vi har i dag.
Vi skabte også grundlaget for, at folkeskolereformen blev født i en konflikt, en konflikt, der på mange måder har været ødelæggende for udviklingen i folkeskolen, fordi det netop gjorde, at det ikke var et samarbejdsprojekt, men fra starten af var et projekt, der havde rigtig mange modstandere.