Inger Støjberg (V), 2016-12-13:
Forslagsstillerne har foreslået, at flygtninges krav på en bolig skal afskaffes.
Lad mig indledningsvis slå fast, at jeg om nogen er optaget af, at vi understøtter kommunerne i opgaven med at tage imod nye flygtninge og sikre en bedre integration, men det gør vi altså efter min mening ikke ved at fjerne flygtningenes adgang til at få anvist en bolig, faktisk tværtimod.
I Danmark har vi i dag et velfungerende kvotesystem, der for det første sikrer, at nye flygtninge fordeles jævnt over hele landet, og at dem, der får asyl, på bedst mulig måde integreres i det danske samfund.
Den kommune, som en flygtning visiteres til, har integrationsansvaret.
Med til det ansvar hører, at den enkelte kommune skal anvise en permanent bolig til den pågældende.
Indtil da skal kommunen anvise et midlertidigt opholdssted.
Reglerne om boligplacering betyder for det andet, at den enkelte flygtning som udgangspunkt under hele integrationsperioden bliver boende i den samme kommune.
Hvis man fjerner kommunernes pligt til at anvise en bolig, vil det i praksis betyde, at vi opgiver det kvotesystem, som vi har i dag, og det vil være meget vanskeligt for en helt nyankommen flygtning, der kommer direkte fra asylcentret, selv at finde en bolig, og det foreslåede alternativ, at man så forbliver på asylcentrene, vil derfor i praksis blive hovedreglen.
Flygtninge vil derfor forblive på asylcentrene, og det ønsker vi ikke fra regeringens side, for det vil betyde, at de netop ikke bliver en del af samfundet, og at de ikke kommer til at bidrage til samfundet.
De vil få endnu sværere ved at finde sig et job og dermed komme til at bidrage og vil jo heller ikke dermed komme til at tage Danmark til sig.
Det vil skærpe parallelsamfundene, og det vil på den lange bane efter regeringens mening ikke bare blive en stor økonomisk belastning for os, men der vil også komme til at ligge en stor værdimæssig regning.
Det var præcis jo også den diskussion, vi havde i forbindelse med forslaget om at indføre flygtningelandsbyer.
Regeringen mente dengang, at det var den forkerte vej at gå, og det mener vi stadig.
Samtidig er det også vigtigt at minde om, at flygtningene jo ikke har fortrinsret til en permanent bolig.
Når vi taler om kommunernes anvisningsret til almene boliger, sker boliganvisningen efter en konkret vurdering af den enkeltes behov, uanset om det er en enlig mor, en udsat familie eller en flygtningefamilie.
Der er således ikke lovgivningsmæssigt en fortrinsret for flygtninge her.
I sommer præciserede vi reglerne, så kommunernes forpligtelse til at finde en permanent bolig først indtræder, når det er muligt, og det betyder, at kommunen ikke er forpligtet til at finde en permanent bolig inden for en bestemt tidsfrist, og at kommunen ikke er forpligtet til at sætte opgaven med at finde boliger til flygtninge over behovet for at finde boliger til andre borgere.
Derudover har vi i øvrigt med topartsaftalen taget en række initiativer, som skal lette kommunernes opgave med at løse den her boligopgave.
Vi har bl.a. tilført flere penge til opførelse af nye, billige almene boliger, og kommunerne kan jo så anvende dem til boligplacering af flygtninge, men også til andre borgere, der har brug for en billig bolig.
Desuden har vi på flere punkter lempet kravene til midlertidige boliger, så der bl.a. kan bo flere på samme værelse, og der kan også dispenseres fra støjkravet i forhold til placering.
Så jeg mener, at vi har trukket i den retning, som forslagsstillerne her vil, om end vi jo naturligvis så ikke kan gennemføre det forslag, der ligger her.