Christian Juhl (EL), 2020-10-07:
Det er sådan set også det, der er planen med en redegørelse: at vi får den fremlagt og vi diskuterer den og får stillet spørgsmål til den, sådan at vi bliver klogere, og derfor tillader jeg mig også at stille et par spørgsmål undervejs.
Det håber jeg er en del af programmet.
Jeg vil gerne sige tak for de to redegørelser.
Jeg læste først den fra foråret og bagefter den, vi lige fik her for nylig.
De ligner lidt hinanden, men den sidste var mere uddybende end den første.
Lad det være sagt med det samme: Jeg er vild med det nordiske samarbejde.
Selv om jeg ikke forstår et ord finsk og kun nogle få ord grønlandsk og islandsk og færøsk, ja, så glæder jeg mig til møderne i partigruppen, hvor vi på alle vores møder tager en runde om, hvordan det går i vores lande, udveksler politiske idéer og erfaringer fra arbejdet, og til møderne i udvalgene, i plenum og i præsidiet, hvor jeg er på fornavn med de andre partigruppers deltagere, og til møderne, hvor startreplikken som regel er: Kære nordiske venner!
Det er, som om vi har noget at sige hinanden, at vi vil være noget for hinanden.
Men til sagens kerne: den danske del af aktiviteterne.
Danmark har haft formandskabet i Nordisk Ministerråd i år, og det har været stærkt præget af coronakrisen, kan vi se i redegørelsen, med alvorlige indskrænkninger i kontakten til vores venner i de andre lande.
Vi har kæmpet med det nye kommunikationsprogram, og nogle har været ved at opgive det hele.
Det er godt, at mange af os kender hinanden, så vi ikke for første gang skal se hinanden på skærmen og blive irriteret over besværet med at komme på programmet, ved forkerte tolkninger og manglende lyd.
Men mon ikke, det kommer til at fungere på et tidspunkt, sådan at alle kan bruge redskabet og endda fornøjes ved det og se, at der kan være en fordel i, at vi kan mødes oftere, fordi vi har de elektroniske muligheder?
Trods coronaen synes jeg ikke, at det danske formandskab i ministerrådet har sat så mange og stærke fingeraftryk på det nordiske samarbejde, som jeg egentlig havde håbet på og forventet.
Først lidt om økonomien: Jeg er hamrende træt af, at vi på hvert præsidiemøde i Nordisk Råd har måttet debattere den økonomiske administration.
Jeg ved, at problemerne er opstået under flere formandskaber, men det skal løses, og jeg vil gerne høre, om ministeren har overvejet, om tiden ikke er inde til snart at skifte de ansvarlige for det her ud, hvis ikke tingene ændrer sig.
Jeg mener, det er ganske uholdbart.
Et sted, hvor vi sammen i Norden kan spille en meget større rolle, end vi gør, er Arktis.
Her er virkelig et område, hvor vi kan gøre noget sammen.
Det her er virkelig et område, hvor der er noget at gøre.
Vi ser en øget stormagtsrivalisering mellem USA, Rusland og Kina.
Selv om Kina formelt set ikke er en arktisk nation, så blander de sig jo.
Der sker en øget jagt i undergrunden på råstofferne og på rådigheden over de nye trafikveje, for nu skal der tjenes penge.
Vi er nødt til i Norden at udvikle en fællesnordisk arktisk strategi.
Vi er nødt til at være den fjerde stormagt – den stormagt, der holder fast i Ilulissaterklæringens principper om samarbejdet i Arktis, og som først og fremmest lyder på, at vi skal arbejde for militær afspænding.
Vi skal arbejde for hensynet til klima og miljø, og vi skal give garanti for, at udviklingen i arktisk først og fremmest skal gavne de mennesker, der bor i området.
Der er ingen af de tre andre stormagter, der vil tage den opgave op.
De tænker på sig selv og siger: America first, og hvad de nu ellers kalder deres slogans rundtomkring.
Vi i Norden er nødt til at tage den her opgave på os, og jeg går ud fra, at vi i det kommende år også skal diskutere en fælles arktisk strategi og også indsats, fordi ellers kan det ende i en vild kamp om penge og ressourcer og adgang til områderne, og det vil ikke blive kønt.
Der ville det være pinligt, at vi sad som hver sit land bagefter og sagde: Ja, vi gjorde ikke noget, mens tid var.
Vi i Norden kan, hvis vi vil.
På et andet område, nemlig kulturen, er et stort set enigt præsidium uenig med ministerrådet om væsentlige dele af budgettet for næste år.
Det drejer sig bl.a. om nedskæringer på Nordisk Kulturfond, Orkester Norden, nordisk litteraturuge, de nordiske kulturhuse og Norden i Skolen og en afvisning af ønsket om at oprette et nordisk ministerråd for transport, hvor vi kunne udvikle den grænseoverskridende togdrift og indføre nattog mellem alle hovedstæderne til stor gavn for den grønne tænkning.
Jeg vil også pege på behovet for en styrkelse af Nordgen, som har en unik samling af genetisk materiale fra naturen og fra landbruget, hvis værdi vi ikke kan overvurdere.
Også den nordiske undervisning af journalister i Aarhus på Nordisk Journalistcenter står i en meget kritisk økonomisk situation.
Det skal sikres.
Jamen det er da fint, hvis det er rigtigt.
Nu i år er der da i hvert fald ikke brugt ret mange penge på hverken kaffe eller hyggesnak.
Jeg mener, at vi bruger tiden ret effektivt, når vi mødes, uanset om det er på skærmen eller ej.
Og jeg vil gerne spørge om noget.
Hvis det er rigtigt, at Dansk Folkeparti mener, at der skal gøres noget ved det, og at der er nogle muligheder der, hvorfor har Nordisk Frihed så ikke med et ord nævnt det i f.eks. præsidiet?
Jeg har ikke hørt det, og jeg har været til alle møderne.
Ikke én gang har Nordisk Frihed nævnt noget om, at vi nu skulle til at kigge på bureaukrati i det nordiske samarbejde.
Det er dyrt at bruge tolke.
Det er dyrt at mødes til de arrangementer, hvor i øvrigt også Dansk Folkeparti med stor glæde deltager ved både kaffen og i den efterfølgende middag.
Så jeg vil bare sige: Skal der ikke være noget konkret indhold i stedet for bare at skælde ud over, at man får et spørgsmål, som er lidt ubehageligt?
Tak for spørgsmålet.
Det er allerede sat i gang på sidste præsidiemøde, endda med opbakning fra Nordisk frihed, som Dansk Folkeparti er en del af.
Der blev der sagt til præsidentskabet, at de skulle prøve at undersøge, hvordan det ser ud i år – hvor meget vi reelt har sparet, og hvordan vi kan bruge de penge.
Kan de frigives til andre aktiviteter?
Kan vi undgå, at de skal tilbage i landenes kasser?
For det er der jo også nogle regler om.
Det vil sige, at jeg går ud fra, at vi nu her på præsidiemødet og i forbindelse med de møder, der er i udvalgene, får et svar fra præsidentskabet allerede her inden for en 3 uger elle en måned.
Så det er i gang.
For der var rigtig mange, der var interesseret i at sige, at det må vi have sparet noget ved.
Det er klart, at det program, som vi bruger, ikke har været billigt, fordi det skal kunne køre både med tolke og med vores taler til hinanden.
Ordføreren har sikkert oplevet, når hun har været til møder i udvalget, at der har været lidt problemer med det, og at det har kostet penge.
Jeg vil sige, at det er jeg da overhovedet ikke bange for.
Det er da ganske mærkeligt, at en person, der normalt siger, at han repræsenterer erhvervslivet, fremkommer med sådan en holdning.
Jeg vil da sige, at det, det private erhvervsliv, de private foreninger og de organisationer, vi har i landet, præsterer i de her år på tværs af de nordiske grænser, er imponerende.
Og der er jeg enig med en person som hr. Bertel Haarder, som jo i den grad fremhæver, at vi næsten ikke kan få for meget samarbejde, for der er rigtig mange områder, hvor vi kan spare, og som vi kan få fælles nytte af, hvis vi bare ville bruge tiden på at få det aftalt og få det til at fungere.