Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-05-13:
Mange tak, og tak for ordet.
Jeg har også lyst til at starte med at sige tak for et rigtig godt samarbejde om den aftale, som vi har indgået her.
Jeg har også lyst til at sige tak til alle de mange interessenter derude, der har været med til at diskutere det her undervejs, både i kommunerne, i regionerne, i patientforeninger og på ældreområdet,
Det synes jeg har været et udtryk for, at rigtig mange har været optaget af, at tiden er kommet til at skabe et reelt grundlag for reelle forbedringer, ikke nødvendigvis forandringer, men kvalitetssikring.
Med det her forslag behandler vi de to første love, som skal udmønte aftalen om en sundhedsreform – en ny regional forvaltningsmodel med sundhedsråd.
De skal stå i stedet for kontaktudvalg, sundhedsklynger, sundhedssamarbejdsudvalg, sundhedsaftaler i deres nuværende form, praksisplaner, kommunal medfinansiering på sundhedsområdet og nærfinansiering, blot for at nævne nogle af alle de mange elementer, som vi igennem tiden jo har fået indført på sundhedsområdet, netop fordi vi gerne vil sikre mere kvalitet.
Jeg synes selv, at det lyder klogt at forenkle på en måde, hvor det bliver tydeligt, hvor ansvaret skal placeres, og sådan ser jeg den struktur, som vi behandler i dag.
Derudover behandler vi også konsekvensændringerne ved sammenlægningen af Region Hovedstaden og Region Sjælland og så selvfølgelig også overgangslovene.
Andre kolleger har allerede gennemgået de fleste af temaerne i forhold til aftalen.
Derfor har jeg blot lyst til også at medgive nogle af mine egne overvejelser om den her aftale.
For det nære og det sammenhængende sundhedsvæsen har nemlig været et tilbagevendende tema i de mange aftaler, som SF har været med til at indgå i de sidste snart 10 år.
Men jeg synes ikke selv, at vi er kommet godt nok i mål endnu.
For mens der er kommet rigtig godt styr på det med specialiserede sundhedsvæsen, kan det stadig væk være svært at være ældre medicinsk patient eller multisyg og navigere i sundhedsvæsenet.
Risikoen for at blive sendt fra det ene speciale til det andet eller risikoen for at skulle transportere sig langt til nødvendige kontroller er overhængende for slet ikke er tale om den helt uacceptable geografiske ulighed i adgangen til praktiserende læger og speciallæger.
Imens kunne erfarne sygeplejersker fra sundhedsklinikken berette, hvordan de før i tiden kunne have taget sig af de mange opgaver, som i dag sendte patienter ud på den slidsomme rejse.
Det kan vi gøre bedre.
Det er stadig evident, at patienter med psykiske sygdomme dør langt tidligere end patienter, som ikke har en psykiatrisk diagnose, fordi deres medicinske sygdomme overses i vores specialiserede sundhedsvæsen.
Den samme erfaring har mindre ressourcestærke patienter, de patienter, der ikke bliver ved med at løbe lægerne på dørene, og de patienter, som måske ikke har så gode muligheder for at gå til lægen, fordi de ofte ikke har fri i klinikkens åbningstid og ikke kan komme til at ringe, mens de er på job, eller måske især de patienter, som har svært ved at få en fast læge, som kan hjælpe med at følge op på de værste symptomer og gener.
Når vi nu behandler den første del af flere love, som skal implementere en stor sundhedsreform, håber jeg og tror på, at det kan gøre en forskel for de mange patienter, som netop har brug for et nært sundhedsvæsen, og som har brug for et reelt opgør med den ulighed, som vi stadig oplever i sundhedsvæsenet.
Jeg vil ikke gennemgå hele loven, men fremhæve nogle af de elementer, som jeg håber og tror kan gøre en forskel.
For det første er det, at det nye sundhedsråd får som hovedopgave at skabe sammenhænge og holde fokus på den del af sundhedsvæsenet, som ikke er sygehuse, men derimod nære sundhedstilbud, hjemmebehandling, koordination og den slags.
For det andet er det, at vi sikrer en tydelig placering af ansvaret for, hvem der skal løse opgaverne.
Regionerne får ansvaret for de opgaver, som skal varetages i sundhedsrådene, og det skal være slut med, at patienter lander mellem to stole, fordi de respektive sektorer ikke altid kan enes om, hvem der har ansvaret.
Regionerne får ansvaret for at sikre sundhedstilbud af høj kvalitet i hele landet, og regionerne får også ansvaret for at sikre sundheds- og omsorgspladser uden brugerbetaling i hele landet.