Jacob Jensen (V), 2017-09-07:
Tak for det.
Det går godt i Danmark.
Vi har høj beskæftigelse, vi har lav ledighed, og det giver os nogle muligheder for at kunne fremtidssikre vores land, så det ikke kun er for vores generation, men også for kommende generationer, at vi har et godt samfund, et trygt samfund med rum for initiativ og aktivitet og et socialt sikkerhedsnet for dem, der har brug for fællesskabets hjælp.
Sådan helt overordnet kan man vel sige, at der, som det tegner sig i øjeblikket, er to veje i dansk politik: enten at lade dem, som arbejder, beholde lidt mere til sig selv, eller give lidt flere penge til dem, der ikke arbejder.
Balancen kan man selvfølgelig altid diskutere ved forhandlingsbordet, men jeg forventer trods alt, at dem, der ønsker at gøre noget for arbejderne, også kan se sig selv i et skulderklap til at give en gevinst til netop dem, der rent faktisk arbejder og holder samfundet i gang.
Skåret ind til benet er det jo et valg, som man kan sige står imellem en lettelse til de lavtlønnede, der har bidraget til samfundet gennem en årrække, eller at øge kontanthjælpen til indvandrerfamilien, fjerne integrationsydelsen og kontanthjælpsloftet.
Det er de to muligheder, der også er.
Tingene hænger også sammen.
Hvis man laver en lavere skat, vil det være med til at give flere hænder, mere aktivitet.
Vi lægger også op til at støtte en aktiekultur, der kan være med til at finansiere de små og mellemstore virksomheder.
Det kan give mere innovation, det kan igen give mere effektivitet, det kan igen give flere indtægter på længere sigt.
hvis vores opsving både skal have lidt større flyvehøjde og lidt længere flyvelængde.
Den største udfordring i øjeblikket er, at vi mangler hænder.
De skattelettelser, som regeringen lægger op til, er ikke for de få.
Det er for 2½ millioner danskere, som kan få glæde af det udspil, der ligger.
Samtidig er det fortsat, selv efter en gennemførelse af det udspil, de bredeste skuldre, der selvfølgelig skal bære de tungeste byrder.
I dag er det sådan, at hvis en, lad os sige en direktør med en løn på 1 mio. kr. betaler syv gange så meget som kassedamen med en løn på 215.000 kr., vil direktøren efter en reformgennemførelse stadig betale syv gange så meget som kassedamen.
Det er også vigtigt at understrege, at der ikke går én krone fra den fælles velfærd til det, vi kalder den individuelle velfærd, altså til de skattelettelser, vi lægger op til.
Tværtimod bliver der også i 2018 afsat flere penge til kernevelfærden, herunder med de aftaler, der er lavet med kommunerne og regionerne og direkte på finansloven.
Bare lige for at nævne det, inden der er nogle, der svinger sig alt for højt op i træet.
Nogle har spurgt, hvordan vi kan tillade os at give skattelettelser, når der samtidig er eksempelvis kræftpatienter, som ikke får den rette behandling til tiden.
Jeg vil insistere på at se Danmark i en sammenhæng.
For at vi kan få en god kræftbehandling, skal der også være nogle, der tjener pengene til det først.
Der skal være nogle, der arbejder.
Det skal kunne betale sig at investere i danske arbejdspladser.
Innovative virksomheder skal have kapital for netop at kunne styrke de muligheder og udviklinger, der skal være, eksempelvis til at sikre fremtidens medicinaludstyr.
Lægerne skal kunne blive i Danmark og ønske at blive i Danmark frem for at tage til udlandet, hvor det efter sigende i nogle tilfælde er mere attraktivt.
Det går godt i Danmark, og det er bl.a. takket være forskellige reformer, som skiftende regeringer har lavet.
Men som Socialdemokraternes eller for at være helt korrekt SF's hr. Jesper Petersen, som han var på det tidspunkt, i Jyllands-Posten 2012 i januar udtalte: Uligheden bliver næppe mindre med skattereformen.
Det er muligt, at det vil medføre en stigning i den økonomiske ulighed, men jeg vil ikke betragte det som et nederlag, hvis det sker, for at de hårdtarbejdende, lavtlønnede danskere får mere i lønningsposen.
Jeg er meget enig med hr. Jesper Petersen anno 2012.
For mig handler det ikke om tredje decimal på en Ginikoefficient eller procenter på forskellige regneeksempler eller en diskussion af diverse forudsætninger eller alt muligt andet spinsnak.
Det handler ganske simpelt om at give en større gevinst til folk, der arbejder.
Det handler om, at vi kan sikre danskernes tryghed ved at give politiet og forsvaret nogle bedre redskaber.
Det handler om, at vi kan prioritere kernevelfærdsområderne som sundhed og ældreområdet både i dag og i morgen, men også om 5 og 10 år.
Det handler om, at vi skal kunne have tillid til vores skattevæsen, ikke mindst når vi betaler en af verdens højeste skatter, også efter at vores reform måtte være blevet gennemført.
Det handler om, at vi fortsat er et af verdens mest lige lande langt foran Sverige og Tyskland til eksempel.
Det handler om, at vi fortsat også er internationalt engageret og bl.a. giver verdens bedste og mest effektive ulandsbistand, ikke mindst i nærområderne til konflikterne rundtom i verden.
Regeringens finanslovsforslag er vel uden sammenligning det bedste udspil til finanslov, der er set i år, og så vidt jeg ved, er det også det eneste.
Jeg har godt noteret mig, at der her til morgen tilfældigvis er kommet et par sider, men det opfatter jeg mere som nogle overskrifter, end at det er et gennemarbejdet oplæg til finanslov.
Men jeg ser frem til forhandlingerne med dem, der vil være med.
Den, der har evnen, har også pligten, og efter min opfattelse i særdeleshed pligten til at anerkende og belønne Bettina, Annette og alle de andre danskere, der er på arbejdsmarkedet, og sige tak for den indsats, de gør for det danske samfund.
Jeg kan i hvert fald bekræfte, at det skatteudspil, som vi har lagt frem, giver mere til den lavtlønnede medarbejder, HK'eren, kassemedarbejderen, eller hvem det er, end det, som Socialdemokratiet lægger frem.
Det giver mere til dem, der så kan beholde lidt flere penge til sig selv.
Vi giver 5.000 kr. til den lavtlønnede.
Socialdemokratiet ønsker, at de skal have 0 mere.
Vi mener så til gengæld også, der er plads til det, og det er også rimeligt.
Det giver i øvrigt også en beskæftigelsesfremgang eller et arbejdsudbud, om end ikke så meget som hr. Martin Lidegaard gerne ønskede sig, for så skulle man have fjernet topskatten, som den daværende S-regering var i gang med.
Men vi mener, at der er en balance i de her ting, så det både er rimeligt og også socialt afbalanceret.