runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2018-12-13:
Før starthjælpsniveauet.
Og det her kan man jo læse i vores program.
Det står fuldstændig klart og tydeligt, det er der ikke nogen hemmelighed i.
Men i øvrigt vil jeg godt sige, at jeg er ked af, at hr. Mads Fuglede ikke udnytter muligheden til at udfordre mig eller andre på det her problem, der består i, at den danske regering har været fuldstændig passiv, når det gælder spørgsmålet om støtte til kampen fra YPG og YPJ's side mod islamisk ekstremisme, og har været fuldstændig tavs i forhold til Tyrkiets indmarch i Afrin, som har udløst nye flygtningestrømme, og som i hvert fald i en periode betød – jeg kender ikke tallene for Danmark – at det største antal af flygtninge, der kom til Norge, var lige præcis fra det område.
Mattias Tesfaye (S), 2018-12-13:
Tak for ordet.
Jeg har ikke det store kørekort i udenrigspolitik, så jeg skal prøve at danse uden om den diskussion, men i stedet prøve at tage fat i noget af det, som Enhedslistens ordfører siger i sin ordførertale, nemlig at Enhedslisten egentlig er tilhængere af, at folk skal vende hjem, hvis de enten har fået afslag på asyl, eller hvis der er blevet fred i deres hjemland.
Vi har jo i efterhånden en del år haft en diskussion om: Hvad gør vi egentlig, for at få afviste asylansøgere til at rejse hjem?
Og jeg kan forstå, at Enhedslisten er imod de udrejsecentre, der er etableret både i Nordsjælland og i Midtjylland og ved Avnstrup og snart også nede i Stege Bugt.
Og det er så legitimt nok at være imod de udrejsecentre, men jeg kan også forstå, at Enhedslisten er tilhængere af, at folk skal kunne arbejde og bo uden for centrene, selv om de egentlig har fået afslag på asyl.
Kan ordføreren ikke gøre mig lidt klogere på, hvordan det dog skulle få flere til at rejse hjem, at man giver folk mulighed for at arbejde og bo uden for centrene, selv om de har fået afslag på asyl, og de altså derfor ikke har behov for beskyttelse?
Mads Fuglede (V), 2018-12-13:
Jeg vil blot spørge ind til, hvor meget Enhedslisten forestiller sig at man vil sætte ydelserne op til mennesker, der ikke er i arbejde, og som nu er på integrationsydelse, altså det, der tidligere var startydelsen, hele det her regime, der har været ændret.
Hvor meget vil man sætte det op, hvis fru Pernille Skipper bliver statsminister?
Mattias Tesfaye (S), 2018-12-13:
Der er jo den afgørende forskel på ungarerne og chilenerne og iranerne, at det var flygtninge.
Det, jeg taler om her, er folk, der har fået afslag på asyl, og efter folketingsvalget i 2007 besluttede man, at nok kunne de ikke arbejde uden for centrene, men så kunne de bo uden for centrene.
Der er en konkret familie, der med jævne mellemrum optræder i medierne, som fik tildelt et rækkehus i Allerød, og børnene kunne gå i skole.
Børnene ville aldrig nogen sinde kunne få et lovligt ophold, de ville aldrig nogen sinde kunne få taget en uddannelse, de ville aldrig nogen sinde kunne få et arbejde.
Er det ikke smartere at få sagt til dem: Nu er situationen altså den, at I bor på et udrejsecenter, og der er ingen fremtid i Danmark, I har fået afslag på asyl. I stedet for at vi holder børnene i en periode, hvor de vokser op i årevis uden nogen fremtid i det samfund, de lever I?
Søren Søndergaard (EL), 2018-12-13:
Jo, under den forudsætning, at det ville hjælpe.
Men det hjælper jo ikke.
Folk tager jo ikke af sted.
Altså, der er nogle på tålt ophold, der forsvinder.
De tager så til andre steder, formentlig til steder, hvor det er lettere at leve sort, end det er i Danmark, så længe vi har et velordnet arbejdsmarked, som ikke er undermineret af alle mulige underlødige ydelser.
Vi har jo folk siddende på de centre.
Og derfor er spørgsmålet, hvilken model vi vil vælge – vil vi vælge, at folk får mulighed for at være en del af samfundet, mens vi venter på, at de kan udsendes, eller skal de sidde på nogle centre?
– når der ikke er nogen forskel på, hvor mange der kommer ud.
Og det er jo det, der er pointen.
Naser Khader (KF), 2018-12-13:
Må jeg være fri for påstanden om, at vi er bange for Erdogan!
Jeg er i hvert fald ikke bange for Erdogan.
Han er en værre en – det vil jeg gerne gentage her – og også en del af broderskabet, og det er derfor, jeg synes, man skal tage meget af det, han siger, med et gran salt i forhold til kampen mod islamisterne.
Men det, jeg vil hen til, er det, som ordføreren fokuserede meget på under sin tale, nemlig det med kampen mod islamisterne.
Det er ikke korrekt, at regeringen ikke er med i kampen mod islamisterne.
Vi var med fra starten til at bekæmpe Islamisk Stat.
Enhedslisten sagde nej til at være med i den kamp.
Vi har danske soldater – som vi besøgte sidste år – som gør det fremragende i Irak, og som uddanner irakiske sikkerhedsstyrker til at bekæmpe Islamisk Stat.
Så den påstand om, at vi ikke gør noget for at bekæmpe islamisterne, er ikke korrekt.
Søren Søndergaard (EL), 2018-12-13:
Altså, den store forskel her mellem os og hr. Mattias Tesfaye er for det første vurderingen af, hvor hurtigt folk kan komme tilbage, og det er for det andet, om man er bedre i stand til at træffe en beslutning om at vende tilbage, hvis man er nedbrudt, end hvis man ikke er nedbrudt.
For ungarerne i forrige århundrede gik der fra 1956 og frem til 1989, for chilenerne gik der fra 1973 og mindst 20-25 år frem, og en del af de iranere, der kom i 1979, er her endnu og kan ikke komme tilbage til det islamiske, iranske diktatur.
Vores opfattelse er, at der skal være en grænse, og den er ganske rigtigt kortere end den grænse, som hr. Mattias Tesfaye går ind for.
Vi synes, at midlertidigheden hurtigt skal afløses af permanens, når det er klart, at man ikke kan komme tilbage.
Vi synes ikke, at f.eks. børn i Danmark skal vokse op i utryghed i årevis, med hensyn til om de hører til her eller ej.
I forhold til det andet spørgsmål: Vi kan jo udsende folk, hvis der er nogen, der vil tage imod dem, og vi kan lave aftaler med folk om at tage imod dem.
Der er så nogle gange nogle problemer med at få de aftaler effektueret, men vi kan lave aftaler med folk til at tage imod dem.
Vi tror ikke på, at folk er mere indstillet på at tage tilbage, hvis de har siddet et år eller to eller tre på et center som f.eks. Sjælsmark, hvor de, hvad skal vi sige, fuldstændig mister evnen til at fungere samfundsmæssigt.
Det tror vi ikke.
Vi tror faktisk, at arbejde, uddannelse er den bedste anledning og det bedste udgangspunkt for folk til at vende tilbage.
Og hvis vi skal kigge på tal om det, så lad os kigge på chilenerne.
Mads Fuglede (V), 2018-12-13:
Altså, jeg håber da helt generelt, at man vil sætte sig ind i, hvordan lovgivningen er her i landet, når man søger hertil, og også sætte sig ind i, at det, når man kommer til Danmark som flygtning og asylant, forventes, at det er et midlertidigt ophold, og at den lovpakke, der er bundet op på finansloven, som jo består af meget andet end det, hr. Mattias Tesfaye henviser til her, tager sigte på at sørge for, at mange flere end den ene ud af ti, der nu ender med permanent at være i Danmark, ender med at tage hjem.
Det håber jeg da at alle vil sætte sig ind i.
Mattias Tesfaye (S), 2018-12-13:
I skriver i finanslovsaftalen, at den del af integrationsloven, § 1, stk. 4, hvori der står, at »Loven har endelig til formål at sikre, at nyankomne udlændinge har kendskab til, at en vellykket integration er en forudsætning for meddelelse af tidsubegrænset opholdstilladelse«, skal skrives ud af loven, og i fremlæggelsen af finansloven fremgik det, at nu blev det ikke mere en del af integrationsloven, at man skulle have kendskab til, hvordan man opnår permanent opholdstilladelse.
Det er rigtigt, at det ikke er en del af lovens formålsbestemmelse, men vil ordføreren ikke give mig ret i, at de krav, der stilles, for at flygtninge kan få permanent opholdstilladelse, fortsat er de samme?
Det eneste, der ændres her, er sådan set, at den her lov ikke har til formål at sikre, at de har kendskab til, hvad der skal til.
Men mon ikke selv de finder ud af at gå ind på regeringens egen hjemmeside og læse på alverdens sprog, hvad der skal til for at få permanent opholdstilladelse.
Det, jeg fisker lidt efter, er: Har det overhovedet nogen betydning, at man skriver det ud af loven, altså at de ikke må få kendskab til det?
For det, de skal have kendskab til, er alligevel oversat til alverdens sprog, og det skal de nu nok finde ud af.
Mon ikke de fleste af dem er interesseret i at finde ud af, hvad der skal til, for at de kan få lov til at være her permanent.
Jeg er med på, at jeg kun tager fat i en lille del af finanslovsaftalen.
Det er 15 tætskrevne siders udlændingepolitik, og jeg tror ikke, der er tid til, at jeg læser det hele op, men jeg tog bare fat i noget af det, regeringen selv i sin præsentation af finansloven har lagt vægt på har betydning.
Jeg har lige fået et svar fra udlændinge- og integrationsministeren på spørgsmål 110, som handler om, hvad der egentlig er forskellen på dem, der får ophold i dag efter § 7, stk. 1 og 2 – altså der, hvor vi hidtil har sagt, at det er en mulighed for varigt ophold – og så dem, der får ophold efter § 7, stk. 3, hvor der står, at det er med henblik på midlertidigt ophold.
Udlændinge- og integrationsministerens slutter sit svar af med følgende: »Med finanslovsaftalen 2019 er der lagt op til, at samtlige opholdstilladelser efter udlændingelovens § 7, stk. 1 og 2, og § 8, stk. 1 og 2, for fremtiden meddeles ”med henblik på midlertidigt ophold”.«
Det har også været kommunikeret i offentligheden.
Men så fortsætter udlændinge- og integrationsministeren: »Der er ikke hermed tilsigtet nogen ændring af, hvilke afledte rettigheder de forskellige grupper af flygtninge har.«
Så der gælder fortsat for alle flygtningegrupper de samme regler for at opnå permanent opholdstilladelse, de samme regler for at få adgang til arbejdsmarkedet, de samme regler for at få adgang til uddannelsessystemet, de samme regler for at bosætte sig.
Alle de samme regler gælder fortsat.
De har præcis de samme rettigheder, og det er præcis det, udlændinge- og integrationsministeren skriver.
Så hvad er egentlig paradigmeskiftet her?
Christian Langballe (DF), 2018-12-13:
Jeg har bare et opklarende spørgsmål.
Socialdemokratiets ordfører puster sig jo op til at være den største værdikriger, verden har set, og siger, at der under det socialdemokratiske regime vil komme en langt strammere og stærkere værdipolitik.
Mads Fuglede (V), 2018-12-13:
Sådan var systemet.
Det, der er paradigmeskiftet, er, at vi nu gør alle klart, at når man kommer hertil, er man her midlertidigt, og at alt, hvad der opbygges af tilknytning eller sproglige kompetencer og andet undervejs, mens man er her, ikke er noget, der ændrer ved det forhold, at vi opfatter dem som nogle, der er her midlertidigt.
Nu er der jo den her tegneserie, hvor prærieulven jager Hjulben.
Det ender altid på et tidspunkt med, at prærieulven hænger ud over skrænten og indser, at den ikke skulle være hoppet ud over skrænten, fordi den snart vil falde ned.
Det er egentlig sådan, jeg opfatter den politik, der har været ført fra 2011-2015, altså at man havde lempet så meget, at vi endte med den situation, der førte til sommeren 2015, hvor mere end 21.000 mennesker søgte asyl i Danmark, og nu forsøger man så at komme ind på fast grund igen.
Christian Langballe (DF), 2018-12-13:
Da den grænsekontrol skulle implementeres og føres ud i livet, var det så ikke Socialdemokratiet, der ophævede grænsekontrollen?
Mads Fuglede (V), 2018-12-13:
Nu håber jeg ikke, at det er, fordi hr. Christian Langballe tror, at jeg er gået hen og blevet socialdemokrat, altså at jeg sådan via en mellemmand får alle de her spørgsmål om Socialdemokratiet.
Men jeg husker det på samme måde som hr. Christian Langballe.
Christina Egelund (LA), 2018-12-14:
Hr. Søren Søndergaard refererede til nogle situationer i Europaudvalgets arbejde, som, tror jeg citatet lød, ikke er fordrende for engagementet.
Jeg skal til gengæld love for, at hr. Søren Søndergaards egen tale i den grad er fordrende for engagementet, og det synes jeg er dejligt, for det er jo i virkeligheden det, som det her handler om, ikke bare det beslutningsforslag, som vi behandler her, men jo sådan set hele det arbejde, som ligger forud – en mere engageret parlamentarisk behandling af de europapolitiske spørgsmål.
Jeg synes, der er al mulig grund til at glæde sig over og anerkende og sætte pris på det store arbejde, som ligger til grund for, at vi nu har nogle konkrete forslag at arbejde videre med – noget, der også umiddelbart kan blive implementeret efter i dag.
om arbejdet med at gøre Folketinget mere engageret i det europapolitiske stopper her.
For der er ikke noget, der tyder på, at det europapolitiske – om man så er tilhænger eller modstander af EU – i sig selv kommer til at fylde mindre, nærmest tværtimod.
Så derfor ser jeg sådan på det, at det her er en rigtig, rigtig god start – nogle rigtig gode konkrete forslag, som er umiddelbart implementerbare.
Og så håber jeg, at det er noget, som har sat en spire i os alle sammen i forhold til at sørge for, at det europapolitiske ikke er sådan en eller anden underlig, fjern ting for sig selv i Folketinget, men noget, som vedrører flere politikere og engagerer flere politikere end lige præcis dem, der sidder i Europaudvalget.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-12-14:
Man kunne gøre det meget kort og bare sige, at alt, hvad der ligger i det her forslag, er ganske fornuftigt, det er nogle gode skridt, og så kunne man gå ned af talerstolen.
Men nu handler det her jo om EU, så jeg har tænkt mig at sige lidt mere, for jeg synes, det er så afgørende et spørgsmål, altså: Hvordan behandler vi EU-lovgivning i Folketinget?
Hvordan ser vi os selv som en fuldstændig integreret del af den demokratiske proces, der er i EU?
Altså, når Folketinget tager beslutninger i sager, som regeringen fremfører, jamen så er vi en del af en beslutningsproces, som er meget større.
Derfor er der jo en række ting, vi ikke rører ved med det her beslutningsforslag, som man burde gøre.
Hr. Søren Søndergaard var inde på det.
Altså, det kan virke fuldstændig tosset, at det er så få sager, der skal gives mandat til, når man nu ved, hvor mange sager der faktisk kører igennem vores EU-lovgivningsproces i løbet af året.
Det kan også undre, og det er det, jeg egentlig håber at det her forslag vil gøre noget ved, hvornår det er, at en regering egentlig synes, at man overhovedet skal i gang med at snakke med Folketinget omkring sager.
For rigtig tit kommer vi enten ind på et meget, meget tidligt tidspunkt, og vi ved jo alle sammen godt, at en forhandlingsproces – specielt med 28 parter plus et Parlament og en Kommission – gør, at tingene rykker sig undervejs, og der burde man jo selvfølgelig komme tilbage og sige: Nu står forhandlingerne på en anden måde, og derfor skal vi opdatere et mandat.
Andre gange kommer Folketinget jo ind i sagerne så sent, at det er ligegyldigt, hvad vi siger, for man er sådan set færdig, og derfor handler det om at sige ja eller nej til en given forhandling, der allerede er foretaget.
Og det er jo noget, der er meget aktuelt lige nu, specielt med EU's næste budgetramme for 2021-2027, som bliver forhandlet på livet løs, men som vi absolut ikke må tale om i Folketinget, fordi det først er senere, der skal forhandles den vej rundt.
Det kan være, vi får meget bedre forhandlingspositioner, får mere belyst.
Men det drejer sig måske også om – og det er så det andet ben, som jeg synes er vigtigt at fremhæve ud over de her ting – den kultur, vi har som folketingsmedlemmer og partier omkring de her sager.
Og derfor skal vi selvfølgelig tage lovgivningen lige alvorligt, uanset om den foregår i EU-regi eller i Folketinget.
Men det vil kræve kulturændringer, og de er svære, og det håber jeg så at vi kan blive bedre til i fremtiden.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2018-12-14:
Også jeg er sådan set begejstret for det skridt, vi tager her.
Det har været længe undervejs.
Jeg tror, det var Venstres ordfører, der gennemgik nogle af de mange lange diskussioner, der har været lige om det her, altså det forarbejde, der har været i den her samling.
Men det her arbejde går jo mange år tilbage.
Vi gør jo alt, hvad vi kan.
Den er jo åben.
Der er tv-transmission fra Europaudvalgets møder.
Det kan ikke blive mere åbent, men vi vil enormt gerne have engageret flere, både folketingsmedlemmer og selvfølgelig helt generelt befolkning og medier i debatten.
Så jeg synes, det er et godt skridt, at vi nu i højere grad får fagudvalgene med eller i hvert fald får mulighed for det.
Jeg vil også bare sige, at vi i Radikale Venstre gerne ville være gået længere endnu.
Vi ville gerne forpligte Folketinget bredere, fagudvalgene bredere på også at skulle give mandaterne, fordi vi helt som i øvrigt Enhedslistens ordfører mener, at EU-politik også er indenrigspolitik.
Det er det da.
Det er en grundlæggende del af den politiske hverdag, vi har, og derfor er det noget, som vi alle sammen burde have integreret i vores arbejde.
Det er der også mange der har, men da det er en længere beslutningsproces, tenderer det til at være sent, vi kommer ind i den fra dansk side, i hvert fald når det gælder fagordførerne.
Det er ærgerligt, for det ender så med at blive en mere overfladisk debat i stedet for en debat om de helt konkrete forskellige løsninger og politikker, der jo ligger nede i maven på sådan nogle EU-løsninger.
Så vi ville gerne være gået endnu længere.
Det vil vi arbejde videre med, og vi er i hvert fald glade for at have taget det her skridt.
Karen Ellemann (V), 2018-12-14:
Jeg kan bekræfte, at det er den tilgang, vi sådan set har til det arbejde, som skal til, når Folketinget giver forhandlingsmandatet.
Derfor er det også vigtigt at sige, at man også som parti bærer et ansvar for at følge med i f.eks. Kommissionens arbejdsprogram, som bliver forelagt, så man på et tilpas tidligt tidspunkt er bevidst om, hvad det er for nogle sager, der er på vej, hvad der er på dagsordenen, hvad der er i gang med at blive arbejdet med.
Og så vil der altid være den situation, den udfordring, at når vi har folketingsvalg, og mandater bliver udskiftet osv., så kommer der nye folk til, det er en ret stor butik at sætte sig ind i.
Og dermed synes jeg faktisk, at der er nogle gode initiativer her i forhold til det der med, efter at det nye Folketing er sat efter et folketingsvalg, hvad det egentlig er, der er givet af mandater, og hjælpe til, at man som parlamentariker har det indblik, har den forståelse for vigtigheden af faktisk engagere sig i dels arbejdet i parlament, råd, i kommission i Europa og så samtidig også forstå samarbejdet mellem den danske regering og det danske Folketing.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-12-14:
Ja, i den grad, for det her er jo også kun et skridt på vejen til, hvordan vi kan behandle EU's beslutningsprocesser på en bedre måde i Folketinget.
Det er jo det, det drejer sig om.
Det er jo også, hvornår det er vi kommer ind, hvornår vi ved fra Folketingets side, hvad der egentlig er blevet implementeret i Danmark af EU-lovgivning.
Det er også tit svært at finde ud af.
Karen Ellemann (V), 2018-12-14:
Jeg er sådan set ikke abonnent på billedet af, at regeringens ministre ikke i den grad lægger sig i selen for at sikre, at der er et velfungerende samarbejde, fordi det er så afgørende vigtigt for hele opbakningen til Det Europæiske Fællesskab, at vi rent faktisk har en forståelse for, hvad det er for retsakter, som er på vej, og hvordan processerne er i forhold til, hvad der sker både i kommission, i råd og parlament.
Den tilgang betragter jeg ikke kun i forbindelse med lige præcis den sag, vi står med her, det er jo løbende i forhold til mandatgivning.
Det var også sådan, jeg hørte den socialdemokratiske ordførers forslag, at det at bruge beretningsværktøjet generelt set jo i høj grad er med til at lave den her sammenkobling mellem den til enhver tid siddende regering og Folketingets Europaudvalg, så ikke kun på den her sag, men bredere.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-12-14:
Jeg kan helt tilslutte mig det, som Venstres ordfører siger om, at det også gælder om at gribe de redskaber, der kommer, men i allerhøjeste grad handler det her jo også om et samarbejde mellem regeringen og Folketing, og at få det til at fungere.
Vi sidder jo et utal af gange i Europaudvalget og har lidt kampe med regeringen om rigtig at få det til at køre, informationerne flyder, og regeringen ønsker også et egentligt samarbejde med den lovgivende forsamling.
Det er en unik situation, vi har i Danmark, at vi faktisk har så involveret et parlament i EU's beslutningsprocesser, så kunne den magtfulde kvinde, som ordføreren jo er som Venstres gruppeformand, sige noget om den her fælles beretning, altså det arbejde, der sker, efter at vi har besluttet det her, om man vil lægge virkelig kraft og energi i at sørge for, at det også handler om, at regeringen følger med Folketinget i de forandringer, vi ønsker at se.
Karen Ellemann (V), 2018-12-14:
Mange tak for det, formand.
Jeg vil starte med at sige, at jeg fuldt ud tilslutter mig den gennemgang af hele det arbejde, som vi faktisk står med resultatet af nu, som den socialdemokratiske ordfører gennemgik på bedste vis.
For det er jo ikke nogen hemmelighed, at der er brugt rigtig mange timer, og at der har været rigtig mange drøftelser forud for det resultat, vi står med nu.
Det er heller ikke nogen hemmelighed, at partierne ikke bredt set har været enige.
Dansk Folkepartis ordfører har netop også sagt, at man har ønsket sig mere.
Men det resultat, vi står med i dag, er noget, jeg fornemmer der vil være en bred opbakning til, og – nok så vigtigt – noget, der også vil kunne forbedre lige præcis tydeligheden af det vigtige EU-arbejde, som er en given ting i vores lovgivningsprocesser.
Det har været vigtigt for os i Venstre, at mandatgivningen forbliver i Europaudvalget.
Vi har ikke haft et ønske om at gøre Europaudvalget tandløst, hvilket vi i hvert fald anså som en risiko, ifald man flyttede mandatgivningen til fagudvalgene.
Men nok så vigtigt er det netop at sikre, at fagordførerne er engagerede, når der er mandatgivning i Europaudvalget.
Og det er naturligvis en forpligtelse, som vi som partier må tage på os, for nu bliver mulighederne skabt, og mulighederne bliver gjort bedre, men de er kun så gode som de muligheder, vi nu engang griber.
Så nu kommer værktøjerne der i en endnu bedre form og dermed også forpligtelsen til, at vi sikrer det her vigtige arbejde fremadrettet.
Med hensyn til fælles beretninger kan jeg tilslutte mig behovet for, at man arbejder den vej, som Socialdemokratiets ordfører netop også har redegjort for.
Jeppe Jakobsen (DF), 2018-12-14:
Dansk Folkeparti ønsker en langt mere åben EU-debat, hvor vi debatterer den stadig stigende mængde lovgivning, som strømmer ud fra Bruxelles og Strasbourg.
Og beslutningsforslaget her synes vi da bestemt går i den rigtige retning i forhold til at få en mere åben debat omkring EU-lovgivningen, og derfor kan jeg også allerede nu afsløre, at vi har tænkt os at støtte beslutningsforslaget.
Men som sagt ønsker vi en langt mere åben EU-debat, og derfor synes vi heller ikke, at det, som der lægges op til i det her forslag, er nok.
Vi synes, der skal være klarere og bedre regler omkring mandatgivning.
Vi synes, det er ulogisk, at en tom stol er lig med et ja.
Vi synes også, at mandatgivningen principielt set burde gives fra Folketingssalen, så der var mest mulig synlighed om den lovgivning, som foregår i EU.
Vi synes også, at EU-lovgivningen – for at tage det her til den yderste konsekvens – burde blive fremlagt som beslutningsforslag her i Folketingssalen, så man som regering, som jeg går ud fra støtter op om de her lovgivningstiltag, åbent her fra landets fornemste talerstol kan fortælle danskerne om, hvorfor man synes, det er en god idé, at man indfører den slags lovgivning, som kommer fra EU.
Og så synes vi faktisk også, at de her EU-sager langt tidligere i processen bør forelægges i udvalget, så udvalget tidligere kan blive involveret i processen omkring EU-lovgivning.
Det er nogle tiltag, som vi fortsat vil arbejde for.
Men i Dansk Folkeparti har vi et princip om, at ethvert skridt i den rigtige retning er værd at tage, og derfor har vi også tænkt os at tage det her skridt og vil derfor støtte beslutningsforslaget.
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-12-14:
Det er taget til efterretning.
Jeg beklager, at jeg har misforstået det.