Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-05-07:
Absolut, ja.
Jeg skal bare vænne mig til, at talerstolen er det helt forkerte sted, og jeg glæder mig enormt meget til, at alt i vores samfund går tilbage til normalen, herunder at man skal tale fra det samme sted i Folketingssalen, som man plejer.
Det bliver så uendelig meget nemmere.
Man kan jo så glæde sig over, at vi igen er begyndt at drøfte emner, som ikke handler om corona.
Det har vi nu gjort lidt tid, og det er helt befriende at få lov til det igen.
Det tror jeg på en eller anden måde vi alle sammen har savnet.
Med det her forslag vil Nye Borgerlige nu give mulighed for, at forældrene selv kan bestemme, om deres barn skal starte i børnehave, inden det fylder 3 år.
Der vil jeg gerne understrege i forhold til den del, der handler om, hvorvidt man skal kunne spekulere i at gøre noget bestemt af hensyn til økonomi, at det mener vi selvfølgelig ikke at man skal kunne, og dermed også sagt, at barnets tarv altid skal være i fokus, når aldersgrænsen for oprykning fastlægges og den konkrete overgang planlægges.
Men når det er sagt, vil jeg altså også sige, at det her forslag rummer en række udfordringer, som også gør, at regeringen ikke støtter det.
I Danmark har vi jo en velfærdsmodel med kommunalt selvstyre, og det har vi, fordi vi mener, at det er lokalt, at man har bedst kendskab til borgernes ønsker og behov, og at det dermed også er lokalt, at man bedst ved, hvordan man imødekommer dem, og hvor man står til regnskab for de valg, man så træffer.
Bl.a. derfor har vi jo med dagtilbudsloven lagt ansvaret for at fastlægge overgangene fra vuggestuer til børnehaver hos kommunen og tilrettelæggelsen af de konkrete overgange hos de ansvarlige ledere.
Det vil sige, at vuggestuen eller børnehaven skal være relevant i forhold til den alder, barnet har, og de udviklingstrin, det er på, og derfor stiller vi også krav om, at daginstitutioner og dagpleje skal samarbejde med forældrene om de overgange, der er.
Vi ser jo, at overgangen fastlægges og tilrettelægges forskelligt i kommunerne.
F.eks. kan der være forskellige aldersopdelinger i børnegruppen.
Den forandring, der lægges op til her, giver faktisk benspænd for, at man kan lave de her lokale løsninger.
Jeg synes på en eller anden måde, selv om jeg nyder, at vi også kan debattere noget andet end corona, at der dog må være noget lære, man tager ned af coronatiden.
En af de ting, jeg i hvert fald har taget ned, er, at de er helt enormt gode til selv at lave løsninger derude, og jeg begriber det ikke, hvis det, Nye Borgerlige tænker, efter at corona har ramt, hvor dagsinstitutioner over hele landet har leveret først en nedlukning, herefter en gradvis genåbning, hvor de har fundet på en myriade af forskellige gode løsninger inden for de rammer, der er, er: Lad os da herindefra lave nogle regler, der så gør det umuligt, at de selv træffer beslutninger derude.
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Det må jeg bare blankt erkende.
Det er i hvert fald ikke det, jeg som minister har konkluderet, faktisk tværtimod.
I forhold til det der med at begynde at lægge sådan nogle ting ind, hvor man forhindrer kollektive løsninger, vil jeg sige, at hvis jeg skal ranke noget – og det er så ikke, fordi jeg støtter SF's bud på det samme – har SF jo på et tidligere tidspunkt stillet forslag om, at der skulle være en norm om, at barnet skulle være 3 år, inden det rykkede op.
Det gør da i det mindste, at man stadig kan planlægge.
Så jeg er med på, at man lægger en kvalitetsstandard ind, men man ville stadig kunne planlægge kollektivt.
Så det er ikke, fordi jeg hellere støtter det.
Det ville man som ansvarlig regering skulle finde penge til og gøre alt muligt andet ansvarligt for.
Det er bare for at sige, at hvis man overhovedet skal gå ind i det her spor, vil jeg mene, at det, som SF bl.a. har foreslået, da stadig væk levner mulighed for, at man kan lave kollektive løsninger.
Det her vil ødelægge muligheden for det.
Så har jeg tilmed været en af dem, der har haft børn i en institution, hvor man ikke havde det der skel, og det vil sige, at jeg også personligt kan skrive under på, at der faktisk findes utrolig gode løsninger, hvor man har valgt at gå på tværs af det, som man både fra Nye Borgerliges side, men også fra SF's side vil lave nationale retningslinjer på så at underminere.
Det forstår jeg faktisk ikke helt.
Og så er der en masse spørgsmål, der åbner sig på ryggen af det her, bl.a.: Hvor lang tid i forvejen skal en familie så sige det?
Er det en rettighed, man bliver udstyret med, og når barnet så starter i en aldersintegreret institution, når det er f.eks. 10 eller 12 måneder, kan man helt, indtil barnet er 2 år og 8 måneder eller 2 år og 10 måneder melde det ud?
Eller hvornår er det, man skal melde det ud i forhold til den planlægning, der skal være i en børnegruppe, hvor pædagogerne jo har ansvaret for gode overgange?
Er det 1 år før?
Er det 2 måneder før?
Alle de ting har jo en afgørende betydning, når pædagoger skal sætte sig ned og sige: Vi har den her gruppe af børn.
De har overgange på de her tidspunkter, så der skal vi have sat nogle ekstra kræfter af.