Yildiz Akdogan (S), 2017-12-15:
Tak for det, formand.
Jeg vil gerne starte med at rose ministeren for det interview, hun gav i Kristeligt Dagblad i går.
Her tilkendegiver ministeren, at psykiatrien er vigtig, og at hun ligefrem har en psykiatriseddel, hvor hun noterer ting ned.
Ministeren er bekymret for den voldsomme stigning i antallet af børn og unge, som ender med en diagnose og bliver patienter i psykiatrien.
Jeg er glad for, at det bekymrer ministeren.
Det bekymrer også Socialdemokratiet, at så mange unge går ned med stress, angst og depression, og derfor undrer det også, at ministeren venter et helt år med at reagere.
Et år er faktisk lang tid, når man tænker på den målgruppe og også på, hvad der kunne være blevet gjort.
For én ting er bekymringen, noget andet er konkrete handlinger.
Og her må jeg så desværre skuffende konstatere, at dem har der altså ikke været så mange af fra regeringens side.
Man kan med rette spørge: Hvorfor fylder forebyggende indsatser og psykiatrien generelt ikke meget mere hos regeringen?
Man kan også spørge: Hvordan kan være det være, at psykiatrien hverken er nævnt i regeringsgrundlaget eller i det seneste finanslovsudkast?
Så kan hensigten med en rapport, der kulegraver psykiatrien, som ministeren tog initiativ til sidste år, være nok så god en idé, men spørgsmålet er, om vi ikke allerede har et klart billede af psykiatriens tilstand.
Antallet af genindlæggelser er for højt.
Der er en udbredt silotænkning, der besværliggør en sammenhængende indsats mellem behandlingspsykiatrien og socialpsykiatrien.
Tvang er stadig væk en stor udfordring, og omfanget er desværre stigende i visse dele af landet.
Dertil kommer en meget presset psykiatri og et personale, der skal løbe hurtigere og hurtigere.
Det går ud over arbejdsmiljøet, det går ud over kvaliteten af behandlingen, og i sidste ende går det ud over de mest sårbare mennesker, vi har at gøre med.
Da Socialdemokratiet sidst havde regeringsmagten, tog vi med psykiatriplanen fra 2013 det første skridt i en retning, som var nødvendig.
Med psykiatriplanen afsatte vi 2,2 mia. kr. til at rette op på det økonomiske efterslæb, der var i psykiatrien.
Vi øgede eksempelvis kapaciteten i psykiatrien og indførte en udrednings- og behandlingsret for patienter med psykisk sygdom på linje med de patientrettigheder, som somatiske patienter havde.
Ligeledes blev der sat en klar målsætning om at halvere omfanget af tvang i psykiatrien inden 2020, løfte børn- og ungepsykiatrien og skabe bedre fysiske rammer og faciliteter.
Siden psykiatriplanen er der også tilført midler via satspuljen, som ministeren også nævnte.
Vi har bl.a. tilført 400 mio. kr. til oprettelse af de her nye socialpsykiatriske bosteder, der skal løse den store udfordring, som vi har med vores allermest sårbare patienter, nemlig at sikre dem bedre tilbud.
Men vi er langtfra i mål.
Vi skal videre og tage ved lære af de erfaringer, vi har, og kigge på nye målrettede tiltag, som sætter den psykisk syge i centrum.
Ligeledes skal vi også kigge på de udfordringer, der har været med silotænkningen, og den kvalificerede og specialiserede arbejdskraft, som har været en mangelvare i visse dele af landet.
Der er behov for, at vi følger op på den psykiatriplan, som blev sat i gang tilbage i 2013.
Der er ikke behov for nye påfund eller nye vidtløftige projekter eller psykiatrisedler; der er behov for handling, og at vi følger op på det store efterslæb, som psykiatrien har lidt under.
Vi tog et kæmpe skridt med den første psykiatriplan, men hvis vi ikke følger den op med målrettede indsatser og gerne med erfaringer fra andre lande, som fru Stine Brix også var inde på – Norge eller England – jamen så bliver behandlingen ikke bedre for patienterne, og i den sidste ende svigter vi i psykiatrien endnu en gang.