Sigurd Agersnap (SF), 2025-12-10:
Tak for ordet, formand.
Julemanden er rød.
Han har et stort skæg og et stort, varmt smil.
Det er ham, alle børn kan lide.
Men så er der også en blå julemand.
Ham kender vi mere fra J-dag.
Du har måske mødt frem i S-toget en sen aften på vej hjem; brillerne lidt skævt på, blåt julemandskostume, en julebryg i hånden og sådan et lidt fjoget smil, som indikerer, at man godt ved, at man får hårde tømmermænd i morgen.
Nu står vi her i december, julen står for døren, finansloven er den store julegavesæk, og man venter i spænding, meget spændt på, hvilken julemand der går ind ad døren i år, og så træder den blå julemand ind i stuen.
Han har en politik med, som måske er en fed fest her og nu, men som giver lange og også ret hårde tømmermænd.
Med en finanslov med skattelettelser for i alt 43 mia. kr. frem til 2030 – den dyreste finanslov, hvis ikke nogen sinde, så tæt på – har man valgt at proppe gavesækken med den ene helt store skattelettelsespakke efter den anden.
Spørgsmålet er, om partierne bag finansloven har læst ordentligt på danskernes ønskeliste, og om de har tjekket Ønskeskyen.
Man fjerner sukkerafgiften, men de penge var bedre brugt på ældremad på plejehjemmene eller på skolemad i skolerne.
I stedet for billigere fredagsslik for alle kunne man vælge at hjælpe der, hvor der virkelig var behov for det, sådan at alle børn fik et godt måltid mad at fylde maven med inden de sidste timer i skolen, så de faktisk fik noget ud af timerne, men også så man hjælper de børn, der ikke nødvendigvis får en god madpakke med hjemmefra.
Eller for de samme penge kunne man forbedre ældremaden, så man ikke skal spise vakuumpakket mad, som fjerner appetitten, men at man faktisk får mad, som øger appetitten.
I stedet for at give skattelettelser til de ældre, som er friske nok til at arbejde helt til pensionsalderen, kunne man sætte penge af til de ældre, som ikke kan arbejde helt til pensionsalderen: folk som Arne Juul, som er nedslidt, og dem, som har været længst tid på arbejdsmarkedet.
Den her finanslov er ikke bare rekordstor.
Den er også skæv.
Den bruger løs af råderummet, og tilmed optager den lån for at give skattelettelser.
Det er ikke bare at tømme kassen for at give til dem, der har; det er også at efterlade en regning til fremtidige generationer for at kunne give store skattelettelser her og nu.
Jeg tror, at man har skudt ved siden af, og jeg tror, at man er gået uden for danskernes ønskeliste, og som min kæreste siger: Hold dig til ønskelisten, altid!
Det er ikke lavere bogmoms eller billigere slik, som har været det vigtigste for de fleste.
Det er et rimeligt samfund, som hjælper dem, der har mindst, og som styrker den grønne omstilling og investerer i børnene, og som sørger for, at alle familier kan have en god jul og ikke skal være bange for, om pengene rækker til gaver i år.
I stedet for har man i finansloven givet de største gaver til dem, der har mest.
Man har glemt at prioritere det vigtigste.
Tag noget så banalt som de små lokale initiativer, der er i finansloven.
Regeringen og Konservative prioriterer en svævebane ved Hanstholm Havn, julekoncerter med Vejen Garden og en grussti ved Stenlille.
Det er jo fine projekter, men de bærer mere præg af gode lokale historier op til et kommunalvalg end af at hjælpe der, hvor behovet er størst, især når man kan se, at vigtige børneorganisationer som Lær for livet, Psykiatrifonden og Mind Your Own Business ikke får de penge, som de har brug for.
Det er at glemme at prioritere eller i hvert fald at prioritere forkert.
Vi står med en rekorddyr finanslov, der er på kanten af det ansvarlige, og spørgsmålet er: Hvad har vi egentlig fået for den?
Ja, vi har fået en god investering i vuggestuer og børnehaver.
Den er vi glade for i SF.
Man har udvidet mulighederne for sorgorlov for en mor eller far, som har mistet sin partner.
Det er et godt initiativ.
Og man har sat et lille beløb af til et videncenter mod skolevægring.
Det er tre ting, som vi er glade for i SF, men de store bevægelser i finansloven er skæve.
Den er den største gaveregn i årevis, og for mange vil den være en skuffelse.
Man forbedrer ikke grundlæggende vores velfærdssamfund.
Man investerer ikke grundlæggende i den skole, som har behov for det, og man bruger pengene på skattelettelser.