Peter Hummelgaard (S), 2019-12-05:
Tak for ordet, formand.
Jeg vil gerne starte med at takke initiativtagerne bag borgerforslaget om fjernelse af gensidig forsørgerpligt for alle.
Jeg vil også sige tak til de folketingsmedlemmer, som har valgt at fremsætte det som beslutningsforslag.
Det er i mine øjne udtryk for en sund demokratisk kultur, at vi i dag skal diskutere et spørgsmål, som optager mange danskere.
Beslutningsforslaget tager afsæt i, at det ikke er retfærdigt, at ydelserne til førtids- eller folkepensionister og kontanthjælpsmodtagere i et vist omfang afhænger af en samlevers eller ægtefælles økonomi.
Forslaget går altså på at individualisere systemet, så satserne er ens for alle og uafhængige af civil status og økonomiske forhold.
Som jeg forstår forslaget, skal alle ydelser i stedet fastsættes efter de regler, der gælder for enlige, dvs. med de samme satser, som gælder for enlige, og ydelsen til personer, der er samlevende eller gift, skal ikke kunne sættes ned, fordi partneren har en høj indkomst.
For regeringen er dagens førstebehandling en god anledning til at drøfte nogle grundlæggende principper bag det danske ydelsessystem.
Forslaget stiller nemlig nogle spørgsmål til den måde, vi har indrettet vores velfærdssamfund på, og dermed principperne for, hvordan vi prioriterer, at skatteborgernes penge bedst kan hjælpe de borgere, som har mest brug for det.
Jeg vil gerne gøre det klart, at for regeringen er det bærende princip i velfærdssamfundet, at vi kan træde til med et trygt forsørgelsesgrundlag til de borgere, som ikke kan varetage et arbejde for at forsørge sig selv, eller som har nået folkepensionsalderen.
Og lad mig starte med at slå fast, at det jo langtfra er en nyskabelse i vores ydelsessystem, at reglerne er, som de er.
Faktisk er der tale om principper, som har en meget lang historisk tradition, ja, helt tilbage fra før tidligere socialminister K. K. Steinckes socialreform i 1930'erne.
Helt grundlæggende handler det om at sikre, at de ydelser, vi udbetaler til borgerne, udmåles efter behov.
Sådan var det dengang, og sådan er det i dag.
Hvis en pensionist f.eks. er gift med en bankdirektør, som har en løn på flere millioner kroner årligt, så får pensionisten stadig en ydelse, men på et lavere niveau.
I slutningen af 1990'erne blev princippet udvidet til også at omfatte samlevende, som blev sidestillet med gifte.
Den ændring tog højde for en samfundsudvikling, hvor stadig flere valgte at være samlevende uden at indgå ægteskab, men trods alt havde et sammenligneligt behov for forsørgelse.
Det er meget kort fortalt
Samtidig er reglerne indrettet med henblik på at målrette ydelserne til dem, der har mindst, og dermed sikre, at velfærdssamfundet og de skattefinansierede ydelser kommer dem til størst gavn, der har mest brug for det.
Det er grundlæggende principper, som et bredt flertal i Folketinget står bag og har gjort i mange år.
Men selv om jeg godt kan forstå ønsket, er det ikke en vej, regeringen ønsker at gå.
For regeringen er det rimeligt, at vi for en lang række forsørgelsesydelser tager højde for borgerens samlede økonomiske situation og i den sammenhæng også tager højde for, om borgeren er enlig, samlevende eller gift.
For mig at se ville det være en uansvarlig omgang med skatteydernes penge, hvis det slet ikke skulle have nogen betydning, om en folkepensionist f.eks. er gift med en person, som har en løbende høj månedsløn, eller også ville det være urimeligt for den enlige folkepensionist, som f.eks. kun har sin folkepension og lidt opsparing fra ATP.
Her vil jeg også lige minde om, at det kun er i kontanthjælpssystemet, at der er egentlig gensidig forsørgerpligt, og den skal ses i sammenhæng med, at kontanthjælpen er det underste økonomiske sikkerhedsnet og i øvrigt følges af en række aktive arbejdsmarkedsindsatser fra det offentlige.