Morten Messerschmidt (DF), 2021-05-25:
Tak, formand.
Det har været interessant hidtil at følge debatten, for det er en lille smule uklart, hvad det egentlig er, man gerne vil opnå med det her forslag.
Vi har hørt, at det handler om at forhindre voldelige overgreb på eller ubehageligheder over for minoritetsgrupper – det være sig jøder eller muslimer eller andre – og at man mener, at en kriminalisering af det, der så ville kaldes for blasfemi, skulle forhindre det.
I den forbindelse er det jo så relevant at se på de lande i Europa, der fortsat har en kriminalisering af blasfemi.
Som jeg har forstået det, gælder det helt eller delvis lande som Østrig, Italien, Tyskland og Spanien.
Det, man så selvfølgelig må spørge sig selv om, hvis man mener, at en gennemførelse af det her forslag vil føre til færre af de overgreb, altså de tilfælde, som man nævner, er, om der så i de lande, hvor man har en kriminalisering af blasfemi, også er tale om færre overgreb på minoriteter.
Ulykkeligvis er det sådan, at man både i Østrig og i Tyskland og for så vidt også i Italien og Spanien ikke kan se nogen markant lavere tendens til overfald på minoriteter end i de lande, hvor man har et frit ord så at sige.
Dermed falder hele præmissen for det her forslag jo bort, altså evidensen mangler ganske enkelt.
Man vil indskrænke ytringsfriheden for at nå et mål, der ikke synes at være nogen empiri for at nå.
Da vi havde blasfemibestemmelsen indtil 2017 i Danmark, blev den jo anvendt ganske, ganske sjældent.
Jeg tror, at man skal helt tilbage til 30'erne og 40'erne for at finde sager, hvor der rent faktisk er sket domfældelse.
Og jeg tror, man må sige, at den meget excessive fortolkning af blasfemibestemmelsen, som bl.a. forslagsstillerne ligger til grund eller i hvert fald giver udtryk for her, ikke fuldstændig afspejler den retspraksis, der var gældende frem til den seneste afskaffelse.
Derfor tror jeg lidt, at det her er et paradeforslag, hvor man ikke rigtig har tænkt over, hvad det egentlig er, man gerne vil, men formodentlig forsøger at tækkes nogle grupper i samfundet, som sidder med en – det være sig berettiget eller uberettiget – følelse af at blive dårligt behandlet.
Det er jo sådan i et, jeg vil tillade mig næsten at sige kristent samfund, at der i vidt omfang må være en tolerance over for adfærd, så længe den ikke er decideret kriminel, altså i den forstand, at Jesus jo i hele sit virke var ufattelig provokerende.
Det syntes jøderne i hvert fald, hvis man læser Det Nye Testamente.
Man kan sige, at Jesus jo nærmest var en agent provocateur.
Hvis man kom hen og slog ham på den ene kind, sagde han ovenikøbet, at man skulle slå på den anden også.
Altså, det må være meget, meget provokerende at opleve.
Og derfor vil det være, synes jeg, i en dansk kristen sammenhæng underligt at genindføre en blasfemibestemmelse, især hvis man lægger til grund, at den skal have en så fyldestgørende betydning, som jeg kan forstå at forslagsstillerne lægger op til.
Man skal så se tingene i en moderne sammenhæng.
Altså, det, der var den direkte anledning til at afskaffe den gamle § 140, var jo selvfølgelig ikke diskussionen om Det Ny Testamente, eller som jeg hørte en af ordførerne sige: afbrænding af Toraen.
Jeg har ikke nogen erindring om, at noget sådant har fundet sted i Danmark, og det håber jeg da sandelig heller ikke.
Men, selvfølgelig, om den aktualiserede debat om islam i kraft af Theo van Goghs film om fru Hirsi Ali, »Submission« – undertrykkelse – og så den danske debat i relation til Muhammedtegningerne må man sige, at vi jo befinder os i en konflikt mellem to livssyn, som jo er det overordnede anliggende, når vi taler om blasfemi og ytringsfrihed, hvor der nemlig er et islamisk livssyn, der jo grundlæggende hviler på, at blasfemi er en grov krænkelse, og at den krænkelse skal hævdes i loven.
Islam har jo ikke om adskillelse mellem det religiøse og det politiske og søger derfor med verdslige love at nå himmelske mål.
Det er et ukendt fænomen for en kristen tankegang, hvor vi søger at adskille de to ting.
Og alene derfor, men også fordi jeg nu kan se, at min taletid er brugt, vil vi indstille det her forslag til forkastelse.
Tak, formand.
Jamen det er jo to meget forskellige spørgsmål i ét.
Det første spørgsmål skal åbenlyst besvares med ja – selvfølgelig skal det være lovligt at afbrænde hellige skrifter.
Jeg synes, det må være helt åbenlyst, al den stund at hensynet til, at man har lov til at sige noget dumt, er meget væsentligere, end at andre skal afgøre, hvad det er, der er klogt, og hvad det er, der er dumt.
Fører det så til en god demokratisk samtale?
Der må jeg sige med lige så stor klarhed, at det gør det næppe.
Altså, jeg kender ikke nogen – det tror jeg ikke der er så mange herinde der gør – ud over den efterhånden meget omtalte hr. Paludan, som excellerer i at gå rundt og brænde koraner af, og det gør han jo kun, fordi der er nogen, der gider at skrive om det.