Jakob Sølvhøj (EL), 2020-10-30:
Lovforslaget her er jo en følge af trepartsaftaler, som det er blevet fremhævet adskillige gange.
Formålet var jo godt: at det skulle tilvejebringe en betydelig større antal praktikpladser – jeg tror, det var 8.000-10.000, der var målet, da trepartsaftalen blev indgået.
Vi har i det store og hele tilsluttet os den følgelovgivning, der har været, til trepartsforhandlingerne, og det vil vi også gøre i dag.
Men jeg vil også sige, at vi egentlig gør det uden at svinge os op til den store begejstring, for det er jo ret åbenlyst, at de tiltag, der blev aftalt ved trepartsforhandlingerne der for et par år siden, ikke har løst praktikpladsproblemet.
Vi tager i dag også stilling til forslaget, set i lyset af at der jo er nye trepartsforhandlinger.
Jeg kan allerede foregribe eventuelle spørgsmål.
Jeg er helt enig i, at det er Folketinget, der træffer beslutning i de her sager, men ikke desto mindre håber jeg jo, at de trepartsforhandlinger, regeringen har, er med til at rette betydeligt op på det store praktikpladsproblem, vi står over for.
Hvad angår hele den sådan principielle model, synes vi, at konstruktionen er rigtig, nemlig at dem, der bidrager, letter vi den økonomiske byrde for, og at dem, der lader stå til og ikke løfter et uddannelsesansvar, lader vi betale mere.
Og det er helt generelt vores opfattelse, at der er brug for at sætte de økonomiske tommelskruer yderligere på de arbejdsgivere, der ikke løfter deres uddannelsesansvar.
Vi er også af den opfattelse, at der er brug for at kigge på hele den offentlige sektor.
Om der er andre mekanismer, der kan bringes i spil, diskuterer vi meget gerne.
Selv har jeg i mange år beskæftiget mig med hele den del, der handler om velfærdsuddannelserne, hvor jeg synes, at kommunerne i den grad har forsømt at løfte et ansvar for at sikre tilstrækkelig mange uddannelsespladser – både på social- og sundhedsområdet og på det pædagogiske område.
Jeg vil også lige her sige, at jeg synes, at der er behov for – nu må vi jo se, hvad der sker ved trepartsforhandlingerne – at kigge på hele modelparameterkonstruktionen, hele den der miskmaskmodel.
Selv om problemstillingen ikke er så ny, gjorde jeg mig ulejligheden – det er nok klogt – lige at læse grundigt på lovforslaget, og jeg faldt over den her beskrivelse af modellen: »Fremskrivning af virksomhedernes behov for erhvervsuddannet arbejdskraft er baseret på en antagelse om, at virksomhedernes behov for erhvervsuddannede medarbejdere som udgangspunkt er, at de seneste 20 års udvikling vil fortsætte i de kommende 10 år.«
Jeg tænkte: Det er da en smuk formulering.
Tænk, hvis vi brugte det i al den lovgivning, vi lavede herinde, altså at sige, at den udvikling, der har været de sidste 20 år, nok også fortsætter de næste 10 år.
Jeg tænker, at det er en besynderlig formulering.
Og det er ikke, fordi jeg ikke forstår, hvad der har været baggrunden, nemlig at et eller andet skal man jo prøve, hvis man vil lave modelparametre at styre efter, men jeg synes måske også – og det gør andre forhåbentlig også nu, hvor jeg læser det højt – at der altså er et eller andet i den måde, vi styrer området på, som næppe er særlig klogt eller fremsynet.
Det er slet ikke fremsynet, når vi baserer det hele på de foregående 20 års udvikling.
Så det korte af det lange: Jeg synes bestemt, at der er behov for, at vi får kigget på en anden styring af praktikpladsudviklingen.
Jeg har en berettiget forhåbning om, at det forhåbentlig vil rykke noget ved de trepartsforhandlinger, som foregår i øjeblikket.
Så med de bemærkninger skal jeg sige, at Enhedslisten bakker op om lovforslaget.