Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2021-05-06:
Tak for ordet.
Jeg skal fremføre en tale for vores ordfører, hr. Carl Valentin, som desværre ikke kan være her.
Helt kort kan jeg sige, at den hjemmel er vi kommet frem til vi ikke ønsker at give ministeren på nuværende tidspunkt.
Og årsagen er egentlig helt simpel: Hvis vi bare giver ministeren den hjemmel uden modkrav, er det i høj grad op til ham, hvordan den konkrete model ser ud.
Og hvis sådan en konstruktion overhovedet skal have en chance for at fungere, skal den opfylde en lang række minimumskrav, som SF mener bør følge hjemmelen.
Den magt ønsker vi hverken at give den nuværende minister eller den eventuelt kommende borgerlige minister.
Og vi føler os på ingen måde sikre på, at en minister vil overholde de minimumskrav, vi har i SF, hvis ikke de er mejslet i sten sammen med lovhjemmelen.
Rent principielt har vi i SF ikke noget imod sådan en model – tværtimod kan den, hvis den udføres rigtigt, have nogle fordele.
Det kræver bare, at vi er fuldstændig sikre på, at forholdene er i orden, og det er vi jo ikke, sådan som det ser ud nu.
Tværtimod aner vi ikke, hvem Danmark eventuelt kunne få en aftale med, og jeg synes, at debatten på det seneste har afspejlet, at det stadig er nogle meget flyvske tanker og ikke noget konkret.
Hvis vi så en dag får en konkret mulig aftale med et tredjeland, vil SF tage stilling til, om det er noget, vi kan se os selv i.
Her vil særlig tre principper være afgørende.
For det første at barnets tarv skal stå helt centralt i spørgsmålet om, hvorvidt en asylansøger eller en afvist asylansøger kan sendes til et tredjeland.
For det andet skal muligheden for at sende asylansøgere til tredjelande begrænses til en defineret gruppe.
Det kunne være asylansøgere, hvis ansøgning er åbenbart grundløs; det kunne være, hvis asylansøgeren har alvorlige kriminelle forhold i sin fortid; eller det kunne være, hvis asylansøgeren er afvist.
For det tredje skal loven meget kraftigt indskærpe, at den kun kan finde anvendelse, hvis placeringen i et tredjeland sker efter danske forhold, og det vil sige forhold, som ligner dem, som vi finder i de danske udrejsecentre, samt at de forhold lever op til alle rettigheder og konventioner i overensstemmelse med dansk lovgivning og Danmarks internationale forpligtelser.
Asylanten skal altså efter alle omstændigheder betragtes som Danmarks ansvar, selv om vedkommende befinder sig i et tredjeland.
Så vi er fra SF's side helt enige i, at det nuværende asylsystem er uretfærdigt, og at det bl.a. skyldes helt skæve incitamenter i systemet.
Regeringen skal bare huske, at det eneste bæredygtige alternativ er en funktionel kvoteflygtningeordning, så hvis regeringen mener det seriøst, når de siger, at de vil have et nyt asylsystem, kunne de starte med at tage imod de 500 kvoteflygtninge, vi traditionelt har forpligtet os til.
Når det er sagt, støtter SF en reform af asylsystemet, og her er asylbehandling i tredjelande en vigtig del af enhver seriøs reform.
Det er dog også et vidtgående skridt, som kræver fuldstændig håndfaste rammer, der garanterer, at asylansøgere får en værdig behandling, at børn ikke betaler prisen for forældrenes eventuelle fejltagelser, og at asylbehandlingen i tredjelande udelukkende foregår for den gruppe af asylansøgere, hvor det er meningsfuldt i forhold til de reelle udfordringer med asylsystemet.
Det giver ikke mening at sende en asylansøger, der åbenlyst har ret til asyl, til et tredjeland kun for at få vedkommende tilbage til Danmark med fly, når vedkommende modtager sit asyl.
Jeg synes, at Folketingets partier skal overveje det meget grundigt, inden de giver ministeren de her beføjelser.
Her giver man jo ministeren og fremtidige ministre magten til at lave nogle ret markante ændringer, som Folketinget ikke vil have hånd i hanke med, og det synes vi er problematisk, og derfor kan vi fra SF's side ikke støtte det.
Tak for ordet.