Troels Lund Poulsen (V), 2017-04-28:
Tak for det.
Jeg vil starte med noget helt utraditionelt for mig, nemlig at rose SF for intentionerne i beslutningsforslaget.
Det skal man ikke lægge så meget i, andet end at det trods alt er en anerkendelse af, at vi interesserer os for problemstillingen, og den har vi nu lige præcis brugt 3 timer på at diskutere.
Og derfor er det også rart at kunne gå videre og blive ved med at diskutere det, nemlig hvordan vi får flyttet flere indvandrerkvinder ind på det danske arbejdsmarked, sådan at de i højere grad kan forsørge sig selv og være med til at bidrage til det danske samfund.
Jeg er et hundrede procent enig i, at det er grundlæggende og også nødvendigt, at flest mulige mennesker i Danmark, mænd som kvinder, arbejder og dermed også bidrager til den danske økonomi.
Derudover er det heldigvis også sådan, at langt de fleste af dem, der kan, gerne vil være en del af det arbejdende fællesskab.
Det er også derfor, det er uholdbart, at ikkevestlige indvandrere, særlig ikkevestlige kvinder, er så markant overrepræsenteret blandt personer på offentlig forsørgelse.
Det har vi jo nu brugt mange timer på at diskutere.
Bare for at nævne et par tal: Ikkevestlige indvandrere udgjorde i fjerde kvartal 2016 13 pct. af alle offentligt forsørgede, men kun 7 pct. af den samlede befolkning.
Og når det gælder ægtepar i kontanthjælpssystemet, udgør ikkevestlige indvandrere og efterkommere knap 90 pct. af ægteparrene i kontanthjælpssystemet.
Det er jo nogle voldsomme og, synes jeg, foruroligende tal.
Derfor er det også glædeligt, at SF har fokus på, at det er en udfordring, og at antallet af personer, der kommer til Danmark, faktisk betyder noget for integrationsopgaven.
Derfor er det sådan set helt uforståeligt for mig, at SF har stemt imod integrationsydelsen og jobreformen og endda har fremsat et beslutningsforslag her i Folketingssalen om at afskaffe kontanthjælpsloftet og 225-timersreglen.
For det er jo netop nogle af de redskaber, der er med til at understøtte, at f.eks. indvandrere med relativt lave kvalifikationer også får en økonomisk gevinst ved at tage et job til mindstelønnen.
Så man kommer faktisk i tvivl om, hvad SF reelt vil på det her område.
SF lægger med beslutningsforslaget bl.a. op til, at kommunerne skal lave særlige forløb, som skal fokusere på at hjælpe indvandrerkvinder med at forstå deres rolle på arbejdsmarkedet.
Her må jeg konstatere, at det kan kommunerne sådan set allerede i dag.
Det er afgørende, at der er krav om og incitamenter til en jobrettet indsats i kommunerne.
SF foreslår også, at indvandrerkvinder, der ikke har arbejdet før, skal tilbydes en mentor.
Det er sådan set også muligt i dag, så det er der nødvendigvis heller ikke så meget nyt i.
Som noget nyt foreslår SF dog, at indvandrerkvinder skal have et uddannelsespålæg, ligesom det gælder for unge uddannelseshjælpsmodtagere under 30 år i kontanthjælpssystemet.
Det er jeg sådan set ikke enig med SF i, for er man på kontanthjælp, skal man have en indsats rettet mod job og selvforsørgelse.
Det var vi faktisk også enige om, da vi indgik en aftale om kontanthjælpsreformen tilbage i 2013.
Og som jeg ser det, lægger SF hermed op til at gentage årtiers fejlslagne integrationspolitik, hvor man sætter indvandrere sammen på skolebænken og tror, at det er den måde, de lærer at blive en del af det danske arbejdsmarked på.
Intet er mindre fornuftigt.
Det er det absolut forkerte skridt.
Vi har generelt at gøre med en målgruppe med et lavt uddannelsesniveau og en langvarig historik på offentlig forsørgelse.
Her går vejen til en bedre arbejdsmarkedstilknytning først og fremmest gennem indsatser ude på virksomheder, hvor man løfter rigtige arbejdsopgaver sammen med kolleger, spiser sin madpakke sammen med kollegerne og dermed også taler det danske sprog.
Det er lige præcis det, der kan gøre en markant forskel, både i forhold til at få en tilknytning til det danske samfund, men ikke mindst også til at lære det danske sprog.
Når det er sagt, vil jeg gerne understrege, at kommunerne ifølge gældende lovgivning har mulighed for at igangsætte opkvalificerende kurser for kontanthjælpsmodtagere som en del af beskæftigelsesindsatsen, hvis kommunen vurderer, at det er det rigtige tilbud for den enkelte borger i forhold til at komme i beskæftigelse.
Der kan bl.a. være tale om sprogundervisning, som supplerer indsatsen på virksomhederne.
For regeringen er det afgørende og helt i tråd med de anbefalinger, der kom fra Carsten Koch-udvalget – og det var jo et arbejde, der fandt sted under den tidligere røde regering – at integrationsopgaven starter ude på virksomhederne.
Det var også baggrunden for den trepartsaftale om integration, der blev indgået med arbejdsmarkedets parter.
Uddannelse kan med aftalen så ske i en kobling til et konkret job.
Og jeg må konstatere, at i de mange virksomheder, jeg har besøgt, og hvor jeg har set det her fungere i praksis, er det en, synes jeg, rigtig god oplevelse både at høre om virksomhedernes vej, men ikke mindst høre om de erfaringer, de enkelte medarbejdere gør sig, fordi de simpelt hen i højere grad får en tilknytning til det danske samfund og dermed også lærer sproget.
I den forbindelse vil jeg ud over de erfaringer, jeg har gjort mig på virksomhedsbesøg, også fremhæve det, vi har set i Odense, hvor kommunen jo efter en gennemgang af en række kontanthjælpssager med bl.a. kvinder med ikkevestlig baggrund har konstateret, at i langt hovedparten af sagerne var helbredet alligevel ikke en barriere for en beskæftigelsesrettet indsats, så længe den blev gennemført med de rette skånehensyn.
Det viser sådan set igen, at der er meget at komme efter.
I bund og grund er det også meget tankevækkende, at der ikke er flere kommuner, der har tilladt sig at interessere sig for sine kontanthjælpsmodtagere på den måde, som man er i gang med at gøre det i Odense.
Det er sådan set en menneskelig falliterklæring.
Men jeg er glad for, at flere kommuner allerede nu begynder at lade sig inspirere af Odense og går i dialog om det her initiativ.
Og som det også er kendt, har jeg jo udbredt den viden, jeg har fået fra Odense, med et brev til landets kommuner.
Men når alt det her er sagt, synes jeg, der er grund til at samle op: Regeringen mener ikke, at indvandrerkvinder over 30 år skal have et uddannelsespålæg.
De skal ud på virksomheder med henblik på at komme i ordinær beskæftigelse, så de kan forsørge sig selv.
Regeringen har sammen med Dansk Folkeparti taget en lang række afgørende skridt, som skal forbedre vores integration.
Og jeg synes, det var noget af det, som SF skulle bakke op om og være med til udvikle politik omkring, hvis man vil noget på det her område, frem for med mange af de forslag, som er stillet, at gå den modsatte vej.
Så med disse argumenter siger regeringen altså nej til det forslag, SF har fremsat.