Kim Edberg Andersen (NB), 2023-04-18:
Det er jo altid rart at komme til sidst ved de her redegørelser, for alt er dybest set sagt, på godt og ondt, fra venstre til højre.
Og man sidder næsten altid ved en redegørelse og tænker, at vi jo faktisk ikke er så uenige om grundpræmissen.
Her er det det her med, at vores ældre skal have det godt, og så kan vi have en masse ideologi, der adskiller os, i forhold til hvordan vi kommer derhen.
Men jeg vil godt starte et andet sted.
Og så får man lidt en dårlig smag i munden, når man samtidig har en følelse af, at vi har bygget et system op, som ligesom bare skal holde os i live derude i stedet for at sørge for, at vi har gode liv, mens vi er der.
Og det er der, hvor jeg gerne vil hen: gode liv, mens vi er der.
For vi kan godt snakke om duften af hjemmelavet mad på ældrecenteret, men virkeligheden er, at vi har lavet regler, der gør, at det skal laves i et industrikøkken, sådan at der ingen duft kommer.
Min store frygt her i livet er, at jeg bliver gammel nok til at komme på et ældrecenter, og det håber jeg at jeg kan være herinde længe nok til at jeg kan nå at ændre på.
For jeg er en god blå dreng, og jeg skal nok passe mig selv og klare mig selv, så længe jeg kan det, og så håber jeg på, at vi sammen kan få opbygget et system, både med det private og det offentlige, som så kan give mig et godt liv, når jeg ikke længere kan det.
Og det må være det, der er præmissen for os alle sammen.
Det er en god redegørelse.
Vi mangler folk – ja, det skal vi have gjort noget ved.
Vi skal også have nogle, der er faglærte, fordi fagkundskab er vigtigt.
Dem, der sidder på ældrecentrene rundtomkring, er meget ringe efterhånden.
Men der er også mange, som vi mister undervejs, fordi der er mange ældre mennesker, som, når de bliver ringet op af kommunen og bliver spurgt, om de mangler noget, så siger nej, fordi de er stolte og det ville de aldrig nogen sinde sige at de gjorde.
Men hvis der kom en professionel ud til mig og kiggede rundt, kunne det godt være, at vedkommende kunne se, at jeg ikke længere kunne gøre rent på den måde, som jeg skulle, og at jeg ikke fyldte køleskabet, som jeg skulle, og at jeg måske havde brug for hjælp.
Så det skal vi sørge for at der er ressourcer til.
Vi skal måske også se lidt på planlovgivningen.
For jeg kunne jo godt tænke mig, når jeg sælger min landejendom – som heldigvis ikke bliver beskattet så hårdt nu efter det, man har fundet ud af på det område – at jeg kan få lov til at købe noget i udkanten af et ældrecenter, måske ude i tredje række, så jeg kunne bo der sammen med min kone først, og når en af os så ikke kunne længere, kunne vi flytte en række længere ind, sådan at vi kom tættere og tættere på det ældrecenter, så ældrecenteret blev en del af vores tilværelse til sidst.
Vi er klar til at træffe de valg, men det kræver, at vi får private investorer, der har lyst til at bygge det, og et kommunalt system, hvor der ikke går ideologi i det og der ikke kun er nogle bestemte, der kan stå for det.
Men det kræver også, at planlovgivningen er der, sådan at man kan få lov til at bygge det her et sted, hvor jeg, mens jeg stadig væk har penge og har lyst til at se på noget køn natur, kan få lov til at købe huset ude i tredje række og så stille og roligt flytte ind på ældrecenteret og få en værdig afslutning.
Det er der, hvor vi skal hen, og i Nye Borgerlige kommer vi til at gå konstruktivt ind i det her.
Vi kommer også til at gå ind og sige, at vi håber, at frisættelse betyder, at vi sætter de kommunale ældrecentre fri.
For der er rigtig mange af dem, der er gode, og når de bliver ramt af dårlige ting, er det typisk ikke på grund af noget ude på selve ældrecenteret, men så er det på grund af alle de ledelseslag, man skal igennem, når man finder et problem i et kommunalt system.
For så skal man hele vejen op igennem systemet og snakke med sådan en som mig, dengang jeg sad i byrådet, hvorefter det skal hele vejen tilbage igen.
En frisættelse ville måske også gøre, at vi kunne rekruttere nogle mennesker, som ikke har et ønske om at arbejde i et trægt kommunalt system, sådan som det er nu, og hvor man derfor godt kunne tænke sig at have en privat leverandør.
Vi kunne se i min egen kommune, at da der kom et friplejehjem, blev det fyldt med det samme, og det havde en venteliste.
Og hvordan reagerede kommunen?
Den lukkede alle de andre, så nu står vi igen og mangler pladser lige om lidt.
Men så er kommunalpolitikere nogle gange kreative; så fremskriver de det lidt og siger, at vi bliver lidt sundere, så vi har ikke brug for pladserne endnu.
Så måske er det politikerne, der er problemet.
Det skal guderne vide at jeg har oplevet, også herinde, altså at vi nogle gange godt kan skabe problemer, fordi vi står så stålfast i vores egen ret.
Men lige på ældreområdet og i forhold til ældreloven tror jeg at det er vigtigt, at vi ikke får den samme oplevelse i oppositionen, som vi har fået med nogle andre lovgivninger herinde, altså en oplevelse af, at det ligesom bliver et diktat.