Jeppe Søe (M), 2023-11-09:
Tak for det.
Jeg kan vist lige nå det, inden jeg skal overtage formandsstolen.
Året er 1983.
Jeg sidder i bilen med min far på vej fra Uldum til Vejle, hvor vi skal i biografen for at se James Bond; den allerførste 007-film, jeg så.
Min far fortalte hele vejen om konflikterne mellem øst og vest, om USA og Sovjetunionen, der krigedes på oprustning og på ord om at være den stærkeste stormagt.
James Bond skulle jo så igen bekæmpe de onde russere, der ønskede herredømmet over verden, og han klarede den selvfølgelig til sidst.
Nu springer vi så i tid.
Året er 2020, og nu er mine egne børn, Malthe og Villum, blevet store nok til at se deres første James Bond-film.
Vi skal se ham fikse hele verden, og min barndomshelt skal videre til næste generation.
Den onde magt er nu ikke længere Rusland, men en ond mediemand, der styrer hele verden gennem fjernsynets nyhedsudsendelser og med satellitter.
Verden er ny, vi står sammen og vil menneskeheden det bedste.
I den seneste film døde James Bond jo, som nogle vil vide, og end ikke os, der er medlemmer af den internationale James Bond-fanklub, ved, hvad der nu skal ske med agenten.
Men jeg tænker, at det i næste film kunne være sådan, at han igen bekæmper russiske skurke og vender tilbage til fordums tid, hvor man i en opdelt verden ikke forstår hinanden.
Det er 12 år siden, Putin sad i Tivoli sammen med vores nuværende udenrigsminister, og det er i disse dag også 12 år siden, dronningen besøgte Moskva.
Jeg tænker ikke, at nogen af delene kommer til at ske i mange, mange år.
Den har også overrasket os, og nogle vil måske endda mene, at vi for en stund var naive.
Siden sidste redegørelse ramte Krim forsiderne og senere kom dem om Ukraine.
Det handler om, at stormagten skal genskabes, koste hvad det vil.
Det koster menneskeliv på daglig basis, også nu, hvor forsiderne har glemt den ene krig, der for kort tid siden optog os alle.
Hamas har lavet et terrorangreb på Israel, der i styrke svarer til 9/11, og Israel forsvarer sig, som de skal.
Rundt om de to konflikter er der en geopolitisk kamp, en global usikkerhed.
Ustabiliteten er tilbage på fuld tryk.
Endnu andre putter sig og udnytter det globale fokus til at rykke ind med opkøb eller overtagelse af miner, der indeholder fremtidens råmaterialer til morgendagens teknologi; man rykker ind i ly af mørket, mens vores opmærksomhed er rettet andetsteds hen.
Det er for de fleste helt tydeligt, hvem de onde er, mens nogle går på gaden for at forsvare dem, som vi andre bekæmper.
Vi ser skrækkelige billeder af krigens ofre – børn, kvinder og mænd på begge sider – og det er ubærligt.
Nogle går straks på gaden, fordi det må være nok.
De råber slogans og opdager måske ikke engang, at de er skabt af en terrororganisation.
Først bagefter opdager mange, at barnet på billedet fra Facebook har seks fingre og er skabt af AI, og at man er del af en krig, som foregår sideløbende, nemlig en krig på kommunikation, og at store dele af konflikten handler om at få folk over på ens egen side.
Det synes næsten, som om det vigtigste efter et angreb fra begge sider er at få taget fotos af ofrene.
Dagens konflikter er nemlig ikke kun krudt og kugler, men netop en kamp om at få os almindelige borgere til at vælge side, og det samme gælder for politikerne.
Hvis mange går på gaden og viser støtte, er det jo måske sværere for en politiker at være imod og være klar i spyttet og bruge præcis de ord, der ellers er berettiget.
Her bærer alle et ansvar, måske især jeg, der har været journalist.
Jeg husker nemlig tydeligt, hvordan vi havde en krig i toppen af nyhederne, men måtte erkende efter en stund, at ingen rigtig gad høre om den samme krig længere end et par ugers tid.
Så kommer der en ny krig, og så ryger den anden først ned i kort nyt og senere helt ud af sendefladen.
Hvis der så kommer nye gode billeder, kan det godt være, vi igen tager det op i sendefladen, og det opdager verden selvfølgelig, og så begynder man at skabe billeder, som vi efterspørger i pressen.
Hvad der egentlig er faktum, ja, det fortaber sig i det uvisse.
Hurtige tweets med en reaktion på et eller andet, som vi ser, fortrydes sekundet efter, fordi en ny sandhed måske pludselig viser sig.