Rosa Lund (EL), 2021-03-02:
Tak for det.
Det siger jo noget om sagens vigtighed, at vi alle sammen kan holde gejsten og debatlysten oppe på det her tidspunkt.
Jeg tager ordet nu for at understrege, at det her handler om danske statsborgere, altså mennesker, som Danmark har ansvaret for – ikke kurderne, ikke alle mulige andre, men Danmark.
Det handler om børn, som Danmark har ansvaret for.
Jeg har truffet et valg.
Jeg vil altid stå på børnenes side.
Og jeg håber, at I, der ser med, vil træffe det valg sammen med mig.
Det kommer med en pris.
Det gør enhver svær beslutning.
Men ligegyldigt hvor dårligt mennesker har det, så vil vi alle sammen det bedste for vores børn.
Og når man lytter til debatten i dag, kan man jo tydeligt høre, at det ikke gælder alle danske børn.
Den her tale var ikke til alle danske børn.
Listen af dårlige undskyldninger for, hvorfor netop de børn, vi snakker om i dag, skal undtages fra statens beskyttelse og omsorg, er jo simpelt hen uendelig lang, og den bliver ofte blandet sammen med udlændingepolitik og til lejligheden, også i dag, opfundne terrortrusler.
PET siger jo selv, at de her børn ikke udgør en terrortrussel, hvis vi tager dem til Danmark.
Det forslag, vi diskuterer i dag, handler altså ikke om danske statsborgere, som ifølge regeringen har vendt Danmark ryggen; det forslag, vi behandler i dag, handler om de børn, som den selvudnævnte børnenes statsminister har vendt ryggen.
Det her forslag handler om de 40 børn, som sidder i al-Hol-lejren og al-Roj-lejren i det nordlige Syrien.
I 2019 døde der børn i de her lejre på grund af de forhold, som de lever under, faktisk hele 371.
Og vi har lige set, at der har været en brand i lejren, hvor 4 børn omkom.
Der er altså for mig at se ikke nogen tvivl om, at det, at de her børn er i de her fangelejre, medfører en ganske alvorlig risiko for, at de, hvis de altså overlever, får permanente fysiske og psykiske men.
Og ifølge regeringen selv er det jo lige netop risikoen for at få alvorlige men, der er grunden til at evakuere børnene.
Alligevel er der ikke sket noget i flere år.
Selv når vi med adskillige lægeerklæringer fra Udenrigsministeriets egne eksperter står med en vurdering af, at der er en pige, som vi har kendt til i 3 år, der har fået konstateret ptsd – det er altså en tilstand, hun er kommet i i den her lejr – lader regeringen blot til.
I regeringen siger I, kære udenrigsminister, at I nøje følge udviklingen hos de her børn, og I har endda gjort jer ekstra umage, og så har I etableret sådan en myndighedsgruppe.
Men så har vi på det sidste kunnet læse i dagspressen, at den her myndighedsgruppe ikke mødes.
Så hvordan kan regeringen være på den her sag i en gruppe, som ikke mødes?
Det er i hvert fald ikke noget, vi kan få svar på i Enhedslisten.
Det eneste, vi kan få svar på, er, at sidst, de mødtes, var i august 2019.
Det kan være, at vi kan blive klogere i dag; det kan være, at regeringen vil begynde at svare på vores spørgsmål nu.
Jeg synes i hvert fald, det er mærkeligt.
Det her er meget svært at forstå, og det er for mig at se ren Kafka.
Det er det samme, når I henviser til, at der er humanitær hjælp i områderne.
Vi kan heller ikke få svar på: Hvad er det for en humanitær hjælp, som kurderne modtager?
strander den humanitære hjælp et andet sted.
Den kommer ikke til kurderne.
Det kan vi heller ikke få svar på, og det havde jeg egentlig håbet at vi kunne få svar på i dag.
Statsministeren sagde undskyld til Godhavnsdrengene, fordi staten ikke havde passet godt på dem dengang.
Hvis ikke vi gør noget nu, står der en statsminister og skal sige undskyld til de her børn om 25 år – hvis vi altså er så heldige, at de er i live til den tid.