Magnus Heunicke (S), 2025-05-16:
Tak for det.
Klimaforandringerne er ikke længere en teori.
De er virkelighed.
DMI er jo Danmarks klimavidenskabelige rådgiver, og det er rigtigt, som der blev sagt af fru Leila Stockmarr her i indledningen, at der blandt forskerne er forskellige udregninger.
Det er klart, at FN's Klimapanel, IPCC's, konklusioner jo bl.a. er dem, som der bliver bygget på.
DMI's vurdering er, at vi i år 2100 – altså om 75 år, er det jo så nu – vil have det, som i dag defineres som en 100-årshændelse, hvert tredje år.
Hvert tredje år vil der være en 100-årshændelse.
Det er jo en af grundene til, at vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at Danmarks klimapolitik er på sporet, og at vi i EU og Europa og også globalt arbejder for, at klimapolitikken og indsatsen mod den menneskeskabte globale opvarmning bliver speedet
voldsomt op.
Jeg skal prøve at bruge et par minutter på at fortælle om, hvad en 100-årshændelse er.
Man skal jo faktisk ca. 160 år tilbage i tiden for at se den seneste 100-årshændelse.
I 1872 var der en af de helt store klimakatastrofer, og det var lang tid før den globale opvarmning.
Det var jo dengang, hvor 100-årshændelser var 100-årshændelser, altså hvor de kun kom en gang hvert 100. år.
I 1872 havde vi en enormt kraftig storm fra øst, der pressede vand ind over Sønderjylland, ind over Lolland og ind over Falster, og man vil stadig kunne se, hvis man tager ud på nogle af de øer og nogle af de steder, højvandspæle sat op.
Så højt var vandet i 1872.
Kæmpestore områder blev fuldstændig ødelagt.
Byer og gårde blev fuldstændig ødelagt.
Det var en katastrofe.
Hvis man ser på landkortet i dag, skal man forestille sig, at Rødby Fjord og Nakskov Fjord flød sammen.
Alt land derimellem blev oversvømmet.
Det var altså en 100-årshændelse.
I 1872 kostede den katastrofale hændelse 80 mennesker livet – 80 menneskeliv.
Den ødelagde lokalsamfund, og det tog mange, mange år at genopbygge gårde, byer, veje osv. osv.
Hvad gjorde man så efter den i 1872?
Man byggede jo et enormt dige langs Lollands sydkyst, Danmarks største, længste og mest kraftige dige på 63 km, og det er 4 m højt.
Det var et enormt bygningsværk, vi lavede.
Pointen med, at jeg nævner det her, er at få et indblik i, hvad det er, der er tale om.
Den form for 100-årshændelser vil vi altså få hvert tredje år i år 2100, som beregningerne viser.
Så er det rigtigt, at der ifølge de beregninger, som blev nævnt af fru Leila Stockmarr i starten, også findes scenarier, hvor der kan være en endnu højere havstigning.
Der er det så, at jeg siger, at der er det DMI's og selvfølgelig IPCC's, altså FN's Klimapanels, beregninger og DMI's risikoscenarier, som vi er nødt til at handle ud fra og lægge til grund.
Deres opgave er så at sikre, at forskernes udregninger bliver taget med.
Vi er ofte ude at besøge et dige og se et dige, og når vi alligevel er rundt i landet, så besøger jeg digelaget eller har møder med mennesker, der har ansvaret for diget.
Der siger folk: Jamen det her dige er lavet, fordi vi havde en katastrofe og vi havde en oversvømmelse.
Det er jo en luksus at have det sådan, at man kan vente til katastrofen, hvorefter man så kan rydde lidt op, lave et dige og så være sikret.