Dan Jørgensen (S), 2020-06-12:
Tak for det, og tak for lykønskningerne.
Det er rigtigt, at jeg fylder år i dag.
Jeg har faktisk ikke nået at få nogen gaver endnu, og alligevel: I morges, da jeg mødte, kiggede jeg på en gave, der stod på mit skrivebord – det var faktisk en gave, jeg fik sidste år, ikke på min fødselsdag, men da jeg overtog Klimaministeriet fra Lars Christian Lilleholt, min forgænger.
Det er sådan en lille Harry Potter-figur, som står med sådan en tryllestav, og grunden til, at jeg fik den figur, var, som min forgænger sagde: Fint med det der 70-procentsmål, I har sat, men det kan du altså ikke klare med en lommeregner og dygtige embedsmænd her i ministeriet; der skal du bruge magi, for det kan ikke lade sig gøre.
Siden er der mildest talt sket meget i dansk politik, også på klimaområdet.
Vi har vedtaget en klimalov bredt i Folketinget, også med Lars Christian Lilleholts parti, Venstre, som bakker op om de 70 pct.
Det er ret historisk, og det er også noget, der har givet genlyd ude i den store verden.
Så sent som i sidste uge blev Danmark nummer 1 på en anerkendt liste lavet af to amerikanske universiteter over de lande i verden, der gør det bedst på bæredygtighed, bl.a. med henvisning til vores store indsats på klimaområdet.
Og klimaloven beskrives konkret i deres rapport, ligesom det udspil, som regeringen er kommet med, om to energiøer også bliver fremhævet.
Det er ikke nogen lille opgave, selvfølgelig, at skulle reducere så meget.
Vi skal reducere cirka lige så meget fra nu af og frem mod 2030, som vi har reduceret de sidste 30 år i Danmark.
Det siger måske lidt om størrelsen på den her udfordring.
Vi er f.eks. blevet skudt ting i skoene og spurgt, hvordan vi som parti, Socialdemokratiet, regeringen, pludselig kan gå ind for en 70-procentsmålsætning, når vi tidligere før valget sagde 60 pct. Og svaret på det er, at vi sagde mindst 60 pct., vel vidende at kommer man over 60 pct., begynder det at blive meget, meget svært, og så kan vi faktisk ikke pege på konkrete virkemidler.
Der står vi stadig.
Vi ved ikke præcis, hvordan vi kommer til de 70 pct., men jeg vil også sige, at det jo netop er det, der gør det til en smuk målsætning.
Vi skal have nye teknologier, vi skal have nye måder at samarbejde på, og vi skal organisere os anderledes i vores samfund.
Det er en grundlæggende omstilling, vi går ind i.
Der er også sket meget, i forhold til hvad der så er plausibelt rent teknologisk med hensyn til de løsninger, vi skal bruge, bare inden for det sidste år.
Det er ikke kun sket på grund af de 70 pct.; det var formentlig sket af sig selv alligevel, fordi markedet derude arbejder, fordi private virksomheder arbejder på den her omstilling.
Men jeg vil godt påstå, at det også er sket på grund af vores målsætning, for det faktum, at vi nu så klart siger til resten af verden, at vi har tænkt os at gøre det her, vil sige, at der er et marked for de løsninger og der er en politisk opbakning til at sætte rammerne for, at den grønne omstilling også er rentabel.
Det har selvfølgelig gjort, at flere har kigget den vej.
Vi har også inddraget mere, end det er sket nogen sinde før.
Regeringens 13 klimapartnerskaber har ført til hundredvis af anbefalinger, og mange af dem kan man genkende allerede nu i det udspil, som regeringen har præsenteret, og endnu flere vil man se selvfølgelig taget med som inspiration i fremtiden.
Når vi foreslår to kæmpe energiøer, er det en ny æra i dansk energipolitik.
Uden at blive for højstemt kan man faktisk sige, at gør vi det her rigtigt, kan det blive en ny æra globalt.
Det er ikke første gang, vi i givet fald vil have gjort det; vi var det første land i verden, der lavede en havvindmøllepark, i 1991.
Dengang tror jeg ikke, der var mange økonomer, der klappede i hænderne og sagde, at det sandelig var en smart og omkostningseffektiv måde at producere energi på, al den stund at det var det ikke.
Vi valgte så at gøre det alligevel, for vi ville være det land, der gik forrest, og vi kunne se perspektiverne i det, og fordi vi gjorde det, var vi jo med til at sætte gang i en omstilling, som gør, at havvind i dag altså er konkurrencedygtigt med selv kul globalt.
Og rigtig mange steder i verden kan man lave energi af havvind uden statslige subsidier.
Det er jo helt fantastisk, og det er også klart, at det er en meget, meget vigtig tendens, hvis vi skal gøre os nogen som helst forhåbninger om at begrænse temperaturstigningerne til under 1,5 grader.
Det Internationale Energiagentur siger, at udnyttede man alt det potentiale, der er ved havvind, kunne man faktisk dække hele verdens elektricitetsforbrug 11 gange.
Og det er det, energiøerne skal gøre.
Så i stedet for at have enkeltstående havvindmølleparker ude i havet skal vi endnu længere ud nogle steder for bedre at udnytte ressourcerne.
Vi skal bruge de her øer som hubs, som transformationsstationer for elektriciteten, og vi skal ovenikøbet koble det til power-to-x-teknologi.
Det lyder som science fiction, men det er faktisk bare science.
Vi ved, hvordan man gør det.
Man kan tage elektricitet fra en vindmølle, bruge den til at lave gas og lave det om til flydende brændstof og putte det på en flyvemaskine og flyve.
Det er da fantastisk.
Tror man selvfølgelig på, at verden lige pludselig holder op med at flyve, og tror man på, at selv om vi bliver et par milliarder mere i 2050, end vi er i dag, så vil vi nok formå at begrænse flytransporten i verden, kan man jo gå den vej.
Men hvis man tror på, at den udvikling nok ikke stopper, og at vi nok kommer til at få flere mennesker på planeten, og at de nok kommer til at transportere sig mere og nok også har lyst til at flyve, jamen så er den rigtige vej at gå jo en anden.
Så er den rigtige vej at gøre flytransport grøn.
Tænk, at vi kan blive foregangsland på det område.
Tænk, at de private aktører, ganske få dage efter vi har fremlagt vores visioner om energiøer, også melder sig på banen med meget, meget store projekter, et samarbejde, som også har fundet sin inspiration i regeringens klimapartnerskaber.
Det synes jeg virkelig vi skal glæde os over.