Karin Liltorp (M), 2024-03-14:
Tak for det.
For en gangs skyld har jeg skrevet en lang tale, så jeg håber, at jeg kan nå at sige det hele, inden taletiden udløber, for det her er et emne, der ligger mig meget på sinde.
For nogle byder livet desværre på katastrofer, hvor hele livsgrundlaget bliver revet væk, og det er bl.a. tilfældet, når man mister en ægtefælle.
Pludselig skal det hele gentænkes; man er alene, alene med ansvaret for børnene, hvilket inkluderer at udvise et overskud, man ikke har, så børnene kan komme bare nogenlunde igennem krisen, alene med alt det praktiske og alene med sorgen, som ingen desværre kan tage fra en.
Forslaget om 4 måneders sorgorlov til den efterladte forælder er derfor enormt sympatisk, og jeg er glad for, at vi har mulighed for at diskutere det i dag.
For har vi egentlig et samfund, der er godt nok til at rumme mennesker i krise?
Efter at dette forslag er blevet fremsat, har jeg brugt tid på at undersøge området.
Jeg har snakket med organisationen Forældre & Sorg, jeg har snakket med Fagbevægelsens Hovedorganisation, og jeg har snakket med Dansk Arbejdsgiverforening for at blive lidt klogere.
For mig er det rigtige nemlig ikke at tage en hurtig beslutning, før vi er dykket ned i problemstillingen.
Ellers ender vi jo med at lave lovgivning ud fra følelser, og som bekendt er følelser ikke nødvendigvis altid de mest rationelle.
For mig er det centrale spørgsmål, hvad man har brug for, når man står i en livskrise.
Det er hævet over enhver tvivl, at man har brug for forståelse, og at omgivelserne ikke stiller urimelige krav, men i stedet står klar med støtte.
Og hvad støtten skal bestå i, er meget individuelt.
Så vi ender med at stemme imod borgerforslaget på trods af det sympatiske udgangspunkt, fordi vi af flere grunde ikke tror, det er den rigtige løsning.
For det første synes arbejdsmarkedets parter ikke umiddelbart, at det er den bedste løsning, og de synes, at en løsning helst skal findes i samarbejde med dem.
De har endnu ikke oplevet en stor efterspørgsel efter sorgorlov, men er åbne over for at se på, om det bare er, fordi de heller ikke er dykket ned i problemstillingen endnu.
De var derfor meget positive over for at spørge deres medlemmer, om det var et område, de bare ikke havde kigget nok på.
Umiddelbart gav de mig dog indtrykket af, at der oftest bliver fundet rigtig gode individuelle løsninger ude på den enkelte arbejdsplads.
Langt størstedelen af arbejdsgiverne er jo selv interesseret i at finde en optimal løsning, da de ikke er interesseret i at tvinge en medarbejder, der er tynget af sorg, i arbejde.
For det andet er det ikke netop 4 måneders orlov, der står øverst på ønskesedlen for de efterladte.
Foreningen Forældre & Sorg har lavet undersøgelser af, hvad det er, man efterspørger og har gavn af, når man mister.
Det er bl.a. hurtig hjælp, også hurtig terapeutisk hjælp i nogle tilfælde, så man kan få støtte, mens det hele er uoverskueligt.
Derudover ønsker den efterladte forælder støtte til at komme godt tilbage til arbejdet.
Og der er jo faktisk en risiko for, at når der går for lang tid, bliver det så meget sværere at vende tilbage, men de vil gerne have støtte til at komme tilbage.
Og for mange er det netop en befrielse at komme tilbage, så man kan slippe sorgen bare i et tidsrum, men det skal jo være under rimelige vilkår.
Desuden har de efterladte brug for at møde ligesindede, og netop inden for dette område spiller de frivillige organisationer en kæmpe rolle – foreninger, hvor børn kan mødes med andre børn, der også har mistet en forælder, og samtalegrupper for den efterladte forælder.
Derfor er det altafgørende, at vi sikrer finansiering af de organisationer, der varetager disse opgaver.
Det er noget af det, der står rigtig højt på Moderaternes dagsorden.
Og inden vi opfinder et nyt system, synes vi at vi skal se på de ordninger, vi allerede har.
Vi skal ikke tvinge folk, der er tynget af sorg, tilbage på arbejdet; det er vi helt enige om.
Og mange ved vi også i dag ville vælge at bruge den sygeorlov, der er.
Så jeg synes, vi skal bruge lejligheden til at se på, om der er noget ved den her sygedagpengelovgivning, der kan ændres, så man også føler sig rummet, selv om man er i sorg og ikke er syg, også fordi det så kommer til at gælde alle, der oplever en livskrise, så det ikke er begrænset til situationen, hvor man mister en partner.
For det er kun en selv, der kan vurdere, hvornår livskrisen er så stærk, at man har brug for at trække stikket.
Jeg takker mange gange for forslaget, og jeg kan sige, at selv om vi ikke støtter op om den nuværende udformning af forslaget, har det været med til at skabe opmærksomhed på et område, der i den grad fortjener opmærksomhed, og det er ubetinget godt.
Vi er nemlig meget interesseret i at sikre et samfund, hvor man føler sig rummet og forstået og får den fornødne hjælp, når katastrofen rammer.
Vi er dog også optaget af, at vi finder de rigtige løsninger, så vi rammer rigtigt, og at vi ikke tyer til hurtige løsninger, der måske viser sig at være mindre optimale.
Det fortjener de mennesker, der oplever krisen, nemlig ikke.
Tak for ordet.