Morten Messerschmidt (DF), 2024-04-04:
Tak, formand.
Der var engang, hvor EU-forslag fra Enhedslisten næsten altid kunne henregnes til en god dag for Dansk Folkeparti, engang, hvor Enhedslisten var et EU-kritisk parti, som derfor på smuk vis forenede på tværs af folkestyrets ellers måske største modpoler, netop Dansk Folkeparti og Enhedslisten.
Ja, engang!
I dag må man sige, at tingene på venstrefløjen har forandret sig.
Hvis man skulle være en lille smule spids, hvilket ligger mig nært, kunne man måske anføre, at socialisterne har indset, at den eneste måde, de kan få deres politik igennem på, er via et EU, hvor befolkningerne ikke har mulighed for at blokere for det.
Det er vel grundlæggende det, vi er udsat for i de her år, hvor det ene vanvidsforslag fra EU efter det andet tordner ned over danskernes syndige ører.
Så skal EU blande sig i barselsregler.
Så skal vi sørge for at regulere elbilladestandere ved offentlige parkeringspladser.
Så skal EU til at censurere i vores skolebøger.
Mere og mere skrubskøre og vanvittige forslag kommer fra det system, som jeg har viet en stor del af mit arbejdsliv til at bekæmpe – engang skulder ved skulder med Enhedslisten, hvor vi sådan set var enige om, at EU skulle blande sig uden om de her områder, for at vi så kunne være uenige om, hvad vi i Danmark skulle vedtage.
Derfor har jeg også, da jeg var i min forberedelse af det her forslag, fundet gamle forslag, hvor hr. Søren Bo Søndergaard og jeg i fællesskab har slået til lyd for et opgør med totalharmonisering, eksempelvis inden for miljø og natur, forbrugersikkerhed osv.
Men det, som Enhedslisten i sin systemkritik i dag, kan jeg forstå, kan bekvemme sig til, er at gøre op med et frivilligt charter på det erhvervspolitiske område om minimumsimplementering.
Der er godt nok sket noget.
Nuvel, jeg synes nok, at det største problem med det her charter eller det her katalog, som forsvarsministeren i sin tid har vedtaget, sådan set er, at det jo ikke har nogen gyldighed.
Det ser vi jo bl.a. ved, at en fjerdedel af de direktiver, der implementeres her i Folketingssalen, alligevel overimplementeres, og nogle gange er det jo til det gode, men ofte er det til det dårlige.
Tag f.eks. den fuldstændig utidige og traktatstridige indblanding i dansk familiepolitik om barselsreglerne, hvor man ikke bare foregøgler danskerne, at man er imod, samtidig med at man så stemmer for implementeringen, men hvor man ovenikøbet er så ublu at overimplementere noget, man siger man er imod.
Det er jo der, hvor vores tanke i Dansk Folkeparti om at få opdelt tingene bliver så central for at få afsløret det bluffnummer, som rigtig mange af Folketingets partier jo turnerer rundt med, nemlig ved kærkomne lejligheder, hvor der forventes at være en vælger eller to til stede, at kunne sige: Uh, vi har skam en sund skepsis over for EU-systemet, og vi kunne aldrig finde på at stemme for at give dem magt på de her bløde områder, for så selvfølgelig, når vi så kommer til lovforslagene og afstemningerne i Folketingssalen, at gøre præcis det modsatte af det, man har lovet.
Det er det, vi har set f.eks. på barselsområdet, hvor man stemmer ikke bare for det, man sagde man var imod; man overimplementerer endda også.
Det er derfor, vi synes, at det burde skrives ind i forretningsordenen, at når man implementerer EU-ret, gøres det på den måde, at EU-delen indskrives i ét lovforslag, og alt, hvad regeringen så derudover måtte ønske i den anledning at implementere og indføre, skrives i et andet forslag.
Det handler ikke, som fru Katrine Robsøe var inde på før, om, at vi ikke forstår forslagene; det gør det faktisk ikke.
Jeg er af natur en ydmyg person, men jeg føler faktisk, at jeg forstår forslagene, der kommer fra EU.
Det handler om, at man gerne vil stemme forskelligt, at man, ved jeg, fra nogle partiers side – det kan være Enhedslisten, Liberal Alliance eller andre, der nu har skippet EU-kritikken og gerne vil være pro EU – gerne vil stemme for, sådan at Bruxelleskommissariatet kan være glade, nemlig stemme ja til det, vi skal stemme for, men at man dog gerne vil have lov til at stemme nej til den del, som regeringen forsøger at lempe ind via overimplementering.
Så det her handler egentlig ikke om at forstå forslagene.
Det handler om noget så, synes jeg man måtte forvente for Radikale Venstre, centralt som folkestyre, at Folketingets medlemmer skal have mulighed for at stemme ja til det, de er for, og nej til det, de ikke er for.
Og i den her sammenhæng, hr. Søren Egge Rasmussen, stemmer vi pænt nej tak.