Peder Hvelplund (EL), 2025-05-06:
Tak for det, formand.
Jeg vil starte med at takke for debatten her og også for de positive tilkendegivelser, der har været fra i hvert fald både De Radikale og SF, om end de ikke har kunnet støtte forslaget.
Hvis jeg sådan skal opsummere på det, synes jeg også, det her viser, at det er en debat, der er lidt op ad bakke.
Når vi fremsætter det her forslag, er det jo ikke, fordi vi foregiver, at vi har den endegyldige løsning på, hvordan vi løser den her problemstilling omkring den manglende uvildighed i den efter- og videreuddannelse, vi giver til vores sundhedspersonale, og den manglende finansiering i forhold til udvikling af præparater, som ikke har medicinalindustriens interesse, men primært for at få partierne til at erkende, at vi har en problemstilling.
Der synes jeg, at det er lidt forstemmende at høre, at der er så mange partier, som tilkendegiver, at de faktisk ikke ser et problem, fordi de har stor tillid til både vores medicinalindustri og til vores sundhedsfaglige personale.
Jeg vil sige, at jeg sådan set deler den tillid, forstået på den måde, at jeg har meget stor tillid til vores sundhedsfaglige personale, jeg har stor tillid til deres sundhedsfaglige kompetencer, og netop derfor mener jeg også, at der bør være en offentlig forpligtelse til at sikre et uvildigt tilbud til efter- og videreuddannelse, som ikke er præget af industriens interesser.
Når jeg siger, at jeg har tillid til industrien, er det, fordi jeg sådan set har tillid til, at industrien også opfylder den rolle, som de er sat i verden for, nemlig at skabe størst muligt afkast til deres aktionærer gennem at udvikle præparater, der kan sælges, og som der kan tjenes penge på.
Det er jo klart, at hvis man overlader den opgave at tilbyde efter- og videreuddannelse til industrien, afspejles det tilbud, de kommer til at give, selvfølgelig også i de interesser, de har.
Det er derfor, jeg synes, det er lidt forstemmende at høre debatten herinde, for jeg synes ikke, at der er den anerkendelse af, der er en bekymrende dobbeltrolle for industrien, når man også finansierer efter- og videreuddannelse.
For det er jo dokumenteret, at det afspejles i den behandling, der tilbydes, at det kan føre til øget brug af medicin og forkert brug af medicin.
Det er både direkte i forhold til den undervisning, man giver, men det er selvfølgelig også indirekte i forhold til den relationelle afhængighed, der bliver skabt.
Det er jo ikke noget, jeg bare står og finder på, det er sådan set en bekymring, der også bliver rejst blandt det sundhedsfaglige personale, hvor bl.a. den medicinansvarlige fra Dansk Selskab For Almen Medicin også efterlyser større armslængde mellem industrien og det sundhedsfaglige personale, og at der bør være et uvildigt tilbud.
Det er også det, der peges på, og når det LinkedIn-opslag, jeg også har nævnt tidligere i debatten, får så stor opmærksomhed, er det netop, fordi der også blandt det sundhedsfaglige personale er en bekymring for den her udvikling, og der er en efterspørgsel efter også at sikre et andet og mere uvildigt tilbud om efter- og videreuddannelse.
Det er derfor, jeg synes, at det er bekymrende, at den anerkendelse ikke når længere ind blandt Folketingets partier, i forhold til at det her rent faktisk er en problemstilling, vi har et ansvar for at løse.
Derfor ville jeg have haft større forståelse for, hvis afvisningen af Enhedslistens forslag skyldtes, at man mente, at det her var det forkerte greb.
Men jeg hører mere en tilkendegivelse af, at det her anser man faktisk ikke, med undtagelse af nogle enkelte partier, for at være stort problem.
Jeg kan dog godt undre mig lidt over, at der er den berøringsangst i forhold til at skulle finde finansiering til at finde yderligere midler ved at beskatte medicinalindustrien gennem en beskatning og overnormal profit.