Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-04-23:
Tak for det.
Det er faktisk rigtigt, at vi også havde en vending af det her spørgsmål på samrådet den anden dag, og tusind tak for at bringe det op, både i den forbindelse, men også her i Folketingssalen.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi løbende får en drøftelse af, om de stænger står rigtigt.
Jeg tror, at rigtig mange af os kender til tilfælde, hvor der angiveligt har været personer ansat, som nok ikke skulle have været ansat der, hvor de var ansat.
Og jeg er helt enig i, at vi, når vi taler om mennesker, der på den ene eller den anden måde kan være ude af stand til selv at kæmpe kampen, og hvor man altså er i en situation, hvor man ikke af egen drift har kræfterne til at skulle være den, der siger, at der her er et problem med, at der er nogle ansatte, der ikke fungerer efter hensigten, skal være ekstra varsomme, altså i forhold til, hvem der er ansat.
Det kan være, at man har et handicap, det kan være, at man er blevet ældre og man er dement, eller det kan f.eks. være, at man er et anbragt barn.
Derfor synes jeg, det er helt relevant, at vi tager debatten.
Vi har jo hen over årene også løbende strammet bardunerne, og jeg vil heller ikke afvise, at vi skal ind at kigge på det her igen, hvad jeg også sagde ved samrådet.
For det andet skal man gøre det obligatorisk for arbejdsgivere at indhente offentlige straffeattester, når der ansættes personale inden for førnævnte faggrupper, som arbejder med sårbare og udsatte borgere, samt at gøre det muligt for private leverandører at indhente en offentlig straffeattest.
Jeg vil sige det sådan, at jeg ikke er enig ord til ord, og at der her kan være nogle revner og sprækker.
Er det f.eks. alle de oplysninger, der ligger på en offentlig straffeattest, man bare skal have adgang til?
Det tror jeg ikke.
Men kan der være nogle af de ting, der ligger i den offentlige straffeattest, som ville være relevante, så synes jeg, at vi skal kigge på det, og derfor har jeg egentlig lyst til, i stedet for bare at sige, at det hele er galt, og at jeg nu finder hårene i suppen, at sige, at jeg tror, at det er rigtigt, at vi får åbnet et spor, hvor vi får taget en drøftelse af det her, og det er derfor egentlig bare en åben dør, i forhold til at vi går ind i et rum og kigger på, hvordan stængerne står i dag, hvor vi får beskrevet det og vi går ned i detaljerne omkring, hvad det er for nogle oplysninger, der er tilgængelige i dag, hvad det er, der skal være tilgængeligt i fremtiden, hvor det er, der skal være forpligtelser, og hvor det er, der skal være muligheder.
Det vil jeg gerne kigge på igen.
Jeg opfatter det beslutningsforslag, der er fremsat her, som et udtryk for en bekymring for trygheden og omsorgen for nogle af de allermest udsatte borgere i vores samfund, og det er et kæmpe ansvar.
Det er et ansvar, som både ledelsen og personalet på de tilbud skal kunne løfte.
Vi skal som lovgivere sætte rammer, som både understøtter, men også kontrollerer, at ansvaret bliver løftet i praksis, og borgerne skal have tillid til, at personalet vil dem det bedste.
Desværre ser vi jo indimellem eksempler på brodne kar, hvor udsatte borgere er blevet udsat for svigt, for vold, for overgreb eller tyveri af det personale, der faktisk skulle have draget omsorg for dem, og derfor er det relevant, at vi kigger på det her.
Jeg bliver præcis lige så trist og harm over de eksempler, som forslagsstillerne gør, og jeg vil derfor bare sige, at jeg fuldstændig forstår, hvad ønsket om en yderligere regulering kommer af.
Så vil jeg sige lidt om de regler, der nu er gældende.
Efter de gældende regler i straffeloven er der en mulighed for, at personer, der er dømt eller dømmes for strafbare forhold, kan udelukkes fra eller frakendes retten til fortsat at udøve visse former for virksomhed, hvis det udviste forhold begrunder en nærliggende fare for misbrug af stillingen.
Straffelovens regler om frakendelse af rettigheder ved dom finder også anvendelse over for personer, som ikke er omfattet af en offentlig autorisation, når særlige omstændigheder taler for det.
Frakendelsen kan enten ske i op til 5 år eller tidsubestemt med en mulighed for at bringe spørgsmålet for retten efter 5 år.
Det kan ske ved dom eller efter en konkret vurdering i de enkelte tilfælde.
Af retspraksis kan vi se, at reglerne bliver anvendt over for bl.a. personale, der har været ansat på sociale tilbud.
Hvis vi så tager den anden del, der drejer sig om straffeattester, så er det rigtigt, at der i dag er forskel på, hvem der kan indeholde hvilke oplysninger i henholdsvis de private og offentlige straffeattester.
Forskellen på de to attester er grundlæggende, at en offentlig straffeattest indeholder oplysninger om overtrædelser af flere love, ligesom en oplysning om en lovovertrædelse vil fremgå af den offentlige straffeattest i længere tid end af den private.