runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Pape Poulsen (KF), 2020-02-25:
Når folk spørger mig om politikere på Christiansborg, siger jeg altid, at alle mine kolleger i Folketinget vil det bedste for Danmark.
Vi er bare uenige om, hvad det bedste er.
Og derfor gør det mig selvfølgelig også uendelig trist, hvis det hele – som vi har set det de sidste par dage – skal handle om proces og om: Hvordan kan vi sidde i et forhandlingsrum og skyde efter hinanden bagved?
Og jeg tænker selvfølgelig på en lang række andre forhandlinger, vi kommer til at sidde i lige om lidt.
Det ærgrer mig rigtig meget.
Jeg er bare nødt til at tage hele forløbet omkring udligningsreformen op, for jeg synes, der er noget her, som simpelt hen ikke har været i orden i forhold til den måde, vi arbejder på.
Der ligger for meget under overfladen, som jeg ikke synes kommer klart frem.
Og med al respekt: Jeg synes, statsministeren har været alt for smart.
Der har simpelt hen været for meget drejebog over den præsentation af det her.
Altså, inden vi overhovedet kendte forslaget, så skulle man lige ud og fortælle, at der er nogle onde, rige mennesker i Gentofte, og bare rolig alle sammen, de skal nok betale det hele for jer, så alle jer, der mangler noget i resten af Danmark kan læne jer roligt tilbage.
Det synes jeg ikke er i orden, sådan noget splitter vores samfund.
Alle går ind for udligning i Danmark.
Jeg kender ikke nogen, der ikke går ind for udligning.
Men der er også nogle, der betaler rigtig meget i dag.
Det Konservative Folkeparti er ikke alene Danmarks tredjestørste borgmesterparti, vi er også Danmarks tredjestørste kommunale parti.
Og når vi i begyndelsen til sættemøder selvfølgelig siger, at vi jo ikke kan se os selv i det her, medmindre der bliver lavet væsentligt om, og at vi selvfølgelig går til det, ja, så er vi ude af forhandlingerne, inden de er kommet i gang.
Det er ærgerligt.
Vi har så nu stillet 47 spørgsmål om regeringens eget udligningsforslag, og vi har fået svar på et.
Jeg siger det også, fordi regeringen ikke vil oplyse beregningerne bagved.
Ingen embedsmænd i kommunerne, politikere eller andre kan finde ud af, hvad der er.
De ved, de får penge eller skal af med penge, men hvorfor ved de ikke.
Og medmindre man har haft ringet til Per Nikolaj Bukh for at få ham på andre tanker, skulle vi så ikke følge hans forslag om at fremlægge en ny model, få det sparket til hjørne og få det gjort ordentligt?
Forstår statsministeren, at det kan se lige lovlig smart ud, og hvorfor lægger man ikke det hele frem fra start?
Mette Frederiksen (S), 2020-02-25:
Jamen jeg synes, at det, der ligger til grund for spørgsmålet, jo er, at det er dårligt, at vi også har et ansvar over for hinanden – og det synes jeg ikke det er.
Og jeg mener jo helt ind i min grundvold, at man skal forsørge sig selv, og at man gerne hver eneste morgen skal vågne op og tænke: Hvad kan jeg bidrage med til det her samfund?
For det er den eneste måde, vi kan få et samfund til at fungere på.
Så kan man være forhindret i det i perioder, og for meget, meget få menneskers vedkommende vil man igennem et helt liv ikke kunne gøre det.
Men udgangspunktet bliver jo nødt til at være, at man arbejder og forsørger sig selv, og at man har et ansvar, når man lever sammen som familie eller som ægtefæller, før vi andre har det ansvar.
Og derfor er argumentet – for os som regering – for ikke at ville afskaffe den gensidige forsørgerpligt ikke først og fremmest et økonomisk hensyn.
Sådan et er der i øvrigt også, men det ikke det, der er det primære.
Det er egentlig, at jeg synes, det er et grundlæggende sundt princip, at vi indretter vores lovgivning, med henblik på at så mange som overhovedet muligt klarer tingene selv.
Torsten Gejl (ALT), 2020-02-25:
Tak for den varme velkomst.
Folketinget har jo netop behandlet et borgerforslag om afskaffelse af gensidig forsørgerpligt.
Borgerforslaget er faktisk det mest populære forslag nogen sinde, i og med at det nu er det forslag, der har fået allerflest underskrifter.
Og på torsdag har jeg indkaldt finansministeren og beskæftigelsesministeren i samråd om sagen, fordi regeringen har afvist borgerforslaget med henvisning til, at det skulle koste 12,3 mia. kr. at afskaffe gensidig forsørgerpligt for pensionister og for førtidspensionister.
Ifølge et svar fra finansministeren er prisen dog 460 mio. kr., hvilket jo må siges at være en del lavere.
Jeg vil derfor gerne spørge statsministeren, om de her tal kunne få regeringen til at genoverveje sin holdning.
Der findes jo også dynamiske effekter og forskellige afledte besparelser og indtægter, man kunne regne med.
Og hvis det ikke er sådan, hvad vil regeringen så gøre for at sikre, at det ikke bliver for dyrt for de her mennesker at forelske sig?
For jeg går ikke ud fra, at Socialdemokratiet synes, det er i orden, når det viser sig, at mange syge og udsatte danskere faktisk ikke har råd til at bo sammen med den, som de elsker.
Mette Frederiksen (S), 2020-02-25:
Først og fremmest vil jeg da gerne have lov til at byde hr. Torsten Gejl velkommen til de debatter, vi har en gang imellem her i Folketingssalen.
Og vi glæder os – tror jeg godt jeg kan sige på vegne af alle – til samarbejdet her.
Jeg vil egentlig gerne sige to ting: Altså, for det første er jeg ikke i tvivl om, at livet kan være svært for Maria på baggrund af det, der er sagt her.
Og for det andet vil jeg sige, at gensidig forsørgelse er et gammelt princip i den danske sociallovgivning, som grundlæggende bunder i noget, synes jeg, sådan ret snusfornuftigt, nemlig at vi bygger et land på det princip, at man skal kunne forsørge sig selv.
Og hvis ikke man kan forsørge sig selv, har vi et ansvar for hinanden som ægtefæller og samlevende.
Og derefter har samfundet et ansvar.
Derfor har vi den gensidige forsørgerpligt.
Den går mange år tilbage, og jeg synes, den har en kerne af noget, jeg gerne står på mål for.
Det har jeg meget stor forståelse for.
Men princippet om gensidig forsørgerpligt mener jeg sådan set vi skal holde fast ved.
Torsten Gejl (ALT), 2020-02-25:
Mit første spørgsmål handler om gensidig forsørgerpligt.
Gensidig forsørgerpligt er jo oprindelig en lov fra 1920, som så er blevet justeret nogle gange, og som betyder, at kontanthjælpsmodtagere og førtidspensionister og pensionister bliver trukket i indkomst, hvis deres kæreste eller ægtefælle har et job.
De bor i Høje Taastrup; de elsker hinanden; de er gift.
Desværre betyder de eksisterende regler, at Maria bliver trukket op til 7.000 kr. om måneden, fordi Kristian arbejder som skraldemand.
Maria er førtidspensionist, fordi hun lider af en diskusprolaps.
Hendes diske i ryggen smuldrer simpelt hen.
Hun har både protese og stativ i ryggen.
Og som statsministeren nok kan forestille sig, er det nogle gange en tough hverdag for Maria.
Ekstra hårdt
bliver det dog, fordi Maria ligesom mange andre danskere ovenikøbet skal trækkes i indkomst, fordi hendes mand har et arbejde.
Det synes jeg ikke er rimeligt.
Det synes vi i Alternativet ikke er rimeligt.
Men hvad mener statsministeren?
Synes statsministeren, det er rimeligt, at folk – heriblandt mange syge, udsatte og fattige danskere – skal trækkes i indkomst, fordi deres ægtefælle eller kæreste har et job?
Mette Frederiksen (S), 2020-02-25:
Nej, det kan jeg ikke, og bare to ting i forhold til boligspørgsmålet: Det ene er, at vi jo i vores forslag lægger en øget vægt på de boliger, der har en dårlig standard i landdistriktsområderne.
For i forhold til de problemer, der knytter sig til billige udlejningsboliger – for der kan være problemer, der knytter sig til det, nemlig at du de steder får en større koncentration af mennesker, der af den ene eller den anden årsag er udfordret, og det kan gælde i den private udlejningssektor, men selvfølgelig gør det sig da gældende i den almene boligsektor – kan det da ikke nytte noget, at vi står i dag i 2020 og forsøger at bilde nogen ind her i Folketingssalen, at i de kommuner, hvor der er en meget høj andel af almene boliger, er der ikke også flere sociale problemer.
For sagen er jo den, at en række kommuner omkring hovedstaden ikke har ret mange almene boliger, ikke har ret mange flygtninge, ikke påtager sig en særlig stor del af integrationsansvaret og ikke har særlig mange på førtidspension, hvorimod der er andre kommuner i det her land, der af mange forskellige årsager er mere udfordret, fordi deres borgere er mere udfordret.
Og selvfølgelig skal en udligningsreform da tage højde for det, hvad enten det er en geografisk udfordring eller en social udfordring.
Søren Pape Poulsen (KF), 2020-02-25:
Det synes jeg er et super interessant svar.
For de skal åbenbart have flere penge, end man skal de to andre steder – super interessant!
Det sidste: Jeg har svært ved at tro, at den kirurgiske præcision, hvormed de socialdemokratiske Vestegnskommuner får flere penge, er tilfældig.
Vi kan også se, at regeringen har indlagt et parameter om, at en kommune også skal have tilskud efter, hvor mange almene boliger en kommune har.
Det er en boligtype, jeg i øvrigt selv bor i, og jeg ved da ikke, om jeg kræver et særligt tilskud, det gør jeg måske nok.
Men hvor er den faglige, saglige begrundelse for, at en kommune skal have tilskud efter, hvor mange almene boliger der er, i stedet for efter, hvem der bor i den?
Det burde da være efter, hvem der bor i den i stedet for.
Altså, det burde man da kigge på, i stedet for at man prøver at se på, at det er klassiske socialdemokratiske kommuner, der har bygget meget alment, så lad os finde en måde at give dem flere penge på.
Kan statsministeren ikke forstå, at vi er nogle, der synes, at det her virker utrolig kirurgisk præcist, i forhold til hvilke kommuner der lige skal have nogle flere penge?
Mette Frederiksen (S), 2020-02-25:
Jeg mener i allerhøjeste grad, at der både er en saglig og en faglig begrundelse, og vigtigst af alt er der en erkendelse her i huset af, at vi har ført en fuldstændig fejlslagen udlændingepolitik.
Og der er nogle få kommuner i Danmark, der får lov til at tage næsten hele skraldet.
Nu siger jeg det så direkte, som jeg overhovedet kan.
Kigger vi på hovedstaden i dag, er det da fuldstændig ulige fordelt, hvem der har integrationsopgaven.
Den er jo klumpet sammen i nogle udvalgte kommuner, mens der – i al respekt, også partimæssigt – er en række kommuner, som hverken historisk eller nutidigt og givet heller ikke fremtidigt påtager sig en særlig stor del af integrationsansvaret.
Og i forhold til de almindelige mennesker, der bor i Brøndby eller i Ishøj, hvor der er mange med ikkevestlig baggrund: Deres børn skal også have en god folkeskole, deres gamle mor og far skal have et ordentligt plejecenter, og de børnefamilier, der går ned på biblioteket, skal kunne låne en bog.
Vi bliver da nødt til at erkende, at en fejlslagen udlændingepolitik og en fejlslagen integrationspolitik direkte har sat sig i, hvordan vores land ser ud i dag – desværre.
Søren Pape Poulsen (KF), 2020-02-25:
Det var et utrolig interessant svar, som jeg ikke vil give statsministeren mulighed for at komme mere ned i, for det vil jeg rigtig gerne diskutere på et senere tidspunkt.
For jeg synes, at det jo er en helt absurd fremstilling af det, der foregår her.
Men lad os nu gå ind i indholdet.
Imens vi kun får drypvise og de her ufuldstændige oplysninger om sagligheden, så lad mig tage et par eksempler.
Efter noget pres har regeringen så offentliggjort, at en socialdemokratisk kommune – lad os tage et eksempel; det kunne være Rødovre, det kunne være Brøndby eller andre – skal have flere penge for at integrere en indvandrer, end hvis den selv samme indvandrer boede i Esbjerg eller Silkeborg.
Her taler jeg ikke om, at udlændinge skal tælle med i udligningen.
Jeg taler bare om, at man i forhold til hovedstadsområdet har sagt: Der er sådan nogle ekstra penge, man skal have for at have udligning.
Altså, det må åbenbart være meget svært for borgmestre i Brøndby og Ishøj og andre at integrere de samme udlændinge som i Silkeborg og Esbjerg.
Mener statsministeren, at der er en saglig og faglig begrundelse for den forskel?
Eller er den politisk motiveret?
Mette Frederiksen (S), 2020-02-25:
Nu bliver jeg lige nødt til at spørge om noget den anden vej.
For kan spørgeren bekræfte, at den tidligere regering slet ikke lagde noget frem, at der under den tidligere regering, da vi forhandlede udligning – for jeg var i lokalet – ikke var et udspil?
Og kan spørgeren bekræfte, at den her regering har lagt mere frem ned i teknikken end den tidligere regering?
Og da vi forhandlede udligning sidst – og det er selvfølgelig en forskel til i dag – der sagde regeringen: Der har siddet et embedsmandsudvalg, og på baggrund af det indleder vi forhandlingerne.
Der har vi valgt, modsat, at lægge det hele frem.
Den politiske intention, og den står jeg på mål for, og – efterfølgende – de beregninger, der ligger til grund for det udspil, der er kommet, er jo en fuldstændig modsat måde at arbejde på.
Og jeg er helt med på, at vi skal stå på mål for meget.
Men som en af de få politikere, der har prøvet at forhandle udligning under den her regering og den tidligere, bliver jeg bare nødt til at sige, at den tidligere regering glimrede ved slet ikke at lægge et udspil frem, som nogen kunne regne på.
Jeg mener, at vi skal holde snuden i sporet og fortsætte det gode arbejde, vi allerede er påbegyndt i fællesskab.
Der er blevet lavet en god og bedre aftale med landets kommuner og regioner, end der i hvert fald har været tradition for i alle årene.
Vi har i fællesskab lavet en rigtig god finanslov, og til forskel fra tidligere er der jo nu et flertal i Danmark, der entydigt og klart siger, at vi skal dække det demografiske træk.
Når der kommer flere børn og flere ældre, skal det ikke bare betyde besparelser rundt om i landets kommuner eller på sygehusene; så betyder det, at vi forpligter os til herindefra at sikre, at der er økonomi til at sikre velfærden.
Det er det ene, der er afgørende; altså, er der penge til at drive det velfærdssamfund, som vi gerne vil have?
Her er udligning selvfølgelig også rigtig relevant.
Det andet spor, som jeg mener er lige så vigtigt, er den nærhedsreform, som vi også arbejder på i regeringen, og som jeg havde lejlighed til at diskutere med SF for nylig, for hvis ikke vi tager ansvar – og jeg tror, det bliver svært, men jeg er helt overbevist om, at det er lige så vigtigt – for at flytte vores dygtige sosu'er væk fra computeren og fra papirarbejdet og hen til den enkelte ældre, så kommer vi aldrig nogen sinde til at sikre en ældrepleje, hvor der er tid, og hvor der er værdighed.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2020-02-25:
For 10 år siden – i 2010 – fremsatte SF det første forslag for at forbedre forholdene for voldtægtsofre i Danmark.
Det fik vi desværre ikke igennem i Folketingssalen – ikke overraskende – og derfor er jeg ekstra glad i dag, hvor statsministeren bekræfter, at nu kommer regeringen med et lovforslag om samtykke.
Så tusind tak for det.
Det vil jeg lige starte med at kvittere for, for det gør mig ekstra glad, og man skal nogle gange fejre de små sejre, der kommer, også selv om det har taget 10 år.
Men lad os så komme til i dag – eller i virkeligheden i går – for da kom VIVE med en ny rapport, der viser, at der er store forskelle fra kommune til kommune, når det gælder vores plejehjem.
Ældre Sagen kalder det for plejehjemsbingo, og det handler om de meget få hænder, der er på vores plejehjem, til at tage sig af de ældre, især om natten.
Det er en tendens, vi desværre har set i rigtig mange år, og især i mange år med borgerlige regeringer har man sparet på ældreområdet.
Det betyder, at der er færre hænder til de allermest plejekrævende ældre.
Den udvikling vendte vi jo med den seneste kommuneaftale, og vi har også vendt den med finansloven, og vi har sat velfærd over skattelettelser og alt det der, men vi er jo langtfra i mål.
Jeg tror, at vi – statsministeren og jeg – i hvert fald hurtigt kan blive enige om, at det er uværdigt for landets ældre plejehjemsbeboere, at én nattevagt kan stå alene med 41 vidt forskellige plejekrævende ældre.
Men hvad agter regeringen at gøre ved det?
Jeg vil gerne spørge statsministeren, hvad regeringen agter at gøre for at sikre en bedre og mere værdig ældrepleje på landets plejehjem, så vi kan holde op med det der plejehjemsbingo.
Mette Frederiksen (S), 2020-02-25:
Vi er helt og aldeles afhængige af den gensidige loyalitet, når vi sidder inde i forhandlingslokalet, og det bedste, jeg kan give, er jo mit ord for, at der selvfølgelig ikke kommer noget som helst ud fra det forhandlingslokale, hvad enten det foregår i Finansministeriet, hvor forhandlingerne finder sted, eller i øvrigt i den løbende dialog mellem hr. Jakob Ellemann-Jensen og mig selv.
Det, der er mellem os i den politiske diskussion, skal selvfølgelig kunne blive der.
Jeg håber så også, at man tror på, at der ikke er nogen, der har tænkt det anderledes.
Det er selvfølgelig vores opgave at bevise, at det er sådan, det forholder sig, og det vil jeg gøre mit allerallerbedste for at gøre.
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2020-02-25:
Det er jo sådan set interessant, at statsministeren godt vidste det.
Jeg anfægter jo ikke, at vores partier skal have lov til at angribe hinanden – vi skal have lov til at udfordre hinandens politik, og vi skal også gøre det på en hård måde, og hvis man ikke vil det, skulle man have lavet noget andet.
Det sætter jeg slet ikke spørgsmålstegn ved.
Men forudsætningen for, at vi kan nå nogle aftaler til gavn for danskerne, er, at der er et fortroligt rum, når man går ind i et forhandlingslokale.
Hvis ikke man har det, hvis man er i tvivl om, om det eksisterer, så kan vi jo ikke forhandle om noget som helst.
Det er jo nødvendigt, at der er plads til, at man blotter sig, det er nødvendigt, at der er plads til, at man spiller med åbne kort, og det har vi ikke særlig meget lyst til at gøre lige nu – det må jeg bare sige som det er.
Hvad vil statsministeren gøre for at genskabe den tillid, som altså ligger på et meget lille sted lige nu?
Mette Frederiksen (S), 2020-02-25:
Jeg tror, man skal skille tingene ad, for en regering har jo altid lov til, og det er helt legitimt, at man indgår i den politiske diskussion.
Det er jo ikke anderledes, end det har været for alle andre regeringer gennem tiden.
Det, vi diskuterer her, er, at når man så er inde i et forhandlingsrum sammen, er der så et tidspunkt, hvor man skal lukke den almindelige politiske kamp og retorik ned og alene fokusere på resultater?
Og der er jeg sådan set enig i, at den mail og den beslutning, der ligger bag det, jo ikke afspejler det, som jeg egentlig tror både spørger og svarer er enige om, nemlig at der, hvor vi er i forhandlingerne, vil vi bare gerne have et lukket rum for os politikere til at finde de rigtige løsninger.
Statsministeriets særlige rådgivere har været bekendt med den diskussion.
Selvfølgelig ved jeg da også, at der er en diskussion i Socialdemokratiet om, hvordan vi håndterer udligningsspørgsmålet på den rigtige måde.
Men den ordlyd og den ånd, der ligger bag ordene, er ikke det, der skal gøre sig gældende, når vi forhandler med Folketingets partier; det vil jeg gerne sige helt klart.
Jeg sagde faktisk meget klart, at det ikke er mailen i sig selv, der skal beklages, og heller ikke, at den ved en fejl bliver sendt.
Det er indholdet, og det er ånden bag.
Det var faktisk præcis det, jeg sagde.
Derfor går min beklagelse jo videre end det skrevne ord.
For selvfølgelig skal det være sådan, at enhver ting har sin tid på Christiansborg.
Nu har spørgeren og jeg jo forhandlet ganske mange ting, og spørgeren kan sikkert også bekræfte, at der aldrig er sluppet et ord ud fra det forhandlingslokale, jeg har siddet i, fordi jeg selv vægter det utrolig højt.
Så er der en gruppe, der har siddet og skrevet nogle ting sammen, og det skal de selvfølgelig lade være med, især når der ikke er et politisk mandat til at arbejde på den måde.
Ansvaret for, hvad der foregår i Socialdemokratiet, er altid mit, og derfor beklager jeg det, der er foregået.
Men man kan ikke på baggrund af det, jeg siger, konkludere, at jeg ikke tager det alvorligt.
For vi er alle sammen fuldstændig afhængige af, at folkestyret kan samarbejde, og at vi kan kæmpe og vi kan diskutere i de tider og i de perioder, hvor det er det, der skal til, og at man så også kan gå ind i et rum og være fuldstændig trygge ved hinanden og vide sig sikker på, at når man netop også prøver ting af, bliver det i lokalet, og det har man mit fuldstændig klare tilsagn om også kan ske i de her forhandlinger – selvfølgelig.
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2020-02-25:
Statsministeren gør som regel et stort nummer ud af – og det kan jeg godt forstå – at stå i spidsen for alle svære forhandlinger, svære beslutninger i Danmarks regering, og derfor kan det selvfølgelig undre mig lidt, hvis statsministeren så ikke har haft kendskab til det her.
Men så lad mig spørge på en anden måde: Kan statsministeren garantere, at det her ikke er en praksis, som følges i andre forhandlinger eller i andre ministerier?
Mette Frederiksen (S), 2020-02-25:
Nej, jeg beklager sådan set ikke kun mailen.
Men selvfølgelig skal man så også på et andet tidspunkt gå ind i det rum, hvor det kun handler om at forhandle, og finde det resultat, som jeg mener at begge partier har en meget stor interesse i, og jeg glæder mig i øvrigt over, at der stadig er mange partier med i forhandlingslokalet, og håber derfor også, at det betyder, at vi kan få en god og holdbar løsning her.
Som det allerede er fremgået, også af den offentlige diskussion, har en af de særlige rådgivere i Statsministeriet været bekendt med indholdet af den her mail, også før vi andre er blevet bekendt med den, og det er det, der er tilfældet.
Når jeg vælger at beklage det, er det selvfølgelig, fordi det er vores opgave at sikre et ordentligt forhandlingsklima, og der er ikke – vil jeg gerne sige – nogen, der har haft nogen som helst interesse i at lække fra forhandlingerne og fortsætte en politisk diskussion, som man måske i virkeligheden godt kunne mene kunne have været sluttet af på et tidligere tidspunkt.
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2020-02-25:
Jeg havde jo egentlig glædet mig til i dag at spørge sådan lidt ind til substansen af regeringens forslag til en udligningsreform, om, hvordan vi kan få styr på skatten, om, hvordan vi kan sikre en god velfærd, balance i hele Danmark, sikkerhed for kommunernes økonomi og så få sat en stopper for overbetalingen af de socialdemokratiske kommuner på Vestegnen.
Der er vi bare ikke – der er vi desværre slet ikke – og det ærgrer mig inderligt.
For det her er vigtigt.
Det er fordelingen af mere end 18 mia. kr. Det handler om folks velfærd, det handler om folks dagligdag, det handler om pasningen af vores børn, det handler om plejen af vores ældre.
Det her er vigtigt.
Jeg må sige, at en af de ting, som jeg sætter allerstørst pris på ved Christiansborg, er det samarbejdende folkestyre, hvor vi sådan for en stund lægger angreb og lægger taktik til side, sætter os rundt om et bord, kigger hinanden i øjnene og siger, at det her simpelt hen er vigtigt, og at vi nu finder en løsning til gavn for Danmark, til gavn for danskerne, fordi det er vigtigt, fordi det giver holdbare løsninger, fordi det er det, danskerne forventer af os.
Det er derfor, vi ikke har forladt forhandlingerne om udligning – det på trods – for de her forhandlinger er vigtige, og den tillid, som er nødvendig for at forhandle det her, har godt nok i bedste fald lidt et voldsomt knæk.
Statsministeren taler ofte om det med tillid, og at tillid er vigtigt, men den tillid forsvinder jo altså som dug for solen, når vi så kan konstatere, at de spørgsmål – muligvis dumme, men i hvert fald spørgsmål – vi stiller i forbindelse med forhandlingerne, går man sådan og planlægger at man skal bruge imod os, at dem skal man bruge til at angribe Venstre.
Bredt i regeringen ser man altså de her forhandlinger som en platform for politiske angreb, og det er så oven i de her uger med slid for at få et beregningsgrundlag bragt frem i lyset, og det har også været svært.
Nu har statsministeren så beklaget eller i hvert fald beklaget mailen, og så er det bare, jeg gerne vil vide: Hvad har Statsministeriets rolle og hvad har statsministerens rolle været i det her?
Naser Khader (KF), 2020-02-25:
Jeg kan ikke se problemet, men hvis der er behov for en videre drøftelse for at få mere klarhed, er vi da åbne over for det.