Theresa Scavenius (UFG), 2026-01-08:
Jeg bliver bare lige nødt til allerførst at sige i forhold til den juridiske vurdering, som hr. Leif Lahn Jensen har spurgt Folketingets Administration om: Det har jeg også gjort, men jeg har ikke fået noget svar endnu fra hr. Søren Gade, så jeg afventer stadig den juridiske vurdering.
Måske kunne hr. Leif Lahn så dele den med os andre, altså offentliggøre den, så vi kan forstå alle argumenterne.
Måske kan han allerede komme herop på talerstolen efterfølgende og redegøre for de juridiske argumenter for, hvorfor det er muligt at lave den her type af ændring via mail og en ikkeoffentliggjort proces frem for at gøre det som en del af et beslutningsforslag.
Så det vil jeg se frem til.
Men generelt synes jeg faktisk, at det har været en enormt interessant debat.
Modsat hr. Jan E. Jørgensen synes jeg, det har været rigtig spændende, og jeg undrer mig lidt over, at ordføreren siger han ikke glæder sig til at diskutere det her, for det er jo virkelig noget af kernen i måden, vi laver vores folketingsarbejde på.
Er vi lovgivende instans?
Hvorfor er vi her overhovedet?
Hvorfor er det interessant og relevant at være lovgiver og blive valgt ind i Folketinget?
Det bør da være det vigtigste.
Jeg kan forstå, at det, der er det vigtigste for rigtig mange, er, at vi har rigtig travlt.
De har dobbeltmandater, og de har møder i forligskredsen.
Derfor er den her diskussion netop: Hvad synes vi, vores folketingsmedlemmer skal bruge deres tid på?
Skal de bruge mest tid på at have møder i kommunen ud fra et andet mandat, de har?
Eller skal de bruge tid på møder ovre hos ministeren?
Skal de bruge tid ude på de sociale medier eller noget andet?
Mange af tingene kan være relevante.
Det, jeg er optaget af, er, at vi forstår, at Folketinget også er en lovgivende forsamling, hvor vi er en del af en lovgivningsproces.
Og det, der egentlig gik op for mig for nogle år siden, var, at hvis vi – de her 179 mennesker – ikke bidrager i lovgivningsprocessen, så er der faktisk ikke nogen, der gør det.
Så er det nogle embedsmænd, der skriver lovteksten, og så er det lov i landet.
Og det er altså desværre ikke det, der hedder en demokratisk lovgivningsproces.
Så det er det, jeg er optaget af.
Derfor er jeg faktisk virkelig forundret over, hvor mange der støtter de her nye ændringer.
Jeg havde selvfølgelig forventet, at regeringspartierne ville gøre det, men jeg undrer mig virkelig over, at oppositionspartierne, SF, LA, Radikale Venstre osv., ikke kan se, hvor problematisk det her er.
Fantastisk.
Som det også er fremgået af debatten her, er det det her med, at jeg ser, at ændringsforslag er en central del af folketingsmedlemmernes mulighed for overhovedet at være lovgivere.
Igen vil jeg sige, at hvis man kigger på grundloven, skulle folketingsmedlemmer selvfølgelig være dem, der i udgangspunktet skrev hele vores lovgivning.
Det er det ikke i praksis.
Derfor er vi ikke særlig relevante i forhold til lovgivningen, altså hvis det ikke handler om, at vi har mulighed for at gå ind og bearbejde det, kvalificere det og behandle det.
Det er derfor, det hedder behandlinger .
Det sker igennem ændringsforslag bl.a., og det handler ikke om at have, som vi har diskuteret flere gange i dag, en holdning eller have et synspunkt; det handler om, hvorvidt vi går ind og bearbejder de reelle paragraffer, vi ser.
I virkeligheden vil jeg sige, at jeg som forsker på en eller anden måde vil komme til at se den her dag som noget dybt fascinerende.
Så ved jeg godt, at både Socialdemokratiet og Venstre særlig, men også andre siger, at det handler om effektivitet; det handler om at gøre det smidigere; det handler om at skabe mere plads til arbejdet.
Men logisk hænger det jo ikke sammen.
Vi kan jo ikke fjerne det centrale arbejde, for at det skal give plads til noget andet arbejde.
Den holder ikke.
Helt ærligt.
Tag en tudekiks.
Det holder ikke en meter.
Det her handler om at styre lovgivningsarbejdet, gøre det smidigere, få mindre tid her i salen, fordi regeringen synes, det er besværligt, hvis der er folketingsmedlemmer, der har holdninger til deres lovgivning.
Der er mange partier i det her Folketing, som jeg er dybt uenig med af politiske årsager, men jeg vil til enhver tid forsvare deres ret.
Dansk Folkeparti er et godt eksempel på nogle, som igennem 20 år havde svært ved at kæmpe sig i Folketingssalen.
Men de repræsenterede nogle borgere.
De havde ret til at få nogle demokratiske rettigheder til at komme ind og være med til at påvirke både politik og lovgivning.
Det lykkedes, og det, synes jeg, er det, det handler om.
Men hvis vi begynder at fjerne folks muligheder, fordi de store partier ikke er enige i de små partier og borgernes kritik af mainstream establishment, så kommer det altså til at stå rigtig dårligt til.