Astrid Krag (S), 2021-06-01:
Tak, formand.
Det var godt, vi fik alle om bord, inden vi tager hul på den her vigtige debat.
Så tak for god mødeledelse til formanden, og tak for god løbehastighed hos indkalderen af forespørgslen.
Det gælder selvfølgelig også for unge med handicap, som har brug for omfattende hjælp og støtte i hverdagen.
For disse unge har det nemlig ofte ekstra stor praktisk betydning for hverdagen, at de fylder 18 år, og dermed formelt bliver myndige.
Ud over de omvæltninger, som alle unge møder, når de bliver 18 år, betyder overgangen for disse unge jo nemlig også et vigtigt skift i rammerne for den hjælp og støtte, de har brug for.
Det gælder ikke mindst i forhold til den støtte, som kan gives efter serviceloven, for mens støtten til børn og unge under 18 år gives efter børnebestemmelserne og i praksis i vidt omfang til forældremyndighedsindehaverne, skal støtte efter det fyldte 18 år gives efter lovens voksenbestemmelser til den unge, som jo nu efter loven anses som voksen.
Især for unge med omfattende støttebehov kan det give nogle helt særlige udfordringer, når rammerne for den hjælp, de har brug for i hverdagen, skifter fra den ene dag til den anden.
Som jeg forstår forespørgslen, er det netop disse unge og deres udfordringer og rammerne for det vigtige skifte, vi skal drøfte i dag.
I forespørgslen bliver jeg spurgt ind til regeringens planer for at undgå, at overgangen til voksenbestemmelserne ender med nedskæringer i hjælpen for unge, som har tilnærmelsesvis samme behov for personlig hjælp, ledsagelse m.v., før og efter de fylder 18 år.
Spørgsmålet taler jo ind i en dagsorden, som også er vigtig for regeringen, for bedre sammenhæng i hjælpen, bl.a. ved overgangen til voksenlivet, er som bekendt en af målsætningerne i Socialdemokratiets handicappolitiske udspil fra maj 2019.
Derfor ser jeg også frem til den drøftelse, vi skal have i dag.
Jeg vil nok gerne starte med at knytte et par overordnede bemærkninger til forudsætningerne for spørgsmålet.
For det første vil jeg gerne slå fast, at serviceloven forpligter kommunerne til at sikre, at både børn, unge og voksne med handicap får den hjælp og støtte, som de har behov for.
Vi har også et ankesystem, som skal sikre, at kommunerne overholder den forpligtelse og retter op på eventuelle forkerte afgørelser.
Det er selvfølgelig velkendte pointer, men de er ikke desto mindre vigtige også i denne sammenhæng.
For selvfølgelig skal overgangen til voksenlivet ikke betyde, at en ung med handicap ikke får den hjælp og støtte, som han eller hun har ret til eller behov for.
For det andet synes jeg, det er vigtigt at huske på, at udbuddet af indsatser efter børne- og voksenbestemmelserne i serviceloven er forskellige.
Derfor er det heller ikke altid lige til at sammenligne de indsatser, der gives, efter to forskellige afsnit i loven.
Forskellene afspejler bl.a. det forhold, at forældrene typisk har en betydelig rolle at spille i den indsats, der ydes i barndommen, mens forældrenes rolle for langt de fleste unge er mindre, efter at den unge er blevet myndig.
For nogle børn og unge med omfattende hjælpebehov vil en del af støtten eksempelvis blive givet i form af hjælp til dækning af tabt arbejdsfortjeneste.
Det er som bekendt en kompensationsydelse, som forældre kan få, hvis de helt eller delvis opgiver deres arbejde for at passe et barn under 18 år derhjemme.
I de familier, hvor forældrene får hjælp til dækning af tabt arbejdsfortjeneste på fuld tid, vil det typisk betyde, at forældrene står for en meget stor del af den hjælp og støtte, der er brug for i hverdagen, kombineret med eventuel støtte i dagtilbud eller skole.
Selv om forældrene selvfølgelig stadig vil spille en rolle i de flestes unges liv uanset handicap, betyder det bl.a., at forældrene ikke længere automatisk har rolle som primære omsorgspersoner for den unge.
Derfor ophører muligheden for hjælp til dækning af tabt arbejdsfortjeneste også, og kommunen skal sammen med den unge tage stilling til, hvordan den unges hjælpebehov fremadrettet skal imødekommes.
Her kan én mulighed være en hjælpeordning efter servicelovens § 95 eller 96, hvor forældrene eventuelt fortsat kan udføre en stor del af hjælpen til den unge.
En hjælpeordning kan være den rigtige løsning for unge, som har et omfattende behov for personlig og praktisk hjælp til at komme igennem alle hverdagens aktiviteter.
Og ordningen efter § 95, stk. 3, kan f.eks. være relevant i forhold til unge, som fortsat er meget afhængige af deres forældre, herunder også unge, hvor forældrene på grund af omfattende psykiske handicap hos den unge er blevet udpeget som værge for den unge.