Morten Messerschmidt (DF), 2021-05-25:
Det korte svar er, at hr. Jens Rohde kan læse den bog, jeg udgav om sagen sidste efterår, og som jeg har været så utrolig venlig at give hr. Jens Rohde en signeret udgave af.
Det lidt længere svar vil selvfølgelig være, at den danske grundlov for det første er skrevet i en national sammenhæng og for det andet kan revideres.
Det vil hr Jens Rohde vide er sket, jeg mindes syv gange siden 1849.
Menneskerettighedskonventionen revideres ikke.
Den suppleres af nogle tillægsprotokoller, men grundteksten er stadig væk den samme.
For det tredje – og det er måske det væsentligste argument – så indeholder grundloven kun ganske, ganske få implicitte politiske formålsbestemmelser.
Der er lidt om almenvellet, som vi ser det i paragrafferne om ekspropriation.
Der er generelt en meget, meget vid tillid til den danske vælgerbefolkning i grundloven, f.eks. § 77, hvor man faktisk kan kriminalisere alle ytringer.
Det er som bekendt ikke sket, men det er, fordi det hviler på et folkeligt grundlag.
Derfor er det to forskellige ting.
Jeg noterer mig, at ordføreren ikke svarer, og det er jo, fordi det, som udtrykket »der går for vidt« skal knytte an til, jo er den retfærdighed, som ordføreren åbenbart mener menneskerettigheder bør indeholde.
Men der er ikke nogen global, universel retfærdighed, for hvis der var det, var vi jo enige om, hvordan moral og etik skulle indrettes på tværs af kulturer, religioner og grænser, men det er vi som bekendt ikke.
Det er muligvis også derfor, det står så grelt til med frihedstraditionen – menneskerettighederne, hvis vi skal inddrage oplysningstiden – i så mange andre dele af verden, men det er også derfor, det bliver en illusion at forestille sig, at vi skulle få et mere retfærdigt samfund i Danmark, fordi vi indretter os efter, hvad nogle dommere langs med Rhinens bredder nede i Frankrig har ment om retstilstanden i Bulgarien.
Tak for svaret.
Men modsvaret må være: De gør det jo alligevel.
For det, som ministeren siger, er, at hvis Danmark begynder at træde ud af de internationale konventioner, som, tror jeg, et stort flertal af danskere ønsker hen, hvor peberet gror, ja, så vil det føre til, at andre lande, der er mindre solidt demokratiske end Danmark, vil gøre det samme.
Det gør de jo alligevel, minister.
Man vil vel ikke påstå, at f.eks. Tyrkiet, der jo nok kunne trænge til at vende tilbage til Atatürk og demokratiets smalle sti, sådan holder sig tilbage fra at krænke internationale konventioner, fordi de kigger op mod København og siger: Næh, Danmark holder sig på dydens smalle sti, så må vi hellere også gøre det hernede.
Eller tag Putin i Rusland – Rusland er jo som bekendt et vældig aktivt medlem af Europarådet.
Det er jo ikke sådan, at Putin sidder og siger: Nåh ja, det er rigtigt, i Danmark holder man sig inden for konventionerne, som forekommer fuldstændig idiotiske.
Derfor må jeg hellere også gøre det.
Det gør de jo ikke.
Derfor findes det argument jo kun i en eller anden sofistisk debat.
Jeg tror, de fleste danskere er trætte af sofisteri.
Lur mig, om der ikke er en enkelt af justitsministerens forfædre, som har været med til at få Danmark ind i nogle af disse konventioner.
Der må da være et tidspunkt, hvor vi kommer til bristepunktet og man må sige, at nok er nok.
Nu duer det argument altså ikke længere, at verden bryder i brand, hvis Danmark gør det, som et flertal af danskere formodentlig ønsker.
For verden er allerede i brand.
Det er derfor, vi i Dansk Folkeparti siger, at vi da i det mindste, som der står i forespørgselsteksten, kunne skele til noget af det, som sammenlignelige lande gør – som f.eks. Storbritannien, som med Magna Carta opfandt habeas corpus-begrebet, og som efter grækerne lagde grundstenen, kan man sige, til det moderne demokrati, den moderne retsstat; som endda lagde ord til det begreb, vi ikke engang rigtig har et ord for på dansk, nemlig rule of law, og altså virkelig er grundstenen i det europæiske retssystem.
De tør godt udfordre konventionerne.
De tør godt tage forbehold, så man f.eks. kan tage indfødsret fra folk, der bliver dømt for terrorisme; så man kan sende folk hjem, fordi det har hjemmel i national ret, men ikke nødvendigvis er foreneligt med Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
Der er jo mange måder, man kunne gøre det her på.
Briterne viser én vej.
En anden kunne jo være, at man simpelt hen tager og laver en dansk menneskerettighedslov.
For min skyld kunne man jo så lade den supplere af den tekst tilbage fra den franske revolution, der desværre er gledet ud i historiens mørke, nemlig menneskepligterklæringen, og lade dem balancere, men hvor det så var en dansk lov, som blev fortolket af de danske myndigheder, i en dansk sammenhæng, uden at vi skal skele til, hvilke domme der i Strasbourg bliver afsagt over aserbajdsjanere i Georgien, der har besøgt Portugal.
Hvad vedkommer det os?
Virkeligheden er jo desværre i dag en fuldstændig anden end i 1950'erne, da Danmark gik ind i mange af de her konventioner.
Der skylder vi både hinanden og det fædreland, som vi kalder vort, at sørge for, at Folketinget står frit til at kunne indrette lovgivningen hensigtsmæssigt.
Hvad tør vi?
Når det kommer til en besvarelse fra regeringens side, er det desværre ganske, ganske lidt, og det er jo trist, når man ser, at andre lande godt tør agere.
Derfor skal jeg med formandens tilladelse læse et forslag til vedtagelse op: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at internationale konventioner står i vejen for nødvendige reformer af især udlændingepolitikken.
I den senest indgåede indfødsretsaftale var det umuligt at fratage kriminelles indfødsret, fordi Danmark har tiltrådt statsborgerretskonventionen; i de aktuelle forhandlinger om et udrejsecenter er Dansk Folkepartis forslag om en egn langt fra Danmark blevet afvist som følge af internationale konventioner, ligesom det i udvisningssager er velkendt, at menneskerettighedskonventionen ofte forhindrer udvisning af kriminelle udlændinge.
Internationale aftaler er nødvendige for at sikre ordnede rammer mellem nationer.
Men Folketinget ønsker et opgør med de konventioner, der forhindrer Folketinget i at gennemføre udlændingepolitiske stramninger, der må forventes at have et stort folkeligt flertal bag sig.
Disse er skrevet i en anden tid og sammenhæng og afspejler ikke de udfordringer og den virkelighed, der er Danmarks i 2021.
Det er selvsagt vigtigere at sikre danskernes tryghed og frihed end at værne om konventioner, der ikke afspejler vor tids udfordringer.«