Steffen Larsen (LA), 2023-12-07:
Mange tak, hr. formand.
L 65 er designet til at hæmme ytringsfriheden og den kunstneriske frihed, og det er intet at være stolt af.
Det er faktisk med sorg, at jeg overhovedet skal stå her og forsvare de værdier, som der nu skæres skiver af af beboerne i dette hus af love og ord.
Hvad er der så galt med, at det her forslag begrænser ytringsfriheden og den kunstneriske frihed?
Det spørgsmål hører jeg alt for ofte, til at det kan ignoreres; jeg er jo stort set rindalist selv, lyder det, så hvad fanden – undskyld – går jeg op i kunsten for?
Hvorfor betyder det overhovedet så meget for mig og for folk som mig?
Kunst er det, der gør os som folk og kultur til det, vi er.
Siden vi har kunnet bruge værktøjer for første gang, har vi været drevet af at udtrykke idéer, der går ud over vores eksistentielle begrænsninger.
Vi har været fanget af idéen om at skabe noget, der overlever vores korte liv; søgt at skabe noget, der kan fortælle historien om os, længe efter vi har levet og er døde; både i form af skulpturer, sange og sagaer, men også i form af den politik, vi har ført, den retning, vi har haft, mod frihed for høj som for lav, ligestilling mellem kønnene, universelle menneskerettigheder og de uundgåelige konflikter, som vi har løst politisk i stedet for med vold.
Der har vores kunstnere, vores filosoffer, vores ideologer og tænkere været uundværlige.
Vores kunst er et udtryk for, hvem vi er, hvem vi har været, og hvad vi kan blive, hvis vi anstrenger os, eller hvad der kan ske, hvis ikke vi passer på.
Det er både det gode og det dårlige.
Kunst tillader os at undersøge vores højeste håb og vores dybeste frygt, styrken i vores medfølelse og mørket i vores ondskab.
Kunst kan fylde vores sind med historier om mod og beslutsomhed, eventyr og spænding eller hævn og vrede.
Kunst kan tilføre os visdom og viden, den kan øge vores fantasi og begejstring for verden.
Kunst kan føre os til fremmede verdener og vise os styrken i kærlighed og venskab eller faren ved konflikt og forfald.
Den kan vise os vovemodet fra store helte eller de mest skrækindjagende skurke.
Den kan få os til at grine og græde, den kan vise os det bedste og det værste ved menneskeheden, den kan endda stille spørgsmål ved, hvad det vil sige at være et menneske.
Kunst kan gøre alt dette af én grund og kun af én grund, nemlig fordi den er fritstillet til at være det.
Den er fri til at være modig, provokerende og kontroversiel.
Men allerede nu ser vi de nederdrægtige ændringer i kulturen, den politiske korrekthed, voldsmandens veto og identitetspolitikken, der dræner sjov, ambitioner og individualisme ud af alt, det rører ved, i sit evige korstog for ikke at fornærme nogen og for at skade enhver, der siger det forkerte.
Det er ikke bare kunst, der produceres i nutiden, der kompromitteres.
Disse samme stemmer kalder med højere og højere volumen og lavere og lavere tålmodighed på, at de ting, der allerede er skabt, skal ændres.
I stedet for at blive bevaret, beskyttet og respekteret bliver store dele af vores kultur simpelt hen redigeret til at passe til en anden virkelighed eller bare direkte fjernet fra vores museer og vores aviser.
Vi tør ikke længere lave satire.
Vi tør ikke længere undervise i Muhammedkrisen i vores skoler.
Vi tør ikke længere lade vores jødiske medborgere være uden beskyttelse døgnet rundt, og værst af alt: Vi tør ikke længere forsvare ytringsfriheden, skulle den fornærme de voldelige diktatorer ude i verden.
Hvad vil der være tilbage, når det hele er overstået?
En kold, steriliseret, censureret, sjælløs verden; en verden, hvor kreativitet, fantasi og det frie udtryk er forbudt, således at man ikke risikerer at krænke nogen; en verden, der er begrænset af frygt og skam i stedet for at være drevet af nysgerrighed og inspiration, som den burde være.
Oplysningstidens arv til Vestens sjæle vil være fordampet som dug for solen – en lille indrømmelse til de formørkede og totalitære kræfter i denne verden.
For det er ikke det enkelte tiltag, der er problemet, det er de mange små skridt.
Vores samfundsform er ved at dø de tusind små snits død.