Aaja Chemnitz Larsen (IA), 2016-10-06:
I tirsdags henviste statsministeren til, at rigsfællesskabet var et unikt fællesskab.
Det var lidt svært at se afspejlet i selve åbningsdagen, bl.a. var et ud af de tre flag, som er i rigsfællesskabet, hejst her bag mig, og vi fik sunget »I Danmark er jeg født«.
Vi er ikke alle sammen født i Danmark, men lad nu det ligge.
Rigsfællesskabet er et eviggyldigt emne.
Det er et meget komplekst, men også et rigtig vigtigt emne at tage op.
I indledningen til selvstyreloven står der, at formålet med loven er at sikre en ligeværdighed og gensidig respekt mellem Grønland og Danmark.
Dette mener jeg dog ikke altid bliver afspejlet i virkeligheden, og lad mig uddybe, hvad det er, jeg mener med det.
Det seneste år har regeringen vist interesse for at besøge Grønland ved diverse ministerbesøg, ligesom tre ud af Folketingets udvalg, nemlig Grønlandsudvalget, Retsudvalget og Forsvarsudvalget også har besøgt Grønland.
Målet med rejserne har været at øge forståelsen for Grønland og for de grønlandske forhold.
Som eneste grønlandske folketingsmedlem, som deltog på udvalgsrejserne, er jeg rigtig glad for, at rejserne blev en realitet.
Jeg mener bestemt, at vi kan komme rigtig langt med en større forståelse for hinanden.
I løbet af efteråret skal de tre udvalg følge op på rejserne, og vi ved allerede nu, at Forsvarsudvalget planlægger en høring om Arktis, ligesom Retsudvalget vil følge op på en række konkrete emner på justitsområdet i Grønland.
Jeg ser frem til, at mine folketingskollegers nye viden om Grønland og grønlandske forhold også fører til politiske initiativer og indsatser, for det er der bestemt behov for.
I det videre arbejde med grønlandske sager i Folketinget er de nordatlantiske medlemmer dog væsentlig dårligere stillet end øvrige medlemmer, for selv om grundlovens § 28 siger, at de nordatlantiske medlemmer er folketingsmedlemmer på lige fod med de øvrige folketingsmedlemmer, er realiteten ofte en anden.
For at skabe politiske resultater ved vi, at det som bekendt kræver, at man sidder med ved forhandlingsbordet.
Realiteten er i dag den, at ingen af de nordatlantiske medlemmer i Folketinget inviteres med til en lang række forhandlinger, som direkte omhandler indsatser i Grønland.
Et par eksempler på det er forsvarsforligsforhandlingerne, kriminalforsorgsforligsforhandlingerne og de kommende satspuljeforhandlinger.
Det er på en og samme tid både tankevækkende, men også dybt beskæmmende, at den viden, vi som grønlandske folketingsmedlemmer besidder, ikke benyttes yderligere.
Jeg vil gerne bruge anledningen til at rose finansministeren, som i år på opfordring fra IA har inddraget de nordatlantiske mandater i finanslovsforhandlingerne.
Det er et skridt i den rigtige retning.
Men ser vi på størstedelen af de resterende områder, må vi erkende, at der er lang vej igen.
Vi behandler her i Tinget lovgivning, som er med til at påvirke almindelige menneskers liv i Grønland.
Lovgivning, der vedrører Grønland, skal opdateres tidligere end i dag, hvor regeringen, 5-15 år efter at den er opdateret i Danmark, får opdateret den grønlandske lovgivning.
Har vi selv i Grønland et ansvar for at tage fat og proaktivt bede om at få opdateret lovgivningen?
Det har vi bestemt.
Men den danske regering bør have et generelt fokus på lovgivningen inden for de 32 områder, som Danmark varetager på vegne af Grønland.
Det er f.eks. familieretten, justitsvæsenet og forsvaret, så det til enhver tid svarer til det moderne samfund, det også skal virke i.
Politiet i Grønland varetager i dag en række til tider dybt forældede myndighedsopgaver såsom afhøring af fædre i ugift samliv med mødre til fælles børn samt en lang række andre administrative opgaver, som med fordel for borgerne i det grønlandske samfund kunne løses bedre i grønlandske kommuner.
Ligeledes er adoptionslovgivning og navnelovgivning bedre varetaget i det grønlandske samfund, hvor netop disse vilkår er så grundlæggende forskellige fra det danske samfund.
Danmark har fortsat et ansvar for justitsområdet.
Det vil sige politiet, retterne og Kriminalforsorgen, og på trods af at der i de seneste år er sket et fald i antallet af lovovertrædelser i Grønland, ligesom ventelister på anstalterne er faldende og bunkebekæmpelsesindsatsen i retterne er lykkedes, er der stadig behov for at se kritisk på det grønlandske justitssystem.
De gode resultater er glædelige, og IA's vedvarende indsats og fokus på justitsområdet de sidste 15 år i Folketinget er bestemt en af årsagerne til, at vi ser positive tendenser på dette område.
Blandt de områder, som fortsat kræver fokus, er landsforsvarsembedet, som er ved at blive etableret.
Forsvarerne i Grønland er primært lægmænd, og det er et skridt i den rigtige retning, at man arbejder på at professionalisere forsvarerne, men tiden vil vise, om embedet er tilstrækkeligt finansieret.
Hvad angår justitsområdet, vil jeg også gerne lægge op til en diskussion af, om vi på sigt bør forlade det nuværende lægmandssystem og i stedet arbejde hen imod en professionalisering af området.
Det grønlandske samfund ændrer sig løbende, og vores love, regler og retssikkerhed skal afspejle det aktuelle samfund, som justitssystemet fungerer i.
Det kommende folketingsår vil blandt andet blive præget af en debat om forsvarets opgaver i Arktis og en endelig stillingtagen til Pituffik, Thule Air Base, og udenrigspolitisk er samarbejdet i IWC, Hvalfangstkommissionen, desværre et eksempel på, at rigsfællesskabet ikke altid er i stand til at rumme modsatrettede interesser og varetage grønlandske interesser.
Vi bør stå sammen i rigsfællesskabet og ikke lade EU-interesser komme før egne.
Det handler om forsyning, selvforsyning og bæredygtig brug af vores ressourcer i Grønland.
Arbejdet med et nyt forsvarsforlig starter inden længe, og forsvarets nye Arktisanalyse skal ses i lyset af de kommende politiske forhandlinger.
Arktisanalysen blev offentliggjort i juni og skal drøftes i Forsvarsudvalget og forsvarsforligskredsen.
Som nævnt er det Inuit Ataqatigiits klare indstilling, at de nordatlantiske folketingsmedlemmer naturligvis skal sidde med ved disse drøftelser, og når der træffes endelig beslutning om forsvarets opgaveløsning i Arktis og i Grønland.
En komplet miljøoprydning ved tidligere militære baser og en større inddragelse af den grønlandske befolkning bør være en prioritering i disse overvejelser.
Der er gang i den økonomiske aktivitet i Grønland, men det økonomiske grundlag er stadig sårbart.
Vejen frem må fortsat være at skabe erhvervspolitiske tiltag, administrativ fleksibilitet og velvilje, så interesserede investorer ikke skræmmes væk, men fortsat vil investere i erhvervsudvikling i Grønland og særlig i skabelse af lokale arbejdspladser.
Behovet for et fortsat samarbejde i rigsfællesskabet om erhvervsudvikling og for at sikre investorer til Grønland er derfor stadig aktuelt.
Uddannelse er stadig grundlæggende for et samfund i udvikling.
I regeringens 2025-plan er der lagt op til en grundlæggende ændring af uddannelsespolitikken.
Den daværende regering i Grønland valgte i 2013 at ændre uddannelsesstøtten, så man gik fra grønlandsk SU til dansk SU.
Dette skete i bred enighed i det daværende Naalakkersuisut og med den klare forudsætning, at man ikke ville forringe vilkårene og forholdene for de studerende.
Det er et brud med en mangeårig politik i Grønland, hvis Naalakkersuisut ikke tager yderligere stilling til, hvordan vi kan sikre nogle ordentlige vilkår for vores studerende, så vi sikrer, at der fortsat er en udvikling af det grønlandske samfund, og så der hele tiden vil være flere, der uddanner sig, og ikke flere, der falder fra under uddannelsen.
De unge er vores fremtid, og vi har brug for hver og en, så lad os sikre nogle ordentlige vilkår, som ikke rammer skævt, så vi sikrer, at alle har en mulighed for at tage sig en uddannelse.
For nogle er uddannelse den eneste vej ud af den negative sociale arv.
Noget af det, jeg efterlyser i talen her i dag, er en større grad af ligeværdighed i rigsfællesskabet og her i Folketinget for den sags skyld, og derfor kan det jo ikke være rigtigt, at vi står uden for indflydelse i en lang række politiske forhandlinger, når Grønland er på den politiske dagsorden.
En forudsætning for fællesskabet må være inddragelse, dialog og et større kendskab til hinanden.
Det grønlandske folk og vi politikere, som er valgt i Grønland, har en naturlig trang til at være med til at definere den politik, som vedrører Grønland.
Det mener jeg er en naturlig udvikling, og set i dette lys vil det klæde regeringen og Folketingets partier at sikre en større inddragelse af folketingsmedlemmer, der er valgt i Grønland.
Mange tak for ordet.