Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-04-25:
Tak for det, og tusind tak for at rejse den her utrolig væsentlige debat, for det er ikke kun i forbindelse med TV 2-dokumentaren, at der har været eksempler på, at borgere har været på botilbud, som vi som samfund ikke kan være bekendt.
Desværre er det også sådan, at vi for ofte støder på mennesker, som har oplevet først at være blevet placeret på det ene botilbud, hvor rammerne ikke har været tilstrækkelige til at kunne rumme de problemstillinger, de har, og derfor er det brast sammen for dem at være på det sted, hvorefter de er kommet videre til det næste botilbud, som heller ikke har kunnet rumme dem, og så er de kommet videre til det næste botilbud, og for hver gang de er blevet flyttet, har de fået det værre.
Så kan det godt være, at vi ikke hører om dem i medierne, men det afspejler jo også præcis den problemstilling, som bliver nævnt her.
Vi ved også omkring botilbuddene, at jo mere uddannet personale der er, jo bedre er trivslen for de borgere, der er på botilbuddene, og jo færre indlæggelser er der i psykiatrien.
En opgørelse fra Rambøll viste, at der var 70 pct. færre indlæggelser på de botilbud, hvor der er uddannet personale.
Når vi taler om lige præcis samspillet mellem botilbud og psykiatri, er det derfor helt afgørende at holde sig for øje, at en af de udfordringer, vi står med, er, i hvor høj grad der er uddannet personale på botilbuddene.
For vi ved, at hvis der er uddannet personale, så betyder det, at borgerne faktisk bliver indlagt mindre i psykiatrien og simpelt hen har det bedre, for det ene afspejler jo det andet.
Derfor er der god grund til at gå til det her, og derfor skal det herfra være sagt, at det er nogle af de ting, som vi – nu er tingene jo blevet lækket til pressen, så om ikke andet fremgår det der – lige nu sidder og forhandler om.
Jeg vil sige, at en af grundene til, at vi også i regeringsgrundlaget har skrevet det ind, at der skal være specialeplanlægning på det højt specialiserede socialområde, jo præcis er, at vi vil kunne få det rette match.
Jeg ved, at det er noget af det, som ordføreren, fru Marlene Harpsøe, også går rigtig meget op i, nemlig at vi får en specialeplan, og at vi med den også får skabt det rette match mellem borgeren og de tilbud, de så får.
Det i sig selv vil selvfølgelig bidrage til, fordi det betyder, at man får de rigtige uddannelseskompetencer sammensat omkring borgeren, at der er færre indlæggelser, og at borgeren får det bedre, og at der i øvrigt er større tilknytning til både fritidsfællesskaber og arbejdsfællesskaber.
Så der er rigtig meget at vinde på den konto.
Derfor har jeg også selv gået meget op i spørgsmålet om specialeplanlægning.
Det vil selvfølgelig også gøre det nemmere at ramme rigtigt første gang, fordi man med specialeplanen får et overblik over, hvilke tilbud der er hvor, og dermed kan man matche borgeren med det.
Det sidste, jeg vil sige om det med specialeplan, for det er nok så vigtigt, er, at man jo lægger op til at få samme kapacitetsfastsættelse, som vi kender fra sundhedsvæsenet.
Uden at jeg skal kloge mig på sundhedsvæsenet, for det er der andre her i salen der har væsentlig mere forstand på og ansvar for, så ved jeg jo i hvert fald som almindelig borger, at nogle undersøgelser og nogle operationer eksempelvis kun foregår på Riget eller på Skejby.
Så selv om tilbuddene er regionale, er der nogle ting, der er så specialiserede, at man vælger kun at have dem få steder i landet.
Samme mekanisme findes ikke på socialområdet med det resultat, at borgerne risikerer at blive placeret på tilbud, som ikke har den specialisering, der skal til, og hvor der simpelt hen ikke er den viden og de kompetencer, der skal til for at tage sig af de specialiserede problemstillinger, de har.
Det er noget af det, der også ligger i specialeplanen at få styr på, ligesom der skal laves en kapacitetsfastsættelse.
Vi regner med fra regeringens side at kunne lovbehandle specialeplanen, når vi kommer ind i den nye folketingssamling.
Så vil jeg gerne slå fast, at sådan som tingene er i dag, er det kommunerne, der har forsyningspligten i forhold til tilbud efter serviceloven, og dermed er det altså kommunernes ansvar at sikre, at der er botilbudspladser til rådighed, og at de matcher de behov, borgerne har.
Der er simpelt hen for få botilbudspladser, bl.a. fordi der er en stigning i, hvor mange borgere der har brug for dem, og fordi der også er nogle forandrede mønstre i, hvad det er for nogle behov, der er.
Og det har altså bidraget til, at priserne er stukket af på de botilbud, der er.
Der er ikke nogen fast prissætning på området, og det vil sige, at vi kommer til at betale overpris, altså betale mere for pladserne i forhold til den kvalitet, man leverer, fordi der ikke er sammenhæng mellem udbud og efterspørgsel og ikke er nogen fast prissætning.