Zenia Stampe (RV), 2025-11-28:
Først vil jeg bare sige, at det altså er lidt underligt.
Så er det underligt, at Dansk Folkeparti har behov for at forvanske forslaget, og jeg vil faktisk sige lyve om forslaget, lyve om og sige, at det handler om, at vi vil lade terrordømte, bandekriminelle, voldtægtsforbrydere leve og gå frit rundt i det danske samfund.
Det er jo vores forslag.
Når jeg siger, at vores forslag ikke siger det , og at det kan man hverken læse i forslaget eller finde belæg for i forslaget, og jeg som forslagsstiller siger, at det ikke er en del af vores forslag, undskyld, så skal man være skizofren, hvis man bliver ved med at påstå det. For så er det jo, fordi man mener, man både er hr. Mikkel Bjørn og fru Zenia Stampe.
Men jeg vil godt have lov til at tale på egne vegne.
Nu havde ellers besluttet mig for, at jeg ikke ville hidse mig op, for vi stod og hyggesnakkede ude i baglokalet før, og sådan er det jo her i Folketinget.
Vi kan jo godt tale pænt med hinanden, selv om vi er dybt uenige.
Det er klart, at når man kommer på et center og møder nogle af de her børn eller man læser de undersøgelser, er det svært ikke at blive berørt.
Det er også svært ikke at hidse sig op.
Det er så tydeligt, at de her børn er taget som gidsler.
Når vi ser, at over halvdelen af børnene på Avnstrup mistrives, når vi ved, at lige knap halvdelen er i risiko for at få en psykiatrisk diagnose, så mener jeg jo, at alt må kalde på, at man gør noget ved det.
Det var derfor, jeg stillede hr. Hans Andersen spørgsmålet: Hvad hvis det var på et børnehjem, man så lignende tal?
Hvad hvis man havde et børnehjem, hvor lidt over halvdelen mistrivedes og lidt under halvdelen var i risiko for at få en psykiatrisk diagnose, ville man så ikke skride ind og gøre noget?
De her børn, fordi de er børn af asylansøgere, behandler man ikke børnesyn, vi ellers er enige om skal gælde i Danmark.
Selv om man er barn af asylansøgere og måske endda afviste asylansøgere, er der noget, vi som ansvarlige politikere som minimum må sikre.
Vi kan ikke fastholde et system, som gør børnene syge, uanset hvilken beslutning forældrene har truffet på deres vegne.
Så vil jeg også godt rette et par misforståelser.
Udlændinge- og integrationsministeren sagde, at folk ikke bare skal komme hertil.
Så vil jeg bare sige, at det er ikke sådan, at folk bare kommer til Danmark.
Vi er et af de lande, der har den højeste anerkendelsesprocent for asylansøgere.
Det er, fordi der er meget få grundløse asylansøgere, der søger til Danmark.
De fleste af dem, der kommer hertil, har som regel en rigtig god grund til at søge til Danmark.
De er forfulgte.
Når vi kigger på tal fra Afghanistan og Syrien osv., er der tårnhøje anerkendelsesprocenter, og vi ved jo også godt, hvad der er sket i de lande.
Vi ved jo godt, at de ikke er på sådan en nassetur til Danmark.
De flygter fra noget.
Så er der selve forslaget.
Nu har jeg efterhånden været så længe på Christiansborg, at jeg kan huske, da vi forhandlede et lignende forslag i 2012, dengang vi selv sad i regering, hvor det netop også handlede om at få familierne ud af asylcentrene.
Det var altså ikke sådan, at så kunne de bare købe et hus i Hvidovre eller få en lejlighed i Vollsmose og sprede terror.
Det var altså særlige lejligheder, man stillede til rådighed, fordi det jo stadig væk er en særlig persongruppe, og der var stadig væk særlige restriktioner for, hvordan de måtte færdes i samfundet.
Men vi var enige om, at livet på et center er ødelæggende, og derfor skabte vi en ny måde at kunne håndtere det på, at der er mennesker, som på en eller anden måde er i et juridisk vakuum, enten fordi de er ved at få behandlet deres asylsag, eller fordi de ikke kan udvises.
Så sagde vi: De skal ikke bo på centrene; de skal heller ikke bare leve et helt almindeligt liv i Danmark, for de har jo ikke fået asyl; men vi må skabe nogle rammer, som ikke er ødelæggende.
Det kan lade sig gøre.