Anne Valentina Berthelsen (SF), 2024-04-02:
Tak for det.
Vores børn og unge mistrives i en grad, som er helt uacceptabel.
Heldigvis er det ikke dem alle sammen, der mistrives, men vi kan tydeligt se, at der er en stigende tendens blandt vores børn og unge til, at de har det skidt.
Der er både flere, end vi plejer at se, der får diagnoser, men der er også en hel del, som bare har ondt i livet, og som har svært ved at håndtere det.
Da vi i sin tid lavede aftalen om psykiatrihandlingsplanen, var det her jo hjerteblod for SF.
Jeg synes, det er en af de vigtige ting i forhold til at sikre en tidligere hjælp til børn og unge, der har det skidt, og forhåbentlig også til på den måde at forebygge, at der er nogle af dem, der på sigt bliver alvorligt syge, og som ikke får hjælp, før det bliver rigtig, rigtig alvorligt, altså det, som de går og døjer med.
Derfor er det her jo ubetinget positivt.
Det er også rigtig positivt, at det, som vi jo egentlig har aftalt, er, at det skal være ensartet.
Vi skal tilbyde det samme til børn og unge, uanset hvor de befinder sig i landet, og det synes jeg er ret vigtigt.
Jeg kommer fra Lolland, og her er det, ligesom andre steder i landet, hvor pengene i kommunerne er lidt små, og hvor der er mange med store udfordringer inde på livet, kærkomment, at man i hvert fald forsøger at sikre, at der er en ens adgang til at få hjælp for børn og unge, uanset hvor de er henne.
Jeg vil så tillade mig at stille et par spørgsmål til ministeren, om ikke andet i udvalgsbehandlingen, for jeg synes dog, at der er nogle ting, som bør belyses lidt bedre.
For det første synes jeg ikke, at samtænkningen med PPR i skolerne er helt tydelig for mig.
Jeg kan se, at der står, at det ikke vil kunne være et kriterium for en henvisning fra det lettilgængelige tilbud til børne- og ungdomspsykiatrien, at der foreligger en PPV, altså en pædagogisk-psykologisk vurdering.
Jeg har også noteret mig, at der er nogle, der synes, at det er positivt af hensyn til at sikre, at der ikke går ressourcer i PPR med at teste i forbindelse med det lettilgængelige tilbud.
Men jeg har måske behov for, at der bliver sat lidt flere ord på, hvordan samtænkningen og organiseringen i forhold til PPR konkret skal være.
Det kan vi jo spørge til i udvalgsbehandlingen, hvis ikke ministeren fyldestgørende svarer på det i den tid, hun har her.
Derudover synes jeg, at der er rejst et par relevante bemærkninger i høringssvarene, bl.a. af Landsforeningen mod spiseforstyrrelser og selvskade, som spørger lidt til civilsamfundets rolle i forhold til det her, ikke mindst i de dele af civilsamfundsorganisationerne, som er så små, at de ikke er lokalt forankrede, men som måske opererer lidt mere på nationalt plan.
Hvordan kan de bidrage i den her sammenhæng, og har de egentlig en rolle at spille?
Det tror jeg også det kunne være fint at vi fik sat lidt flere ord på.
Så er der til sidst noget, og det er måske det største og der, hvor skoen trykker mest, og det er, at jeg synes, det i høringssvarene går igen, at det her tilbud ikke nødvendigvis er finansieret godt nok.
Der ligger 250 mio. kr, Det er vi i SF med på; det har vi selv været med til at aftale.
Men der er jo løbet ret meget vand i åen siden, og jeg tænker egentlig ikke nødvendigvis, at 250 mio. kr. er nok til det, vi gerne vil her.
Det bemærker Lægeforeningen bl.a. også, og der er flere andre, der i høringssvarene siger, at det godt kan gå hen og blive en anelse underfinansieret.
Det synes jeg vi skal følge meget nøje.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministerens kommentar til det og bud på, om det her egentlig dækker det, vi gerne vil.
Alt i alt støtter SF det selvfølgelig, og vi glæder os på børnenes vegne, men vi bliver også nødt til at følge det her meget tæt.