Jette Gottlieb (EL), 2020-11-27:
Det, vi prøver at diskutere her i dag, og som vi ikke kommer til at diskutere på tirsdag, er spørgsmålet om sagligheden i den automatiske forhøjelse af pensionsalderen i takt med den gennemsnitlige stigning i levealder – gennemsnitlige: Den lader jeg lige stå.
Det er logikken i det, og den holder ikke ét sted.
Der er en stor viden om, at forskellen i levealder er voksende i disse år: Spredningen bliver større.
Men der er en lang række andre saglige betragtninger i den forbindelse: Er det nu sikkert, at ens arbejdsevne følger med op, når man bliver ældre?
Her er sagkundskaben ikke enige.
Nogle betvivler stærkt, at det gælder, altså sådan generelt, men alle er fuldstændig enige om, at det i hvert fald ikke gælder alle arbejdsfunktioner, og henviser så som regel til forskellige typer af fysisk arbejde.
Vores forskellige arbejdsliv udvikler sig forskelligt.
Der er ingen tvivl om, at folk, der har mulighed for selv at tilrettelægge deres arbejde, bedre er i stand til at lægge ressourcerne, så det ikke gør ondt.
Men det, der er kendetegnende for arbejdsmarkedet som sådan, er, at der i de seneste 20 år er sket en helt generel stigning i tempo og arbejdsintensitet, hvilket så i øvrigt har ført til en stærkt stigende produktivitet pr. arbejder; det skal man lige huske, for der ligger altså noget økonomi i det.
Som ventil havde vi efterlønsordningen, hvor man efter egen beslutning kunne trække sig tilbage, når man var 60 år.
Det var der rigtig mange arbejdere, der gjorde, presset af diverse skavanker, men såmænd også en enkelt golfspillende læge, og ham har vi virkelig hørt meget om.
Og nu taler jeg jo ikke kun om en stigning i tempoet på samlebåndet, som der vel ikke er så mange tilbage af i Danmark.
Det sætter sig igennem som dagbøder i byggeriet, hvis frister ikke overholdes, som hurtigere omslagstid i lufthavnen, hvor flyet nærmest skal være rengjort og påfyldt, inden det er landet, som hyppigere deadlines for journalisterne i 24-7-nyhedsjagten, som flere kunder pr. kok og tjener i restauranterne – og nu er det ikke tilfældigt, at jeg nævner to fagområder, der netop lige i det her år har oplevet en afdæmpning i tempoet; det kunne være, man skulle måle på, hvordan det kom til at fungere.
Dertil kommer flere syge og flere krav til sygeplejerskerne, større sagsstammer hos sagsbehandlerne i jobcentrene og måske også flere paragraffer i timen hos juristerne; det ved jeg ikke noget om.
Den form for intensivering af eller brug og smid væk-holdning til arbejdskraften har allerede haft nogle synlige resultater.
I de seneste arbejdsløshedsstatistikker har vi set en stigning i gruppen af over 60-årige.
Det er endnu ikke signifikant, men det, vi ved, er, at hvis man først er blevet fyret, når man er over 55 år, er mulighederne for at få arbejde igen stærkt reduceret.
Det andet er, at en undersøgelse viste, at i 2017 havde 59 pct. – den gentager jeg lige: 59 pct. – af de ufaglærte arbejdere forladt arbejdsmarkedet, før de var 62 år.
Det samme havde 47 pct. af de faglærte, og endda 30 pct. af funktionærer og tjenestemænd.
Jeg lavede selv en undersøgelse for tømrere i København for 10 år siden.
En del af dem havde selvfølgelig fået andet arbejde.
De var meget efterspurgte som pedeller, viceværter, gårdmænd og sådan nogle ting.
Det er ikke, fordi jeg ikke mener, at man kan have et arbejdsliv, der skifter, men der er ingen tvivl om, at de hårde arbejdsliv ender på den måde, at man kommer til at lave noget andet, eller at man bliver jaget ud af arbejdsmarkedet.
Min vurdering er, at for hvert år man hæver pensionsalderen, sender man en stor og stærkt stigende andel af arbejdsstyrken på førtidspension, på seniorpension, på tidlig pension, i fleksjob, på sygedagpenge, eller hvad det nu er for nogle andre ydelser, man kan nå frem til, og måske allerværst på såkaldt selvforsørgelse, hvilket kan dække over alt fra koneforsørgelse til tiggeri, når de simpelt hen ikke kan arbejde mere.
Og jeg har jo hørt flere i salen sige, at når man ikke kan arbejde, skal man selvfølgelig ikke.
Nu vil jeg så få at vide, at vi jo netop har lavet seniorpensionen og tidlig pension til at løse det problem.
Det er ikke min opfattelse.
Vi har lavet nogle lappeløsninger, som løser et lille hjørne af problemerne, og vi er i Enhedslisten stolte af og glade over at være med til de løsninger.
Men som ministeren sagde, handler det her jo ikke så meget om den generation, der er nedslidt.
Det er jo ikke den generation, vi snakker om, når vi snakker om den stigende pensionsalder, det er dem, der kommer efter.
Afsluttende vil jeg sige: Lad nu dem, der kan arbejde, arbejde videre.
Det vil være en god idé, og lad så den kommission arbejde med helheden i det ret komplicerede pensionsspørgsmål, inden vi hovedløst griber fat i et lille hjørne og hæver pensionsalderen.
Enhedslisten er af den opfattelse, at 68 år er mere end nok.