Jane Heitmann (V), 2022-04-19:
Tak, formand.
Først og fremmest tak til SF for at fremsætte et sympatisk forslag om en landsdækkende transportordning for fritidsaktiviteter for borgere med demens.
En transportordning for vores demente giver mening, hvis man er på det hold, som mener, at man skal kunne leve det liv, man selv har valgt, hele livet, og det er umådelig vigtigt, at selv om man bliver ramt af en alvorlig diagnose som f.eks. demens, bør man have mulighed for at holde fast i den del af ens sociale liv, som man havde, før man blev syg.
Vi ved, at demente borgere og deres pårørende er i højrisikogruppen for at opleve både isolation og ensomhed, og det må vi ikke lade ske, slet ikke når vi ved, at hver femte demensramte rent faktisk føler sig ensom.
Vi kender dem alle sammen, de udtalte demografiske udfordringer, som vi ser ind i, men flere ældre lever heldigvis gode, sunde og aktive ældreliv.
Men der er også en stor gruppe, som vil leve liv med en eller flere kroniske sygdomme og i tillæg hertil vil opleve tab af fysiske, mentale og sociale kompetencer.
Det anslås, at vi i Danmark har ca. 89.000 personer, som har demens, og tallet vil uden tvivl stige.
Det betyder, at mange vil få sværere og sværere ved at opretholde den meningsfulde tilværelse, de havde engang – dengang, hvor man spillede backgammon med vennerne om onsdagen, tog på museum i weekenderne og selv kunne gå ned i det lokale supermarked og handle ind, helt fri og uden at være afhængig af nogen eller noget.
Med en demensdiagnose bliver meget sværere, og set i det lys er det afgørende vigtigt at opretholde et aktivt liv, hvor man mødes i stærke, forpligtende fællesskaber.
Den livskvalitet og stimulering, der er forbundet med at have en aktiv tilværelse, hvor man dyrker sine relationer og deltager i aktiviteter, som stiller krav til både ens mentale og sociale evner,
kan nemlig bidrage til at forsinke sygdommens fremskridt.
Jeg var oprigtig glad, da vi i 2018 landede en bred politisk aftale om satspuljemidler på ældreområdet for 2018-2021.
Her blev vi nemlig enige om at afsætte 42,5 mio. kr. til en pulje til et forsøg med en befordringsordning til mennesker med en demensdiagnose, som samtidig bor i eget hjem.
Med ordningen fik demensramte borgere mulighed for at blive transporteret, når de skulle besøge venner eller familie, foretage de daglige indkøb eller tage til koncert i weekenden, altså sådan set gøre alt det, som de kunne gøre, før de blev ramt af demens.
Ordningen opfylder altså to ting, der er helt afgørende for os i Venstre, nemlig at borgeren får frihed til at leve det liv, borgeren selv har valgt, og samtidig løfter ordningen en del af den store omsorgsopgave, som pårørende til demente hver dag påtager sig, når de hopper ind i bilen og kører deres kære til fritidsaktiviteter.
Nu har befordringsordningen kørt i ti kommuner i perioden 2018-2021, og det ærgerlige er, at befordringsordningen løb af stablen under covid-19.
Evalueringen viser, at det i gennemsnit er 10 pct. af målgruppen i de ti kommuner, der har benyttet sig af transportordningen, og det er svært at sige, hvad årsagerne er til den ringe tilslutning, om de bunder i covid-19-udfordringerne, manglende behov for kørsel af demensramte, begrænset kendskab til ordningen eller et aktivt fravalg.
Evalueringen peger på, at dem, der benytter transportordningen, har glæde af den.
Flere oplever en følelse af frihed og selvstændighed ved selv at kunne besøge bekendte og tage til fritidstilbud, altså at gøre ting uden at være afhængig af andre.
Der tegner sig et overordnet billede af, at ordningen bidrager til en øget trivsel blandt borgerne, aflastning af pårørende og bedre muligheder for, at demente kan leve et liv med fritidsaktiviteter og sociale relationer.
Derfor ærgrer vi os også over, at vi ikke har et stærkere datagrundlag at bedømme satspuljeinitiativet på, for det skaber usikkerhed omkring resultaterne og ikke mindst økonomien.
Det påpeges f.eks. i evalueringen i forhold til de omkostninger, der er forbundet med at gøre ordningen landsdækkende, at det vil koste mellem 2,3 og 8,2 mio. kr., og det nævnes samtidig, at det formentlig er underestimeret på grund af covid-19.
Under forsøget med transportordningen dækkede befordringspuljen udgifter til kørsel og ledsagelse, men ikke diverse udgifter til administration.
Det betyder, at kommunerne selv har afholdt udgifter til at udsende spørgeskemaer og anden kommunikation til borgerne, til administration af ordningen, til visitationsordningen osv.
Vi kender ikke det fulde omkostningsbillede til administration, idet det ikke har været et krav for kommunerne at opgøre omkostninger til administration under forsøgsordningen.
Der er altså en række ubekendte, som vi med rimelighed må kunne forvente vi pålægger kommunerne ekstraudgifter for og en større administrativ byrde i forbindelse med, hvis det udelukkende er kørsel og ledsagelse, der finansieres af en landsdækkende ordning.
Vi fra Venstre ønsker altså et skarpere grundlag for finansieringsberegningerne, og vi håber, at vi kan blive enige om en fælles beretning, som vi kan arbejde videre på, og at vi eventuelt også kan se på de overskydende midler, og om vi kunne bruge dem.