Peder Hvelplund (EL), 2022-02-11:
Tak for det, formand.
Traditionen tro indleder vi endnu en gang året med at diskutere menneskerettigheder, og traditionen tro handler det om, hvordan vi kan begrænse dem og sørge for, at Danmark ikke behøver at følge dem.
Den udvikling, hvor vi diskuterer, hvordan menneskerettighederne kan droppes, frem for at diskutere, hvordan vi sikrer hver enkelt borger den beskyttelse, som menneskerettighederne giver, er skræmmende.
Og det er absolut ikke en glidebane, vi i Enhedslisten vil være med på.
Under det danske formandskab for Europarådet i 2018 lykkedes det den daværende danske regering at få vedtaget den såkaldte Københavnererklæring.
Det skete efter mange måneders dansk lobbyarbejde, der havde til formål at få Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol til at blande sig mindre i den stramme danske udlændingepolitik.
Nu blev Københavnerklæringen ikke helt så vidtgående, som det første danske udkast, men i dag, 3 år senere, er der vist almindelig enighed blandt dem, der følger Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis, om, at erklæringen fik domstolen til at trække følehornene til sig og udvise større tilbageholdenhed med hensyn til at blande sig.
Vi behøver ikke en second opinion fra Strasbourg ...«.
Enhedslisten er helt, helt uenig i den tidligere justitsministers synspunkt.
Når vi har en menneskerettighedskonvention og en menneskerettighedsdomstol, er det netop udtryk for, at det ikke er godt nok at overlade ansvaret for at overholde menneskerettighederne til de enkelte lande.
Rusland, Ungarn, Tyrkiet er alle lande, som har tilsluttet sig Europarådet og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, men det er nok svært at argumentere for, at vi bare skal overlade ansvaret for at overholde menneskerettighederne i de tre lande til Putin, Orbán og Erdogan.
I Danmark er menneskerettighedskrænkelser heldigvis ikke så omfattende som i Rusland, Ungarn eller Tyrkiet, men også vi har brug for en second opinion fra Strasbourg, for ellers er vi ilde stedt.
Hvis ikke det havde været for Menneskerettighedsdomstolens dom i Hauschildtsagen i 1989, kunne vi i dag have en retspraksis, hvor den samme dommer, der mere end 30 gange har varetægtsfængslet en anklaget, oveni får lov til at være dommer ved domsforhandlingen.
Menneskerettighedsdomstolen slog fast, at en sådan dommer var inhabil.
Hvis det ikke havde været for Menneskerettighedsdomstolens dom i Jersildsagen fra 1994, kunne vi i dag have haft et medielandskab, hvor aviser, webmedier, radio og tv holdt sig tilbage fra at gengive ekstremistiske synspunkter – og dermed fortie dem.
Menneskerettighedsdomstolen slog fast, at man ikke kan straffe budbringeren, altså journalisten, for at rapportere yderliggående synspunkter.
Men det er jo alt sammen gamle sager fra forrige årtusinde, vil nogle indvende, og de vil sige, at vi i dag ikke har brug for en second opinion fra Strasbourg, som den tidligere justitsminister har sagt.
I dag har vi jo orden i menneskerettighederne i Danmark, eller har vi nu det?
Det er jo ikke sjældent, at man oplever, at Danmark ikke retter ind efter afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som helt åbenlyst retter sig mod problemstillinger, vi har i Danmark, men med begrundelsen, at det jo ikke er Danmark, der er dømt, men et andet land.
Det sker jo altså også, at Danmark bliver dømt, senest for at krænke menneskers ret til familiesammenføring.
Så længe vi har regeringer, der enten selv laver lovgivning på kanten af konventionerne, eller som viderefører tidligere regeringers tvivlsomme lovgivning uden at ændre den, vil der være brug for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, og der vil være brug for en second opinion fra Strasbourg.
Domstolen skal efter Enhedslistens overbevisning ikke begrænses.
Tværtimod skal det sikres, at der bliver skredet ind, hver gang menneskerettighederne krænkes, og det er, uanset om krænkeren hedder Putin, Orbán, Erdogan, Støjberg eller Tesfaye til efternavn.
Enhedslisten kan ikke støtte forslaget.