runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Andersen (V), 2019-02-05:
Vi har den tilgang til det i Venstre, at hvis man er nedslidt og ikke kan arbejde, så skal man have mulighed for at træde ud af arbejdsmarkedet på de ordninger, jeg har nævnt nogle gange.
Vi har jo været der, det har jeg nævnt her fra talerstolen; vi har undersøgt det med en differentieret folkepensionsalder.
Socialdemokratiet får det til at lyde, som om det er lige til at gå til, det er nemt at håndtere og det bare er et spørgsmål om vilje.
Men derfor vil vi gerne drøfte tingene med Socialdemokratiet.
Dermed har jeg jo også svaret, at jeg er af den opfattelse, at vi skal ind og drøfte, hvordan vi sikrer, at nedslidte får det bedre.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2019-02-05:
Tak for det.
Samme pensionsalder for alle er bare skævt, fordi vi har forskelligt arbejde at tage os af, og der er stadig væk alt for mange danskere, som, når de går på pension, er totalt slidt op og altså ikke har nogen gode pensionsår, som de kan bruge på børnebørnene, fritidsinteresser eller andet.
Ordføreren snakker så meget om seniorførtidspensionen, men den er jo sådan set også bare beregnet til at kompensere for, at man er slidt op og dermed er frataget de her gode pensionsår, som jeg også synes er interessante at snakke om.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvor mange gode pensionsår ordføreren mener at vi skulle have krav på.
Og mener ordføreren, at vi bliver nødt til at have differentieret pensionsalder for netop at opnå, at vi alle sammen kan have et antal gode pensionsår, hvor vi også har tid til at gøre noget andet end bare at gå rundt og spise piller og være syge?
Finn Sørensen (EL), 2019-02-05:
Tak til ordføreren.
Nu er det ikke, fordi jeg siger, at det her med en differentieret folkepensionsalder er helt nemt, men det er ikke mere indviklet, end at man godt kan finde ud af det i et af vores nabolande, f.eks. Tyskland.
Men det, jeg vil spørge om, er foranlediget af hr. Bent Bøgsteds bemærkning om, at der ikke er nogen, der ved, hvad der kommer til at ske med den her folkepensionsalder i 2020.
Derfor vil jeg gerne lige høre ordførerens syn på, hvad der egentlig er aftalt.
Vil ordføreren bekræfte, at da man i 2015 vedtog forhøjelsen af pensionsalderen til 68 år, var den gennemsnitlige levealder allerede steget så meget, at pensionsalderen egentlig skulle have været forhøjet til 69 ½ år, men at det kun blev 68 år, fordi der jo er en regel om, at pensionsalderen kun må sættes i vejret med 1 år ad gangen, fordi det ligger i forliget?
Men dermed er det jo også givet på forhånd, at Folketinget i 2020 hæver pensionsalderen til 69 år med virkning fra 2035, fordi levealderen allerede er steget så meget, at det skal man, hvis man skal respektere forliget.
Så er ordføreren enig i, at det er, hvad forliget går ud på?
Henning Hyllested (EL), 2019-02-05:
Jamen er der noget, der indikerer, at man i 2020 står over for totalt ændrede forudsætninger i forhold til det forlig, man har indgået?
Jeg har da endnu ikke hørt, at man er kommet dertil, og det er derfor, jeg spørger: Er det ikke en kendsgerning, at når man kommer til 2020, så stemmer man i forligskredsen for en hævelse af pensionsalderen til 69 år, hvis man ikke har opsagt forliget?
Det, der så at sige – i gåseøjne – ville være det smarte ved at opsige forliget både for Dansk Folkeparti og for Socialdemokratiet, var, at man jo så stod frit i forhold til at forhandle en ny ordning, altså kunne starte på en frisk.
Bent Bøgsted (DF), 2019-02-05:
Nej, sådan kan man ikke sige det, for det kommer jo an på, hvordan det hele ser ud i 2020.
Vi har det ikke sådan, at vi går ud og opsiger forlig, men jeg synes, at beslutningen om, hvad der skal ske i 2020, skal vi vente med at træffe til 2020.
Jeg synes, det er et svært spørgsmål, for der er forskellige opfattelser af, hvad gode pensionsår er.
Nogle vil gerne have nogle pensionsår, hvor de stadig væk kan være lidt på arbejdsmarkedet og have tid til fritidsbeskæftigelser; nogle vil gerne have nogle pensionsår, hvor de bare kan koncentrere sig om familien, selv om de er raske og rørige.
Det kan være vidt forskelligt fra person til person, og derfor er det svært for os at diktere, hvad et godt pensionistliv er.
Jeg snakker med mange, og folk har forskellige opfattelser af, hvad et godt pensionistliv er.
Men vi skal jo se på, hvordan vi kan sikre, at man ikke skal leve i et smertehelvede for at være på arbejdsmarkedet, og det er også det jeg tolker at fru Kirsten Normann Andersen er inde på.
For man har ikke et godt pensionistliv, hvis man har det sådan.
Derfor skal man også kunne komme derfra på en god måde.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2019-02-05:
Men sådan lidt skåret ind til benet er spørgsmålet netop, om vi skal tale om ret til pension for nedslidte, eller om vi skal tale om ret til, at man har et antal gode pensionsår, hvor man netop er rask, altså før man er så nedslidt, at man ikke længere kan kravle rundt på stuegulvet med børnebørnene og i øvrigt ikke selv er i stand til at komme op igen.
Så hvad er det, Dansk Folkeparti fokuserer på her – er det ret til pension til nedslidte, eller er det ret til et antal gode pensionsår for alle?
Bent Bøgsted (DF), 2019-02-05:
Jamen det er måske et dobbeltsvar, kan man sige.
For vi synes, at man skal have ret til at komme derfra, når man er nedslidt.
Der så vi gerne, at den seniorførtidspensionsordning, som fru Kirsten Normann Andersens parti jo var med til at lægge under den store paraply, blev løsrevet, at den havde sin egen platform, hvor det blev tilgodeset, når man var nedslidt i sit job, ved at man med en speciallægeerklæring kunne komme derfra i god ro og orden.
Vi har også sagt, at vi er klar til at se på, om der for dem, der har været lang tid på arbejdsmarkedet, skal være mulighed for at trække sig tilbage nogle år tidligere, sådan som Socialdemokratiet har foreslået.
Det har vi også sagt at vi er klar til at se på.
Men hvor grænsen skal være – om det skal være 40, 42, 45, 43 eller 46 år på arbejdsmarkedet – har vi ikke låst os fast på, for det kan være lidt svært at vurdere, lige nøjagtig hvor grænsen er.
Peder Hvelplund (EL), 2019-02-05:
Nu kunne jeg høre, at ordføreren tidligere sagde, at vi slet ikke behøvede at bekymre os så meget om den her stigende pensionsalder, fordi middellevetiden formentlig ikke ville stige så meget, som man forudsatte.
Jeg vil godt følge op på det, fru Kirsten Normann Andersen spørger til, for i det forslag til vedtagelse her står der jo, at regeringen skal indkalde til forhandlinger for at finde løsninger, der tilgodeser nedslidtes muligheder for at trække sig tilbage fra arbejdsmarkedet før folkepensionsalderen.
Det handler jo netop kun om nedslidtes muligheder.
Så det, jeg godt vil spørge ordføreren til, er: Er ordføreren enig i, at de forhandlinger, der skal indkaldes til, skal have et bredere sigte end kun at handle om nedslidtes muligheder?
Bent Bøgsted (DF), 2019-02-05:
Bare lige for at tage det første, det her med gennemsnitslevealderen: Der er jo ikke nogen, der kan – jeg kan i hvert fald ikke – stå her og sige, hvordan gennemsnitslevealderen ser ud, når vi kommer til 2030 eller 2035.
Jeg har ikke nogen forudsætninger for at bedømme, hvordan vores gennemsnitslevealder er til den tid.
Det er det, jeg siger: Det er jo ikke sikkert, at fremskrivningen kommer til at løbe glidende.
Det kan være, der kommer en opbremsning, så det står stille.
Når vi så snakker om nedslidning, som der står i forslaget til vedtagelse, ja, så kigger vi selvfølgelig på nedslidning.
Det kan være, i forhold til om de skal have en seniorførtidspension.
Men der er mange måder at være nedslidt på.
Det kan også være, man er nedslidt på en måde, der gør, at man ikke skal have en seniorførtidspension, men måske bare kan trække sig tilbage 3 år før normal pensionsalder, som Socialdemokratiet har foreslået.
Så det er ikke sådan enten-eller.
Man kigger på det hele, for der er mange måder at være nedslidt på.
Jeg vil heller ikke fratage folk muligheden for stadig væk at have tilknytning til arbejdsmarkedet.
Det kan være, de gerne vil have et seniorfleksjob, hvor de kan beholde noget tid, eller kombinere pensionsliv med arbejdsliv.
Det synes jeg også der skal være mulighed for.
Der er mange måder at gøre det på.
Og der er jo allerede nogle ting i forvejen igennem overenskomstaftaler, hvor man kan kombinere, og det kunne godt være, man kunne udbygge det også med nogle andre muligheder.
Det er det, Seniortænketanken kommer med, som vi skal se på til den tid.
Peder Hvelplund (EL), 2019-02-05:
Når jeg spørger, er det, fordi det meget specifikt står i det forslag til vedtagelse, som regeringspartierne og Dansk Folkeparti har fremlagt, at det her handler om nedslidtes muligheder for at trække sig tilbage, og det er jo ikke alle de andre ting, som hr. Bent Bøgsted står og taler om.
Det er jo noget andet.
Så det er bare for at få præciseret, at Dansk Folkeparti også er af den opfattelse, at de forhandlinger, der skal indkaldes til, også skal handle om alle de andre aspekter, som hr. Bent Bøgsted nævner – at det ikke kun handler om nedslidning.
For det, at man trække sig tilbage, når man er slidt op på arbejdsmarkedet, handler jo ikke om alle de andre ting, hr. Bent Bøgsted nævnte.
Bent Bøgsted (DF), 2019-02-05:
Spørgeren er selvfølgelig lidt undskyldt, men når man kommer til forhandlinger og man har en aftale om, at man skal forhandle et emne på plads, er det utroligt, hvor mange emner der bliver bragt på banen i sådan nogle forhandlinger.
Det er jo ikke bare sådan, at fordi der er ét punkt på et forslag til vedtagelse, så er det kun det, man forhandler om.
Jeg kan garantere hr. Peder Hvelplund for, at der er mange ting, der bliver bragt på banen, og jeg tror, at beskæftigelsesministeren kan bekræfte, at jeg bringer mange ting på banen, og det gør hr. Leif Lahn Jensen også, selv om vi har fået en indkaldelse om, at vi skal forhandle om en enkelt ting.
Så der er rigtig mange ting, der bliver bragt på banen, når vi sidder i forhandlingerne, og derfor kommer de jo også med.
Henning Hyllested (EL), 2019-02-05:
Det er ordføreren også nødt til.
Grunden til, at jeg kaster mig ind i spørgsmålsrækken, er egentlig de manglende svar, som jeg synes at ordføreren så ikke gav til hr. Pelle Dragsted tidligere.
Så jeg prøver også med lidt andre formuleringer.
Det er vel en kendsgerning.
Bent Bøgsted (DF), 2019-02-05:
Det var vist bare en bemærkning.
Benny Engelbrecht (S), 2019-02-05:
Det, jeg så gerne vil her, er sådan set ikke at stille et spørgsmål til hr. Bent Bøgsted, men bare bekræfte, at sådan har Socialdemokratiet det også.
Bent Bøgsted (DF), 2019-02-05:
Der tror jeg egentlig bare, at jeg vil bekræfte det, som jeg har udtalt til avisen, og som står i avisen, nemlig at det ikke er med Dansk Folkepartis stemmer, at det kommer til at ske.
Benny Engelbrecht (S), 2019-02-05:
Jeg vil gerne anerkende hr. Bent Bøgsteds svar tidligere til hr. Troels Ravn omkring netop det, at Dansk Folkeparti ikke havde udtalt sig negativt om Socialdemokratiets forslag til finansiering.
Det og også svaret vil jeg som sagt gerne anerkende, for sådan har jeg heller ikke hørt det.
Men der er jo andre, der har været på banen med andre forslag på pensionsområdet og også andre forslag til finansiering, og derfor kunne det da egentlig være interessant at høre om det.
Nu sætter vi Socialdemokratiets forslag om at finansiere 3 mia. kr. bl.a. fra den finansielle sektor til side.
Det ved vi at man ikke har udtalt sig negativt om.
Men så har eksempelvis Det Radikale Venstre været på banen med et forslag om at skabe finansiering af nogle andre pensionsforslag ved at indfase den aftale, der er om en senere pensionsalder, altså sådan at alle danskere skal gå senere på pension for at kunne finansiere nogle pensionselementer.
Der kunne jeg bare godt tænke mig at høre, hvordan Dansk Folkeparti stiller sig til Det Radikale Venstres forslag til finansiering.
Ellen Trane Nørby (V), 2019-02-06:
Nej, altså, spørgsmålet, som det står skrevet, handler om, om Sundhedsvæsen Danmark kan tvinge en bestyrelse i et sundhedsfællesskab til at lukke et sygehus.
Og der svarer jeg på spørgsmålet og siger, at det jo ikke er sundhedsfællesskaberne, der driver sygehusene.
Det er jo sundhedsforvaltningerne.
Og man vil jo aldrig kunne træffe beslutninger op imod det, der er udstukket i den udviklingsplan, der er for sundhedsvæsenet.
Men vi ønsker til gengæld at sikre mere nærhed i behandlingerne, og derfor kommer vi også med Nærhedsfonden på de 6 mia. kr. til at investere massivt i kommunale sundhedshuse.
Nogle af dem vil også ligge sammen med regionale funktioner, i forhold til at man som borger kan få flere tilbud, tættere på hvor man bor.
For vi har behov for mere nærhed i vores sundhedsvæsen.
Vi har også behov for mere sammenhæng, og derfor opretter vi de 21 sundhedsfællesskaber, så man kan løse den her koordinerende opgave på tværs af kommune, almen praksis og sygehus, i forhold til at sikre bedre behandlinger til patienterne.
Flemming Møller Mortensen (S), 2019-02-06:
Ministeren fik vist gjort noget klart for sig selv her.
Men nu er svaret så det, at Sundhedsvæsen Danmark, som er øverste myndighed, ikke kan gøre noget.
Men det, ministeren så nævner, er de fem sundhedsforvaltninger.
Kan de heller ikke beslutte, at et sygehus skal nedlægges?
Og hvis ikke vi kan bruge spørgetiden her i Folketingssalen til at få så konkret et spørgsmål besvaret i en diskussion om så forvirrende en sundhedsreform som den, regeringen har lagt frem, så der godt nok mange ting, der kommer til at blafre i uvished.
Jeg synes, jeg står lidt i en forvirring, for jeg ved ikke, hvordan det er, jeg skal få ministeren til at forstå, hvad det er, der spørges om.
For ministeren har forberedt et svar på spørgsmålet, men giver overhovedet ikke svar.
Til gengæld forsøger ministeren at få Socialdemokratiet til at fremstå, som om vi ikke har forstået tingene.
Jeg mener, vi har læst det her grundigt, og vi har også lyttet til den bekymring, som rigtig mange rejser: Hvor ligger beslutningsmyndigheden?
Hvem har kompetencen til – som jeg nævner i mit spørgsmål her – eksempelvis at beslutte, at et sygehus måske skal lukkes?
Altså, så konkret er spørgsmålet.
Og det må regeringen vel have drøftet.
For jeg tror næppe, at regeringen mener, at det antal sygehuse, der ligger i Danmark i dag, er det antal sygehuse, der skal være for stedse i Danmark.
Der må være en eller anden dynamik.
Der må også være en dynamik til måske at opføre nye sygehuse ud over dem, vi bygger i øjeblikket – hvis det er det, man finder er det rigtige at gøre.
Så spørgsmålet er altså: Kan den nationale, meget centraliserede bestyrelse i Sundhedsvæsen Danmark tvinge en lukning af et sygehus igennem ude i et af de 21 sundhedsfællesskaber?
Det er det, der spørges om.
Hvem kan kæmpe en sag lokalt, som det også bliver gjort, hvad der i høj grad har været med til at understøtte både demokrati og forståelse for, at de enkelte dele af landet ikke er ens.
Der skal måske træffes beslutninger rundtomkring, som understøtter en forskellig udvikling, fordi det er det, der er nødvendigt.
Men hvem kan træffe beslutning om at lukke et sygehus?
Det er mit spørgsmål.
Og spørgsmålet lyder: Kan ministeren garantere, at den nationale bestyrelse i Sundhedsvæsen Danmark ikke kan tvinge en bestyrelse i et sundhedsfællesskab til at lukke et sygehus?
Ellen Trane Nørby (V), 2019-02-06:
Hvis vi kigger på vores sundhedsvæsen, blev vi så sent som sidste år kåret til det tredjebedste sundhedsvæsen i Europa.
Hjertedødeligheden er næsten halveret, kræftoverlevelsen er større, end den nogen sinde har været.
Men jeg forstår godt de borgere, der synes, at regionerne på nogle punkter har centraliseret for meget.
Det er sådan set også det, vi tager konsekvensen af med sundhedsreformen.
Vi skal kigge på – i forhold til det, der ikke kræver højt specialiseret behandling – hvordan vi kan flytte de behandlinger ud tættere på, hvor folk bor, ud til egen læge, ud i kommunale sundhedshuse, ud på nogle af de sygehuse, der i dag er små, men er drevet i fællesskab mellem kommuner og regioner i forhold til at få mere nærhed i sundhedsvæsenet.
For det er der behov for i de kommende år.
Og det er lige præcis det, regeringens sundhedsreform handler om.
Rasmus Prehn (S), 2019-02-06:
Det er utrolig mange løfter, der bliver givet her, og det lugter lidt af, at der snart er et folketingsvalg.
Jeg tror altså, at borgerne i Danmark og ikke mindst nordjyderne udmærket kan huske, hvor meget der blev lovet, da man lavede den seneste strukturreform.
Det hele skulle være bedre og billigere og tættere på.
Men den oplevelse, man har haft, er jo, at det er blevet ringere og længere væk og dårligere.
Kan ministeren slet ikke følge den bekymring, altså at den her supercentralisering gør, at borgerne føler, at de bliver væk i de her beslutninger?
Ellen Trane Nørby (V), 2019-02-06:
Jeg håber sådan set – når vi ligesom bliver ved med at tage de her spørgsmål – at de to spørgere, som i dag er på, så også vil tage sig tid til at læse udspillet til en sundhedsreform.
For det fremgår af kapitel 5, at de 21 sundhedsfællesskaber vil bestå af repræsentanter for sygehusene, almen praksis og kommuner i det optageområde, der skal bygge bro på tværs af aktørerne.
Sundhedsfællesskaberne vil altså ikke have en bestyrelse, og der er altså ikke tale om, at sundhedsfællesskaberne kan blive tvunget til at lukke et sygehus.
Når det så kommer til sundhedsforvaltningerne, vil de have en bestyrelse.
Sådan får vi også sikret innovationsdriften og kvaliteten.
Sundhedsforvaltningerne skal sikre en sundhedsfaglig og effektiv drift af sygehusene, og de skal fortsætte de gode resultater, som vi heldigvis har set på vores sygehuse gennem de seneste mange år.
Og så vil den årlige udviklingsplan for Sundhedsvæsen Danmark have betydning for sygehusdriften i sundhedsforvaltningerne, fordi Sundhedsvæsen Danmark jo helt generelt får en rolle som koordinerende og opfølgende instans, der skal sikre sammenhængende og også ensartede løsninger på tværs af landet.
Derfor vil man jo aldrig kunne træffe beslutninger op imod den udviklingsplan, der udstikkes årligt fra regeringens side, og som er forhandlet i tæt kontakt med Folketinget.
Og som jeg også har svaret spørgerne tidligere, ændrer det udspil til sundhedsreform, som regeringen har lagt frem, ikke på den sygehusstruktur, som vi har i Danmark i dag.
Regeringens sundhedsreform er sådan set ganske enkel.
Det handler om at sikre mere nærhed i vores sundhedsvæsen, mere sammenhæng for patienterne, og at skubbe flere behandlinger ud, tættere på hvor man bor – altså de behandlinger, som ikke behøver at ligge på et højt specialiseret sygehus – sådan at borgerne får mere nærhed i det sundhedstilbud, de får.
Og så flytter vi nogle opgaver op på nationalt niveau – it, fælles indkøb af medikoteknisk udstyr samt akutberedskabet – så vi får en national ramme for det.
Og det er ikke sundhedsfællesskaberne, som driver sygehusene.
Det er forvaltningerne, og forvaltningerne vil jo ikke kunne gøre noget op imod hverken det, der bliver forankret og besluttet i Sundhedsvæsen Danmark eller det, der fremgår af den årlige udviklingsplan for sundhedsvæsenet.
Socialdemokratiets spørgsmål, som det er nedskrevet, går på, om Sundhedsvæsen Danmark kan tvinge en bestyrelse i et sundhedsfællesskab til at lukke et sygehus.
Det svarede jeg på i første runde, og det svarer jeg gerne på igen.
Det er ikke sundhedsfællesskaberne, der driver sygehusene.
Det er sundhedsforvaltningerne, og man vil aldrig kunne træffe en beslutning op imod, hvad der ligesom er besluttet overordnet set i forhold til den udviklingsplan, der er udstukket, det, der ligger i Sundhedsvæsen Danmark, og det, ens egen bestyrelse i sundhedsforvaltningerne gør.
Derudover er det ikke sådan, at regeringens sundhedsreform ændrer på den sygehusstruktur, vi har i Danmark i dag.
Det handler ikke om at drive vores højt specialiserede funktioner på sygehusene.
Astrid Krag (S), 2019-02-06:
Jeg tror i hvert fald, der er én ting, man sådan helt stille og roligt kan konstatere efter de diskussioner, der har været indtil videre, nemlig at når sundhedsministeren siger, at reformen sådan set er ganske enkel, så er det ikke det, der er tilfældet.
Det fremgår af alle de spørgsmål, der har været stillet, også ude i virkelighedens verden, af sundhedsøkonomer, af professorer i økonomistyring og af sundhedsjurister, som ikke kan forstå, hvordan det her system skal fungere med lokale fællesskaber, hvor der er vetoret for enkelte borgmestre, der skal tilbage i kommunalbestyrelserne, og som vi så nu kan forstå på ministeren i dag alligevel ikke har noget at skulle have sagt i forhold til en beslutningskompetence.
For den ligger slet ikke ude lokalt.
Det har vi ellers skullet høre, når ministeren har skullet berolige partikolleger fra Venstre, der spørger: Hvor er det demokratiske mandat lokalt?
Så har vi fået at vide, at der jo sidder borgmestre og udvalgsformænd i sundhedsfællesskaberne.
Nu siger ministeren så her i dag: Jamen det er ikke der, beslutningskompetencen ligger, overhovedet.
Altså, hvis der står én ting klart tilbage, er det, at det ikke er en meget enkel reform, regeringen har gang i.
Det bliver mere bureaukratisk, det bliver mere indviklet, vi får flere lag.
Så jeg vil bare spørge ministeren: Hvordan kan man så søge den lokale indflydelse, hvis det er, som ministeren siger her i dag?
Flemming Møller Mortensen (S), 2019-02-06:
Vi har sagt, at vi vil oprette nærhospitaler, og vi har sagt, hvilke funktioner der kan være der, og at det er en drøftelse mellem kommune og region, hvordan det skal struktureres, i høj grad med udgangspunkt i, hvad det er, der er et lokalt geografisk behov.
At Venstre så i deres sundhedsreform har kopieret det og mange andre ting fra det socialdemokratiske udspil, viser selvfølgelig den fordel, der altid er, når man lancerer sit udspil meget sent.
Og vi har altså ventet 3½ år her i Folketinget på et udspil om det nære og sammenhængende sundhedsvæsen, som Venstre gik til valg på sidste gang.
Hvilken instans vil have en bemyndigelse til at træffe sådan en beslutning?
Nu får jeg lejligheden til at spørge igen, for jeg fik ikke svar i det sidste spørgsmål.
Men det er i total forlængelse af det foregående spørgsmål.
Så hvem vil kunne træffe en beslutning?
De myndigheder, vi har i Danmark fremover, hvis ellers det står til regeringen, er Folketinget, og så er det Sundhedsvæsen Danmark med en bestyrelse og nogle, der skal sidde i Aarhus.
Så er det 5 sundhedsforvaltninger, som skal sidde ude i de geografiske områder, der er vores regioner i dag, og så 21 sundhedsfællesskaber, som består af en opdeling af nogle kommuner omkring nogle akuthospitaler.
Så nu vil jeg rigtig gerne have et konkret svar fra ministeren.
Hvem vil have bemyndigelsen til det fremover?