runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Pape Poulsen (KF), 2019-01-30:
Tak for spørgsmålet.
Jeg går ud fra, det er det, der ligger i spørgsmålet.
Heldigvis har vi jo snart de 600 ekstra politibetjente, som vi sammen har besluttet at styrke dansk politi med.
I oktober sidste år lancerede jeg udspillet »Nærhed og tryghed«, hvor det afgørende er, at vi får politiet tæt på borgerne, og at betjentene bliver synlige ikke kun i få udvalgte byer med politistationer, men også i de egne af vores land, hvor der er lidt længere mellem husene.
Med udspillet styrkes det lokale politi med 150 betjente, der skal have det nære og lokale politiarbejde som deres primære arbejdsopgave.
Det er en markant forøgelse, og når initiativet er fuldt indfaset, vil der være cirka 400 politibetjente, der er dedikerede lokalbetjente.
På den måde sikres det, at politiet kommer hen, hvor borgerne er, i stedet for at borgerne skal komme til politiet.
Alle politikredse anvender de mobile politistationer flere gange om ugen.
Derudover indeholder udspillet en række andre initiativer, der styrker politiets nærhed til borgerne og øger trygheden.
Jeg vil fremhæve »Bestil en betjent«, som er blevet gjort landsdækkende for en måned siden.
Politiet har allerede modtaget 116 bestillinger på betjente, og samlet set er jeg egentlig rigtig glad for de initiativer, der er i fuld gang med at blive gennemført.
Og så skal vi jo i 2019 forhandle om, hvordan politiet skal se ud i de næste 4 år, og her kunne jeg levende forestille mig at spørgeren også vil rejse spørgsmålet om nærhed og et lokalt politi.
Peter Kofod (DF), 2019-01-30:
Tak for det.
Jeg skal altså meget firkantet sagt forstå det sådan, at udspillet var første skridt ud af mange skridt, der er taget, i retning af det, regeringen har tænkt sig at gøre for at styrke dansk politi, også når det er nært og lokalt.
Altså: Det er skridt nummer et, men ikke det sidste skridt.
Og kan vi forvente, at der kommer nye skridt i forhold til det her emne, med de forhandlinger, der skal være her senere på året?
Ellen Trane Nørby (V), 2019-01-30:
Jeg tror, at spørgeren ligesom skal forholde sig til de udfordringer, der er i psykiatrien i dag, og de er mange.
Det var også derfor, at vi fremlagde en psykiatrihandlingsplan i efteråret, og det er derfor, vi har taget en række initiativer, og at vi også med sundhedsreformen lægger op til at tage nogle yderligere initiativer for at styrke nærheden og samarbejdet, også for vores psykiatriske patienter, der i dag oplever at blive kastebold mellem systemerne; en forpligtende ramme om de 21 sundhedsfællesskaber, men sådan set også en plan, fordi der jo også følger en nærhedsfond med 6 mia. kr. til at få opbygget kapacitet og kompetencer i det nære sundhedsvæsen, så flere mennesker med angst og depression fremover vil kunne modtage deres behandling i det nære sundhedsvæsen.
De behandlinger kan ikke flyttes, før kapaciteten og kompetencerne er til stede, og derfor kommer vi til at investere i det.
Det kan jeg høre at man ikke vil, og det synes jeg er ærgerligt, for psykiatrien trænger til et løft.
Karina Adsbøl (DF), 2019-01-30:
Jeg skal bare lige høre ministeren, om ministeren opfatter loven sådan, at der altså ikke er hjemmel til, at de kan tilbagekræve erstatningerne, altså at der ikke er noget krav til, at de skal skrive til patienten, at han eller hun skal betale sin erstatning tilbage, at det står der ikke.
Jeg har stillet ministeren et spørgsmål, netop i forhold til om regionerne har lovhjemmel til at undlade at rejse krav om, at udbetalte patienterstatninger skal tilbagebetales, og der har ministeren så hentet et svar fra regionerne, som vurderer, at det skal de rejse krav om.
Ellen Trane Nørby (V), 2019-01-30:
Jamen det vil være op til den enkelte region at vurdere, for så vidt angår de gamle sager, hvad det er for en praksis.
Det, spørgeren så har bedt om, og som jeg har spurgt Danske Regioner om – for det er ikke informationer, vi ligger inde med i sundhedsministeriet – er, om de gider redegøre for, hvor mange sager om de konkrete forhold der er.
Karina Adsbøl (DF), 2019-01-30:
Da vi behandlede lovforslaget, fik jeg et svar fra ministeriet, netop i forhold til om regionerne i det hele taget kunne kræve tilbagebetaling.
Det mener regionerne så at de har hjemmel til i lovgivningen, men de kan jo lade være med at kræve de her patienterstatninger tilbage fra patienter, der har modtaget dem i god tro.
Hvad angår den anden del af det, har ministeren svaret: Lovforslaget gør op med gældende retspraksis, idet der med lovforslaget ikke burde komme flere nye sager om tilbagebetaling.
Der mener jeg, at vi har sendt et klart signal her fra politisk side og fra Christiansborgs side om, at vi ikke vil acceptere det.
Er ministeren så ikke enig i, at det virker lidt mærkeligt, at regionerne fortsat gør det efter det klare signal, vi har sendt fra Christiansborg af?
Ellen Trane Nørby (V), 2019-01-30:
Jamen tak for spørgsmålet.
Som jeg forsøgte at sige indledningsvis, er det jo bl.a. de sager, der har været, der lå til grund for den politiske aftale, vi indgik, fordi vi ikke ville acceptere, at der var patienter, der havde modtaget en erstatning i god tro, som lige pludselig oplevede, at den så blev krævet tilbagebetalt.
Det var jo derfor, vi ændrede reglerne – det er jo det, den politiske aftale går på.
Men det fremgår også meget klart af lovforslaget, at vi ikke lavede lovgivning med tilbagevirkende kraft, men at vi havde en skæringsdato den 1. juli 2018, og at det ville gælde for de sager, der blev truffet beslutning om efterfølgende.
Derfor vil der også, som det fremgik af lovforslaget, kunne være sager, der stadig væk håndteres efter de gamle regler.
I den forbindelse har jeg jo så på baggrund af spørger bedt om, at Danske Regioner helt konkret redegør for, hvor mange af den type sager der er, og der vil jeg selvfølgelig, lige så snart jeg får det svar fra Danske Regioner, oversende det til Folketinget, så vi også har et grundlag at diskutere på.
Karina Adsbøl (DF), 2019-01-30:
Altså, vi sendte et klart signal her fra Folketingets side om, at vi fandt den praksis, der var, fuldstændig urimelig – og den praksis viderefører nogle regioner så, fordi de kan gøre det efter den tidligere lovgivning.
Er ministeren ikke enig i, at vi sendte et klokkeklart signal herfra om, at det var uacceptabelt?
Den anden del er med hensyn til højesteretsdommene.
Der er der taget et forbehold, og det har mange af regionerne jo gjort i sin tid, da de fandt ud af det.
Men noget andet er, at hvis man som patient har fået udbetalt sin erstatning og ingen af parterne har klaget – hverken patienten eller regionen – så vil patienten efter 3 måneder tænke, at så er erstatningen vedkommendes.
Så vil jeg som politiker vurdere, at man har modtaget erstatningen i god tro, netop fordi der jo ikke er nogen, der har klaget.
Hvis regionen mente, at man ikke var berettiget til den erstatning, så ville regionen jo have klaget – det er det, der er hele essensen i det.
Med hensyn til højesteretsdommene er det jo i forhold til forbehold.
Og så er der jo også den del, om man har modtaget erstatningen i god tro, og om man har brugt pengene.
Men der er altså stadig væk nogle regioner, der fortsætter med det her.
Og ministeren må gerne svare på, om det ikke var et klokkeklart signal fra Folketingets side, at vi ikke fandt det hensigtsmæssigt, netop fordi patienterne aldrig kunne være sikre på at beholde deres patienterstatning.
Så er der det i forhold til de svar, vi har fået og ikke fået.
Ministeren har jo ikke oversendt svaret om, hvor mange sager regionerne har frafaldet; om der er taget et forbehold; om hvor mange de har frafaldet, hvor der er taget et forbehold; og hvor mange de ikke er frafaldet, hvor der ikke er taget et forbehold.
Det ser jeg da frem til at ministeren oversender.
Ellen Trane Nørby (V), 2019-01-30:
Tak for spørgsmålet.
Spørger henviser til en ændring af klage- og erstatningsloven, som et enigt Folketing vedtog tilbage i april måned sidste år.
Det er en lovændring, der bygger på en bred politisk aftale, som vi har indgået i fællesskab, om at sikre, at patienter ikke længere skal stå i en situation, hvor de bliver bedt om at betale en allerede udbetalt erstatning tilbage.
For at svare også på det konkrete spørgsmål så lad mig gøre det meget klart: Hvis regionerne kræver tilbagebetaling af erstatninger, der er omfattet af den nye lov, så vil det være helt uacceptabelt.
Her taler vi altså om erstatninger, der er tilkendt af Patienterstatningen efter den 1. juli 2018, hvor loven trådte i kraft.
Men det er også vigtigt at sige, at lovændringen jo gælder fremadrettet for erstatninger tilkendt efter den 1. juli 2018.
Der vil i en overgangsfase, og det fremgår også af lovforslaget,
kunne være sager, hvor spørgsmålet om tilbagebetaling skal vurderes efter de regler, der var gældende, inden loven trådte i kraft, altså de gamle regler, som vil gælde for sager, der er afgjort før skæringsdatoen den 1. juli 2018.
Og som sagt fremgår det også af lovforslaget.
I de sager vil det være regionerne, som på baggrund af de regler, der var på daværende tidspunkt og også de domme, der er faldet i sagerne, kan overveje, om de ønsker at anke såvel som at kræve en tilbagebetaling, hvis patienten i Ankenævnet for Patienterstatning f.eks. ikke har fået medhold i, at man har ret til erstatning.
Det vil så være højesteretsdommene, som spørger også refererer til, som vil komme ind i billedet i den sammenhæng.
Og der vil det jo så bero på, om der har været en sådan selvstændig markering i den konkrete sag af, at man tager et forbehold.
Jeg har også i forbindelse med nogle af de skriftlige spørgsmål, der er indgået, indhentet nogle svar fra Danske Regioner, og jeg vil selvfølgelig gerne uddybe yderligere over for spørgeren og også indhente yderligere svar fra Danske Regioner, hvis det er sådan, at der er tvivl om, hvorvidt regionerne overholder den lovgivning, vi har vedtaget.
Karina Adsbøl (DF), 2019-01-30:
Tak for det.
Finder ministeren det rimeligt, at regionerne fortsat kræver tilbagebetaling af patienterstatning efter højesteretsdommene afsagt den 7. december 2017 samt efter vedtagelsen af lovforslag nr. L 98 om fredning af udbetalte erstatninger m.v. den 5. april 2018?
Søren Pape Poulsen (KF), 2019-01-30:
Det kan jeg af gode grunde ikke svare på, for regeringen har ikke lagt sig fast på, hvad der skal spilles ud med.
Jeg tænker bare, at det nu i en årrække også har handlet om, at politiet havde nogle enheder, vi skulle styrke.
Altså, politiet har simpelt hen haft nogle nye udfordringer, der krævede en styrkelse af politiet.
Det tror jeg at spørgeren og jeg er fuldstændig enige om.
Vi skal bare passe på, at vi ikke ender i den situation, at politiet så kommer for langt væk fra borgerne, for politiarbejdet er jo også at møde borgerne, uden at der er blå blink.
Og der har jeg det sådan, at det da vil være naturligt, at vi drøfter det videre.
Jeg synes, vi er rigtig godt i gang med det her.
Jeg kan ikke forestille mig andet, end at vi skal drøfte det videre.
Jeg kan bare ikke sige mere end det, fordi det kommer an på, hvad der kommer som udspil i en kommende aftale, men de partier, der vil være med til at lave sådan en aftale, kan jo bringe mange gode ting ind i det.
Ellen Trane Nørby (V), 2019-01-30:
Jeg synes egentlig, at vi fra regeringens side er meget, meget klare i vores prioriteringer.
Vi ønsker et ekstraordinært løft af vores sundhedsvæsen på 6 mia. kr.
1 ½ mia. kr. af dem kommer fra den forenkling, vi laver, når vi går fra tre politiske niveauer til to politiske niveauer, når vi administrativt også skærer ned på de ikkesundhedsrelaterede områder, der i dag ligger i regionerne.
Det muliggør, at vi kan flytte 1 ½ mia. kr. fra administration og bureaukrati til behandling og til god kvalitet for patienterne.
Det ekstraordinære løft er jo en vigtig del af den investering, der skal være i vores nære sundhedsvæsen over de kommende år ligesom en startkapital, ligesom vi i sin tid lavede fonden til at bygge vores moderne supersygehuse landet over.
Der lavede vi også en fond til vores specialiserede sundhedsvæsen.
Nu laver vi en nærhedsfond, hvor vi lægger 6 mia. kr. ekstraordinært, så de kan investere i en moderne sundhedshuse, i almene praksisser, i flere ambulancer, i flere kompetencer derude.
Jeg er da glad for at kunne afklare her i dag, at nej, regeringen lægger ikke op til honorering af 300 bestyrelsesmedlemmer, sådan som jeg egentlig kan forstå at socialdemokraterne ønsker – det må vi jo tage i de politiske forhandlinger – vi lægger op til honorering af 36 personer, som skal være med til at drifte vores sundhedsvæsen fremover.
Flemming Møller Mortensen (S), 2019-01-30:
Så vel det sidste som det nuværende spørgsmål afspejler jo den massive kritik, som også vi socialdemokrater har en forståelse for, nemlig hvorfor regeringen dog ikke har mere åbenhed omkring den økonomi, der ligger bag regeringens sundhedsreform.
Nu svarer ministeren jo igen på en måde, så det virker, som om kritikken fuldstændig preller af, som om det ikke kan være befordrende for de politiske initiativer og de politiske drøftelser, som Socialdemokratiet rigtig gerne vil være med i for at skabe mere nærhed i vores sundhedsvæsen.
Men det er dog irriterende, at der er de her usikkerhedspunkter, som alle må trække frem og sige: Vi kan ikke få en forståelse af det, vi kan ikke se, hvordan det her hænger sammen rent økonomisk.
Og der synes jeg jo, at regeringen i den grad sætter snublesnore op for sig selv og for en bredere folkelig og politisk forståelse for projektet.
Ellen Trane Nørby (V), 2019-01-30:
Jamen altså, vi sparer jo ikke en krone på administrationen på de sundhedsrelaterede opgaver.
Og derfor forudsætter vi jo også, at det er sundhedsforvaltningerne, der skal være med til at sekretariatsbetjene sundhedsfællesskaberne – også så vi sikrer, at der både er den viden, der skal til, og den sammenhæng, der også er behov for på tværs af vores land, sådan at man ikke får hele 21 forskellige løsninger, men at man kan være med til at understøtte det med den sekretariatsbetjening, der skal ligge fra sundhedsforvaltningerne.
Derudover er det jo vigtigt at sige, at jeg godt forstår, at socialdemokraterne ikke kan få tingene til at hænge sammen, hvis socialdemokraterne forudsætter, at borgmestre og direktører skal have mere i honorar.
Det lægger vi ikke op til fra regeringens side.
Og nej, vi lægger heller ikke op til, at der ikke skal være gennemsigtighed i beslutningsstrukturen.
Der vil jo, som det fremgår af vores sundhedsreform både skulle være borgerhøringer, patientinddragelse og selvfølgelig gennemsigtighed og transparens i de beslutninger, der bliver truffet – selvsagt, fordi det handler om vores sundhedsvæsen.
Astrid Krag (S), 2019-01-30:
Jeg har meget svært ved at se nogen forenkling i det, regeringen lægger op til.
Og når man kigger på sammensætningen af de mange bestyrelser og hvor mange mennesker, der skal i spil, og hvor lukket det bliver, i forhold til hvordan man som borger har adgang, og hvordan man som presse har indsigt i, hvad der foregår her, i modsætning til det gode demokratiske system, vi har i dag, med lokale folkevalgte og indsigt, så kan jeg simpelt hen ikke acceptere ministerens grundpræmis om, at det her bliver mere gennemsigtigt og mindre bureaukratisk.
Men lad mig bare spørge igen: Hvorfor må vi ikke se de regnestykker?
Og forestiller ministeren sig ikke, at der vil være nogle udgifter til betjening af sundhedsfællesskaberne, eller er de sådan i det hele bare selvsvævende?
Ellen Trane Nørby (V), 2019-01-30:
Jamen jeg sagde egentlig sidste gang, at jeg var glad for at få det her spørgsmål, for jeg kan jo se af spørgsmålet, at socialdemokraterne gik rundt med den opfattelse, at der var 300 bestyrelsesmedlemmer, der skulle have et honorar.
Så forstår jeg godt, at man ikke kan få økonomien til at hænge sammen.
Og derfor er jeg jo også glad for at kunne afklare, at det ikke er det, regeringen lægger op til.
Vi lægger ikke op til, at sygehusdirektøren eller psykiatridirektøren eller borgmesteren skal have mere i vederlag.
Det gør vi ikke.
Og derfor er det jo sådan, at der vil være 36 poster, som vi forudsætter at der skal være en eller anden form for honorering af.
Og det har vi også taget højde for i forhold til de direkte besparelser, som vi lægger op til frem mod 2025 på 1,5 mia. kr., som vi så kan overføre fra administration til bedre behandlinger i vores sundhedsvæsen.
Og det er jo en prioritering i sidste ende, at vi forenkler og på den måde egentlig kan investere flere penge i vores sundhedsvæsen til gavn for patienterne.
Astrid Krag (S), 2019-01-30:
Jamen der har vi det igen, som det fremgik af den spørgsmålsrunde, vi havde lige før, hvor ministeren ligesom siger: Den måde, vi har vurderet at vi kan flytte penge på, er enormt realistisk.
Pludselig kan vi stå med nogle penge, som vi så kan bruge på vores sundhedsvæsen og kalde det et ekstraordinært løft.
Det er enormt realistisk.
Der skal vi bare være helt rolige.
Det har man styr på.
Men så læg det da frem, kære regering.
Det er jo det her, der bekymrer ikke bare os socialdemokrater, men de organisationer, der har været kritisk på banen, og sådan set også de sundhedsøkonomer, der ikke kan få økonomien til at hænge sammen i regeringens udspil, og som ikke kan få det til at passe, at man pludselig med et fingerknips kan fremtrylle alle de her nye frie midler til vores sundhed i et sundhedsvæsen, der i forvejen er så presset.
Fair nok.
Så læg det frem.
Det samme bliver jeg nødt til at sige til ministeren her.
Hvis det er modregnet, hvad det kommer til at koste i honorarer at have de her mange nye mennesker til at sidde og træffe beslutninger, og hvad det vil koste at sekretariatsbetjene dem, så læg det frem.
Så kan vi være foruden de her diskussioner.
Så kan vi i stedet for diskutere de steder, hvor vi helt konkret er enige om at vi har brug for forandring og brug for nye løsninger.
Nej, virkeligheden er jo, at vi går fra tre til fire – ja, nogle vil endda sige fem niveauer, når vi kigger på, at kommunalbestyrelserne også skal involveres her.
Og det bliver øget bureaukrati.
Der bliver flere lukkede beslutningsgange i øvrigt, og det vil selvfølgelig komme til at koste noget, både på demokratisk underskud og i kroner og øre.
Og derfor sender jeg bare den her stille appel om, at vi må få lov til at se de beregninger, regeringen siger den har lavet.
Ellen Trane Nørby (V), 2019-01-30:
Tak for spørgsmålet.
Det er sådan set et meget godt spørgsmål, for så kan vi forhåbentlig får afklaret nogle af de misforståelser og myter, som jeg kan høre at også socialdemokraterne har turneret rundt med, om, at der nu lige pludselig skulle ligge en masse bestyrelseshonorarer.
Så lad mig starte med sundhedsfællesskaberne.
I sundhedsfællesskaberne, hvor sygehusene, almen praksis og kommuner vil være repræsenteret – altså de her 21 sundhedsfællesskaber, der skal skabe en mere forpligtende ramme om vores samarbejde i det nære sundhedsvæsen til gavn for patienterne, så de ikke oplever, at de falder mellem to stole – vil der være tale om faglige aktører.
Her mener vi faktisk, at det er en del af deres jobbeskrivelse, at de skal være med til at understøtte et bedre samarbejde, og derfor lægger vi selvsagt ikke op til, at direktøren for akutsygehuset eller for psykiatrien skal have en højere løn.
Jeg ved ikke, om det er det, Socialdemokratiet havde tænkt.
Det gælder sådan set også den politiske overbygning.
Det er ikke sådan, at regeringen lægger til grund, at man, når man som borgmester og som sundhedsudvalgsformand skal være med til at koordinere og påtage sig ansvaret for, at vores nære sundhedsvæsen kommer til at være mere sammenhængende for patienterne, at der bliver lavet ordentlige udskrivningsaftaler, så vi ikke taber mennesker med psykiske lidelser, når de går fra behandlingspsykiatrien til socialpsykiatrien, eller vores ældre medborgere, skal honoreres.
Vi lægger ikke op til at honorere borgmesteren eller udvalgsformanden højere.
Så det er sådan set meget rart at kunne afklare de ting.
Så er der regionsrådene, som vi har i dag, med de 205 regionsrådsmedlemmer.
De erstattes jo af samlet set – kan man sige – 36 bestyrelsesmedlemmer.
Så er der 11 nationalt, og der er de 30 i sundhedsforvaltningerne, men der er jo 5 af dem, der er gengangere, og som både er formænd i de regionale bestyrelser og forankret i sundhedsvæsen Danmark.
Der lægger vi op til, at de skal have et bestyrelseshonorar.
Det vil vi gerne drøfte med partierne, som vi håber på vil være en del af et flertal til at tage del i at tage ansvar for vores sundhedsvæsen.
Og jeg kan også sige, at det har vi også taget højde for i de direkte besparelser, vi har opgjort til at være 1,5 mia. kr., og som vi så overfører til nærhedsfonden til at styrke vores sundhedsvæsen.
Flemming Møller Mortensen (S), 2019-01-30:
Med hensyn til startkapital vil jeg sige, at hvis der skal rejses en risikovillig kapital til et eller andet, vil man gerne lige kunne bladre papirerne godt og grundigt igennem, vinge det af og sige, at det her tror man på, at det her er der gennemsigtighed og transparens i.
Vi stiller naturligvis spørgsmål om, hvor pengene kommer fra, og hvor pengene skal hen, og det er ikke blot Socialdemokratiet, der stiller de her kritiske spørgsmål – det er der godt nok også mange sundhedsøkonomer og eksperter der har gjort siden midt i januar, da regeringen fremlagde deres udspil.
Astrid Krag (S), 2019-01-30:
Tak, fordi formanden holder os i ørerne.
Jeg læser spørgsmålet højt: Mener ministeren, at det giver et retvisende billede af besparelserne på administration i sundhedsreformen, at regeringen ikke medregner udgifter til honorarer til de op mod omkring 300 nye bestyrelsesposter i de 21 sundhedsfællesskaber, de fem sundhedsforvaltninger og den nye nationale bestyrelse?
Tak for det.
Når vi går så meget op i det her, er det jo, fordi en væsentlig del af alle de forskellige løfter, man nu giver fra regeringens side på sundhedsområdet, både gode ting, ting, som Socialdemokratiet også har foreslået, men også ting, vi måske kan være mindre enige i, baserer sig på nogle besparelser, man mener man kan opnå.
Virkeligheden er jo, at man ikke fjerner et lag, for man bevarer jo det regionale lag, og så tilføjer man et nyt lag længere ude i systemet, og derfor står vi tilbage med et system, der bliver mere bureaukratisk end det, vi har nu.
Regeringen påstår så, at det vil blive billigere at drive et tungere system med flere lag og mere bureaukrati, og her siger vi bare helt stille og roligt, helt fredsommeligt: Kunne vi så få lov til at se de beregninger, der viser, at man ved at lave et mere bureaukratisk system kan spare på bureaukratiet?
Det vil ministeren ikke, og jeg tror, det fremstår stadig tydeligere, hvorfor man ikke vil lægge de tal frem, for de findes ikke.
Så er vi alligevel ved at være der, hvor bøffen er begravet, eller hvad man nu siger.
For det her med at svare på konkrete bekymringer om kapacitet og ressourcer med sådan en cirkellogik, der hedder struktur og struktur, og hvis bare vi kalder det en forpligtende ramme og bindende faglig standard og kvalitetsplan, så løser det hele sig selv, giver jo ikke nogen mening.
For det hele peger jo lige præcis hen imod det, som ministeren selv slutter af med her, nemlig at der skal investeres i det her.
Hvad er det for penge, der kan bruges til at ansætte de medarbejdere, der gør, at kommunerne kan overtage de her opgaver og opbygge de kompetencer, der ikke er tilstede nu.
Altså, KL siger, at der ikke er penge nok, Ældre Sagen har helt samme bekymring, og nu peger ministeren på nogle penge, og hun peger så på Nærhedsfonden, på 6 mia. kr., hvor de 3 mia. kr. mig bekendt går til anlæg, mursten, og så er der 3 mia. kr. tilbage til drift, og hvis vi spreder dem ud, er det ½ mia. kr. om året, og det er altså ikke varige midler – eller tager jeg fejl?
Og hvis vi kigger på, hvad man kan få for dem, vil vi se, at det er ½ mia. kr. om året, og det koster 1 mia. kr. om året bare at ansætte 2.000 ekstra sygeplejersker.
Så jeg bliver nødt til at spørge igen.
Pengene er der jo ikke, regeringen kan jo ikke pakke ind i struktur og forklaringer med nye streger på danmarkskortet, nye fine begreber, nye fine ord, at man ikke er villig til at afsætte de midler, der skal til, for at sikre det løft i psykiatrien, som vi meget hurtigt kan blive enige om vi har behov for.