Karsten Hønge (SF), 2018-10-25:
Lovforslaget indeholder tre helt forskellige initiativer, som der ikke er noget som helst godt argument for at blande sammen i ét lovforslag.
SF opfordrer til, at lovforslaget dermed splittes op, så det bliver muligt at stemme om hvert enkelt element.
Om elementerne mener SF: Fuld støtte til kriminalisering af de såkaldte genopdragelsesrejser – ja, SF har faktisk selv tidligere fremsat forslag om det.
Det er jo fuldstændig rystende at mødes med bl.a. en forening som Etnisk Ung og høre om deres hårrejsende beretninger om unge, der tages til fange af deres egne familier; beretninger om unge i vores folkeskole, der er bange for deres forældres planer for sommeren; om nødopkald fra bl.a. Somalia, hvor unge danskere tryglende beder om hjælp.
Der er et andet element, som SF så ikke kan støtte, nemlig forslaget om dobbelt straf i visse zoner.
Som vi ser det, sætter det først og fremmest gang i en gøgeungeeffekt, hvor kriminaliteten bare skubbes videre.
Vi risikerer også, at de dramatisk forhøjede straffe kommer ud af proportioner, og at det afføder endnu mere frustration og desperation i boligområder, som i forvejen er udfordret.
Vi ser i høringssvarene organisationer, bl.a. Justitia, der kommer med en række bekymringer.
Det gælder f.eks. betænkeligheder ved, at der ikke er indlagt et maksimum på den tidsramme, man ønsker at indføre en zone i, og at der ikke er nogen regulering for, hvor godt politiet skal kommunikere ud, at det er en skærpet straf-zone.
Det skal blot bekendtgøres offentligt.
Amnesty International påpeger også, at det virker meget betænkeligt, at det ikke i loven er krævet, at der skal skiltes klart og tydeligt i områderne
, både fordi folk skal være opmærksomme på det, og fordi det måske i sig selv faktisk hjælper til at sikre lovens formål.
Så bliver der også i høringssvarene rejst spørgsmålet om, at meget lange straffe jo med stor sandsynlighed nedsætter muligheden for rehabilitering.
Det sidste punkt kan SF heller ikke støtte, nemlig ønsket om yderligere at kriminalisere offentlige ledere.
Det er da også, som om man retter skytset det forkerte sted hen, for billedet derude er jo, at der bliver foretaget mange indberetninger.
Det er muligt, at der ikke er indberetninger nok; det er faktisk bestemt en mulighed, at der burde være flere indberetninger fra offentlige ledere i daginstitutioner og folkeskoler – det er bestemt en mulighed – men der, hvor vi ser den egentlige udfordring, er faktisk, at indberetningerne i alt for stort omfang ender i den kommunale knusemaskine, og at der ikke bliver fulgt op på papirerne, altså at det er der, problemet er.
Vi kender ikke rigtig omfanget af det, men vi kender i hvert fald omfanget af beretninger, der gang på gang fortæller os, at man faktisk har lavet en indberetning til kommunen, og at det så ender i en blindgyde.
For selvfølgelig skal problemet med mangelfuld indberetning og mangelfuld håndtering af det bagefter adresseres inden for de nuværende rammer, og hvis en offentlig leder forsømmer at indsende indberetninger, skal det naturligvis også have konsekvenser, ligesom ved enhver anden uredelig embedsførelse.
I SF tror vi bare ikke på, at den offentlige sektor skal ledes med frygt og med trusler om øget fængselsstraf.