Joachim B. Olsen (LA), 2017-09-07:
Tak for det, formand.
For 4 år siden mødte jeg Krølle.
Sammen med mange andre socialt udsatte holdt han til på Vesterbro.
Krølle var meget mærket af mange års stofbrug , og han var ude af stand til at passe et ordinært arbejde.
Krølle var en af dem på kanten af samfundet.
Jeg husker ham, fordi han så forfærdelig gerne ville bidrage til samfundet og langsomt krabbe sig tilbage.
Og så husker jeg ham, fordi han havde en rigtig god idé.
Han foreslog at lave et socialt frikort, så folk som ham – hjemløse, stofbrugere og andre marginaliserede borgere – fik lov til at tage nogle få timers arbejde hos lokale erhvervsdrivende, f.eks. på cafeer, hoteller eller i kiosker, uden at det blev modregnet i offentlige ydelser.
Krølle ville gerne arbejde de få timer, han kunne, uden at skulle igennem det lag af kommunalt bureaukrati, som vi ved er så stor en forhindring for at komme i arbejde for folk som Krølle.
Krølle er her desværre ikke mere, men jeg er rigtig glad for, at regeringen har forslaget om et socialt frikort med.
Jeg håber, at det bliver vedtaget, og at det kommer til at gøre en forskel for socialt udsatte.
Men jeg er også glad for finanslovsforslaget af andre grunde.
Jeg er glad for, at ingeniøren får lov til at beholde lidt flere af sine egne penge.
På den måde kan han købe sig til lidt mere fritid og måske dyrke sin hobby lidt mere eller få mere tid sammen med familien.
Han får en tilskyndelse til at yde en ekstra indsats på arbejdsmarkedet, for det er der behov for.
Det ville være godt, hvis han gjorde det.
Jeg er ligeledes glad for, at kassedamen eller kassemanden i Netto får mere ud af sit arbejde.
Jeg er dybest set
glad for, at vi tilgodeser alle familietyper og alle danskere – fra den socialt udsatte, der får en kortere og mindre bøvlet vej ind på arbejdsmarkedet, til LO-arbejderen og direktøren, der år efter år betaler en større del af sin samlede indkomst i skat, moms og afgifter end lønmodtagere i andre sammenlignelige lande.
For alle typer skal det fremover bedre kunne betale sig at arbejde, at yde en ekstra indsats på arbejdsmarkedet – særlig for personer, som ikke tjener meget mere end mindstelønnen.
For det er bare ikke rimeligt, at der er 50.000 lønmodtagere, som får mindre end 2.000 kr. om måneden ud af at arbejde; nogle taber næsten penge på at yde en indsats på arbejdsmarkedet.
Det er heller ikke rimeligt, at der er så høje afgifter på biler.
Ingen kunne i dag finde på at foreslå en afgift på 150 pct. på fjernsyn, mikrobølgeovne eller køleskabe.
Det giver jo lige så lidt mening at have sådan en afgift på biler, og havde vi ikke sådan en afgift på biler i dag, så kunne heller ingen finde på at foreslå, at vi skulle have en afgift på 150 pct. på biler.
Hvis regeringen kan finde et flertal til at sænke registreringsafgiften til 100 pct., vil den marginale beskatning af biler stadig være 150 pct., idet der jo betales registreringsafgift af moms på biler.
Jeg gentager: I Danmark er moms på biler afgiftsbelagt.
Og den lader vi lige stå et øjeblik.
Så man betaler først moms på bilen for derefter at betale registreringsafgift af momsen på bilen.
Hvem synes helt ærligt, at det er fornuftigt?
Derudover rammer registreringsafgiften også skævt.
I dag betaler bilisterne årligt ca. 48 mia. kr. til statskassen fordelt på udgifter som registreringsafgift, grøn afgift, afgift på brændstof osv., men statens udgifter er langt mindre – de udgør kun omkring 20 mia. kr., altså udgifter til infrastruktur, de skader osv., som bilismen forårsager.
Med andre ord finder der en massiv overbetaling sted, og hvem rammer det så?
Ja, det rammer ikke den privilegerede familiefar i København, der er så heldig at kunne tage metroen, S-toget eller sin cykel på arbejde – det er sådan en som mig selv.
Nej, det rammer de familier, der har bosat sig på landet, langt væk fra de større danske byer.
I Vestjylland kan man ikke bare sætte sin søn på toget, når han skal til fodboldtræning, eller tage cyklen på arbejde; her er det ofte nødvendigt at have en bil og nogle gange at have to biler i husstanden.
Afgifter på biler er dybest set
Det synes vi ikke er fair.
Siden valget i 2015 har Liberal Alliance været med til at sænke registreringsafgiften to gange.
Og jeg ville selvfølgelig lyve, hvis jeg sagde, at jeg ikke håber, at vi får opbakning til at gøre det en tredje gang, så vi kan rette op på endnu en skat, der rammer skævt.
Jeg glæder mig også over, at regeringen lægger op til at afskaffe en af de mest komiske afgifter i Danmark, nemlig nøddeafgiften.
Hvorfor har vi afgifter på nødder – hvorfor?
Hvis ikke man vidste bedre, skulle man tro, at det er, fordi vi danskere skal have noget at grine ad.
Nøddeafgiften er en bureaukratisk pestilens for danske virksomheder, og den koster konkurrenceevne i forhold til udlandet.
Mange politikere – både på højrefløjen og på venstrefløjen – har gennem tiden talt om at fjerne nøddeafgiften.
Regeringen fjerner afgiften og letter dermed en stor administrativ byrde.
Lad det blive et startskud til, at vi i de kommende år kan fjerne yderligere en række afgifter.
Der er mange mærkelige afgifter derude, som kaffeafgift og softicepulverafgift for bare at nævne to eksempler.
Det skal ikke kun være nemmere og billigere at være dansker, det skal også være nemmere og billigere at være virksomhed i Danmark og drive virksomhed i Danmark.
Alt i alt lægger regeringen op til at lette skatter og afgifter for borgere og virksomheder for i alt 23 mia. kr.
Men i den beregning er det vigtigt at huske, at godt en tredjedel vil komme tilbage i statskassen igen, og det er primært, fordi borgerne vil arbejde mere og altså betale mere i indkomstskat fra de tilbageværende skatter.
Med andre ord får borgere og virksomheder lov til at beholde 23 mia. kr., men staten går kun glip af 15 mia. kr.
Der, hvor jeg kommer fra, kalder vi det en god handel.
Men øger vores finanslovsudspil så ikke uligheden?
Til det er der bare at sige: Jo, det gør det.
Med skattereformen øger vi uligheden med blot 0,46 procentpoint på Ginikoefficienten, for vi har grundlæggende det synspunkt, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Vi har grundlæggende det synspunkt, at det skal være nemmere at få foden indenfor på arbejdsmarkedet.
Vi har grundlæggende det synspunkt, at der skal være forskel på at være i arbejde og på overførselsindkomst.
Og hvis man nu er enig med Liberal Alliance i, at det skal kunne betale sig at arbejde, hvilket jeg tror at alle Folketingets partier faktisk er, ja, så går man også selv ind for økonomisk ulighed.
Sådan var det også med den seneste skattereform, som bl.a. Socialdemokratiet og SF stod bag.
Det er klart, at ulighed ikke er et mål i sig selv, men det er noget, vi accepterer, fordi vi laver reformer, som gør samfundet rigere som helhed.
Og det gør regeringens skattereform.
Alle danskere i arbejde vil med regeringens udspil beholde flere af de penge, de selv har tjent.
Alle danskere i arbejde har fortjent at få lettet skatten på arbejde.
Alle skattelettelser er gode skattelettelser, og ja: Skattelettelser er også velfærd.
Lad mig en sidste gang illustrere den besynderlige diskussion angående ulighed.
Gentofte Kommune er i dag Danmarks mest ulige kommune.
Langeland Kommune er den mest lige, så hvis venstrefløjens retorik om ulighed passer, skulle Langeland altså være sådan et Utopia i Danmark, og Gentofte skulle være et helt forfærdeligt sted at bo.
Langeland er et dejligt sted, men det er Gentofte også, og jeg tror ikke, at nogen af borgerne nogen af de steder i deres hverdag går og tænker særlig meget på, hvad Ginikoefficienten lige præcis er i deres kommune.
Men jeg tror måske, at mange borgere på Langeland godt kunne tænke sig, at Langeland var en noget rigere kommune.
Målet må netop aldrig være, at vi skal være lige fattige.
Målet må være, at vi alle bliver mere velstående.
Samlet set giver dette finanslovsudspil en bedre balance mellem stat og borger.
Det giver en bedre og mere retfærdig balance mellem at arbejde og ikke at arbejde.
Vi gavner med dette udspil alle, der skaber værdi ved at yde en produktiv indsats på det danske arbejdsmarked.
Og det er lige fra typer som Krølle, hvis han altså får foden indenfor på arbejdsmarkedet, over manden ved kasseapparatet og til ingeniøren og direktøren.
Alle skal have mere ud af at arbejde.