Pelle Dragsted (EL), 2018-03-20:
Mange tak.
Det her er jo et af de her såkaldte bunkeforslag, vi desværre ofte behandler på det finansielle område.
Det er ca. 500 sider tung finansiel erhvervsjura.
Der er tale om en række komplicerede ændringer af allerede kompliceret lovgivning.
Det bliver præsenteret som et spørgsmål om at ændre reglerne for hvidvaskning, men den del, der handler om hvidvaskning, er kun et lillebitte hjørne af et meget omfangsrigt forslag.
Man kan godt, hvis man skal anlægge et mere principielt syn på det, spørge, om hele den her regulering, som er nødvendig på det finansielle område, rejser spørgsmålet om, hvorvidt det at overlade det her område fuldstændig til private på frit motiverede virksomheder er den rigtige løsning for vores finansielle sektor.
På grund af forslagets omfang er det helt umuligt at nå at behandle de forskellige dele af det, så jeg vil nævne, hvad jeg synes er godt, og hvad jeg synes er mindre godt.
Det er nogle gode opstramninger og tiltag, der bliver indført der for at dæmme op for noget af det misbrug, der er sket i den finansielle sektor, hvor man kan sige at befolkningens og myndighedernes tillid er blevet brudt.
Der er nogle muligheder for at opdage og gribe ind over for hvidvask, som er klare fremskridt.
Det er jo en udmøntning af en aftale, som Enhedslisten desværre ikke er med i, som vi meget gerne ville have været med i og også har bedt om at blive en del af, men indtil videre uden held.
Men som sagt er det kun er en lillebitte del af det her store, omfangsrige lovforslag.
Der er en række andre elementer i det, som vi er mere bekymret over.
Det er jo noget, der stiller investorer og andre i en mere usikker situation.
Så er vi også bekymrede over etableringen af de her nye alternative investeringsfonde, der, som jeg læser lovforslaget, er ringere reguleret, og hvor Finanstilsynet har mindre indsigt.
Jeg mener ikke – og Enhedslisten mener ikke – at vi har brug for mere vildnis i den finansielle sektor.
Tværtimod, der er rigeligt med muligheder og krumspring, man kan gøre, når man skal investere sine penge, og det at etablere nye former vil bare gøre hele det her område til et endnu større vildnis, som bliver langt sværere for almindelige borgere at følge med i, og som tjener interessen hos dem, som har en hær af advokater, som de kan sætte ind for at få placeret deres penge og dermed få et større afkast.
De her spørgsmål kan man måske sige er mere af ideologisk karakter, og det er måske ikke så underligt, at jeg stiller mig, som jeg gør, til dem.
Men der, hvor jeg måske godt kunne efterspørge lidt større bekymring her i salen, ikke kun fra folk med mine politiske anskuelser, vedrører spørgsmålet om reguleringen af realkreditten, og det handler ikke den her gang om ejerformer eller andet.
Det handler simpelt hen om det her forhold med, at realkreditten stadig væk vil være undtaget fra de solvenskrav, som andre dele af finanssektoren er omfattet af.
Vi har jo selv i Enhedslisten oprindelig støttet det her med, at man undtog realkreditten fra samme regulering, men jeg må sige, at i takt med de enorme udbetalinger af udbytte, vi lige nu ser, fra de banker, som ejer langt de fleste af realkreditinstitutterne, så bliver det altså svært for mig at fastholde ideen om, at der ikke skulle være råd til at kapitalisere realkreditten bedre, uden at det skulle gå ud over kunderne.
Der er plads til det, og jeg synes, det må vække bekymring, når vi ser Nationalbanken med et så kritisk høringssvar, som der ligger her, og som meget, meget klart siger, at de solvenskrav, der stilles her, ikke er gode nok, at de vil betyde, hvis vi kommer ud i en krise, at man igen kan risikere, at skatteyderne kommer til at hænge på regningen.
De vil anspore til en mere risikobaseret adfærd i de koncerner, som omfatter realkredit.
Og når jeg læser høringsnotatet, så synes jeg simpelt hen ikke, at ministeren og regeringen udtømmende besvarer den kritik, som er rejst fra Nationalbankens side.
Så vi hælder klart til at stemme nej til det her forslag.