Carl Valentin (SF), 2021-12-17:
Historierne om flygtninge, som får at vide, at de skal rejse tilbage til Syrien, er hjerteskærende, og både når jeg tænder for fjernsynet, når jeg åbner avisen, og endnu oftere når jeg tjekker min e-mail, hører jeg historier fra syrere, der frygter for den fremtid, som de går i møde.
Flere af dem har jeg også mødt ansigt til ansigt, og jeg må sige ærligt, at det er sjældent, at jeg sådan bliver trist af mit arbejde her i Folketinget, men de tidspunkter, hvor jeg hører om hjemsendte syreres personlige historier, er en af undtagelserne.
Det er virkelig ikke for sarte sjæle.
Syrien er styret af et regime, der er kendt for at udføre giftgasangreb på sine egne borgere.
Syrien er et land, hvor der stadig hersker stor risiko for vold og overgreb og for konflikt med de syriske myndigheder.
Og Syrien er sidst, men ikke mindst, stadig meget ustabilt.
Den mangeårige borgerkrig, der sendte syrere på flugt i hobetal, er knap nok ovre, og der er ikke noget, der ligner stabilitet i de her områder.
Så kan det godt være, at der er sket forbedringer – det er der – men når der stadig væk er farligt, og når der stadig væk er ustabilt, er det ikke noget, der betrygger mig synderligt, og det betrygger altså heller ikke de syrere, der står med en ordre i hånden om enten at rejse tilbage til Syrien eller blive placeret på et udrejsecenter.
Som fru Pia Kjærsgaard sagde lige før, er der jo meget få, der ender med at tage tilbage til Syrien.
Hun ser det som et problem; jeg ser det som et udtryk for, at folk er bange for de forhold, der møder dem, hvis de tager tilbage.
Men hvorfor får syrere så overhovedet den her ordre, når deres land både er usikkert og ustabilt?
Er det, fordi alle andre lande gør det og har skabt en forskruet virkelighed, hvor det er accepteret i verdenssamfundet at hjemsende syrere?
Nej, det er overhovedet ikke tilfældet – tværtimod.
Danmark går enegang på det her område, og vi har fået heftig kritik af FN for det.
Hr. Lars Løkke Rasmussens regering tog de første skridt til den enegang i 2015, hvor den daværende regering ændrede kriterierne for opholdstilladelser med flere andre partiers støtte, og i stedet for at følge FN's ord om udelukkende at sende flygtninge hjem, når der er fundamentale, stabile og varige ændringer i hjemlandet, overgik man til en mere løs model, hvor det er praksis at sende flygtninge tilbage, bare der er opnået visse forbedringer, og uanset om forholdene i hjemlandet stadig er skrøbelige og usikre.
Dengang det blev vedtaget, var det bare ord i en lovtekst, men nu er konsekvenserne af loven altså blevet anderledes håndgribelige.
På baggrund af den lov har man simpelt hen nu vurderet, at Damaskus og Rif Damaskus er sikre nok til, at man kan sende syrere tilbage dertil, og derfor hører vi desværre konstant i medierne, i vores e-mailindbakke og ansigt til ansigt fra syrere, der bliver konfronteret med det nærmest umenneskelige valg om, hvorvidt de vil sidde på et udrejsecenter uden nogen realistisk chance for, at forholdene ændrer sig i en nær fremtid, eller om de i stedet vil rejse tilbage til et land, der både er usikkert og ustabilt.
Det valg ville jeg ikke ønske for min værste fjende.
Socialistisk Folkeparti var imod den lovændring, der blev indført i 2015, og vi er endnu mere imod den nu, hvor den har fået konsekvenser for virkelige mennesker.
Danmark skal selvfølgelig følge FN's anbefalinger, og det kan kun gå for langsomt.
Derfor støtter Socialistisk Folkeparti borgerforslaget her, og vi kæmper videre for sagen, uanset hvor meget regeringen og højrefløjen kæmper imod.
Tak for ordet.