Trine Pertou Mach (EL), 2025-05-27:
Tak for det.
Så er det jo helt skidt, når man har skrevet en tale, der starter med at sige tak for en god debat.
Jeg har samlet op på lidt af inputtene her.
Jeg vil egentlig så bare gentage min tak til udenrigsministeren for en god tale.
I virkeligheden synes jeg, at den indrammer utrolig godt, hvad det er, Danmark har kunnet gennem årene, hvad det er, vi har været fælles om, vi gerne ville, men også hvor vigtigt det er, at man ser på mangfoldigheden i samfund, hvor det måske i første omgang er nemmest at komme til regeringer og politiske ledere.
Det at være til stede, hvor det kan være svært, men hvor man kan se et mulighedsrum, er selvfølgelig fuldstændig afgørende.
Det, jeg egentlig primært vil sige noget om her i min ikkeafslutningstale, vil så være nogle af de gode eksempler på, hvordan vi fra dansk side har gjort det.
Det er jo både sket ved, at man på ambassader har understøttet, om ikke i det skjulte, så har det i hvert fald ikke været noget, man har råbt højt om, menneskerettighedsaktivister, aktører, som har arbejdet i svære kontekster, men også og ikke mindst, at vi i Danmark har en meget stærk tradition for at se på danske civilsamfundsorganisationer som aktører, der skal bidrage til at implementere udviklingspolitikken.
Det er ikke, fordi man bare udliciterer til dem, men også fordi det har værdi i sig selv.
Hvis jeg må udlægge det med udenrigsministerens ord, er det præcis det her mellemfolkelige og det faktum, at stærke civilsamfundsaktører samarbejder med andre stærke civilsamfundsaktører, som jo faktisk er direkte med til at skabe og forandre og forankre idéen om, at civilsamfundsorganiseringer er der, hvor mennesker kan melde sig, hvis de gerne vil bidrage til at forandre deres samfund.
Det, at man kan organisere sig og stå stærkere over for magthavere, at man kan bruge det til at kontrollere for korruption, at man kan arbejde for at udvide folks rettigheder, men også at man kan bruge civilsamfundsorganiseringer til at sikre mere bæredygtige fredsforhandlinger, fordi man får indflydelse og sidder med ved bordet, gør, at unge mennesker har et sted, hvor de kan få indflydelse på den måde, deres samfund ser ud på.
I det hele taget kan man bidrage til en mere bæredygtig og fredelig udvikling af sit samfund.
To af de nedslag, som jeg gerne vil give, handler i virkeligheden om noget af det, vi også taler om, ikke bare i udviklingspolitisk sammenhæng, men når vi taler om hele den globale sikkerhedsfront, og det er jo bl.a. klimaforandringer.
Der er ikke nogen tvivl om, at hvis man skal arbejde – og det gør vi jo allerede – og det kommer vi formentlig til at fortsætte med, med et med et meget klart klimafokus og klimakrisefokus, når vi taler udviklingspolitik, så er det fuldstændig afgørende, at man organiserer og arbejder direkte med stærke civilsamfund.
Det er det jo, både fordi det er de mennesker, der lever i klimaforandringerne og lever med konsekvenserne af dem, men også fordi det så er mennesker selv, hvor de bor og lever, der, hvis man skal skabe en bæredygtig klimatilpasning og klimahåndtering af humanitære katastrofer, bedst kan forvalte det, og som også kan være der den dag, hvor udviklingsprojektet eller udviklingsprogrammet måtte flytte sig.
Et andet godt eksempel er jo det, som er den måske mere aktivistiske del.
Nogle af de civilsamfundsorganisationer, vi har i Danmark, arbejder mere med at skabe bevægelser, arbejder med ungdomsbevægelser rundtomkring i verden, hvor man kan sige, at magthaverne er meget lidt begejstret for civilsamfund og meget lidt begejstret for kritikere, men hvor man netop kan bruge de små skridts aktivisme ved at hjælpe mennesker med at organisere sig og finde måder, hvorpå de kan arbejde for grundlæggende menneskerettigheder.
På et eller andet tidspunkt vil der jo være nogle magthavere, som også vil kunne se det forandringspotentiale, som civilsamfundet udgør, ikke bare nationalt, men også internationalt.
Den sidste ting, jeg vil sige her i min første tale, handler om den internationale scene.
Det danske civilsamfund arbejder allerede i dag side om side med stater, statslige aktører, i FN-regi, i EU, men også med det globale syds repræsentanter på den internationale scene.
Det betyder, at vi fra Danmarks side har en ekstremt stærk forankring hos de mennesker, som udviklingspolitikken i virkeligheden skal handle om.
Det håber jeg vi kan fortsætte med, for det betyder faktisk, at når man møder danske aktører ude, vil man have en tillid til, at de faktisk er interesseret i at fremme ens egne rettigheder og ikke alene agere på vegne af stater og statslige magter.
Og med det vil jeg gerne sige, at jeg ser frem til en god debat.