Peder Hvelplund (EL), 2022-01-13:
Tak for det, formand, og stor tak til SF for at rejse den her diskussion.
Det er et utrolig vigtigt element i hele debatten om den forebyggende indsats i Danmark, og det peger jo på en problemstilling, som er velkendt og velbelyst.
Derfor er det naturligvis også en opgave, vi skal løfte.
Det peger jo også på hele spørgsmålet om pårørende i det hele taget.
Her taler vi specifikt om børn som pårørende, og der er det jo også, som tidligere ordførere har været inde på, velbelyst, at der både i forhold til børn, som er en del af en familie, der bliver ramt af kritisk sygdom – f.eks. en kræftsygdom, der gør, at man mister en forælder – og i forhold til børn med en forælder med en psykisk sygdom eller misbrug er en problemstilling, men at det er en opgave, der ikke bliver løftet.
Derfor er jeg også fuldstændig enig i den hensigt, der ligger i beslutningsforslaget, nemlig at de retningslinjer, der er, skal vi naturligvis have fæstet i en lovgivning.
Det hører jeg sådan set også, når jeg hører debatten i dag, at der er en bred enighed om.
Jeg kan jo godt høre, hvor det her bærer henad, og jeg vil bare sige, at fra Enhedslistens side kan vi sådan set godt bakke op om, at det her beslutningsforslag medfører, at vi får nedsat en arbejdsgruppe, hvor man også inddrager relevante organisationer, og at vi får udarbejdet et oplæg.
Jeg har ikke den store bekymring i forhold til det, hvis det er rigtigt, at de kan aflevere noget her medio 2022.
Det tror jeg godt de kan, for det er jo ikke raketvidenskab.
Det er jo ikke ny viden, der skal suges op.
Det er simpelt hen et spørgsmål om, at vi bruger den viden, vi allerede har, og at den så kan udmøntes i et lovforslag, som kan fremsættes i oktober måned.
Det synes jeg faktisk ville være fornuftigt.
Det er ikke, fordi økonomien kommer til at stille sig hindrende i vejen for vores opbakning til det.
Vi kommer til at bakke op om det.
Det vil jo i det her tilfælde være enten kommunerne eller regionerne.
Hvor stort beløbet er, og hvor meget det præcis handler om, må vi så få afdækket.
Men vi skal i hvert fald sikre, at vi ikke står herinde og laver lovgivning, som pålægger nogle andre en udgift, som vi ikke finansierer.
Jeg synes egentlig, det er rimeligt og centralt, at vi, når vi laver lovgivning, også sikrer, at dem, vi pålægger opgaven, også bliver kompenseret for den udgift, der så måtte følge med.
Når de retningslinjer, der er i dag, ikke bliver fulgt, kan en del af det skyldes uvidenhed – det kan lovgivning selvfølgelig være med til at hjælpe på – men det kan også være, fordi der er nogle økonomiske omkostninger forbundet med det eller i hvert fald nogle ressourcemæssige prioriteringer, som gør, at man nedprioriterer opgaver, man ikke er lovgivningsmæssigt forpligtet til at løse.
Derfor synes jeg, det er fornuftigt, at der følger midler med, når vi vedtager sådan noget.
Det understreger bare, at det, når vi diskuterer de forebyggende tiltag, er en hæmsko, at vi har den økonomiske tilgang, som også er herskende i Finansministeriet, nemlig at forebyggende tiltag altid er udgiftsdrivende, for det er de jo ikke på sigt.
Det ændrer bare ikke på, at når vi herinde vedtager en forebyggende indsats, koster det.
Det, at det så på sigt kommer til at tjene sig ind, synes jeg vi skal prøve at få indarbejdet også i Finansministeriets tankegang.
Men vi bakker fuldstændig op om de intentioner, der er i forslaget, og jeg synes, det kunne være udmærket, hvis vi i udvalgsarbejdet kunne nå frem til en enighed om en beretning, der pålægger regeringen at få nedsat den arbejdsgruppe, og at den leverer allerede i løbet af sommeren, og at det kan føre til, at der kommer et lovforslag i næste samling.
Hvis der ikke gør det, må vi så pålægge regeringen, at det kommer til at ske.