Heidi Bank (V), 2021-04-06:
Vi vil give mennesker – børn, unge, ældre, kvinder og mænd – muligheder og frihed.
Det liv med den frihed og de muligheder er presset for de mennesker, som bor i områder stærkt præget af parallelsamfund, uden frihed for den enkelte.
Særlig piger og kvinder er begrænsede.
Venstre ønsker et Danmark uden parallelsamfund og uden ghettoer i 2030.
Det var derfor, vi i VLAK-regeringen i 2018 kom med initiativer på boligområdet, der modvirker parallelsamfund – fordi vi var og er i en situation, hvor for mange står uden uddannelse, uden job, uden de muligheder og livsbetingelser, der følger, hvor for mange lever i en hverdag uden tilknytning til det omgivende samfund, bortset fra den faste ydelse, der pr. automatik dumper ind ad døren fra velfærdssamfundet, betalt af alle de almindelige mennesker og virksomheder, der har valgt fællesskabet til.
Det går ikke, hverken for den enkelte eller for vores fællesskab.
Vi bør være mere ambitiøse på vegne af de mennesker, der er fanget i en parallel virkelighed.
I Venstre vil vi, at børn og unge i disse boligområder skal have bedre betingelser i livet, og vi ønsker fortsat, at kvinder skal have frihed – frihed, som er andre i det danske samfund forundt – og leve uden den benhårde sociale kontrol, og vi ønsker, at flere mennesker kommer i arbejde.
Derfor er det dybt kritisabelt, at regeringen har hævet ydelserne til arbejdsløse indvandrere, for det gør det modsatte, når den økonomiske forskel mellem at tage et arbejde og sidde derhjemme bliver for lille.
For ja, så vælger regeringen at fastholde de mennesker uden for fællesskabet, fratager kvinder muligheden for at få et arbejde væk fra hjemmet, væk fra parallelsamfundet, fratager familierne incitamentet til, at begge forældre har et arbejde og børn stærke eksempler, de kan spejle sig i.
Det er den forkerte vej at gå.
Forandring af boligområderne kommer ikke af sig selv, for så var det sket for længst.
Virkeligheden er, at man i for mange kommuner har ladet stå til og måske måttet lade stå til, fordi det kræver en massiv indsats at omdanne de mest udsatte boligområder til almindelige, velfungerende bydele.
Det kræver håndfaste redskaber, og det var det, vi politisk bredt gav kommunerne i 2018.
Vi er kommet et stykke vej, men er stadig væk kun ved begyndelsen.
Der bliver arbejdet hårdt for at skabe forandring for mennesker i de pågældende områder.
Kommunerne er helt centrale medspillere, og der arbejdes ihærdigt fra kommunernes side for at udarbejde og gennemføre udviklingsplaner.
Og kommunerne gør en enorm indsats, bl.a. for at sikre, at de borgere, der bliver berørt, kommer godt videre.
Familierne sættes ikke på gaden, selv om man kan få det indtryk fra den retorik, der nogle gange kører, men hjælpes derimod videre til en anden bolig.
Jeg skal ikke stå her og lade, som om det er let at flytte.
Jeg er selv flyttet ni gange.
Det tager tid at vænne sig til et nyt sted.
Men det kan lade sig gøre, og det kan åbne nye muligheder, en ny start for de berørte og for deres børn.
Jeg ved også, at nogle af de berørte netop vælger at se det sådan, altså som en mulighed.
Vi skal ikke have parallelsamfund i Danmark, og vi skal ikke have ghettoer i Danmark.
Vi skal have velfungerende bysamfund med muligheder og trivsel, og vi er på vej, men der er som sagt lang vej endnu.
Tak for ordet.