Karin Liltorp (M), 2024-11-08:
Tak for ordet.
Jeg har skrevet en lang tale, så jeg håber, jeg når at holde den, for det her er som sagt et emne, der ligger mig meget på sinde.
»Lykken du holder i hænderne nu/den er vist egentlig min« lyder det så smukt i sangen »Gi' os lyset tilbage«.
Ordene har sin oprindelse hos den danske filosof Løgstrup.
Dybest set handler det om, at vi ikke kan klare os alene.
Vi har brug for hinanden.
Vi har brug for meningsfulde fællesskaber.
Vi ser selve essensen af disse ord gennem det livsbekræftende engagement i de mange frivillige foreninger, hvor tusindvis af danskere hver dag træder til for at være der for andre, der har brug for støtte, uden at få en krone for deres indsats, men til gengæld med en høj løn betalt i meningsfuldhed.
Jeg ved, at vi plejer at blære os med, at Danmark er det lykkeligste land i verden, men her vil jeg gerne være med til at hælde lidt malurt i bægeret.
Jeg synes ganske enkelt ikke, vi kan tillade os at sige, at vi er lykkelige, når så mange er udenfor.
Jovist, de fleste har det godt i Danmark, men hvad med alle de andre?
Der taler tallene for sig selv.
20 pct. er uden for arbejdsfællesskaberne, 12 pct. kæmper med svær ensomhed, hver tiende lider af psykisk sygdom, en femtedel lever med et handicap, og hver dag bliver masser af mennesker ramt af sygdom, tab og stor sorg.
Bag disse tal gemmer der sig rigtige mennesker, mennesker, som har brug for menneskelig støtte fra et fællesskab og for at blive set som andet end et cpr-nummer.
Den giver os økonomisk sikkerhed.
Langt de fleste har tag over hovedet, mad på bordet og adgang til både læge og uddannelse.
Det har dog aldrig været meningen, at staten skal sørge for, at vi føler os værdifulde.
Den opgave ligger hos os mennesker imellem.
De frivillige foreninger gør her en helt uvurderlig forskel.
De tilbyder meget mere end et sted at drikke kaffe.
De skaber samtalecaféer, sorggrupper, gåklubber, de rækker hånden ud som besøgsvenner, de står klar som beskæftigelsesmentorer, de opbygger integrationsindsatser, og de støtter patienter med svær sygdom.
Listen er selvfølgelig meget, meget længere.
De står altså klar med omsorg og fællesskab med forebyggelse og livsforandring.
Forestil jer et samfund, hvor hver ensom sjæl har nogen at snakke med, hvor enhver, der mister, bliver mødt med omsorg, og hvor alle, der kæmper, kan få hjælp.
Det kan de frivillige foreninger faktisk godt sørge for, hvis vi giver dem ordentlige rammer.
De er selve limen i samfundet, især for de mange, der er udenfor.
Selv om det allerede er sagt mange gange før, vil jeg ikke undlade at gentage det her: Frivilligt arbejde er ikke gratis.
Både aktiviteter, lokaler og løn til dem, der leder de frivillige, koster, selv om rigtig mange af arbejdstimerne er gratis.
Dansk Erhverv har lige beregnet, at alene de gratis arbejdstimer, der bliver lagt i de frivillige sociale foreninger, udgør 8,6 mia. kr. årligt, og her er ikke engang de afledte effekter i form af mennesker, der er kommet på fode igen, indregnet, og jeg vil ikke tøve med at påstå, at det beløb er endnu større.
Alle de frivillige, jeg kender, har engageret sig, fordi de gerne vil hjælpe, og selv om vi alle ved, at det, de bidrager med, er uundværligt, er vi havnet i en situation, hvor de skal stå med hatten i hånden og tigge om økonomisk hjælp hos politikere for at kunne udføre deres hjælpefunktion.
Jeg håber, at vi alle sammen kan se, at det er absurd, og at samspillet kan være direkte uværdigt.
I dag er tildelingen af offentlige midler nemlig det vilde vesten, og tilbud, der er afgørende for en udsat gruppe, risikerer at lukke ned uden varsel.
Vores egen socialordfører kommer jævnligt ind på kontoret med tårer i øjnene, fordi der ikke kan findes penge til en af de organisationer, der ligger hendes hjerte ekstra nær.
Det kan vi ikke være bekendt, hverken over for de frivillige eller den frivillige organisation og slet ikke over for den udsatte gruppe, de hjælper.
Derfor glæder det mig meget, at vi har en minister, der vil kigge på området og tager det meget alvorligt.
Noget af det, der hele tiden har forekommet mig lidt absurd, er, at det er til evig diskussion, om man virkelig behøver en infrastruktur, altså i form af støtteorganisationer, i frivilligverdenen.
Alle andre steder i samfundet er det en selvfølge.
Det er altså smartere, at nogen har ekspertisen og overblikket, og derfor har vi de her fantastiske støtteorganisationer derude som CFSA, og vi har frivilligcentre og frivilligråd, og det bliver vi nødt til at værne om.
Men lige på det her område kan vi faktisk godt gøre det lidt bedre, for at citere en tidligere statsminister, der tilfældigvis hedder Poul, og som jeg spiste frokost med tidligere på ugen.
Men jeg synes også, det er så dejligt, at vi nu har en minister, der tager opgaven så alvorligt og har igangsat arbejdet med en finansieringsmodel, der kan imødekomme nogle af ønskerne fra de frivillige organisationer, en model, hvor tildelingen sker på et transparent grundlag.
Jeg glæder mig til, at vi sammen går videre med det her arbejde, og jeg støtter op om regeringens vedtagelsestekst.
Tak for ordet.