runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2019-11-14:
Det er en lidt formel argumentation, fordi man jo sagtens kan køre behandlingen sideløbende, og så kan Socialdemokratiet og Venstre, og hvem det ellers er, i sit betænkningsbidrag jo skrive, at deres støtte til overgangsordningen bygger på, at den nye ordning er vedtaget, og så kan vi køre det præcis samtidig uden nogen som helst forsinkelse.
Skulle der så på mirakuløs vis vise sig et flertal mod den permanente ordning, bliver overgangsordningen jo også stemt ned – det er klart – fordi der så er et flertal imod den, bl.a. med udlændinge- og integrationsministerens partis støtte.
Så det er jo igen det der, vi også så under den tidligere regering, med at forsøge på at finde alle mulige mærkelige begrundelser for ikke at give Folketingets partier mulighed for i en fri afstemning over for offentligheden at give udtryk for, hvad de mener, og det synes jeg er underligt.
Pernille Vermund (NB), 2019-11-14:
Tak for ordet.
Jeg er glad for, at jeg ikke er i regeringens og i ordførerens sted i det her dilemma, når jeg tænker på, hvad det er for et forståelsespapir og parlamentarisk bagland, skulle jeg til at sige, man sådan læner sig op ad.
Det har jo været diskuteret frem og tilbage, hvorvidt de forbedringer, som står i forståelsespapiret, og som bliver diskuteret nu, vil få konsekvenser for, hvor mange illegale indvandrere som frivilligt rejser ud.
Når det er sagt, nytter det jo ikke noget at stå her og tro, så derfor vil jeg gerne spørge ordføreren: I det omfang, det skulle vise sig, at man nu forbedrer vilkårene for børnefamilierne og det rent faktisk får en betydning for, hvor stor en andel der rejser ud frivilligt, og hvor mange der fastholder, at de gerne vil blive i Danmark, og at vi dermed står med endnu større problemer, er Socialdemokratiet så indstillet på at skrue lempelserne tilbage?
Eller er man klar til at tage ansvar for, at man så har skabt et værre udgangspunkt for Danmark, end man har nu?
Rasmus Stoklund (S), 2019-11-14:
Jeg synes, det er svært at acceptere præmisserne for spørgsmålet.
For spørgeren må jo her vide noget, som vi andre ikke ved.
Der er tale om en sag, som jeg ikke kender i detaljer i hvert fald.
Jeg har set den omtalt i medierne, men jeg kender den jo dybest set ikke i detaljerne.
Den er blevet behandlet, først af Udlændingestyrelsen, og derefter er den blevet behandlet af Flygtningenævnet, en uvildig instans fuldstændig uden politisk kontrol.
Og der har man vurderet, at de her mennesker ikke har været truet.
Og det er jo sådan, det er i alle sager, hvor man får afslag på asyl.
Hvis ikke vi har det system, har vi jo de facto fri indvandring til Danmark.
Og derfor bliver vi nødt til at basere os på, at vi har en lovgivning og nogle rammer.
Vi overholder asylreglerne, og så er det uafhængige instanser, der i sidste ende skal afgøre det.
Jan E. Jørgensen (V), 2019-11-14:
Jamen det må man selvfølgelig selv om – det kan jeg jo ikke bestemme.
Men jeg synes stadig væk, det er ærgerligt.
Altså, når det er den mindre vidtgående fortolkning, vi har fokus på, er det jo, fordi det er det, hele forespørgselsdebatten handler om, og derfor er det vel fair nok, at det er det, man adresserer, og kun det.
Jeg synes, det er lidt ærgerligt, at Alternativet og Radikale Venstre i den her sag kører solo og ikke står sammen med de partier, der jo sædvanligvis står sammen i EU-spørgsmål her i salen.
Kristian Hegaard (RV), 2019-11-14:
Tak for spørgsmålet, for så får jeg mulighed for at opklare det.
Det, der er vores modstand mod det, er, at der bliver set meget snævert på det – altså at man kun kigger på en mindre vidtgående tilgang til det, for der kan også være tilfælde, hvor det skal være en mere vidtgående tilgang, altså miljøsager og andre sager, der ligesom tager et hensyn til, at man skal gå i den anden retning.
Så det er på grund af den her snævre, ensidige tilgang til kun at kigge på en mindre vidtgående fortolkning af EU-retten, der er udslagsgivende for vores synspunkt.
Jan E. Jørgensen (V), 2019-11-14:
Der er fuld opbakning til hr. Kristian Hegaard for den glimrende sammenligning mellem danske domstole og EU-Domstolen – erstatningsretten og obligationsretten er altså ret store og omfattende retsområder, som er blevet skabt af dommerne.
Men jeg har ikke helt forståelse for, hvorfor man fra Det Radikale Venstres side og åbenbart også fra Alternativets side ikke kan tilslutte sig forslaget til vedtagelse.
For der står jo udtrykkeligt, at det kun er i de sager, hvor det er relevant , at man da skal argumentere for en mindre vidtgående fortolkning af EU-retten.
Altså, hvordan kan Det Radikale Venstre være imod, at vi i sager, hvor det er relevant, går ind og argumenterer for en mindre vidtgående fortolkning af EU-retten?
Kristian Hegaard (RV), 2019-11-14:
Der er ingen tvivl om, at man de seneste år har diskuteret, hvornår der har været udvist særlig aktivisme fra EU-Domstolens side, og hvornår der ikke har.
I forhold til den ganske udmærkede disputats, som spørgeren henviste til, fra afdøde Hjalte Rasmussen, så argumenterede han jo i sin tid for, at der op gennem 1970'erne og 1980'erne var en given aktivisme til stede ved EF-Domstolen, men i hans værk fra 1998 fortæller han jo så om den større tilbageholdenhed, der er blevet udvist.
Så der har gennem tiden været diskussioner frem og tilbage om aktivisme og tilbageholdenhed, og der har – i hvert fald ifølge Hjalte Rasmussen – de seneste år været udvist en større tilbageholdenhed.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-11-14:
Når jeg spørger med stor interesse for det grundlovsmæssige forhold, er det, fordi EF-Domstolen i 1970 afsagde den kendte dom Internationale Handelsgesellschaft, hvor man netop havde lejlighed til at forholde sig til det.
Den tyske regering gjorde gældende – og nu citerer jeg med formandens tilladelse fra dommen: Visse strukturelle principper i den nationale forfatningsret, der skulle være beskyttet inden for rammerne af fællesskabsretten, var under anfægtelse.
Der kom EF-Domstolen klart frem til, at selv når der var tale om et kontrastforhold mellem den nationale grundlov og EF-retten, så vandt EF-retten forrang.
Der er det så, jeg bare gerne vil spørge ordføreren for Det Radikale Venstre, om han måske ikke der kunne se et behov for, at man greb lidt ind for at begrænse aktivismen, altså bl.a. for at beskytte vores grundlov, for i dag er den under anfægtelse fra EU-Domstolen.
Kristian Hegaard (RV), 2019-11-14:
Det har der været mange spændende juridiske drøftelser af gennem tiden.
Jeg synes ikke, det er rigtigt at sige, at man, hvis man er uenig med en EU-domstolsafgørelse, så ikke kan ændre retstilstanden.
Det kan man jo godt, ved at man eksempelvis kan stille op til Europa-Parlamentet, som ordføreren tidligere har gjort, og dernede arbejde for at ændre lovgivningen og retsakter.
Så på den måde er der fuldstændig sammenlignelighed med, at hvis man er uenig i en række afgørelser fra danske domstole, som man ønsker at ændre retstilstanden på, så kan man gøre noget politisk i Danmark, og på samme måde kan man gøre noget politisk i Europa-Parlamentet eller andre steder i EU-regi for at ændre retstilstanden der.
Så det er ganske sammenligneligt.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-11-14:
Tak, formand.
Nu ved jeg jo, at ordføreren selv er jurist, og derfor kan det undre lidt, at man kan høre ham foretage den sammenligning, som vi også hørte tidligere fra Venstres ordfører, mellem aktivismen ved danske domstole og ved EU-Domstolen.
Det er jo to fuldstændig forskellige ting.
Man har i dansk erstatningsret igennem hundredvis af år afsagt dom på dom, og lovgivere har nikket og sagt: Ja, det vil vi gerne have, og derfor griber vi ikke ind – domstolene er på rette spor.
Og så har vi EU-Domstolen, der fægter i alle retninger og træffer afgørelser, som rigtig mange lande, rigtig mange politikere og rigtig mange vælgere er uenige i, men man griber ikke ind af strukturelle årsager, fordi man ikke kan, fordi det kun er et mindretal af lande, som ønsker at gribe ind, eller af politiske årsager, fordi man helst ikke vil knægte de fine dommere.
Derfor vil jeg egentlig bare gerne stille ordføreren et helt grundlæggende spørgsmål: Mener ordføreren, at EU-retten eller den danske grundlov kommer først?
Hvilken en af de to har forrang, hvis der er tale om en konflikt?
Jan E. Jørgensen (V), 2019-11-14:
Altså, lige nu er den 13 minutter i 11, ifølge mit ur i hvert fald, og om det så er et politisk spørgsmål eller et spørgsmål, som klares andet sted, tror jeg ikke helt, jeg kan svare på.
Kristian Hegaard (RV), 2019-11-14:
Vi havde også meget gerne set, at vi havde stået sammen, for det havde været det klart stærkeste signal,
og derfor har vi også spurgt i forhold til den bemærkning omkring den mindre vidtgående fortolkning af EU-retten, om den kunne omformuleres.
Det har desværre ikke været muligt, og det er derfor, vi står her.
Pernille Vermund (NB), 2019-11-14:
Tak for ordet.
Radikale Venstre har jo i mange år slået sig op på at være et parti, der går ind for frihed til borgerne, for decentralisering, og den her debat handler en del om, hvorvidt EU-Domstolen er mere aktivistisk, end domstolene i Danmark er.
Jeg er faktisk et langt stykke hen ad vejen enig med Jan E. Jørgensen og andre i, at det, det handler om her, er, at man har en domstol, som bliver styret et andet sted fra, hvorfor vi med vores folkestyre i Danmark derfor får mindre indflydelse.
Men hvis man tænker det med og anerkender den præmis, som hr. Kristian Hegaard lægger ned over det her, nemlig at EU-Domstolen er aktivistisk, men for et større område, og derfor er den enkelte borgers indflydelse måske desto mindre, anerkender hr. Kristian Hegaard så, at vi som borgere i Danmark har mindre indflydelse på vores eget liv, altså at vi som personer bliver en mindre del af det, som er det store EU og de mange mennesker, der skal blive enige, end vi ville være, hvis beslutningerne blev truffet der, hvor de rettelig hører hjemme, nemlig i det danske Folketing?
Søren Søndergaard (EL), 2019-11-14:
Jeg vil godt sige til Alternativets ordfører, at den store forskel her jo er, at traktaten, som EU-Domstolen dømmer efter i sidste instans, jo er meget mere omfattende, meget mere politiseret og meget mere politisk end grundloven.
Grundloven indeholder mest nogle spilleregler, men det gør EU-traktaten ikke, for den går langt ud over det og fastlægger politik på forskellige områder.
Så lyder det jo godt, når man siger, at så kan man bare kaste sig ind i kampen, men er det ikke korrekt, at det er rimelig svært at ændre EU-traktaten, også i øvrigt sværere, end det er at ændre den danske grundlov, for det er relativt let i forhold til at ændre EU-traktaten?
Det vil sige, at hver gang man står med et konkret problem, f.eks. at EU-Domstolen forbyder en konflikt og tvinger svenske arbejdere til at arbejde på elendige vilkår, fordi de skal konkurrere med andre, som Domstolen godkender arbejder på dårlige vilkår, så skal man faktisk ændre traktaten.
Kan det være rigtigt?
Sikandar Siddique (ALT), 2019-11-14:
Det er vi meget åbne for at kigge på.
Det vil vi bestemt gerne kigge på.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-11-14:
Jeg skal bare høre, om Alternativet også ønsker dissenser indført ved EU-Domstolen.
Sikandar Siddique (ALT), 2019-11-14:
Tak for ordet.
Faktum er, at traktaternes fædre overlod en masse vigtige spørgsmål til domstolenes senere afgørelse, bl.a. om direkte virkning, menneskerettighedsbeskyttelse osv.
Domstolen var nødt til at afgøre disse spørgsmål i konkrete sager, mens medlemsstaterne ikke havde behøvet at overlade dem til domstolene.
Vi skal passe på med at underkende domstole, bare fordi vi ikke enige i de afgørelser, EU-Domstolen har truffet.
For det handler jo i virkeligheden om det fælles politiske projekt, og hvordan det føres ud i praksis – hvordan vi finder en vej til at varetage vores fælles europæiske interesser.
I lørdags var det både 81-årsdagen for krystalnatten og 30-årsdagen for Murens fald, og i den sammenhæng synes jeg, at det er vigtigt, at vi ikke underkender, hvorfor disse traktater blev underskrevet.
Vi burde bruge vores kræfter på at kæmpe for, at vi i vores EU-samarbejde står fast på, at Unionen skal beskytte den menneskelige værdighed, frihed, demokrati, ligestilling, retsstaten og respekten for menneskerettighederne, herunder rettigheder for personer, der tilhører mindretal.
Er man af den opfattelse, at EU-Domstolen er for aktivistisk, falder det tilbage på lovgiverne, som mange andre ordførere også har været inde på.
Hvis vi negligerer arbejdet med EU-lovgivningen, falder det tilbage på os selv.
Domstolene dømmer jo blot ud fra den lovgivning, der eksisterer.
Derfor er det også kun klædeligt at holde øjnene på det politiske og ikke skyde Domstolen i skoene, at den er politisk, hver gang man er uenig i en afsagt dom.
Vi mener, at der er tale om en naturlig konsekvens af den politiske proces, når EU-Domstolen beskyldes for retlig aktivisme – forstået som at Domstolens fortolkninger går videre, end hvad politikerne er blevet enige om, eller skaber regler, hvor ingen regler er – fordi rummet for aktivisme først og fremmest skabes ved uklarhed om EU-regler.
EU-Domstolen er uden tvivl anderledes end de danske domstole ved sin dynamiske og retsskabende fortolkningsstil, men retsskabelsen muliggøres også af et mere åbent og ufuldstændigt regelsæt i EU, hvor 28 medlemslande og Europa-Parlamentet indgår enormt komplekse kompromiser i deres daglige forhandlinger, der siden skal implementeres nationalt og gennemføres i praksis.
I den kontekst er det næsten umuligt, at EU-Domstolen ikke indimellem kan opleves som aktivistisk.
Den EU-politiske kampplads har derfor afgørende betydning for, hvad der i længden bliver konsekvensen af de juridiske fortolkninger, og dermed får EU-Domstolen en politisk rolle og indflydelse.
Så skulle jeg hilse og sige fra SF, som ikke kunne være her: »I SF mener vi grundlæggende, at det er godt, at EU har en stærk domstol, der værner om den fælles lovgivning og står vagt om de grundlæggende rettigheder, vi har som EU-borgere«.
Det beklager jeg.
Søren Søndergaard (EL), 2019-11-14:
Jeg er fuldstændig enig: Det er der, problemet starter.
Men med Lissabontraktaten – var det i 2011? – skriver man i en protokol, man tillægger til Lissabontraktaten, at man anerkender Domstolens afgørelser, som giver det indre marked forrang.
Og det er en traktat, som danske politikere vedtog uden at spørge den danske befolkning.
Vi syntes, den danske befolkning skulle have indflydelse.
De danske politikere, flertallet, ønskede ikke at give den danske befolkning indflydelse.
Men det var politikere, der vedtog det, og det er jo det, Domstolen baserer sig på.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-11-14:
Jo, men hvem er det, der har besluttet, at det indre marked skulle have forrang?
Jeg går ud fra, at hr. Søren Søndergaard kender Van Gend en Loos-dommen, jeg går ud fra, han kender Costa-ENEL-dommen, Defrenne-II-dommen – altså alle de domme, der jo blev afsagt i tiden før Danmarks indtræden, som netop fyldte de huller ud, der var i traktaten, på en aktivistisk måde og sagde, at reglerne i indre marked skulle have forrang, EU-retten skulle have forrang, EU-retten skulle have direkte virkning osv. osv.
Det er altså dommerne, der har truffet de afgørelser.
Derfor er det da også der, problemet starter.
Henrik Dahl (LA), 2019-11-14:
Men ordføreren er vel enig med mig i, at spørgsmålet om, hvad klokken er, er et politisk spørgsmål og ikke et astronomisk spørgsmål?
Morten Messerschmidt (DF), 2019-11-14:
Jeg ved ikke rigtig, om vi er med eller imod hinanden her, hr. Søren Søndergaard.
Det står lidt uklart for mig.
Jeg havde egentlig troet, vi ville være allierede til kamp for den danske grundlov.
For jeg har – og det kan godt være, det skal modificeres – set hr. Søren Søndergaard i sådan et glorværdigt lys i min verden, al den stund at vi jo kæmpede sammen imod Metockdommen i sin tid, en dom, der er jo politisk lå fuldstændig inden for Enhedslistens politik.
Det handlede om at få rigtig mange fra den tredje verden til Danmark, men hvor hr. Søren Søndergaard jo havde det synspunkt, at den kamp ville han gerne kæmpe politisk.
Det skulle dommerne ikke komme og blande sig i.
Derfor forstår jeg ikke helt hans tøven over for at støtte vores kritik af Domstolen.
Jeg forstår heller ikke, hvordan det at få en social protokol skulle løse de problemer, som Bolkesteindirektivet og det indre marked, den fri bevægelighed osv. har skabt.
For hvem skal fortolke den sociale protokol?
Det bliver formodentlig Domstolen.
Det er i hvert fald i dag Domstolen, der har beføjelse til at tolke alle de andre protokoller, der er knyttet til traktaten.
Kristian Hegaard (RV), 2019-11-14:
Radikale Venstre er stadig væk meget optaget af borgernes frihed og ikke mindst borgernes rettigheder.
Når der gælder rettigheder på tværs af lande, som det er tilfældet i EU, er det kun fornuftigt og naturligt, at de rettigheder gælder, uanset hvilket EU-land man bor i.
Så det, at der er nogle forskellige domme og afgørelser, der statuerer rettigheder og dermed frihed for borgerne, bekymrer sådan set ikke Radikale Venstre.
Pernille Vermund (NB), 2019-11-14:
De konkrete sager, som har været fremme i dag, er bl.a. på udlændingepolitikken, hvor et stort flertal i Folketinget, som repræsenterer et stort flertal i befolkningen, bliver underkendt af EU-Domstolen.
Anerkender hr. Kristian Hegaard, at når EU-Domstolen underkender det, som et stort flertal i Folketinget og et stort flertal i befolkningen mener er den rette vej for Danmark at gå, underkender EU også borgernes frihed, demokrati og ret til at føre politikken i vores eget land?
Kristian Hegaard (RV), 2019-11-14:
Jeg kan sige fuldstændig klart, at Radikale Venstre er meget optaget af borgernes frihed, og den frihed har EU jo netop været med til at skabe.
Når vi ser store grænseoverskridende problematikker som eksempelvis klima- og miljøspørgsmål, som lande ikke kan løse alene, så er det EU, der er med til at kunne gøre det.
Så EU er med til at skabe den frihed, der er for borgerne, og det er simpelt hen i alles interesse at styrke det.
Søren Søndergaard (EL), 2019-11-14:
Ja, det er fuldstændig rigtigt.
Men det ændrer ikke noget ved – og det er måske her, der er en lille uenighed – at Domstolen faktisk dømmer ud fra traktaten.
Den der opfattelse af, at der sidder nogle dommere nede i Bruxelles og dømmer, sådan fuldstændig som de selv har lyst til, og bare kører derudad, deler jeg ikke.
Også Metockdommen handlede jo om den fri bevægelighed for arbejdskraft.
Det er det princip, der er knæsat igen og igen i traktaten.
Det er kernen i traktaten, og før vi får gjort noget ved den kerne, kan vi vedtage alle mulige ting, men vi kommer ikke uden om den kerne, medmindre man parallelt med det laver en anden traktat, en protokol til traktaten eller eventuelt en helt ny traktat, hvor man fastslår, at det ikke er det indre marked, der har forrang.
Og så er det, jeg tænker: Vil de borgerlige være med til det – at nej, det indre marked skal ikke have forrang i EU?
Det synes jeg vil være rigtig godt.
Så kan vi jo næsten indkalde til en forespørgsel og få det vedtaget i en fart.
Nick Hækkerup (S), 2019-11-14:
Nej, det kan jeg jo ikke, al den stund at den, som i sidste instans har kompetencen til at svare på det spørgsmål, ikke er mig, men Højesteret.
Det, som Højesteret i virkeligheden siger med den præmis, uanset hvordan den er formuleret, er, sådan som jeg hører det – og hvis det ikke er den, er det en af de andre præmisser; jeg kan dem ikke i hovedet – en bekræftelse af, at det i sidste ende er Højesteret, der har det sidste ord.
Det er i virkeligheden det, der bliver sagt.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-11-14:
Justitsministeren nævner Maastrichtdommen, som jo nu har 20 år på bagen.
Med formandens tilladelse vil jeg gerne citere fra afsnit 9, punkt 6, fra Maastrichtdommen: »Danske domstole må derfor anse en EF-retsakt for uanvendelig i Danmark, hvis der skulle opstå den ekstraordinære situation, at det med den fornødne sikkerhed kan fastslås, at en EF-retsakt, der er opretholdt af EF-Domstolen, bygger på en anvendelse af Traktaten, der ligger uden for suverænitetsafgivelsen ifølge tiltrædelsesloven.«
Højesteret har altså meget klart sagt, at skulle EU-Domstolen træffe en afgørelse, der går ud over tiltrædelsesloven, så er den uanvendelig i Danmark.
Der er jo sket ganske meget siden Maastrichtdommen.
Vi har fået nye traktater, og vi har i den grad set EU-Domstolen anvende de nye traktater på en ekspansiv måde.
Kan justitsministeren fuldstændig udelukke, at de multiple domme, der er afsagt igennem de sidste 20 år, ikke ligger uden for tiltrædelseslovens rammer og således er uanvendelige i Danmark efter Højesterets ord efter den dom, som justitsministeren selv nævner?
Morten Messerschmidt (DF), 2019-11-14:
Tak, formand.
Dagens debat handler om noget lidt særegent for parlamentariske diskussioner, al den stund at vi jo normalt ikke forholder os kritisk til domstole.
I Danmark er vi vant til, at magtens tredeling står fast, som den har gjort i grundloven siden 1849, altså at vi har Folketinget, der lovgiver, at vi har regeringen som udøvende magt, og at vi har Højesteret, lige her rundt om hjørnet, og de andre retter, som uafhængigt træffer deres juridiske afgørelser.
Sådan skal det være i et retssamfund.
Men sådan er det ikke i EU.
Folketinget, Europa-Parlamentet og andre institutioner bliver gang på gang frataget beføjelser af dommere, som ingen har stemt på, og som ofte ikke kender konsekvenserne af deres afgørelser og træffer dem ud fra rent ideologiske betragtninger.
Effet utile kalder man det i Luxembourg, at EU-retten skal have effektivitet, og det bruger man så som argument for gang på gang at træffe afgørelser via domme, som griber langt, langt ind i det arbejdsområde, som vi politikere burde have.
Det vækker nogle gange opmærksomhed i pressen.
I sommer faldt der en dom til stor forargelse og til stor forundring for bl.a. den danske regering – jeg noterede i hvert fald, at integrationsministeren var forundret – som underkendte stribevis af danske afgørelser i familiesammenføringssager.
Og det må selvfølgelig undre en lille smule, al den stund det ikke er mange år siden, vi havde en statsminister, der sagde, at den danske udlændingepolitik ville blive afgjort her i Folketingssalen helt frem til, at solen brænder ud.
Alligevel havde vi en Domstol, der følte sig beføjet til at træffe den afgørelse.
Men det er jo ikke det eneste område.
Vi har også på arbejdsmarkedsområdet, hvor man måske skulle tro, at en socialdemokratisk regering følte sig en lille smule presset, set Domstolen træffe afgørelser, som griber langt ind i de etablerede regelsæt, som vi kender i de nordiske lande.
F.eks. er det på SU-området Domstolen i Luxembourg, der har truffet afgørelse om, at SU skal være en del af reglerne for vandrende arbejdstagere.
I 1986 mente man, at det skulle den ikke – det afgjorde man i Browndommen.
Så kom man på bedre tanker i 1992 og afsagde Grzelczykdommen.
Vi ønsker ikke en Domstol, der herser rundt med politikerne, og derfor vil vi have et opgør med EU-Domstolen.
Tak, formand.
Søren Søndergaard (EL), 2019-11-14:
Det, jeg studsede over, var hr. Morten Messerschmidts formulering om, at EU-Domstolen var i færd med at begå et statskup mod politikerne.
Altså, det syntes jeg da var et fantastisk skønmaleri af politikerne.
Er det ikke sådan, at det lige præcis er politikerne, der har skabt hele det grundlag, der gør, at EU-Domstolen kan opføre sig på den måde, som den gør?
Og er det ikke sådan, at politikerne bl.a. har skabt den for at undgå at tage stilling til vanskelige problemer og overlade det til EU-Domstolen?
Så er det ikke ligesom at rette bager for smed i den her sag?