Marianne Jelved (RV), 2019-12-06:
Tak til ministeren for talen.
Og tak til Dansk Folkeparti for at rejse forespørgslen, som jo faktisk bliver en varsling af den redegørelse, ministeren skal komme med senere i denne samling.
Jeg vil indlede med en lille fortælling fra det virkelige liv.
I midten af 1990’erne havde vi krig i Eksjugoslavien, og vi havde danske soldater i Bosnien-Hercegovina.
Jeg var økonomiminister og kom jævnligt i Bruxelles.
Og så tænkte jeg: Hov, hvad er der nu galt her, for det er jo fremmedlegionens fortaler, der står der og siger, at de danske soldater er de bedste?
Og så sagde han: Jo, de er fantastiske til at forebygge konflikter i lokalsamfundet; de er gode til at få borgerne til at være med til at reparere generatoren og vandværket, og hvad der nu er galt; så det er faktisk rart at være der, hvor de danske soldater er.
Han spurgte mig så: Hvor har de lært det?
Og der måtte jeg jo svare: I skolen.
Og i skolen har vi jo faktisk den tradition at bygge på fællesskaber og skabe fællesskaber, hvis ikke de er der.
Derfor arbejder vi i skolen meget med relationer mellem børnene og relationer mellem de voksne og børnene osv.
Mobning er jo en af de mest modbydelige foreteelser, der kan ske i et fællesskab, hvor man ellers skulle være tryg og tilpas.
Og det er slemt, når hvert barn i 4.-9. klasse i 2017-2018 har oplevet mobning.
Det er klart, at vi jo ikke bare kan sidde og trække på skuldrene af det.
Det problem skal løses.
Og det gør man jo ikke bare ved at fjerne det barn, der mobbes, eller den, der mobber; det er hele kulturen i skolen, det gælder – dér skal skabes en bedre kultur.
Børn er meget sårbare, og derfor er der også meget forskning, der går på, hvordan børn har det i fællesskaber og i skolen
f.eks. Jeg har et citat fra en forsker, som jeg selv synes er meget betegnende for, hvor sårbare børn faktisk er.
Det er lidt indviklet, så jeg siger det langsomt: Din identitet skabes af din tolkning af den andens tolkning af dig.
Citat slut.
Hvordan virker jeg på de andre? kan man også sige.
Der er blevet iværksat en hel del undersøgelser af virkningen af de såkaldte antimobbebestemmelser, som regeringen skal gøre rede for her i Folketinget på et senere tidspunkt i denne samling.
Så derfor ser jeg også den her forespørgsel som en varsling af det, der er vedtaget og skal finde sted snart eller i løbet af kort tid.
Og det er en styrke for sagen – det er virkelig en meget stor styrke for sagen – at Folketinget er så enige, som vi er alle partierne imellem, omkring den her type problemstillinger.
Det er jo også den måde, vi slår igennem med vores budskaber på rundtomkring i kommunerne.
Og jeg er enig i det, der allerede har været debatteret her fra talerstolen i den her sag, nemlig hvor vigtigt det er, at vi har et godt samarbejde med kommunerne.
Derfor synes jeg også, at vi skal prøve at få sat det på dagsordenen.
Der er i hvert fald nogle af os, der er medlem af aftalekredsen omkring folkeskolen, som holder jævnlige møder med bestyrelsen i KL's børne- og undervisningsudvalg.
Det kan godt være, at vi måske skal udvide det og tage dem med, som ikke er med i kredsen af folkeskoleforligspartier på dette punkt, for det er så bredt.
Det er bare et forslag, for det er jo vigtigt, at vi har den dialog med dem, der har ansvaret for den kommunale hverdag og for den måde, som man håndterer de her problemer på.
Man kunne jo også godt bede kommunerne om – i det her tilfælde KL og det pågældende udvalg, jeg nævnte – at prøve at samle erfaringer fra diverse kommuner og spørge til, hvad de egentlig gør, og hvordan det fungerer, så vi også får en situationsrapport ved sådan en lejlighed.
Med de ord vil jeg gerne ønske os alle sammen, havde jeg nær sagt, held og lykke med den opgave, som vi jo har påtaget os her i Folketinget i al offentlighed, og det forpligter jo os alle sammen.
Jeg er glad for, at vi trækker et fælles læs.