Pelle Dragsted (EL), 2025-04-04:
Tak for det.
Forslaget, vi diskuterer i dag, handler jo som sagt om at beskytte vores demokrati mod, at pengestærke grupper, rigmænd, oligarker eller andre, kan øve indflydelse, kan påvirke vores folkestyre og de beslutninger, som bliver truffet herinde.
Vi ser desværre i verden og i Danmark, hvordan penge spiller en stadig større rolle i politik.
Der bliver brugt flere og flere penge på valgkampe; der bliver sendt flere og flere penge fra selskaber og fra meget rige individer til de politiske partier.
Det skyldes jo bagvedliggende årsager, at uligheden i vores samfund stiger.
Der er blevet flere pengestærke mennesker og grupper.
Og det betyder jo konkret – for at gøre det helt enkelt – at dem med de tykkeste pengepunge får den største indflydelse.
Det har været sagt her, at man ikke lader sig påvirke osv., men vi skal jo ikke være naive.
Når der er grupper, uanset om det er interessegrupper eller individer, som betaler millioner til politiske partier, gør de det jo ikke for sjov eller af deres gode hjerte.
De gør det, fordi de forventer at få valuta for pengene.
Dermed siger jeg ikke, at partierne nødvendigvis lader sig påvirke, men donatorerne støtter de partier, som varetager deres interesser, og det har den konsekvens, at partier, som varetager mere pengestærke gruppers interesser, bliver rigere og har flere penge til at købe synlighed og til at føre kampagner for, end partier, der repræsenterer mere almindelige danskeres interesser.
Når vi ser på udviklingen i USA, synes jeg, vi ser et skræmmebillede.
Elon Musk – det er bare ét eksempel – brugte over 0,5 mia. dollars på at føre valgkamp for Donald Trump, hvorefter han blev belønnet med en politisk post i Trumps regering og en politik, der tilgodeser hans interesser.
Men det er ikke kun på republikansk side; også hos Demokraterne ser vi den samme udvikling, altså at man er fuldstændig afhængig af støtte fra hovedrige donorer.
Og det påvirker, hvilken politik man formulerer, fordi man er bange for at miste den støtte og dermed muligheden for at vinde et embede.
Det mener jeg bare at vi er nødt til at tage helt ekstremt alvorligt, både det, at penge generelt spiller en rolle, men selvfølgelig også det, at vi også nu ser udenlandske aktører i stigende grad blande sig i vores demokrati.
Det mener jeg ganske enkelt ikke vi kan vende det blinde øje til.
Enhedslisten er med i den aftale, som er indgået på regeringens initiativ, om at forsøge at lukke ned for udenlandske donationer.
Det er et godt skridt.
Vi er bekymrede for – og derfor glæder vi os til at se lovforslaget – hvorvidt man faktisk får lukket ned for det, for hvis man bare kan kanalisere sine penge gennem et dansk datterselskab, altså har et dansk cvr-nummer, så er vi jo lige vidt.
Det er derfor, at vi med det her forslag inspireret af lovgivningen i Canada går et skridt videre og siger, at det ikke kun er udenlandske oligarker og rigmænd, der skal holdes ude af politik; det er generelt big money, altså store summer.
Det er helt fint, at almindelige borgere giver 500 kr. eller 1.000 kr. eller 5.000 kr. til et politisk parti; der er intet som helst problem med det.
Det risikerer at påvirke de politikere og partier, der modtager penge, at de for at modtage dem igen i fremtiden gerne vil holde sig gode venner med de pågældende pengestærke interesser, men det skaber også, uanset om den påvirkning sker, en skævvridning, i retning af at de partier, der varetager – lad os bare sige det, som det er – den økonomiske elites interesser, vil kunne købe sig til større synlighed, til større tilstedeværelse, til dyre kampagner, når der er valg.
Og det virker.
Altså, folk køber jo ikke annoncer, fordi det ikke virker.
Partierne køber annoncer, uanset om det er på sociale medier eller i andre medier, fordi det virker.
Og det er klart, at hvis man har flere penge til det, har man en bedre mulighed for at ende heroppe på den talerstol, hvor jeg står.