Karsten Hønge (SF), 2024-04-25:
Ja, vi kan jo sådan i fællesskab prøve at granske nyrer og hjerter hos de andre partier.
Altså, jeg vælger egentlig at tro på, at man oprigtigt stoler på, at der er den her nære sammenhæng mellem lavere ydelser og at få folk i arbejde.
Jeg kan næsten ikke tro andet om andre mennesker.
Det må jo være, fordi man virkelig tror på, at der er den sammenhæng.
Det er godt nok på trods af alle undersøgelser, på trods af hvad alt peger på, og på trods af, som fru Victoria Velasquez også rigtigt siger, at det også samfundsøkonomisk jo ikke hænger sammen, fordi det at investere i de mennesker, der har mindst, vil være en investering i, at flere rent faktisk kommer ud på arbejdsmarkedet, at flere tager en uddannelse, at færre bliver førtidspensionister, at arbejdsløshedsperioderne bliver kortere, at man uddanner sig til de kompetencer, som virksomhederne efterspørger osv. osv.
Så økonomisk hænger det ikke sammen, at man her vil presse folk længere ned økonomisk, men jeg vælger dog alligevel at tro så meget godt om andre partier, at de må stole på, at den her sammenhæng er der, selv om den åbenlyst ikke er der.
Det her lovforslag sender tusinder af børn ned ad den sociale rutsjebane.
Regeringen gør det med åbne øjne.
Vi synes, det er en kynisk affære.
Ministeriets egne beregninger viser, at 11.000 børn lever i familier, som nu skal trykkes ned på en væsentlig lavere sats.
Lovforslaget vil sætte ydelsen for ca. 10.000 voksne ned for, som der står, at tilskynde dem til at komme i arbejde.
Det fremgår i hvert fald af bemærkningerne til lovforslaget.
Men hvad er vores erfaringer egentlig med den slags tilskyndelser?
Hvis man er i stand til at flytte sig væk fra et økonomisk pres, svarer det vel lidt til, at hvis man møder to bøller på gaden og man faktisk har muligheden for at gå uden om dem, så vil de fleste nok vælge at gøre det.
Men problemet ved nedsatte ydelse er, at det rammer alle, og det med at ramme mennesker med lavere ydelser for at få dem i arbejde har vi faktisk prøvet flere gange før, endda i et stort fuldskalaforsøg med hele samfundet.
Hvordan gik det egentlig?
62.000 børn blev dengang ramt hver dag af den lavloftede kontanthjælpskælder.
Det var kynisk, det var asocialt, og det var unfair.
Men selvfølgelig kan økonomisk pres flytte mennesker.
Hvis man kan flytte sig væk fra pisk, gør man det jo.
Hvis man skubber til mennesker, som ikke kan flytte sig, vælter de jo bare.
Fattigdom fører kun én vej, og det er til apati og opgivenhed, og ulighed river samfund fra hinanden.
Jeg tænker, at ministeriets redegørelse til dels må være skrevet under inspiration fra tryllekunstneren professor Tribini.
Han var gøgler, teltholder og selvudnævnt professor, og han var især kendt for sine talegaver som rekommandør, udråber, ved sine parader foran gøglerteltet.
Jeg kom til at tænke på Tribini, da jeg læste side 5 i den kommenterede høringsoversigt.
Her bliver der tryllet og jongleret med de forskellige aftaler om kontanthjælp, så slutresultatet ikke ser helt så slemt ud.
Men det er netop en af den slags afledningsmanøvrer, som tryllekunstnere benytter sig af.
Jeg synes, regeringen skal stå ved de ulykker, som den her lov fører med sig.
At regeringen med en kreds af partier sender tusinder af børn ned ad den sociale rutsjebane, bliver jo ikke bedre af, at den samme regering med en anden kreds af partier gennemfører en række gode tiltag, som bl.a. trækker børn ud af fattigdom.
Netop de positive sociale tiltag bliver nøje beskrevet, men de har så bare ikke en disse med det her lovforslag at gøre.
Det er en afledningsmanøvre for at trække opmærksomheden væk fra regeringens handlinger.
Professor Tribini ville nikke anerkendende.
Sociale organisationer ved lige nøjagtig, hvor skoen trykker, og Røde Kors, Rådet for Socialt Udsatte, Dansk Socialrådgiverforening, Kirkens Korshær, Red Barnet, Børnerådet, Mødrehjælpen, Dansk Flygtningehjælp og SOS Racisme advarer mod det her lovforslag.
Kommunernes Landsforening skriver i deres høringssvar, at nogle kommuner vil stå med en meget stor udfordring i forhold til at hjælpe borgere til en anden og billigere bolig.
Særlig i de store byer med relativt få billige boliger kan man få svært ved at hjælpe de berørte borgere.
KL's udmelding hænger fint sammen med høringssvaret fra BL, Danmarks Almene Boliger, som gør opmærksom på, at 65 pct. af alle kontanthjælps- og uddannelsesydelsesmodtagere med indvandrerbaggrund bor i almene boliger.
Organisationen skriver videre, at mange med de reducerede ydelser ikke længere vil have råd til deres nuværende boliger, og de vil få svært ved at finde en anden bolig.
BL forudser, at der er stor risiko for udsættelser, og at et øget antal udsættelser sandsynligvis vil føre til, at hjemløsheden stiger.
Fattigdom rammer hårdt.
Bare et enkelt år i et barns liv, som henslæbes i fattigdom, betyder ringere chancer for senere i livet at kunne få sig en ungdomsuddannelse.
Det, der slår igennem, hver gang man måler på betydningen af lighed og ulighed i samfundet, er den relative fattigdom, den relative ulighed, og børn af fattige forældre har ca. 60 pct. større risiko for at ende som førtidspensionist allerede som 30-årig.
Fattigdom fører til, at færre får en uddannelse, og de, der får en uddannelse, tager en kortere.
Til gengæld kan de se frem til længere perioder som arbejdsløs.
Fattigdom fører ikke til beskæftigelse, men til opgivenhed og apati.
Cevea siger det meget præcist: Hjælper man folk med at komme i arbejde, kommer de i arbejde.
Slår man dem derimod i hovedet, bliver de højst sandsynligt liggende.
Det er jo ikke raketvidenskab.