Mikkel Bjørn (DF), 2025-04-04:
Det er ikke længe siden, at regeringen gennemtrumfede den såkaldte koranlov – en lov, der for første gang i nyere tid har gjort det strafbart at ytre sig kritisk eller symbolsk over for en religiøs tekst.
Det var et skridt væk fra den danske tradition for frisind og mod en virkelighed, hvor hensynet til følelser, især religiøse følelser, trumfer det frie ord.
Den lov står som et klart eksempel på en bekymrende tendens: at ytringsfriheden gradvis udhules, hver gang nogen føler sig krænket.
Det er netop derfor, den her debat i dag er så nødvendig.
For koranloven er ikke en enlig svale.
Den er udtryk for en bredere bevægelse, hvor staten og domstolene i stigende grad sætter grænser for, hvad man må sige, ikke ud fra objektive farer, men ud fra subjektive følelser.
For nylig dømte landsretten en mand for offentliggørelse af vittigheder, der efter enhver normal målestok ganske givet er både enormt stødende og kontroversielle, men som ikke opfordrer til vold, ikke truer nogen, og som næppe ville have udløst andet end hovedrysten og elendige anmeldelser, hvis de var blevet bragt i en revy eller på en obskur hjemmeside for få år siden, men som domstolene nu slår ned på med racismeparagraffen som våben.
Vi ser altså en bredere bevægelse, hvor ytringsfriheden langsomt, men sikkert undergraves, ikke kun af regeringen, men også af retspraksis, hvor grænserne for lovlige vittigheder nu bestemmes af vittighedernes grovhed.
Lad mig slå fast: Dansk Folkeparti forsvarer ikke grovheder.
Vi forsvarer ikke smagløshed, men vi forsvarer retten til både at være grov og smagløs, for det er selve kernen i ytringsfriheden.
Hvis vi først begynder at kriminalisere det, der støder os, hvad bliver så det næste?
Kan en forfatter anklages for en satirisk roman?
Kan en kunstner dømmes for et provokerende værk?
Kan et barn over den kriminelle lavalder dømmes for at fortælle en upassende joke i skolegården?
Racismeparagraffen, § 266 b, bruges nu til at definere, hvad man må sige, og endnu værre: hvad man ikke må gøre grin med.
Vi risikerer at gøre domstolene til smagsdommere, hvor et forkert ord eller et stødende udtryk kan føre til retsforfølgelse, ikke fordi det opfordrer til vold, men fordi nogen føler sig krænket.
Skal vi acceptere, at satire og humor – de værktøjer, vi i generationer har brugt til at bearbejde virkeligheden og udstille magten – i dag vurderes af anklagere og dommere snarere end almindelige mennesker med sund fornuft?
Skal vi virkelig affinde os med, at udtalelser, der tidligere blev mødt med kritik eller forargelse på gaderne, i avisspalterne eller ved middagsbordet, nu skal reguleres med paragraffer og fængselsstraffe?
Det danske folk har aldrig været bange for at sige fra, når nogen går over stregen.
Det er en del af vores demokratiske kultur, at man også med hårde ord kan vise, hvad man finder acceptabelt.
Men når staten overtager den rolle og sætter retsmaskineriet ind, hver gang nogen siger noget upassende, så fratager vi borgerne både ansvar og myndighed, og så bevæger vi os fra frisind til formynderi.
Skal vi acceptere, at noget, man frit kan sige i Rusland, Iran eller andre styrer, ikke længere må siges i Danmark?
Det mener vi ikke i Dansk Folkeparti.
Vi mener, at danskerne er voksne nok til at skelne mellem ord og handling.
Vi mener, at retten til at sige noget dumt er en del af det at være et frit menneske, og vi mener, at en lovgivning, der forvandler dårlig og grænseoverskridende humor til kriminalitet, ikke hører hjemme i et frit samfund.
Derfor spørger vi i dag, hvad ministerens holdning er til den nuværende praksis for anvendelse af racismeparagraffen, og hvad regeringen agter at tage af skridt for at sikre, at ytringsfriheden, også når den støder, bliver en grundpille i det danske demokrati.
Tak for ordet.
Hov, ja, der er et forslag til vedtagelse fra Dansk Folkeparti, Liberal Alliance, Danmarksdemokraterne og Konservative, som lyder: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at ytringsfriheden og den kunstneriske frihed er under pres fra regeringen, som har indført lovgivning mod religionskritik og kunstnerisk udfoldelse, samtidig med at den udøvende magt nu også retsforfølger udgivere af vittigheder efter lovgivning, der ikke tidligere har været anvendt mod udøvere af kunst og satire.
Regeringen har handlet på pres fra udlandet og har underlagt sig totalitære islamiske krav samt krav om retsforfølgelse fra tyske myndigheder, der ikke har samme tradition for ytringsfrihed og dens beskyttelse, som vi historisk har værnet om i Danmark.
Derfor opfordrer Folketinget regeringen til at føre en politik, der øger ytringsfriheden og sikrer, at kunst og satire har et frirum, så lovgivningen igen bliver forenelig med en høj grad af ytringsfrihed.«