Dennis Flydtkjær (DF), 2017-10-10:
Tak for det.
Det er jo tre lovforslag, vi behandler, og det, der er omdrejningspunktet, er skattekontrolloven, som bliver revideret.
Når man læser indledningen til lovbemærkningerne, må man forstå, at det sådan er retssikkerhedspakke III, man udmønter, og at det er regeringens kamp for bedre retssikkerhed, og at det nu er regeringen, der foreslår, at vi skal have en ændring af skattekontrolloven.
Jeg vil sige, at det nok lidt er et fortegnet billede, for det er sådan set en proces, der har været i gang rigtig længe.
Det startede med en debat tilbage i 2012-2013, hvor man oplevede rigtig mange dårlige sager, altså hvor SKAT simpelt hen havde behandlet folk skidt.
Man havde måske fortolket reglerne lidt skævt, bl.a. sådan, at man brugte teleoplysningerne lidt for bredt, og at man pressede advokater, så deres tavshedspligt ikke gjaldt længere.
Det gjorde jo så, at der var en del omtale af det.
Det førte bl.a. til, at vi i Dansk Folkeparti fremsatte et beslutningsforslag her i salen, som pålagde den daværende regering at nedsætte en lovkommission, som skulle lave en revision af det her.
Det fik vi så støtte til i den forstand, at den gamle regering og et flertal i Folketinget støttede, at vi skulle revurdere skattekontrolloven, men ikke at der skulle være en kommission.
Det spøjse var sådan set, at man allerede dengang sagde, at det simpelt hen ville tage for lang tid.
Vi havde sagt den 1. januar 2015, og man sagde så under den daværende skatteminister, hr. Morten Østergaard, at det kunne man gøre meget hurtigere ved selv at lave et internt udvalg.
Nu står vi jo så her noget tid længere efter, men det positive er trods alt, at vi får en revision af det, og at man nu får kigget på det, selv om det har taget lidt længere tid.
Skattekontrolloven er jo en lov helt tilbage fra 1946, som er blevet rettet utallige gange, og flere eksperter har sådan set sagt, at det var et kludetæppe, og at det var kompliceret og svært tilgængeligt, og jeg tror, at de fleste ordførere vil sige, når de sidder og læser det her kæmpe bundt af papirer, vi har fået til det her lovforslag, at det ikke er letlæseligt stof.
Men det er supergodt, at loven bliver revideret, for skattekontrolloven er sådan set en balancegang.
Den skal selvfølgelig sikre nogle gode kontrolmuligheder for vores skattevæsen, så man kan kontrollere, om virksomheder og borgere overholder lovgivningen, men den skal også være i balance med retssikkerheden, så man sikrer, at der ikke helt uhæmmet kan gøres brug af forskellige redskaber.
Det synes jeg egentlig at man får indrammet meget godt i de lovforslag, som ligger her på bordet, og som vi behandler nu, bl.a. også fordi der bliver en opdeling i en skattekontrol og en egentlig skatteindberetningslov.
Det er ret så omfangsrigt, og jeg synes egentlig også, at den socialdemokratiske ordfører nåede godt omkring mange af punkterne.
Men jeg vil lave nogle nedslag, som jeg synes er vigtige at man får kigget på, og det er også ud fra nogle af de ting, som var oppe i debatten i 2012-2013.
Det er bl.a. det om advokaternes og de finansielle virksomheders pligt til at oplyse ting, ligeså om der er en balance i forhold til den tavshedspligt, de forskellige brancher også har.
Jeg synes jo ikke, vi skal sige, at man bare skal kunne få alle oplysninger.
Men jeg synes egentlig godt om den balance, der er i lovforslaget.
Altså, hvis en advokat eller revisor administrerer penge for en klient og i princippet har en konto tilknyttet, så er det vel rimeligt nok, at man kan kontrollere de oplysninger på samme måde, som hvis det var en konto i en bank.
Så jeg tror, at man umiddelbart rammer en god balance i det her forslag.
For jeg ser også den her øvelse som noget, der måske kan gøre, at vi har en skattekontrollov, som holder rigtig mange år – måske ikke lige så lang tid, som den foregående holdt, nemlig siden 1946, men det er i hvert fald oplagt, at man får kigget ret grundigt på det og får en god og bred aftale om det.
En anden ting, jeg vil dykke lidt ned i, er også noget, den foregående ordfører dykkede ned i, og det er den her del med, om man i SKATs kontrolarbejde kan forlange teleoplysninger.
Vi kan måske sige, at det tidligere gik i den ene grøft, hvor man i vidt omfang bare kunne bruge dem.
Det er selvfølgelig ikke hensigtsmæssigt, men jeg frygter også lidt, at man nu går i den anden grøft ved at sige, at nu må de aldrig bruges.
Det kunne jo godt være, der var en gylden middelvej, og det kunne f.eks. være – her har vi nogle af de samme tanker som Socialdemokratiet – at man skulle forbi Skatterådet og få en godkendelse, når man skulle bruge det her, sådan at der stadig væk ville være den her mulighed for kontrol fra SKATs side, men også en balance i forhold til retssikkerheden, sådan at man ikke bare kunne bruge det uhæmmet, men at man faktisk skulle have en godkendelse et andet sted forinden.
Så det er i det hele taget noget, som vi synes kunne være væsentligt at gå videre med, for helt at afskaffe muligheden er måske at gå for meget i den modsatte retning.
Så er der en lidt mere principiel debat.
Det er jo i dag sådan, at man har noget, der hedder et selvangivelsesbegreb.
Altså, danskerne har igennem mange år været vant til, at man skulle selvangive sine tal til skattevæsenet, og så blev man lignet ud fra det.
I dag bliver alt stort set indberettet automatisk, og derfor giver det selvfølgelig god mening, at man kigger på, om der så skulle være et andet begreb, nemlig det, man i det ene lovforslag kalder et oplysningsbegreb.
Det, jeg i hvert fald tænker vi måske skal undersøge nærmere i udvalgsarbejdet, er: Når man nu ikke har selvangivelsesbegrebet og folk ikke længere skal være ansvarlige for de oplysninger, der bliver indberettet, hvem har så ansvaret for de her oplysninger?
Det er fair nok, at man måske skal have den samme sanktion for det, hvis banken indberetter noget forkert, eller hvis en virksomhed indberetter noget forkert, men der er vel nogle, der skal have ansvaret for det.
Det, jeg tænker, er jo, at det kan åbne for en svindelmulighed, for man kunne godt forestille sig, at der var en virksomhed, som indberettede et kæmpe fradrag for en person, som vedkommende nåede at bruge – måske er pengene blevet trukket ud på en eller anden måde, og de er blevet brugt på et eller andet – og at virksomheden så gik konkurs.
Hvem er så ansvarlig for det?
Det er jo ikke borgeren, for han har ikke ansvaret for, hvad der er indberettet, og hvad der er sket med hans skatteting.
Så der er i hvert fald nogle ting, som jeg synes man principielt bør dykke ned i.
Jeg bemærkede også, at FSR har skrevet et høringssvar, hvor de også har problematiseret det.
Det er jo hverken for at skyde det ned eller sige ja til det, men jeg vil bare sige, at jeg synes, at vi må dykke noget mere ned i det i udvalgsarbejdet for helt præcis at finde ud af, hvad det betyder, når vi laver sådan en meget principiel ændring som den her.
For det er jo noget, som fundamentalt ændrer den måde, som folk skal indberette på i dag, hvor de selv har ansvaret for at kontrollere tallene.
Det er jo en proces, der har varet i rigtig mange år, og jeg synes, at resultatet er blevet ganske fornuftigt.
Så jeg tror da, at det ender med, at vi stemmer for det her lovforslag, men der er nogle ting, vi lige vil dykke ned i i det udvalgsarbejde, som kommer de næste uger eller måneder, for at være sikre på, at vi rammer den helt rigtige balance mellem muligheden for kontrol og den retssikkerhed, man skal give til borgere og virksomheder, så vi er sikre på, at vi får den gode balance, som jeg tror de fleste gerne vil have.
Det skulle være det.