Theresa Scavenius (ALT), 2023-03-14:
Det er jo os selv i fællesskab med de andre, der bestemmer det.
Og det er måske også der, jeg gerne vil hen, altså til en normalisering: Det er jo bare os, der er med til at bestemme det, og så er der en hel masse andre med, så derfor blæser de politiske vinde i forskellige retninger.
Så vi er med, når der sker noget nede i Bruxelles – jeg er lidt kritisk over for den distance, du laver, ved at sige, at de dernede bestemmer over os.
Det er os selv, der er med til at bestemme det.
Vi er faktisk 1 ud af de her 27 lande, når de sidder på de der forskellige poster og i de der forskellige dele.
Og derfor vil jeg sige, at ja, de kan være med til at beslutte alting der, hvor giver mening.
Der kan være nogle ting, det giver mening at vi beslutter her lokalt, men for mig at se bliver vi nødt til at forstå, at verden er ret stor; vi har et lillebitte territorie; næsten alle de politiske diskussioner, vi har, kræver et transnationalt samarbejde; de færreste ting kan vi løse herhjemme; hvis du lukkede alle grænser, ville det være virkelig svært at få fødevarer ind, medicin ind, og hvad ved jeg.
Tak for det.
Nu er vi alle sammen ved at være trætte, tænker jeg, efter en lang dag med mange spændende diskussioner, og vi har lyttet intenst, og jeg tror efterhånden, jeg er den sidste, som skal sige nogle bemærkninger om det.
Jeg synes egentlig grundlæggende, jeg er ret pessimistisk, når vi snakker global politik – det gælder klimapolitikken, sikkerhedspolitikken, demokratiet osv. – jeg er rigtig pessimistisk, men når jeg nogle gange er lidt optimistisk, så er det faktisk, når jeg kigger på, hvad der foregår nede i Bruxelles og i den europæiske politik.
Det er også derfor, jeg er rigtig ærgerlig over, at vi i den danske sammenhæng ligesom endnu ikke har forstået, hvor vigtigt Europa er i forhold til det her bolværk imod resten af verden, som i hastig grad bevæger sig væk fra demokrati, retssikkerhed, klimapolitik, miljøpolitik osv.
Så jeg kunne rigtig godt tænke mig, at vi på et tidspunkt kom derhen, hvor vi havde normaliseret europapolitikken, så det bare handler om de politiske uenigheder, altså om vi synes, at vi skal lave regler for barsel, eller om vi ikke synes det, og at det ikke handler om en diskussion om et for eller imod Europa, men det handler om et for eller imod en regulering af sociale alle andre områder.
Så en normalisering af den europæiske politik ville simpelt hen være så godt, og det er jo det her med, at vi skal forstå, hvad Europa er.
Det er jo et efterkrigstidsprojekt, et vildt eksperiment, hvor vi har lavet nogle institutioner, hvor det handler om, at vi ikke bekriger hinanden, og hvor det ikke handler om territoriale interesser, men hvor det handler om, at vi bor inden for den samme region, og at vi skal finde ud af det i fred og fordragelighed og herunder understøtte bæredygtige vilkår for os alle sammen.
Så hvis man virkelig forstår det på den måde, har Europa jo været en kæmpe succes, og det synes jeg virkelig også vi selv i Danmark har lukreret rigtig meget på, og det ville jo også være rigtig passende, hvis vi politisk kunne snakke om det på den måde, sådan at EU ikke bliver brugt som den der skydeskive, hver gang man politisk er uenige.
For det underminerer borgernes tillid til det europæiske fællesskab, og det er rigtig problematisk i en tid, hvor resten af verden bevæger sig væk fra et velfungerende vidensbaseret politisk fællesskab.
Så er der selvfølgelig masser af bagsider af det samfund, vi har skabt, og det er jo også det, som redegørelsen går rigtig meget ind i, og den her bagside af det europæiske fællesskab handler om det økonomiske, og hvordan det generelt er i verdenssituationen.
Vi kan også kigge på det moralske i forhold til flygtninge, og vi kan også kigge på klimapolitikken.
Men det, jeg faktisk godt kunne tænke mig at fokusere på, er lidt, hvad det er for nogle konsekvenser, der er af det europæiske samarbejde.
For ja, det har haft en positiv effekt for rigtig mange lande, herunder Danmark, men det har også haft rigtig mange negative effekter.
Der har man jo så i mange årtier været lidt ligeglade med, at vi har haft en landbrugspolitik, hvor vi bruger 36 pct. af vores ressourcer på at støtte vores eget landbrug, hvilket måske så ligesom har haft negative konsekvenser for f.eks. Nordafrika.
Det har vi så politisk set været ret ligeglade med, fordi det har gjort os selv godt.
Udfordringen i dag – og det er der, hvor det bliver ret interessant – er, at man begynder at kunne se, at der er en sammenhæng mellem de negative effekter, vores politik har, f.eks. i Nordafrika, altså at det sikkerhedspolitisk, flygtningepolitisk og klimapolitisk har en effekt på den sikkerhed, vi havde herhjemme.
Det vil sige, at der bliver det her hjul, som vi ligesom bliver spundet ind i, og det går nu op for rigtig mange.
Derfor er det, at vi, når vi snakker klimapolitik, og at nye politikker skal løse alle de her ting – og jeg synes jo, at redegørelsen har alle emnerne, altså Afrikapolitik osv. – bliver nødt til at gribe i egen barm og sige, at vi f.eks. ikke kan have en ny Afrikapolitik oven på den landbrugspolitik, vi har, men at vi også bliver nødt til at have en revision af den måde, vi bedriver landbrugsstøtte på herhjemme.
Så det synes jeg var en af mine vigtigste pointer, altså at vi bliver nødt til at forstå, at vores handelspolitik og landbrugspolitik har negative effekter, og at vi, hvis vi bekymrer os for det økonomiske, handelspolitiske og sikkerhedspolitiske, så ligesom burde starte herhjemme.
For der har i rigtig lang tid været fokus på det her med konkurrence, og at vi ligesom bare skulle konkurrere på det globale marked, men der er jo faktisk ved at ske et politisk skifte, og det er jo også det, der kommer frem i dag, med industriplanen og en lang række andre politikker.
Der sker lige nu et skifte i Europa, hvor der kommer en ny økonomisk politik, en ny forsvarsforståelse, en ny sikkerhedspolitik og dermed også en ny socialpolitik.
Der vil jeg bare sige til alle jer, der er lidt kritiske over for det, at jeg tror, I bliver nødt til at acceptere, at det er den vej, Europa lige nu går, og at vi, hvis vi ikke bliver medspillere, bliver modspillere, og at vi bliver set lidt som sådan en eller anden provins.
Det er lidt, ligesom når nogle lidt ironisk kigger på de små lande oppe fra nord, så vil der i Bruxelles blive set sådan på os: Hvad er det for et skørt land oppe i Nordeuropa, som ikke har forstået, hvad det egentlig er for en verden, vi er i?
Så lad os komme ud af det her provinshul og faktisk se os selv som en medspiller i det globale spil i stedet for hele tiden at kigge indad.
Og det er jo også her, jeg bliver nødt til at nævne det her med annullationsspørgsmålet.
Jeg synes, det er dybt problematisk, at vi stadig væk ikke har forstået, hvor vigtigt Det Europæiske Fællesskab er, og det her med, at vi igen bruger EU til at lave politisk drama, i stedet for at vi faktisk siger, at det da er megafedt med et direktiv, der sikrer, at der er en hel masse fattige mennesker i Europa, der får bedre vilkår.
Hvordan kan man i et velfærdsland som Danmark have den luksus at synes, at det skal et europæisk fællesskab ikke være med til at bestemme?
Det synes jeg er enormt egoistisk af os i Danmark, så jeg håber, at det på et tidspunkt bliver trukket tilbage, eller at det ikke bliver til noget.