Mike Villa Fonseca (UFG), 2024-03-12:
Tak for ordet, formand.
I dag behandler vi et beslutningsforslag, som kan blive til et lovforslag, og som omhandler et vigtigt område, nemlig organdonation.
Det er et område, som vedrører os alle sammen.
Det er vigtigt at tage stilling.
Det tror jeg alle her i Folketingssalen er enige om.
Vi skal sikre, at pårørende og sundhedspersonalet følger ens ønske omkring organdonation.
Det handler om en ændring af samtykkemodellen for organdonation til en blød model med aktivt fravalg fra det fyldte 18. år, men jeg må henvise til forslagsteksten, og jeg citerer: »Ingen vil blive tvunget til at være organdonor.«
Det er svært at tolke det sådan, at der er frivillighed i den sætning.
Sagt med lidt pænere ord kan man spørge: Skal det forstås sådan, at man kraftigt opfordres til at tage stilling til organdonation, altså om man ønsker at være organdonor eller ikke ønsker at være organdonor?
Og hvis man ikke tager aktivt stilling inden et halvt år efter lovændringen, bliver man så automatisk organdonor?
Jeg spørger kun, og jeg har lyttet til debatten i dag.
Jeg mener bestemt, vi skal gøre mere på området, men lad os være ærlige, når vi debatterer et så vigtigt emne som det her, og forklare helt klart og tydeligt, hvad beslutningsforslaget præcis indebærer og betyder for danskerne.
Ligesom regeringen og Folketingets partier er jeg også meget optaget af at gøre endnu mere på området.
Udover påmindelser og digitale tiltag har jeg mange forslag, og derfor skal jeg forsøge at tale hurtigt og nævne nogle af disse forslag.
Udover de data, der er på et sygesikringskort i dag, skal vores sundhedskort være et billede på personlige præferencer i forhold til organdonation, hvilket betyder fornyelse minimum hvert tiende år grundet fornyelse af kortet på grund af billed-id, og i samme omgang skal man fremadrettet tage stilling til organdonation, når man skal have et sundhedskort, men man skal også have muligheden for at ændre sin stillingtagen.
Et nationalt id-kort kan ligeledes anvendes i andre vigtige og brugbare sammenhænge, men det er de færreste, som altid har deres pas med sig, og det er ikke alle, der har et kørekort eller et donorkort.
Det er rigtigt nok, at 84 pct. af danskerne har en positiv holdning til organdonation ud fra den holdningsundersøgelse om organdonation, som Sundhedsstyrelsen har udarbejdet.
Generelt er der mange undersøgelser, som viser, at danskerne er positive over for organdonation, men ikke tager stilling.
Samtidig er der også mange undersøgelser, der viser, at meget få danskere er registreret som organdonorer, i hvert fald i det nationale register, men at de har taget stilling.
Der er flere årsager til, at vejen hen til at tage en beslutning om det kan være svær.
29 pct. mangler at tage sig sammen.
33 pct. mangler at tale med deres pårørende om det, og 12 pct. er bange for, at man ikke kan ændre sit valg.
Det kan man godt.
24 pct. ønsker, at ens pårørende skal tage stilling, da beslutningen afhænger af situationen.
Det betyder, at i forhold til flere af de årsager, der kan stå i vejen, er der allerede mulighed for at gøre noget ved dem i forhold til at tage et aktivt valg.
64 pct. har taget aktivt stilling.
Heraf har 49 pct. fortalt deres pårørende eller venner det.
21 pct. har udfyldt et donorkort, og 28 pct. har tilmeldt sig det nationale register.
Med andre ord ligger problemet måske ikke i, at danskerne ikke har taget stilling, men i virkeligheden også i, at man har taget stilling ud fra en bestemt analyse.
Det betyder, at lige godt 70 pct. har taget stilling, men da det ikke er registreret i Donorregisteret, fremgår det ikke i det nationale register.
Hvor vil jeg hen med dette i min tale?
Det skal jeg fortælle jer.
Stillingtagen kan ske på tre måder i dag: organdonation, et donorkort og at tilkendegive sin holdning over for sine nærmeste.
To af tingene er der 70 pct. der har gjort, hvilket betyder, at der er tre steder for meget.
Der er for mange steder, og vi skal kun have ét sted, hvor det sikres, at vi er registreret som organdonor, nemlig i det nationale register.
Der kunne også ske rigtig mange fejl, ved at de nærmeste pårørende ikke har kendskab til eller har misforstået ens stillingtagen.
En person har måske sagt en ting til sine pårørende, men har et donorkort, som viser noget andet, eller omvendt.
Man har registreret i Organdonorregisteret, at man har et donorkort, og har så fortalt sine pårørende noget andet eller omvendt.
Jeg tillader mig derfor at gentage mig selv: Der skal kun være ét sted, hvor man kan tage stilling.
I stedet for »ved ikke« må det også være et valg om, at man overlader det til sine nærmeste.
På den måde tages der et aktivt valg om, at man ikke selv ønsker at tage stilling til organdonation, men vælger at lade det være op til ens nærmeste pårørende.
Et andet forslag kunne også være at kommunikere bredt til danskerne hvert år, hvor der på Danmarks årlige organdonationsdag sendes besked om organdonation med oplysning og stillingtagen, og det burde sendes via e-Boks.
Der er rigtig mange tiltag og løsninger, og jeg er rigtig glad for, at vi har debatten i dag, da det er et vigtigt område.
Jeg vil rigtig gerne afslutte min tale – jeg kan godt se, at tiden løber; jeg beklager, formand – med at sige tak til Sundhedsdatastyrelsen for at have udarbejdet den her undersøgelse og alle de andre undersøgelser, der findes.
Jeg vil også gerne sende en tak til Dansk Center for Organdonation og de mange andre organisationer, som har fokus på organdonation, og tak til dem, som har taget stilling.
På grund af beslutningsforslagets nuværende form kan jeg ikke på nuværende tidspunkt hverken stemme for eller imod dette forslag.
Men jeg har også lyttet til jer andre og ser frem til at høre ministerens tale.
Det handler om at tage aktivt stilling.
Tak for ordet, formand.