Magni Arge (T), 2016-10-13:
Tak, hr. formand.
Jeg er som alle færinger en stor tilhænger af godt naboskab og et veludviklet nordisk samarbejde på alle felter.
Det er også grunden til, at det færøske landsstyre har afleveret en ansøgning om selvstændigt medlemskab af Nordisk Råd.
Vi vil gerne deltage, give og modtage på lige fod med andre nordiske lande, og jeg er helt på linje med fortalerne for at styrke det nordiske samarbejde på alle fronter – også forsvar og beredskab.
Jeg håber også, at den danske regering vil støtte vores ansøgning og medvirke til et positivt udfald i ministerrådet, når den bliver behandlet i næste måned.
Stoltenbergrapportens perspektiver om et tættere samarbejde på overvågnings- og beredskabssiden i Nordatlanten anser vi for værdifulde og den rigtige vej at gå.
Selv om vi ikke har noget militær eller en selvstændig forsvarspolitik, skal der ikke herske nogen tvivl om, at vi bidrager til en fælles nordisk indsats, hvor vi kan.
Jeg er godt klar over, at de nordiske lande har forskellige orienteringer på grund af geografisk placering, tilhørsforhold til alliancer, EU osv.
Der er derfor brug for samarbejde på forskellige fronter, so to speak, og på varierende niveauer.
Siden Sovjetunionens opløsning har interessen for Nordatlanten været aftagende, men den tiltagende polarisering i forhold til Rusland bevirker, at der igen er brug for større fokusering på dette område.
Det vil vi gerne medvirke til i det omfang, vi kan.
Vi har jo en strategisk central placering i det, der i sin tid blev kaldt The GIUK gab, og vi kan derfor blive et af omdrejningspunkterne bag overvågning af bevægelser i luften, på havet og under havoverfladen.
Den voksende interesse for området har også udmøntet sig i, at bl.a. den amerikanske flådeminister var på besøg i Færøerne for nylig og gjorde det klart, at USA agter at intensivere sin tilstedeværelse i området.
Selv om forsvaret administreres fra Danmark, er det imidlertid vigtigt, og jeg understreger, at det er vigtigt, at både forsvarsministeren og forsvaret respekterer Fámjinerklæringen og generelt indgår i en dialog med den færøske regering om ønsker og planer for fremtiden, så parterne opnår forståelse og enighed om, hvilke mål og midler der skal anvendes fremover til gavn for både Færøerne og de samarbejdende partnere.
Det har før knebet med respekten for, at Færøerne er færingernes land, f.eks. da NATO-basen på Sornfelli blev etableret, uden at det færøske Lagting i det hele taget blev taget med på råd for mange år siden.
Det samme gælder, når militæret inviterer Færøernes regering som gæster til arrangementer med besøgende udefra i Færøerne.
Vi foretrækker at påtage os rollen som værter hellere end gæster på vores egen hjemmebane.
På beredskabssiden forholder det sig formelt anderledes end med forsvaret, da vi selv har overtaget ansvaret for dette område.
Vi har et relativt velkørende beredskab, som ledes af politiet på landjorden og af MRCC på havet.
Vi har selv tre skibe og to flunkende nye redningshelikoptere, som betales over den færøske finanslov.
Som fiskerination og med erfaring fra ni olieboringer på færøsk sokkel har man efterhånden opbygget en værdifuld erfaring, om end sagsområdet også bør udvikles yderligere.
Her er også Arktisk Kommando en vigtig medspiller, og det samarbejde har på det operative plan udviklet sig positivt gennem årene.
Jeg var selv ansvarlig for helikopterdelen gennem mange år og husker, hvor svært det kunne være at skabe et åbent og effektivt samarbejde, da det var vanskeligt at åbne de militære protokoller.
Vi kunne f.eks. ikke lande en civil helikopter på et militærskib, men i dag foregår der et konstruktivt operativt samarbejde med Arktisk Kommando og for så vidt også med det islandske beredskab i nabolandet.
Men ligesom naboerne i Island og Grønland har vi et kæmpe område at tage vare på i forhold til vores folketal, og derfor må vi samarbejde med vores naboer og må yde støtte, når opgaverne kræver et større beredskab end det, vi kan mønstre, og vice versa skal vi selvfølgelig også hjælpe til hos vores naboer.
Jeg mener også, at der er behov for et internationalt samarbejde om beredskabet i Arktis og tilgrænsende områder, så ressourcestærke økonomier, der gør brug af farvandet og derved udsætter os for potentielle risici, også deltager i finansieringen af et velfungerende beredskab.
Det kunne måske inspireres af ICAO-samarbejdet inden for luftfart, hvor brugerne betaler en afgift for brug af luftrummet, som indgår i finansieringen af overvågning, kommunikation og redning i forbindelse med lufttrafik.
Når nu Færøerne ikke er et fuldgyldigt medlem af det nordiske samarbejde endnu, men har det fulde ansvar for beredskab i eget territorium, kan der opstå et vakuum i forhold til kommunikation og erfaringsudveksling med andre nordiske lande på et nordisk plan.
Da jeg ikke ser Færøerne nævnt i redegørelsen i det hele taget, vil jeg derfor spørge ministeren, om man har forholdt sig til Færøerne i det nordiske beredskabssamarbejde, og om ministeren vil tage ad notam ønsket om, at regeringen respekterer Færøernes landsstyre som øverste myndighed i Færøerne – også når det gælder forsvarspolitiske initiativer.