Magni Arge (T), 2018-12-19:
Der var en gang – for nok så mange år siden – at den danske statskasse havde svært ved at finde penge til driften af statens etater på Færøerne.
Amtmand Hilbert løste problemet ved at låne penge af Føroya Banki, hvis likvide beholdning bugnede på grund af en stor opsparing fra færingerne.
Da krigen sluttede og den danske stat forsøgte at rulle den lovgivende og udøvende magt over egne forhold, som Færøerne havde opbygget gennem adskillelsen fra Danmark, tilbage, havde færingerne selvbevidsthed nok til at takke nej og vælge selvstændighedens vej.
Det blev starten på et langt livtag mellem Færøerne og Danmark, som i bund og grund har handlet om herredømmet over øerne.
Hjemmestyreloven var et resultat af denne tvekamp.
Statsministeriets udsending på Færøerne, Niels Arup, anbefalede også, at den danske stat tog alskens midler i brug for at få færingerne til at nærme sig Danmark igen og acceptere enhedsstaten Danmark, og at den inkluderede Færøerne.
Der kom også flere penge på bordet, som efterhånden flød ind i den offentlige færøske økonomi og skabte en voksende afhængighed af overførsler fra den danske stat.
Overførslerne antog kun godt og vel 1 promille af det danske statsbudget, men på et tidspunkt svarede det til 20-25 pct. af de samlede udgifter på landsstyrets budget og havde derfor en stærkt vanedannende virkning på adfærden i færøsk politik.
Købmandskabet i Danmark fornægter sig ikke, og det kunne vi godt lære noget af.
For en tilsvarende disposition fra færøsk side ville betyde, at man for en investering på 6 mio. kr. fik kontrol over et område på størrelse med Storbritannien.
Det ene område efter det andet er blevet hjemtaget, og nu tynder det alvorligt ud i dem der står tilbage.
Færøsk sprog og kultur har blomstret gennem årene.
Infrastrukturen er revolutioneret og tåler sammenligning med den mest moderne i verden.
Uddannelsesniveauet er blandt de højeste i verden, og det færøske universitet frister flere unge færinger til at bruge deres mest dynamiske år på øerne.
Selv om vi har store udfordringer – som de fleste andre nationer – på de tunge områder som den sociale sektor og sundhedsydelser, så kan vi konstatere en befolkningstilvækst på 1,5 pct. om året og en gennemsnitslevealder, som er højere end i Danmark.
Den ligger på 82,3 år imod 80,9 år i Danmark.
Arbejdsløshed kender vi ikke til for tiden, for der investeres betydeligt i de primære erhverv, og befolkningsvæksten stiller yderligere krav til udbygning af samfundet.
Vi har faktisk også formået at omfavne den globale udfordring med vores voksende eksport til alverdens lande og ser nu også en turisme i stærk vækst.
Resultaterne blinker også på de økonomiske lystavler.
Der budgetteres med et overskud på knap 400 mio. kr. på statens finanser i 2019, og holder det stik, har vi samlet et overskud på 1,3 mia. kr. op over 4 år.
De færøske kommuner har ingen nettogæld, og statens nettogæld på 1,1 mia. kr. svarer til 5 pct. af det færøske bruttonationalprodukt.
Nok så vigtigt er det også, at det fastfrosne bloktilskud fra Danmark er reduceret til cirka 7 pct. af de samlede offentlige indtægter, og bruttonationalindkomsten pr. indbygger ligger på samme niveau som i Danmark og andre nordiske lande – minus Norge.
Vi har således formået at etablere et selvbærende økonomisk fundament igen.
Selvfølgelig har der været nogle ture ud i tovene undervejs, men det ser fornuftigt ud, for væksten bygger ikke på lånefinansiering, hverken for det offentlige eller det private, da opsparingen har været solid i begge sektorer i løbet af de sidste år.
Vi skal ikke tilbage til tilstandene med økonomisk afhængighed, hvor andre samfund får afgørende indflydelse på vores egne dispositioner.
Tværtimod skal vi aktivt fortsætte den økonomiske fundamentering, og en neddrosling af bloktilskuddet er en helt naturlig fortsættelse af denne udvikling.
Men den positive økonomiske udvikling afspejles ikke i den formelle politiske magtfordeling mellem Danmark og Færøerne.
Her trives stadig væk en postkolonial opfattelse af et dansk herredømme, som udadtil forsvares i en særdeles snæver fortolkning af grundlovens rammer.
Det udmøntes kontant, bl.a. når færøske myndigheder betræder de bonede gulve i globale sammenhænge.
Her må man nøjes med at præsentere sig som repræsentant for Kongeriget Danmark, for så vidt angår Færøerne.
Det er en skam, for der kan opbygges et langt mere perspektivrigt og tillidsfuldt forhold mellem landene, hvis vi sammen søger at skabe rummelige rammer, der bygger på gensidig respekt for hinandens suverænitet.
DIIS holdt sidste uge en spændende konference om moderniseringen af forholdet mellem landene i Nordatlanten og Danmark – bl.a. med inspiration fra personalunionen, som blev indgået i 1918 mellem Danmark og Island.
Eksperterne sagde, at det kunne lade sig gøre dengang, fordi Island ikke var økonomisk afhængig af Danmark og de havde en skare af uddannede folk, som var kompetente til at løse de nye opgaver.
Vi er samme sted, som Island var dengang – bare langt mere velstående.
Og vi skal videre på vores rejse ud ad selvstændighedens vej.
Selvfølgelig kommer udenrigspolitisk manøvrerum, international anerkendelse af retten til selvbestemmelse og princippet om uigenkaldelighed – det, at lovgivningsmagt ikke kan tilbagekaldes ensidigt – til at veje tungt fremover.
Det kan løses som enkeltstående forandringer.
Men det løses i sin helhed endnu bedre gennem en aftale om en personalunion, som både omfatter samarbejde og selvstændighed.
Selv om den betyder farvel til bloktilskud og folketingsmedlemmer, kan vi fortsætte og udvikle relationer omkring udenrigs- og forsvarspolitik, forskning og uddannelse, sundhed og miljø, handel og økonomi, monetære institutioner og retsinstitutioner og ikke mindst kultur og mennesker – men nu på et jævnbyrdigt grundlag, hvor der ikke forventes andet end gensidig respekt og indsats til fælles gavn.
Men her har vi nu også allerede en del eksempler på respektfuldt samarbejde på flere felter, f.eks. om hjemtagelsen af person-, familieog arveretten, om verdensmålene og om digitalisering af arkiver med relevans for færøsk historie og kultur i danske arkiver.
Men hvorom alting er, så anbefaler jeg den nuværende og kommende regeringer at give slip på konservative grundlovsfortolkninger og fokusere på at udvikle et respektfuldt og tidssvarende samarbejde mellem landene og efterlade den gamle Niels Arup-model i historiebøgerne, hvor den hører hjemme.
Oven på denne ydmyge opfordring vil jeg ønske jer allesammen en glædelig jul og godt nytår og sige tak for det forgangne år og også sende en lille hilsen hjem til Færøerne: Gleðilig jól og gott nýggjár!