Zenia Stampe (RV), 2018-05-15:
Det er sådan lidt sjovt, når man er retsordfører, så lander der nogle gange nogle sager på ens bord, hvor man tænker: Hvordan blev jeg lige til affaldsordfører?
Det ved jeg ikke så meget om.
Men jeg har selvfølgelig fået lidt hjælp fra dem, der ved noget om det i mit eget parti.
For mig som udenforstående er det ret klart at se, at det her jo også er et ideologisk spørgsmål.
Det handler jo om, om man vil have en cirkulær økonomi, hvor ting genbruges og der produceres så lidt affald som muligt, eller om man vil have sådan en affaldsøkonomi, som jo kan være rigtig god for kapitalismen, for der ryger bare varer over disken, og ting forældes hurtigt, så folk skal ud og købe noget nyt.
Det kan man sikkert sige en masse godt om.
Men hvis man også har miljø med som en del af ligningen – og i øvrigt arbejdspladser, for der ligger jo også arbejdspladser i at reparere nogle af de her ting – så ser det anderledes ud.
Derfor er jeg i hvert fald ikke på det hold, der siger, at det er konspirationsteori osv.
Jeg er på det hold, der mener, at det her er ideologi, men det er også utrolig vigtigt.
Det er også utrolig vigtigt politisk at have modet til at gå foran og ikke være berøringsangst og sige, at det er det frie marked, og det må selv ordne osv. osv.
Det er jo os som politikere, der udstikker en retning, og ønsker vi en økonomi, som ikke bare handler om, at der skal langes ting over disken, for så bliver fabrikkerne større og der kommer gang i økonomien osv., men at vi også tager hensyn til ting som miljø, lokale arbejdspladser osv., jamen så bliver vi nødt til at tage stilling til sådan nogle ting her.
Så til min mere konkrete, detaljerede tale: Vi støtter intentionen om, at produkter skal holde længere.
Det gælder ikke mindst de elektriske apparater, som har en høj miljøbelastning.
Længere holdbarhed for produkter og bedre mulighed for reparation er en central del af cirkulær økonomi.
Det er bedre at undgå affald end at bruge energi på at behandle affald.
At behandle affald bør altid prioriteres under at undgå affald.
Det følger af affaldshierarkiet, som for mig er et nyt ord, jeg har lært til dagens anledning.
Modsat af hvad mange tror, er Danmark faktisk ikke et foregangsland på det her område.
Men grundlæggende for alle delelementer af forslaget er det selvfølgelig bedst, at det reguleres på EU-niveau.
Desværre er EU på nogle punkter langtfra er ambitiøs nok, så derfor synes vi, det kan være fint at gå foran på nationalt plan.
Det første punkt handler om planlagt forældelse.
Vi forstår egentlig ikke, hvordan det overhovedet kan være lovligt at planlægge, at et produkt skal gå i stykker.
Men vi kan jo godt se, at der er produkter, som holder påfaldende kort tid, f.eks. ens telefon, som i hvert fald bliver langsom ganske hurtigt.
Vi skal selvfølgelig holde os for øje, at det nogle gange er forbrugerne, som ønsker at udskifte, f.eks. fordi man har brug for noget nyt, eller at den gamle telefon ikke længere lever op til ens krav.
Men derfor har vi også desperat brug for virksomheder, der tager ansvar og køber gamle produkter tilbage for at opgradere dem.
Vi er helt enige i intentionen, men tænker, at det bør løftes til europæisk niveau, hvor Danmark bør arbejde benhårdt for at få det indført.
Nogle virksomheder vil måske gå uden om Danmark, hvis vi går alene.
Hvis vi går sammen med EU, er vi stærkere.
Vi er lidt usikre på, om det er noget, vi kan indføre i Danmark alene uden at komme i karambolage med det indre marked.
Men vi er ikke afvisende, for vi synes, det går for langsomt på europæisk niveau.
Det kan vi fuldt støtte op om.
Det er klart, at man som forbruger stopper med at reparere, hvis det risikerer at koste penge.
Tredje punkt handler om at forlænge reklamationsperioden.
Hvis man gør det i andre lande, kan vi ikke se, hvad problemet skulle være i Danmark.
Vi håber, at man kan undersøge status i andre lande og indsamle nogle erfaringer.
Vi kommer selvfølgelig hurtigt til en diskussion af, hvor lang reklamationsretten så skal være.
Måske kan man koble det sammen med det punkt, der handler om forventet levetid, så reklamationsretten var en vis procentdel af den forventede levetid.
Dermed skulle producenter også til at konkurrere på det parameter.
Det fjerde punkt handler om at pålægge producenter at oplyse om produktets estimerede levetid og sikre, at reservedele til produktet kan erhverves i den periode.
Vi er meget positive over for, at producenter skal oplyse den estimerede levetid.
Det vil give et incitament til at konkurrere på levetid og ikke bare pris.
Der kan være nogle praktiske problemer med at fremskaffe reservedele, det har andre været inde på, men det bør vi undersøge nærmere.
Vi er i hvert fald overordnet set positive.
Selvfølgelig ville vi foretrække, at det lå på europæisk niveau, men nogle gange bevæger Europa sig bare ikke hurtigt nok, og så har man et ansvar for at gå foran, især når man er et land som Danmark, som gerne vil se sig selv som en grøn førernation.
Og det er åbenbart ikke længere kun venstre side af Folketingssalen, der ønsker at se os som sådan.
Så her er der jo en rigtig god mulighed for at bevise, at det også er noget, man mener.
Derfor kan vi støtte op om forslaget.