Christian Langballe (DF), 2017-05-19:
Altså, i det mindste tak for debatten.
Jeg kan jo ligesom forstå på det hele, at der ikke er den store opbakning, men for mig har det været vigtigt med det her principielle indspark, i forhold til hvad et statsborgerskab er for mig.
Jeg synes altid, det er de positive sider, man fremhæver, når man taler om globalisering, mens man glemmer de negative sider.
Jeg mener faktisk, at statsborgerskabet og nationalstaten er en beskyttelse imod de negative sider af globaliseringen, hvor vi jo kun har set det første, og det synes jeg sådan set man skal medtænke i hele det forhold, at det at indføre dobbelt statsborgerskab også betyder, at man kommer i den konflikt, at der kan komme politikere fra fremmede lande og måske føre valgkamp her i Danmark – politikere, der endda har et ståsted, der ligger langt væk fra det danske demokrati.
Jeg er sådan set med på og anerkender fuldstændig globaliseringens faktum, men jeg mener så også, at de her jubelglobalister skylder os bare en gang imellem også at adressere globaliseringens bagside.
Det er klart for os, at det har handlet om, at statsborgerskabet – det enkelte statsborgerskab – udtrykker en loyalitet, en grundlæggende ubetinget loyalitet over for et land.
Kan man så godt have følelser i forhold til et andet land?
Ja, det kan man godt.
Det kan man i øvrigt have i generationer.
Jeg havde besøg af en amerikaner, som var ude at se Tjele Kirke.
Det er da sådan set fint, det forstår jeg udmærket godt, men det betyder jo ikke, at han skal være dansk statsborger.
Der mener jeg at loyaliteten, den ubetingede loyalitet, spiller en afgørende rolle.
Jeg har sådan set også sagt det i debatten: Jeg synes altså bare, at hvis man rejser ud, eksempelvis til USA, og finder en kone eller en mand, eller hvad det nu er, og stifter familie der, så er der et tidspunkt, hvor man skal beslutte sig for, hvor man egentlig vil kaste sit lod i vægtskålen, hvad det er for en nation, man vil virke for.
Og der synes jeg det er fint, at man så må foretage et valg, samtidig med at man stadig godt kan have dybe følelser for Danmark.
Selvfølgelig kan man det.
Men det drejer sig altså for vores vedkommende om loyaliteten.
Så er der blevet sagt det her med, at frakendelse af statsborgerskab bliver nemmere med dobbelt statsborgerskab.
Jeg benægter jo ikke det enkle faktum, at for at kunne frakende nogen et statsborgerskab, sådan som lovene er i dag, og med de konventioner, vi har tilsluttet os, skal vedkommende have to statsborgerskaber.
Ellers kan man ikke få frakendt sit statsborgerskab, for så ryger man ind under statsløsekonventionen.
Så jeg er fuldstændig med på præmissen.
Jeg spørger så bare: Hvor meget kommer det her til at betyde i praksis?
Jeg vil gerne frakende folk statsborgerskabet, men på den anden side holder jeg altså også fast ved, at i det her forhold til det enkelte statsborgerskab er der noget helt andet, der står på spil for mig og for os i Dansk Folkeparti, nemlig den her bundethed, den her udelte loyalitet over for Danmark.
Det er den, der betyder noget, og det mener jeg er vigtigt at sige, da navnlig i en globaliseret tidsalder.
Så vil jeg lige her til sidst adressere en ting, som formanden – før formanden satte sig i formandsstolen – adresserede, og som fru Johanne Schmidt-Nielsen fra Enhedslisten også har adresseret, nemlig: Hvad så med det tyske mindretal?
Og der vil jeg så sige, at det faktisk er en fejl, at jeg ikke har fået det med i forslaget, for jeg havde tænkt mig at adressere det.
Jeg mener, at det danske mindretal spiller en helt særlig rolle i forhold til Danmark og tilknytningen til Danmark.
Og derfor ville vi også stille det danske mindretal anderledes, hvis vi fik held til at få ophævet det dobbelte statsborgerskab.
Vi ville altså lave en undtagelse i forhold til det danske mindretal.
Med de bemærkninger siger jeg tak for debatten.
Desværre bliver det ikke vedtaget, men vi kan jo prøve igen en anden gang.