Rasmus Vestergaard Madsen (EL), 2018-10-23:
I Enhedslisten hilser vi sådan set tanken om sociale investeringer velkommen.
Vi har længe påpeget det absurde i, at velfærdsinvesteringer altid skal betragtes som en udgift, selv om vi ved, at mange forebyggende sociale indsatser ofte betaler sig på den lange bane.
Det gør de menneskeligt, men det gør de også økonomisk, og derfor er det også glædeligt, at der er mange andre partier, der nu er nået til den samme konklusion.
For os er socialpolitik først og fremmest socialpolitik.
Derfor må og skal det primære formål med sociale investeringer i forebyggende arbejde og tidlige indsatser også være at forhindre, at sociale problemer opstår eller vokser sig større, altså at skabe bedre liv for mennesker, der har det svært.
Her er forebyggelse eksempelvis ikke nævnt med et eneste ord, og når man læser lovforslaget, kan man se, at der jo nok egentlig nærmere er tale om en investeringsforretning, en helt central forskel, som også Rådet for Socialt Udsatte påpeger i sit høringssvar.
En investeringsforretning har et klart og tydeligt fokus på profit og på afkast, og det gennemsyrer desværre også det her lovforslag.
Jeg frygter, at profitmotivet kommer til at stå over hensynet til det gode, forebyggende og helhedsorienterede arbejde, som vi mener er helt nødvendigt, når det handler om at skabe bedre liv.
I Enhedslisten vil vi gerne være med til at etablere en socialfond, en fond, der kan investere langsigtet og hjælpe bl.a. kommuner med at starte og udbrede forebyggende indsatser i velfærden, men for at opnå det resultat må der foretages en række ændringer af lovforslaget, som det er.
Kravet om, at indsatserne skal skabe besparelser for det offentlige og som minimum overstige udgifterne til indsatsen, bør fjernes.
Penge skal være et middel til at forbedre vores velfærdsindsatser, aldrig et mål i sig selv.
Derfor bør det også være muligt at investere i indsatser, der mindsker risikoen for øgede udgifter på lang sigt.
For det andet mener vi, at der skal sættes en grænse for, hvor mange penge private investorer skal kunne tjene på vores velfærd.
I Enhedslisten så vi helst et totalt forbud mod, at der kunne laves profit på velfærd, noget, som vi jo i hvert fald på anbringelsesområdet er enige med andre partier om.
Men som minimum burde det være muligt at lave en øvre grænse for, hvor stort et afkast en investor kan kræve med det her lovforslag.
Samfundets udsatte må aldrig blive en pengemaskine for kapitalfonde eller andre investorer.
For det tredje er vi uenige i analysen af, at investeringsprogrammer er nødvendige og tilstrækkelige, for at et virkningsfuldt projekt kan udbredes.
Det er muligt at dokumentere effekter og udbrede viden om, hvad der virker, uden at private investorer absolut skal tjene penge på det.
Det gør mange organisationer allerede i dag.
Ligeledes findes der også en enorm værdifuld viden blandt vores mange tusinde offentligt ansatte, som hver dag skaber velfærd ude omkring i landet.
Derfor bør forslaget om en social investeringsfond også gå hånd i hånd med et forslag om at gøre det muligt og mere attraktivt for kommunerne og regionerne at investere i forebyggende og langsigtede indsatser i velfærden.
Det lader til, at vi alle sammen kan blive enige om, at social forebyggelse og tidlige investeringer betaler sig.
Derfor burde det også være åbenlyst for alle partier i Folketinget, at staten selv burde investere i tidlige indsatser og forebyggende arbejde og derved selv høste overskuddet, et overskud, som kan investeres i velfærden frem for at ende i hænderne på private pengemænd.
Men som sagt: For Enhedslisten er socialpolitik først og fremmest socialpolitik.
Målet er at skabe gode liv, og det bør Den Sociale Investeringsfond selvfølgelig også afspejle.