runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kris Jensen Skriver (S), 2024-05-15:
Jeg hæfter mig ved, at der er lavet en bred aftale, som SF bakker op om, og som jeg ser nogle gode muligheder i.
Jeg noterede mig også de konkrete eksempler, som ordføreren nævnte her, og det er selvfølgelig noget, vi skal tage alvorligt.
Jeg mener, vi når et skridt på vejen med den aftale, og det håber jeg også SF vil anerkende, i og med man er med i aftalen.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2024-05-15:
Som man også kan læse i bemærkningerne til lovforslaget, beretter både PPR-ansatte, altså psykologerne fra Dansk Psykolog Forening, og skolelederne om lange ventetider.
Det samme hører man fra familierne og psykiatrien.
Så nu spørger jeg lige igen: Løser den aftale problemet med den lange ventetid for børn unge, der har akut behov for hjælp?
Kris Jensen Skriver (S), 2024-05-15:
Tak for det.
Jeg hæfter mig ved, at der er lavet en bred politisk aftale, og jeg glæder mig over, at SF er med i den.
Jeg ved, at der også ligger et stort arbejde bag den aftale, og at der også har været en tværministeriel arbejdsgruppe, der har siddet og arbejdet grundigt med, hvordan man bedst kan skrue det her sammen.
Jeg hæfter mig ved, at det er let tilgængeligt.
Jeg hæfter mig ved, at et bredt flertal i Folketinget har bundet sig op på det og sagt: Vi tror på, at det her kan være med til at afhjælpe noget af det, der er i gang derude.
Og jeg hæfter mig ved, at det bliver sat i søen om halvanden måned, hvilket jeg ser jeg frem til, og så er det klart, at vi skal følge området efterfølgende.
Der kommer noget lige om lidt, og det skal vi give lov til at komme i gang.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2024-05-15:
Tak for det, og tak for ordførertalen.
Den aftale – og det håber jeg ordføreren kan bekræfte – adresserer jo ikke hurtig hjælp til børnene.
Jeg bed mærke i, at ordføreren syntes, at det skulle være op til kommunerne.
Men er det ikke snart på tide, at vi herinde fra Folketinget stiller os på børnenes side og siger, at de har krav på at få hurtig hjælp, også fordi vi ved, at det er det bedste både for dem, for os alle sammen og for samfundsøkonomien?
Kan ordføreren bekræfte, at den aftale, der er indgået, ikke løser problemet med lange ventetider for de her børn og unge mennesker?
Kris Jensen Skriver (S), 2024-05-15:
Først og fremmest vil jeg gerne anerkende det arbejde og den indsats, som Socialistisk Folkeparti yder i kampen for at sikre bedre vilkår for vores børn og unge i psykisk mistrivsel.
Det er både prisværdigt og nødvendigt.
Vi deler målet om at sikre den nødvendige hjælp til de unge, der har brug for det, men når det er sagt, må jeg tydeliggøre, hvorfor vi som parti ikke kan støtte beslutningsforslag B 184.
I februar i år har regeringen fremsat et lovforslag, som er en direkte opfølgning på den tiårsplan, vi sammen har lavet for psykiatrien i et bredt flertal i Folketinget.
Lovforslaget, som er udarbejdet af sundhedsministeren, er skræddersyet til at træde i kraft den 1. juli 2024, altså om meget kort tid.
Indholdet i dette lovforslag er omhyggeligt designet til at sikre en vederlagsfri udredning og behandling af psykisk mistrivsel hos børn og unge.
Det er et specifikt tilbud, der bliver den primære indgang for dem, der har brug for hjælp.
Det er vigtigt, at vi skaber et system, der er let og gennemskueligt for de berørte parter – børnene og de unge selv, deres forældre og de fagpersoner, der arbejder for dem.
Det er netop her, vi ser en grundlæggende forskel på vores tilgang og så det, som er foreslået her i beslutningsforslaget.
Vi mener ikke, det er hensigtsmæssigt at stille krav om specifikt at tilbyde akut hjælp gennem PPR.
Tværtimod bør vi give kommunerne den nødvendige frihed til selv at organisere hjælpen, og det er en anbefaling, der også støttes af den tværministerielle arbejdsgruppe.
Til sidst vil jeg understrege, at kommunerne allerede i dag har et ansvar for at tilbyde hjælp og støtte til både børn og unge i psykisk mistrivsel på tværs af social- og sundhedsområdet og børne- og undervisningsområdet.
Vi deler ambitionen om at hjælpe vores børn og unge, men vi må gøre det på den bedste og mest hensigtsmæssige måde.
Derfor kan vi i Socialdemokratiet ikke støtte dette beslutningsforslag, da vi allerede har en omfattende plan og en lov på vej, som vil adressere disse behov på en mere integreret og helhedsorienteret måde.
Tak for ordet.
Mattias Tesfaye (S), 2024-05-15:
Jeg forstår godt fristelsen i at gå i en retskravsretning.
Udfordringen er, at det så også driver familierne i retning af selv at skulle opsøge hjælpen og desværre også ofte jagte diagnoserne, fordi det så er dem, der udløser retten til at få den ene form for hjælp efter den anden.
Jeg er stor tilhænger af, at de lærere og pædagoger, vi har ansat, og de skoler og dagtilbud, de arbejder på, får mulighed for at foretage en vurdering af, hvorvidt der er behov for at række ud efter en mere specialiseret hjælp for netop at bruge de knappe ressourcer bedst muligt.
Anne Hegelund (EL), 2024-05-15:
Jeg tænker bare, at der kan være forskellige veje ind, der ville være gavnlige for forskellige familier og i forskellige situationer.
Kan ministeren ikke forestille sig, at der var nogle familier, der ville ende med at bruge flere kræfter på at kunne få deres barn tilbage i trivsel i stedet for at skulle bruge kræfterne på at prøve at råbe skolen, daginstitutionen eller kommunen op?
Hvis man havde en ret, kunne man ligesom også som forældre føle sig mere sikker på, at man fik, hvad man havde ret til, og hvis der var brug for det, skulle man nok få den hjælp til ens barn, som man havde ret til.
Mattias Tesfaye (S), 2024-05-15:
Det er ikke alle problemer, der kan løses i klassen, i fællesskabet.
Det er jeg enig i.
Men jeg tror på, at vi kan få brugt ressourcerne bedre, hvis vi får omlagt vores indsats, hvis flere ressourcer bruges tidligt på forebyggende indsatser, og hvis vi f.eks. får udviklet det pædagogiske indsatsskema, som er en del af folkeskoleaftalen, og som handler om at prøve at være handlingsorienterede i klassefællesskabet, i stedet for at vi sidder og skriver lange pædagogisk-psykologiske vurderinger, der driver i retning af diagnoser, og som driver i retning af meget individorienterede indsatser, som tit kommer for sent ind.
Jeg vil også sige, at nogle børn virkelig, virkelig har behov for specialistkompetencer fra PPR, og derfor er det vigtigt, at vi, når det nu er en knap ressource, får det brugt på de børn, der har brug for det, og som professionelle mener har behov for det.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2024-05-15:
Jeg skrev ud på Facebook og bad om folks erfaringer med at have børn i systemet – børn, der har det svært, og børn, der ikke får hjælp i tide.
Jeg bad om, om de ville skrive til mig og fortælle om, hvad de oplever, og jeg er fuldstændig lagt ned.
Jeg har slet ikke nået at læse alle de beskeder, jeg har fået.
Det er dem, det handler om, og det har alvorlige konsekvenser, når vi har et system, der fungerer, som det gør i dag.
Første citat: Min søn gik 0. klasse om, da han ikke var i trivsel.
Start 1. klasse blev han udadreagerende over for klassekammerater.
Han kom på reduceret skema, og klassen fik støttepædagog på.
Efterår og vinter
1. klasse blev han indstillet til PPR.
Slut 2. klasse skifter hans skole til en skole i nabokommunen, i håb om at han kommer i trivsel, da han stadig væk ikke er kommet i PPR.
I 3. klasse kommer der er så en ny indstilling til PPR, og den bliver underskrevet.
Hele 4. klasse har været på reduceret skema, hvis han overhovedet har været i skole.
Han er maks. 6 timer i skolen om ugen, og nu er han i 5. klasse og trives stadig ikke.
Andet citat: Barn med pludselig angst, tæt på fuld skolevægring.
Vi lavede indberetning for at få hjælp.
Kommunen brugte 3 måneder på møder og papirarbejde, før vi endelig fik tilbudt en samtale med en behandler.
Fik selv privat hjælp i mellemtiden, ellers var det gået galt.
Der burde være et akutteam, der ikke kræver 100 siders papirarbejde først, men kan give gode råd.
Tredje citat: Jeg har en pige på 11 år, som har været skolevægrende, siden hun startede i skole, grundet lange ventetider, på grund af at der ikke er ressourcer, og nu står vi med en pige, der har belastningsreaktion, har været sygemeldt og hjemme i 7 måneder.
Eksemplerne er lange, og der er mange, og vi bliver nødt til at tage ansvar og begynde at ændre et system, så vi hjælper dem i tide og forebygger, at børn udvikler endnu flere og værre symptomer.
Mattias Tesfaye (S), 2024-05-15:
Tak til SF for at fremsætte beslutningsforslag nr. B 184 og for de konkrete eksempler, der blev nævnt her fra talerstolen for kort tid siden.
Det er et forslag, der vil pålægge regeringen at tage de fornødne initiativer til at sikre, at børn senest den 1. januar 2025 får ret til akut hjælp fra pædagogisk-psykologisk rådgivning, også kendt som PPR.
Børn og unge, der har brug for hjælp og støtte, er der desværre kommet flere af, og de skal selvfølgelig have den støtte, som de har behov for.
Det må ikke være til diskussion.
Derfor får kommunerne i den nye folkeskoleaftale fra marts også flere midler til at ansætte flere medarbejdere i PPR.
Regeringen har også sammen med SF og de øvrige aftalepartier bag finanslovsaftalen for 2024 aftalt en pulje til ekstra hænder i PPR til at styrke det forebyggende arbejde i dagtilbud og skole i de 10 pct. mest udfordrede kommuner.
Et stærkt PPR er vigtigt for børnenes trivsel; det er vi i regeringen fuldstændig enige med SF om.
Men vi kan ikke støtte det her forslag, for regeringen fremsatte i februar 2024 et lovforslag om et lettilgængeligt kommunalt tilbud til børn og unge i psykisk mistrivsel.
Lovforslaget er fremsat af sundhedsministeren som opfølgning på 10-årsplanen for psykiatrien.
Det er en plan, som skal træde i kraft den 1. juli, altså om halvanden måned.
I lovforslaget står der, at kommunalbestyrelsen skal tilbyde udredning og behandling i et lettilgængeligt tilbud til børn og unge med psykisk mistrivsel og symptomer på psykisk lidelse.
Der skal være et specifikt behandlingstilbud, så det bliver let og gennemskueligt for både børn, unge, forældre og fagpersoner, hvor de kan finde hjælp.
Behandlingstilbuddet skal målrettes børn og unge fra børnehaveklassen til og med det 17. år.
Der er ikke krav til den organisatoriske placering af det nye behandlingstilbud i loven.
Det skyldes, at regeringen ønsker, at kommunerne kan indrette sig, så de bedst tager hensyn til deres lokale forhold og eksisterende organisering.
Men det er min forventning, at kommuner i høj grad trækker på eksisterende kompetencer, bl.a. hos PPR.
Regeringen vurderer derfor, at beslutningsforslaget ønsker at løse noget, der allerede er ved at blive taget hånd om, i hvert fald hvis Folketinget om få dage stemmer ja ved tredjebehandlingen.
Tak for ordet.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2024-05-15:
Tak for det, og tak for bemærkningerne og anerkendelsen af problemet.
Problemets karakter er jo ret voldsomt og omfattende; vi kender alle tallene på det.
Vi er jo sådan set også glade for den aftale, vi lavede omkring de lettilgængelige tilbud.
Det var noget af det, vi kæmpede allerhårdest for i psykiatriforhandlingerne, og vi har så ventet i meget lang tid på, at man kommer i gang med at iværksætte det, og nu kommer det så, og det synes vi er rigtig godt.
Det, som man vil gøre med det her forslag, er faktisk, at man vil sætte sig ved børnenes side og sige, at de børn, der har brug for, at det er hurtigt og akut, har ret til en hurtig hjælp.
En lang række af dem, der har skrevet til mig, fortæller om, at deres børn er faldet ud af skoletilbuddene, at de er gået hjem, og at de er gået ned med angst, depression og selvmordstanker.
Mener ministeren ikke, at vi bør gøre noget for at sikre, at der er hjælp til de her børn med det samme?
Mattias Tesfaye (S), 2024-05-15:
Jeg er enig i, at hvis man har behov for hjælp, skal man have det.
Det bygger på en individuel vurdering af det enkelte barns situation.
Jeg læser også beslutningsforslaget sådan, at man som familie skal have ret til hjælp fra PPR uden om den børnehave, vuggestue eller skole, som barnet nu engang går i.
Det, som er logikken i den måde, PPR er opbygget på, er jo, at det rådgiver dagtilbud og skoler, og at det ikke er hver enkelt borger, der kan gå ned og banke på døren hos PPR og trække ressourcer derfra, men at man igennem sin skole eller igennem sit dagtilbud kan få hjælp, hvis man har behov for det.
Jeg tror, det er vigtigt, at det er sådan, det er opbygget, for at vi bruger ressourcerne rigtigt på de børn, som vi vurderer der er et behov for hjælp til.
Jeg er generelt set
skeptisk ved at indbygge sådan et retskrav på det her område, fordi vi risikerer, at ressourcerne bruges forkert, at det ikke sker på baggrund af en vurdering af det enkelte barns situation, og at der kommer et meget individorienteret fokus på, hvad det er, der er behov for.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2024-05-15:
Men minister, virker systemet?
Når det tager 4 til 5 år at blive udredt, virker systemerne, som de er i dag, så?
Når der er en masse andre led, man skal igennem for at blive visiteret til noget, og mange af kommunerne i forvejen ikke har tilbuddene opbygget, virker systemet så, når vi ser, at så mange børn og unge falder ud?
Der er en stor stigning i skolevægringen blandt børn og unge, og der er en stor stigning i mistrivslen.
Virker det, som det er nu?
Mattias Tesfaye (S), 2024-05-15:
Jeg synes ikke, at det virker godt nok.
Men jeg vil sige, at når der er mange børn, der har det skidt, så tror jeg ikke, det er på grund af PPR, men på trods af PPR.
Der bliver jo lavet et fremragende stykke arbejde masser af steder, og der er tusindvis af børn, der får hjælp.
Jeg er optaget af det, som vi faktisk har aftalt med den nye folkeskoleaftale, altså at vi ikke får sådan en diagnosedrevet hjælp til de børn, der har det svært, men at vi prøver at sætte ind tidligt og forebyggende, at vi prøver at understøtte hele klassefællesskabet og ikke kun det enkelte barn, og at vi har nok ressourcer hos PPR til at rådgive skoler og dagtilbud om at arbejde med fællesskaberne.
Nu er min tid gået, men det er en kæmpe diskussion, og jeg er i hvert fald meget skeptisk over for at have et for individorienteret fokus på, hvordan vi løser det her.
For så når vi aldrig til bunds i problemet.
Anne Hegelund (EL), 2024-05-15:
Tænker ministeren ikke, at det ikke altid er sådan, at man kan løse tingene i fællesskabet – i hvert fald ikke, hvis ikke man får sat tidligt nok ind – og at der måske er nogle børn og unge, der står lige på kanten af fællesskabet, og hvor det måske er forældrene, der ser de tydeligste tegn på mistrivsel derhjemme?
Er der nødvendigvis de her modsætninger, som ministeren stiller op, selv om der kunne være en dør til, at man som familie kunne tage kontakt til PPR?
Det kunne også handle om, at PPR så hjalp med at få samarbejdet med skole eller daginstitution på sporet igen.
Det kunne jo også være, at man fik grebet ind så tidligt, at det ikke endte med at handle om udredning og diagnose, men handlede om, om vi kan få det her barn tilbage i trivsel, før tingene går mere skævt, og før der er behov for et behandlingstilbud.
Lotte Rod (RV), 2024-05-15:
De Konservative er jo så sammen med Liberal Alliance, kan jeg høre, også ideologisk imod skolemad.
Jeg sad bare og tænkte på, da jeg hørte talen, om det vil sige, at De Konservative egentlig også synes, det er en dårlig idé i de daginstitutioner, hvor man har det.
Altså, vil man helst have, at det er forældrene, der laver frokosten?
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-05-15:
Mener ordføreren, at opgørelsesmetoden for at udregne det her skal laves om, så dem, der ikke er på arbejde, selvfølgelig ikke tæller med i opgørelsen?
Lise Bertelsen (KF), 2024-05-15:
Tak for ordet, og tak til Radikale Venstre for forslaget om at indføre skolemad i folkeskolen.
I Det Konservative Folkeparti mener vi ikke, at vi skal pålægge folkeskolerne, at der skal indføres skolemadsordninger.
Helt grundlæggende mener vi, at det er familiernes ansvar at sørge for deres børns kost, så den er nærende og dækker barnets individuelle behov.
Hvis der indføres skolemadsordninger, vil det være nødvendigt at tage hensyn til allergener, hvilket vi mener at familien er bedst til.
Det vil være alt for stort et ansvar at pålægge skolerne.
Det er også forældrene, der ved, hvad børnene kan lide af mad, og hvilken overbevisning familien lever efter.
Vi mener ikke, at skolerne skal varetage så stor en opgave, som det er at tage hensyn til så mange børns forskellige behov.
Det vil være alt for komplekst, bøvlet og dyrt – det har vi jo også hørt – altså over 3 mia. kr. i drift om året.
Det vil være alt for dyrt at implementere det.
Nogle vil have spegepølse, andre vil have frikadeller, andre vegansk, andre laktose- og glutenfrit, og der er mange, mange andre hensyn at tage.
Derudover køber jeg altså ikke helt argumentet om, at det styrker fællesskabet, for det vil skabe de samme problematikker, som man oplever i dag.
Der vil være børn, der ikke kan lide maden, og der vil være børn, der er utilfredse med udvalget, og netop det kan være med til at skabe en dårlig stemning i klassen.
Jeg anerkender fuldt ud, at man kan styrke fællesskabet med en hyggelig spisesituation ude i klasserne, som jeg i øvrigt i mine knap 25 år som observatør i grundskolen har set foregå på langt de fleste folkeskoler allerede i dag, altså det fællesskab, hvor læreren bedriver højtlæsning for eleverne og der foregår samtaler på kryds og tværs, mens de sidder og gnasker i alt fra gulerødder til hjemmelavede frikadeller.
Men vi er simpelt hen nødt til at stole på, at forældrene ved, hvad der præcis er bedst for deres børn at have med i madpakkerne, og at forældrene er i stand til at påtage sig det ansvar, som det medfører som forældre.
Det er ikke skolens opgave at sørge for indholdet i madpakkerne.
Når det så er sagt, vil jeg slå fast, at vi er store fortalere for, at folkeskolerne har selvbestemmelse, og hvis nogle skoler vurderer, at de kan administrere en skolemadsordning på deres skole, så vil vi ikke stå i vejen for det.
Det skal bare ikke være noget, vi pålægger skolerne.
Derfor bakker Det Konservative Folkeparti ikke op om forslaget.
Tak for ordet.
Kris Jensen Skriver (S), 2024-05-15:
Tak for spørgsmålet.
Jeg forsøgte i min tale at liste nogle forskellige argumenter op for, at vi ikke kan bakke op om beslutningsforslaget, og jeg kan konstatere, at ordføreren primært bider mærke i det med økonomien, og det må så være sådan, det er.
Der er nogle muligheder i dag.
I forhold til de kommunale og private tilbud kan man få en friplads, og de muligheder ønsker vi at fastholde.
Karina Adsbøl (DD), 2024-05-15:
Det er sådan lidt interessant, at jeg skal komme med et skøn over finansieringen, når regeringen ikke engang selv kan svare på det.
Så må man jo gå ud fra, at når man kunne få en friplads i et offentligt tilbud, så kunne det også følge med, hvis man valgte en privat pasningsordning.
Så jeg synes, det er lidt tyndt at skyde det ned på den måde, når regeringen ikke engang selv kan komme med finansieringsmulighederne.
Men jeg vil så bare sige til ordføreren, at det er utroligt, at man ikke ønsker, at vi skal have noget mere lighed i det her, for lavindkomstforældre, som gerne vil have en privat pasningsordning, kan så ikke få en friplads.
Det må jeg bare konstatere er Socialdemokratiets holdning.
Kris Jensen Skriver (S), 2024-05-15:
Det skal forstås sådan, at der i dag er nogle muligheder for at få tilskud til pasning, også i den private pasningsordning, og de muligheder synes vi sådan set er ganske fornuftige.
I forhold til den økonomiske del mener jeg ikke, at man en til en bare kan sige, at det ene vil flytte sig til det andet, men det må man jo kigge på.
Jeg synes altid, det er klædeligt at komme med finansiering til de forslag, man kommer med her i Folketinget.
Karina Adsbøl (DD), 2024-05-15:
Jeg må sige, at det er lidt mærkværdigt, at man henviser til økonomien, når man selv på et spørgsmål har svaret, at det kan man ikke opstille et økonomisk skøn over.
Og de børn, der i dag har brug for at få en friplads, vil også få den i den offentlige og i den private daginstitution, men det gælder ikke i forhold til pasningsordningen.
Så jeg synes, det er lidt mærkværdigt.
Men skal jeg forstå det sådan, at Socialdemokratiet simpelt hen bare har et ønske om, at man ikke skal støtte netop de private pasningsordninger, når man ikke vil give dem samme muligheder, som der ellers er?
Kris Jensen Skriver (S), 2024-05-15:
Tak for det.
Og tak til Danmarksdemokraterne for forslaget om økonomisk fripladstilskud i private pasningsordninger.
Det er en vigtig debat, vi har i dag.
Det handler nemlig om vores børn.
Vi ved, at en god start på livet er afgørende.
Derfor er vi i Socialdemokratiet meget optaget af, at vi har nogle gode tilbud i hele landet, der skal danne en tryg base for vores børn, men også være med til at sikre en udvikling.
Og vi er også optaget af, at vi har et dygtigt personale, der har nogle gode rammer at arbejde under.
Når jeg kigger på mulighederne i dag, ser jeg en værktøjskasse, der er godt fyldt op.
Nogle vælger et privat tilbud, mens andre vælger det kommunale, og de forældre har muligheden for at få en økonomisk friplads.
Det samme gælder for en privat dagpleje.
Grundlæggende er det fornuftigt, at der er forskellige muligheder, og at forældrene kan være betrygget i, at det også er nogle gode muligheder.
Kvaliteten og trygheden er nemlig helt afgørende, når vi snakker om vores børn.
Nede i værktøjskassen har vi også de private pasningsordninger.
De er skruet sådan sammen, at de ikke skal leve op til de samme krav, som andre skal, eksempelvis i forhold til læreplaner.
Det giver en stor frihed til at gøre nogle ting i et samarbejde mellem pasningsordningen og forældrene, men det må være rimeligt, at hvis vi skal give økonomisk friplads som samfund, følger der også nogle forpligtelser med.
Jeg noterer mig også, at forslagsstillerne ikke mener, at forslaget her kræver finansiering.
Det vil jeg gerne sætte spørgsmålstegn ved, for jeg mener ikke, at man en til en kan sige, at midlerne så bare flytter sig fra det ene område til det andet, hvis flere vælger en privat pasningsordning.
Lad mig afslutningsvis sige, at vi har gode muligheder i dag.
Rigtig mange børn får en god start på livet, fordi vi har et dygtigt pædagogisk personale, og fordi der allerede i dag er forskellige muligheder i værktøjskassen.
På baggrund af det kan jeg meddele, at Socialdemokratiet ikke bakker op om beslutningsforslaget.
Mattias Tesfaye (S), 2024-05-15:
Det er i hvert fald ikke vores politik at stemme for det her beslutningsforslag.
Vi er optaget af, at man har mulighed for at vælge mellem både det offentlige og det private, men det er dagtilbuddene, vi ønsker at understøtte og styrke.
Det er både vuggestuer og børnehaver, og så derudover selvfølgelig også dagplejen, også både offentlige og private.
Karina Adsbøl (DD), 2024-05-15:
Må jeg sige, at jeg stadig væk står uforstående over for regeringens afslag på det her.
Så er der slet ikke nogen muligheder for, at regeringen vil arbejde på, at familier får lige muligheder, også når det gælder det private?
Mattias Tesfaye (S), 2024-05-15:
For os er det afgørende ikke, om det er kommunalt eller privat.
Vi er tilhængere af, at der er støtte til både de kommunale og de private dagplejere og dagtilbud.
Men det her er jo en privat pasningsordning.
Så for os handler ligheden om at sikre familier muligheden for at vælge mellem enten det offentlige eller det private, men at det er dagtilbud, vi taler om.
Karina Adsbøl (DD), 2024-05-15:
Så jeg synes, at det er på et tyndt grundlag, at ministeren her siger, at man ikke ønsker, at børnefamilier har lighed, herunder også i forhold til hvad det betyder for landdistrikter.
Så kan ministeren ikke helt præcist oplyse: Hvad er det, der er baggrunden for, at regeringen ikke ønsker reel lighed i tilbuddene på børneområdet, og at børnefamilierne har flere valgmuligheder?
For man bliver jo netop hæmmet, i forhold til at man ikke kan få en økonomisk friplads, hvis man vælger et privat pasningstilbud.
Anni Matthiesen (V), 2024-05-15:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ind til, om SF mener, at vi så skal vælge at fjerne det beløb fra § 20-midlerne i udligningsordningen, eller om vi på den her måde, hvis man følger SF's beslutningsforslag, så skal betale dobbelt for det her.