Søren Søndergaard (EL), 2024-11-20:
Tak, formand.
Det foreliggende forslag, som regeringen nu vil haste igennem, har Folketingets partier jo allerede én gang stemt ned under gulvbrædderne, og det var der en god grund til, nemlig at det var et ekstremt dårligt forslag.
Det ville sende en årlig ekstraregning på op til 260 mio. kr. til danske tv-distributører og dermed videre til forbrugerne.
Det er alt det, regeringen ved festlige lejligheder ellers siger de er imod.
Det centrale her er tv-pakkerne, som dels bringer public service-indhold ud til forbrugerne, dels betaler rettighedspenge til kunstnerne.
Når tv-pakkerne pålægges moms på 25 pct., bliver de dyrere og kommer dermed til at stå dårligere i konkurrencen med streamingtjenesterne.
Derfor har forslaget om at indføre moms på kunstnerisk virksomhed mødt stor modstand blandt stort set alle aktører.
Erhvervslivet ønsker det ikke, forbrugerne ønsker det ikke, producenterne ønsker det ikke, og kunstnerne ønsker det ikke.
Muligvis ønsker streamingtjenesterne det.
Ja, selv ministeren i den S-ledede regering, der i første omgang fremsatte forslaget, erklærede, at det skam ikke var med hans gode vilje, at han fremsatte det.
Så hvorfor skal vi behandle det igen?
Ifølge regeringen findes forklaringen i EU: Vi er nødt til at vedtage det, fordi EU-reglerne dikterer det.
Regeringen er bundet på hænder og fødder.
Men et bredt udsnit af eksperter har sat spørgsmålstegn ved Skatteministeriets tolkning.
Folketinget har jo fået foretaget en uafhængig juridisk vurdering lavet af advokatfirmaet Gorrissen Federspiel, hvor Henrik Øe, tidligere Forbrugerombudsmand og generaladvokat ved EU-Domstolen, er kommet frem til, at ingen EU-domme tvinger Danmark til at kvitte momsfritagelsen på kunstnerisk virksomhed i Danmark.
Og som svar på spørgsmålet fra de danske myndigheder har Europa-Kommissionen gjort det klart, at det ikke er derfra, kravet kommer.
Man siger direkte: Det er alene op til de danske myndigheder, fordi der er tale om en standstillaftale – fordi der er tale om en standstillaftale.
Men jeg kan konstatere, at der i bedste fald er uklarhed om, hvordan EU-reglerne tolkes.
Og i den situation er der jo ingen, der kan beskylde ministeren for at handle imod bedre vidende ved at lade momsfritagelsen fortsætte som hidtil, især ikke når det bakkes op af et flertal i Folketinget.
Det er i øvrigt ikke en praksis, der er ukendt for regeringen.
Når det kommer til f.eks. at fastholde den danske logning af teleoplysninger, har man jo lagt lovforslag frem her i salen, der indebærer, og jeg citerer fra bemærkningerne: »en væsentlig procesrisiko« – en væsentlig procesrisiko i forhold til overholdelse af EU-retten.
I andre sager på transportområdet har man direkte udfordret EU-reglerne med åbne øjne med henblik på at få fastslået fortolkningen ved EU-Domstolen, når der har været uklarhed om denne.
Man har søgt fortolkning ved EU-Domstolen, fordi der ikke lå en domstolsafgørelse.
Men i den her sag vil man ikke gøre noget som helst – intet, absolut intet.
Og man bliver jo nødt til at spørge: Hvorfor ikke?
Virkeligheden er jo, at i sidste ende er det et politisk valg at gennemføre den her forringelse.
Det bør regeringen stå ved frem for at gemme sig bag uforståelig EU-jura.
Det er et forsøg på at afpolitisere og afspore debatten.
Vi synes, at man skal lægge svesken på disken.
Vi synes, man skal sige: Med det her forslag ønsker vi, at borgerne i Danmark skal betale mere i skat, og vi ønsker, at det skal blive vanskeligere at se public service-tv.
I Enhedslisten ønsker vi det modsatte, og derfor stemmer vi imod forslaget.