Gitte Willumsen (KF), 2022-03-25:
Tak, og tak til Liberal Alliance for at rejse denne debat og sætte fingeren på noget meget vigtigt: hvordan vi i årevis har vidst, at særlig unge og i særdeleshed pigerne mentalt mistrives.
Jeg har lovet vores ordfører, Mai Mercado, som desværre ikke kunne være her i dag, at læse den her tale højt.
Der er nogle meget personlige betragtninger i den, skal jeg så sige – det kunne jeg se, da jeg fik den tilsendt i dag – så I er selvfølgelig velkomne til at spørge ind efterfølgende.
Vi ved, at unge mistrives, men vi ved ikke hvorfor.
Det er undersøgt på forskellig vis, men det står ikke helt fast, hvilke årsager det er, man præcis skal pege på, og det er jo nok, fordi problemstillingen er yderst kompliceret.
Forklaringerne kan være mange, men i dag vil jeg slå ned på fire årsager, vel vidende at det kun er en delmængde af den samlede komplekse problemstilling: øget forventningspres, en fejlslagen folkeskolereform, en ungdom efterladt på perronen under corona samt presset fra sociale medier.
Noget kan vi løse politisk, men andet kan vi ikke.
Nogle udfordringer skal løftes og løses i familien, men vi kan diskutere det her i Folketingssalen og andre steder i det offentlige rum, og så kan diskussionen jo fortsætte i familierne.
Det første: Nogle peger på, at unge oplever et øget forventningspres fra omverdenen.
Unge i dag har en helt anden valgfrihed, end der var bare for generationer siden.
Stien var ligesom lagt; man skulle bare betræde den.
I dag ved mange ikke engang, hvor stien går hen.
De er bange for at tage fejl tidligt i uddannelsessystemet og simpelt hen vælge forkert.
Når man kan blive alt, kan man blive bange for at være for lidt.
Og når man kan blive alt, stiger forventningspresset fra familien også, og fra vennerne.
Det kan være vanskeligt at navigere i.
Her må løsningen være, at børn og unge skal blive nogen, førend de bliver til noget – at give børnene en robust kerne med hjemmefra, ikke som et buzzword fra en jobannonce, men som en særlig tro på, at de er gode nok, som de er, netop fordi de er dem, de er.
Jeg oplevede det selv i går på besøg i Holbæk.
Efter at skolen har fået flere frihedsgrader, fortæller mange unge, at de er blevet gladere for at gå i skole.
De har fået gladere lærere, og de lærer mere, f.eks. ved at have fået fagblokke i længere tid, hvor lærerne kan lægge pauser ind, når det passer til klassen.
Eleverne bliver opdelt i grupper, nogle er på skolen, nogle får undervisning virtuelt derhjemme, og de har følelsen af en individuel undervisning, hvor de bliver mødt på deres niveau.
Der er ikke den samme følelse af at have ondt i maven over at skulle nå alt i alle fag.
Det viser bare, hvor fejlslagen den folkeskolereform har været.
Det har vi Konservative ønsket at ændre i årevis.
Særlig de lange skoledage udtrætter eleverne.
Stod det til os, traf vi en beslutning om at korte de lange skoledage af en gang for alle.
Det tredje: De unge har betalt en høj pris for corona.
Det gælder ældre på plejehjem eller sygehus, som ikke kunne få besøg, og hvor ensomheden bare bredte sig.
Det samme har været tilfældet for de unge.
Mange unge har fået ondt i sjælen under corona.
De har været hjemsendt i lange perioder med virtuel undervisning på Teams.
Vi har både et fagligt og et mentalt efterslæb, og jeg har desværre en mistanke om, at vi ikke har set den fulde konsekvens endnu.
Flere unge end tidligere kæmper med angst.
I mandags var jeg på besøg på stu i Odense, som berettede om en stigning i unge, som er ekstremt hæmmet af angst.
Det er unge, som jo skulle være omfavnet af ungdomslivet og vælge den uddannelse, de havde lyst til.
Egentlig burde de ikke være i målgruppen til stu, men de er på stu, fordi den angst, de oplever, er så invaliderende og omsiggribende, at den fuldstændig definerer deres hverdag ret så voldsomt.
Nu kan jeg se, at formanden rejser sig, så jeg springer lige det sidste over.
Det var ordene fra Mai Mercado – eller nogle af ordene.
Jeg siger tak for ordet.