Mette Thiesen (DF), 2024-04-25:
Så helt overordnet vil jeg sige, at der godt nok er meget at komme efter på bl.a. det her område.
Når man eksempelvis ser det »Operation X«-afsnit, som fru Marlene Harpsøe også henviser til, må man sige, at det er nogle frygtelige billeder.
Men desværre er det jo bare ikke noget, der kommer synderligt bag på en, som har arbejdet med området i rigtig mange år.
For vi har desværre set, at der rigtig mange steder virkelig er brug for handling.
Så er der også de brodne kar, som vi effektivt skal af med.
er der altså tale om mennesker, der bliver fanget i et offentligt system, som ikke fungerer.
Det er et system, hvor kommunerne sidder og tænker mere på egen økonomi end på, hvad der gavner den enkelte borger bedst; det er et system, hvor man holder på borgerne, hvis man kan sige det sådan, i stedet for måske at sende dem videre til nabokommunen til et tilbud, der er fuldstændig skræddersyet til den enkelte.
Jeg har også selv oplevet det, da jeg sad i en kommunalbestyrelse, altså det her med, at kommunen f.eks. ligesom også forsøger at lave sine egne tilbud til børn med særlige behov i stedet for at sende pengene videre til en anden kommune, hvor der måske allerede er etableret tilbud, som faktisk er skræddersyet til det enkelte barn eller den enkelte unge.
Så der er rigtig mange ting her, som vi er nødt til at adressere for at komme problemet til livs.
Med hensyn til de her botilbud, som vi konkret drøfter i dag, er der jo tale om nogle mennesker, som er i udsatte positioner af mange forskellige årsager.
Det kan være, man har nogle kognitive udfordringer, og at man har nogle handicaps.
Det kan også være, at man måske samtidig er i en udsat position som hjemløshed, at man har nogle psykiske udfordringer, og at man også har noget misbrug osv.
Der er vi altså simpelt hen nødt til at gøre det langt bedre end det, vi desværre ser i dag.
Jeg har talt med rigtig mange, som oplever det her med at blive udskrevet til enten hjemløshed eller til nogle almennyttige boligområder, hvor beboerne og dem, der er derude, faktisk står med det hele alene.
Man står med en kæmpe opgave med et menneske, som nærmest er ved at forsvinde, fordi vedkommende slet ikke er blevet færdigbehandlet, og fordi vedkommende er blevet udskrevet alt, alt for tidligt, hvilket gør, at personen måske ender med både at gøre skade på sig selv, men måske desværre også på dem, som bor der i forvejen.
Så vi har virkelig nogle udfordringer på det her område.
Jeg bliver så ærgerlig, når vi har de her debatter igen og igen, fordi jeg synes, der er nogle ting, der går igen.
Vi har også drøftet det med hensyn til det specialiserede socialområde og handicapområdet generelt, altså det her med, at der er den her silotænkning og den her kassetænkning, og det er, som om hver kommune og hver region sidder på pengekassen og har enormt travlt med ligesom at hytte deres eget skind i stedet for at lade pengene følge den enkelte.
Det er vi altså nødt til også at finde en løsning på.
Det er jo derfor, vi i Dansk Folkeparti bl.a. har foreslået, at eksempelvis handicapområdet bliver løftet helt ud af kommunerne, for der har vi de facto stadig væk et stavnsbånd.
Mennesker med handicap kan ikke bare flytte fra den ene kommune til den anden, fordi de er afhængige af den hjælp, de får, og det synes jeg er et problem i sig selv.
Det her er ikke en debat, som vi kommer til at lukke i dag.
Den fortsætter, og heldigvis for det, for problemerne er overhovedet ikke løst på nogen som helst tænkelig måde.
Det er også derfor, jeg bliver så ærgerlig, når vi eksempelvis oplever de forhandlinger, vi har nu på handicapområdet, hvor vi er nogle partier, som faktisk har ret meget at byde ind med, men hvor vi bliver udelukket fra start.
Jeg synes, det er rigtig ærgerligt, og det er egentlig også derfor, jeg stillede lidt drillende spørgsmål til Moderaternes ordfører.
Jeg synes faktisk, det er rigtig ærgerligt, at man ikke udnytter de kompetencer, der er, og at man ikke udnytter den kapacitet, der er, og forsøger at lave nogle løsninger, som faktisk gavner ude i virkeligheden, i stedet for at sidde i en lille indspist gruppe og rykke rundt på tingene.
Jeg synes faktisk, det er ærgerligt.
Jeg kunne rigtig godt tænke mig, at vi, som jeg også har nævnt i min tale her, i langt højere grad kiggede på det her med, at kommunerne og regionerne ikke lader pengene følge borgeren.
For det synes jeg er vigtigt, og så er det også vigtigt, som fru Katrine Daugaard er inde på, at sikre, at den lov, vi allerede har i dag, faktisk bliver overholdt.
Det ser vi altså igen og igen at den ikke bliver, og så har folk ankesager liggende i Ankestyrelsen i årevis.
Så der er virkelig rum til forbedring; det må man sige.