Karin Liltorp (ALT), 2026-01-23:
Tak for ordet.
Baggrunden for det her forslag er sympatisk, så tak til forslagsstillerne for at give os mulighed for at diskutere emnet.
Jeg kender selv flere mænd, der har oplevet at blive svigtet af systemet og som følge deraf har mistet kontakten til deres børn.
Det er alvorligt, og det er tragisk, både for børnene og for de pågældende fædre – det kunne også være mødre.
Jeg har været så rasende på deres vegne.
Jeg vil derfor gerne starte med at sige, at jeg fuldt ud erkender problemstillingen.
Vi er ikke i mål.
Det ændrer dog ikke ved, at Alternativet ikke kan støtte den foreslåede løsning.
Vi tror nemlig ikke på, at man kan lovgive sig til det perfekte samfund, og ønsker at gå i en helt anden retning mod mere frihed og meget mere plads til faglighed.
Vi mener nemlig, at der allerede er for mange regler, og at staten i højere grad bør give plads til den faglige vurdering og selvbestemmelse frem for standardiserede løsninger.
Vi har jo egentlig haft den opfattelse, at Alternativet og Liberal Alliance var meget enige om, at mere stat og flere regler ikke automatisk giver bedre løsninger, og at staten ikke kan styre familielivets mindste detaljer, og derfor synes vi egentlig, at det er lidt sjovt – altså ikke sådan slå sig på låret-sjovt – at LA står bag det her forslag.
Jeg hørte også lige ordføreren nævne en anklage til venstrefløjen om, at man vil designe samfundet ned i mindste detalje.
Jeg synes jo egentlig, at det her forslag går i den samme retning.
Forslaget er et eksempel på en velkendt politisk mekanisme, hvor et reelt problem mødes med det værktøj, vi kender allerbedst herinde, nemlig lovhammeren.
Alt for ofte reagerer vi politisk med flere regler, selv når problemet i virkeligheden er manglende kvalitet i systemet.
Men det betyder bestemt ikke, at vi ikke ønsker at hjælpe de forældre og børn, der i dag oplever svigt i systemet – tværtimod.
Men hjælpen bør tage udgangspunkt i barnets konkrete situation frem for generelle modeller.
For det første er det afgørende, og det er allerede blevet sagt utallige gange heroppefra, at barnets tarv altid er det bærende hensyn.
Det fremhæves i forslaget, at forskning viser, at børn generelt trives med ligeligt samvær med begge forældre, men sådan nogle resultater kan ikke stå alene, når der træffes afgørelser i individuelle sager.
Komplekse menneskelige relationer bliver sjældent bedre af faste modeller i lovgivningen og slet ikke af, at vi baserer dem på statistik.
Et konkret problem i flere af de sager, jeg selv kender til, er, at anklager mellem forældrene ikke bliver efterprøvet.
Det kan vi simpelt hen gøre bedre.
Det er noget af det, der har gjort mig rasende på vegne af dem, jeg kender, altså at ingen har prøvet at undersøge, om forholdene i hans hjem virkelig var så dårlige, som moren prøvede at illustrere.
Men vi ser løsningerne et helt andet sted end i flere regler.
En af løsningerne kan være mere tid til den enkelte sag, inklusive en markant styrkelse af den faglige kvalitet i sagsbehandlingen.
Sagsbehandleren skal måske have yderligere efteruddannelse og specialiseret viden, herunder kompetencer i at gennemskue manipulation og til at vurdere konfliktsager kritisk og nuanceret.
Når det derimod gælder økonomien, er vi åbne over for tanken om, at ydelser i højere grad følger barnet og samværet, men vi ønsker selvfølgelig fleksible modeller frem for faste fordelingsnøgler.
Økonomi må bare aldrig komme til at spille den uheldige rolle, som vi desværre ofte ser i dag.
På den baggrund kan Alternativet ikke støtte forslaget.
For vi mener ikke, at løsningen tager højde for kompleksiteten i familiernes situationer, men vi er klar til at snakke om ændringer, når det kommer til økonomien.
Tak for ordet.