Nick Hækkerup (S), 2021-05-27:
Tak for ordet, og tak til SF for at have fremsat beslutningsforslaget, der grundlæggende er båret af et ønske om at forbedre vilkårene for offentligt ansattes ytringsfrihed.
Regeringen deler til fulde ambitionen om, at der skal arbejdes for at fremme offentligt ansattes ytringsfrihed.
Det har vi også givet håndslag på i forståelsespapiret med SF, Radikale Venstre og Enhedslisten.
Det er vigtigt for mig, at offentligt ansatte, som har en særlig viden eller erfaring inden for deres fagområder, føler sig trygge ved at benytte sig af deres ytringsfrihed og bidrage til den offentlige debat.
Juridisk er sagen sådan set rimelig klar.
Offentligt ansatte har en vidtstrakt ytringsfrihed.
De kan på egne vegne deltage i den offentlige debat og udtrykke personlige meninger og holdninger, hvis de blot gør klart, at de udtaler sig på egne vegne og ikke på myndighedens vegne.
Så i princippet er mulighederne gode og store, men undersøgelser har i en årrække vist, at der er mange offentligt ansatte, som egentlig gerne ville ytre sig, men som alligevel ikke benytter sig af retten til det.
F.eks. viser en undersøgelse, som Ytringsfrihedskommissionen fik udført, at 29 pct. af offentligt ansatte har oplevet kritisable forhold på arbejdspladsen, som de mener det ville være relevant for offentligheden at have kendskab til, men det er kun en femtedel, altså 19 pct. af de 29 pct., som rent faktisk har påtalt de kritisable forhold i offentligheden.
Det er også tal, som SF henviser til i bemærkningerne til forslaget, og vi er helt enige om, at det ikke er tilfredsstillende.
Spørgsmålet er så: Hvordan gør vi bedst muligt noget ved det?
SF foreslår, at man lovfæster offentligt ansattes ytringsfrihed.
Hvis vi ser på, hvad Ytringsfrihedskommissionen sagde om spørgsmålet i sin betænkning fra sidste år, kan man konstatere, at her var kommissionen delt.
På den anden side fandt mindretallet, hvis man siger det sådan lidt forenklet, at navnlig kulturen og ikke reglernes indhold er den ting, der er en barriere, og derfor skal man indskærpe reglerne over for lederne og informere de ansatte bedre om mulighederne for at ytre sig, fordi de sådan set allerede er til stede.
En lignende meningsforskel kan man i øvrigt finde i betænkningen fra Udvalget om offentligt ansattes ytringsfrihed og whistleblowerordninger tilbage fra 2015, dog med den forskel, at flertallet dengang ikke anbefalede en lovfæstelse.
Det er nok et meget godt billede på, at der næppe findes sådan en snuptagsløsning eller én rigtig løsning.
Forskellige har været forsøgt.
I 2016 kom der f.eks. en nyudgivelse af »Vejledning om offentligt ansattes ytringsfrihed« sammen med en opfordring til, at man drøftede emnet lokalt, og senest har jeg jo her den 14. april i år fremsat et lovforslag til en såkaldt whistleblowerlov, som navnlig skal gennemføre whistleblowerdirektivet, og som jeg ved Retsudvalget kæmper med i netop disse dage.
Lovforslaget vil jo bl.a. – hvis det bliver vedtaget, nu skal vi jo se, hvornår der kommer hvid røg fra udvalget –
Og vi har altså også aktuelt sat gang i nye tiltag, som skal styrke ansattes mulighed for at give oplysninger om i det her tilfælde så alvorlige og ulovlige forhold.
Men jeg tror faktisk ikke, at der findes nogen snuptagsløsninger, og som nævnt kan vi konstatere, at de hidtidige tiltag til at styrke offentligt ansattes ytringsfrihed ikke har bragt os i mål, og som jeg har været inde på, er der selv blandt eksperter delte meninger om, hvordan vi når den fælles målsætning om at fremme offentligt ansattes ytringsfrihed.
Derfor tror jeg faktisk, at vi skal give os selv lejlighed til at overveje grundigt, hvilke tiltag der er de rette, og samtidig anerkender jeg, at det er vigtigt at være åben for nye tilgange, og den åbenhed – vil jeg så sige til SF – omfatter jo også en mulighed for en lovfæstelse.