Karsten Hønge (SF), 2019-02-07:
Tak til alle ordførerne for at have forholdt sig til beslutningsforslaget fra SF.
Der er selvfølgelig en særlig tak til Enhedslisten for at bakke op om forslaget og da også sådan et lidt forkølet tak til Socialdemokratiet for dog trods alt indholdsmæssigt at forholde sig positivt til det, selv om man ikke mener, at man lige for øjeblikket kan stemme for det.
Til gengæld må jeg sige, at jeg blev temmelig overrasket over Alternativets indstilling.
Jeg er ikke overrasket over indstillingen fra Liberal Alliance og De Konservative – den kunne vi måske have regnet ud på forhånd – men at Alternativet, der dog på et eller andet plan mener at tilhøre centrum-venstre-fløjen, åbenbart ikke er i stand til at skelne mellem gule nasseorganisationer og de faglige organisationer, der udfører et samfundsmæssigt arbejde, dem, der binder samfundet sammen, dem, der i den grad bidrager til, at vi har et Danmark, der hænger sammen, er jeg overrasket over.
Jeg tror, at rigtig mange vælgere på centrum-venstre-fløjen vil være meget overrasket over den, synes jeg, dybt usolidariske holdning, som Alternativet lægger for dagen her.
Det danske samfunds guldfugl er det fleksible og dynamiske arbejdsmarked.
Det er her, værdierne skabes, både på det private og det offentlige arbejdsmarked selvfølgelig, men intet kommer af sig selv, bortset fra lommeuld.
Forudsætningen for den danske model er, at vi har et arbejdsmarked, hvor man faktisk har faglige organisationer, at der er overenskomster, at der kan indgås holdbare trepartsforhandlinger, at vi har seriøse partnere i alt, lige fra hvordan man styrer erhvervsskolerne, til hvordan man indgår langsigtede, holdbare pensionsaftaler.
Alle er jo glade for de her gevinster.
Alle taler altid om, at det er fantastisk, hvordan vi i Danmark har formået at kombinere en forholdsvis høj grad af tryghed med faktisk samtidig at have et dynamisk og fleksibelt arbejdsmarked.
Folk kommer jo rejsende til Danmark i horder for at studere, hvordan det dog lige er, vi har fået lavet den her helt særlige, sofistikerede model.
Overalt i verden er man begejstret for fleksibiliteten og dynamikken – den vil man gerne have.
Franskmændene og andre kommer herop og siger: Hold da op, det er godt tænkt.
Fleksibiliteten vil vi gerne abonnere på, den vil vi gerne tage med hjem, og så vil vi have, at lønmodtagerne og virksomhederne er fleksible, omstillingsparate og dynamiske.
Det svarer lidt til, at man står og kigger på et hus, og så siger man: Hold da op nogle flotte kviste, det hus har.
Det er nogle smukke kviste, tømreren har bygget på det tag.
Og det er det jo ofte.
Så siger man: Jeg vil gerne købe kvistene, jeg vil gerne købe taget, men jeg vil ikke have murene, jeg vil ikke have fundamentet.
Det giver jo ganske enkelt ingen mening, for taget og de smukke kviste er der kun, fordi de står på solide mure og på et solidt fundament.
På samme måde kan man se på det danske arbejdsmarked: fleksibilitet, dynamik og tryghed er der kun, fordi forudsætningerne er til stede ved bl.a. at have stærke faglige organisationer.
Vi genkender den jo på lang afstand, især på de her unaturligt tynde arme, tøjet stumper på ærmerne, fordi de altid er i gang med at rage til sig, når de bøjet over bordet gafler alle fordelene, som andre har skaffet til fællesskabet på arbejdspladsen.
Armene er tynde, for knokleriet med at skaffe goderne i overenskomsterne og i forhandlingerne med politikerne deltog de ikke i.
Hvem mon jeg taler om?
Ja, det er de nærige mennesker, som falder under radaren, forsøger at gøre sig usynlige eller altid vil skifte samtaleemne, når de organiserede lønarbejdere igen igen har lavet aftaler med forbedringer, som de bagefter er de første til at inkassere.
Det er dem, der sidder bag på tandemcyklen med benene oppe, mens medlemmerne af de rigtige fagforeninger træder i pedalerne, og alligevel har de ret til at trække kontingentet fra i skat.
Først løber de om hjørner med de organiserede lønarbejdere, og bagefter løber de om hjørner med skatteborgerne og samfundet.
Det må stoppe.
SF foreslår her, at man skal yde, før man kan nyde.
Forslaget betyder, at man kun kan trække kontingent fra, hvis det forbund eller den hovedorganisation, man er medlem af, kan dokumentere, at den har overenskomstdækket mindst 25 pct. af medlemmerne.
Kan man ikke det, skal man heller ikke forvente, at samfundet rækker en hjælpende hånd.
Noget for noget skal vi sige til alle foreninger i Danmark.