Søren Søndergaard (EL), 2025-03-13:
Tak for redegørelsen.
Man kan jo næsten kalde den en omnibusredegørelse – den kommer jo hele vejen rundt.
Med den revanchisme, som man ser fra Putin og fra Rusland, og med den øgede pression, som vi ser fra Kina, og med valget af Trump har det efter Enhedslistens opfattelse aldrig været vigtigere, at der skabes en værdibaseret alliance på internationalt plan, på verdensplan – en værdibaseret alliance, som står klart op for retsstaten, for folkeretten og for den internationale retsorden.
Alle lande og sammenslutninger af lande i verden skal opfordres til og der skal arbejdes for, at de går med i sådan en alliance.
Det er ikke en geografisk krig, det er en værdimæssig krig, vi står over for.
Det gælder selvfølgelig også EU, som er en kæmpe aktør og dermed også har et medfølgende stort ansvar, hvad enten vi snakker Ukraine, Gaza eller grøn omstilling.
EU bør stå op politisk for værdier og være drevet af værdier.
Der er store udfordringer, der venter forude.
Med Trumps valg, med Kina og med Ruslands opførsel.
Der har vi jo så allerede fået ligesom en forsmag på, hvad vi er i stand til, og hvor problemerne ligger, når vi snakker EU.
Vi har fået en test med Ruslands angreb på Ukraine for 3 år siden, og der er bestemt en lang række positive træk, hvor man har reageret på den korrekte måde.
Men vi bliver også nødt til at erkende, at der har været eksempler på, at EU mildest talt ikke har levet op til sit ansvar, ofte fordi markedskræfterne er blevet stillet over værdierne.
Vi har sagen med den ene million artillerigranater til Ukraine.
Det var et løfte, som man gav fra EU's side, for at Ukraine kunne få bedre mulighed for at forsvare sig.
Trods det at løfte levede man ikke op til det.
Man svigtede i en skæbnestund, og det her er jo ikke noget, der kan tages let, for det er noget, der har kostet tusinder af ukrainere livet, og det er noget, der har kostet land for Ukraine – fordi EU i den situation svigtede.
Der er så opstået en myte, som lidt bliver gentaget i nogle af de udspil, vi ser i dag, om, at der er en mangel på kapacitet i EU til at producere våben: Vi må øge kapaciteten, vi må investere osv. Men det er jo ikke korrekt.
Problemet er, at EU har ladet markedskræfterne råde alt for meget.
Problemet er ikke et underskud af produktionskapacitet, men mangel på og underskud af styring og koordinering.
Hvis vi lige et øjeblik forholder os til fakta, så er fakta jo, at nogle af verdens allerstørste våbeneksporterende lande er EU-lande.
Vi har så valgt, at de blev solgt til højestbydende uden for EU, i stedet for at man gjorde det at beslutte, hvor det var bydende nødvendigt at anvende dem.
Frankrig er ifølge SIPRI verdens næststørste våbeneksportør – altså, Rusland er gået ned, for de bruger dem selv, så de eksporterer dem ikke.
Frankrig er verdens næststørste våbeneksportør, Tyskland er verdens femtestørste våbeneksportør, Italien af verdens sjettestørste våbeneksportør, UK, de er så ikke med i EU, men de er den syvendestørste, og Spanien er den niendestørste.
Der er en gigantisk våbenkapacitet og våbenproduktion i EU-landende.
Det er sådan, at en fjerdedel af den globale våbeneksport kommer fra EU-lande – en tredjedel, hvis man regner Storbritannien med.
Der har altså været tonsvis af våben at sende til Ukraine.
Der er tonsvis af våben til det, man mener er nødvendigt i forhold til at indkøbe det ene og det andet og det tredje.
Der kan være specielle våben, der mangler, men der er en kæmpe våbenproduktionskapacitet.
Derfor bliver vi nødt til at sige, at det har været det politiske problem med at have den kapacitet.
Hvis man ser på USA, ville de aldrig nogen sinde tillade en så liberalistisk holdning til våbenindustrien som den, vi har i Europa.
Der er meget mere kontrol med våbenindustrien, end der er i Europa.