Karsten Lauritzen (V), 2017-06-02:
Jamen jeg tror, vi må lade fremtiden vise, hvem af os der har ret.
Jeg er ganske overbevist om, at når man sænker bo- og gaveafgiften på den her måde og forbedrer rammebetingelserne for de familieejede virksomheder, vil det vise sig, at det ikke blot holder hånden under dem, men også skaber vækst og beskæftigelse.
Det sørger for, at den lille håndværksvirksomhed kan ligge, hvor den nu ligger, i stedet for at skulle lukke eller blive solgt.
Og det sørger for, at Danfoss og Grundfos, der er nogle virksomheder, som har haft en kæmpe betydning for dansk erhvervsliv, og som ikke nødvendigvis ligger der, hvor det er mest økonomisk optimalt at ligge, vil vedblive at være, hvor de er, og sørge for, at folk i lokalområdet kan have ansættelse der.
Vi kan jo så se om 5, 10 eller 15 år, hvem af os der har ret.
Jeg er ganske overbevist om, at det vil være mig.
Tak for det, formand.
Regeringen kommer med det her lovforslag, fordi der er noget historik på det her område.
Den tidligere regering, og her tænker jeg ikke på den tidligere smalle Venstreregering, men den tidligere SR-regering, kom jo, vil nogle sige, som en tyv om natten – andre vil sige: meget pludseligt, for det var i hvert fald en overraskelse for rigtig mange – og lavede afgiftsstigninger, der gjorde, at de familieejede virksomheder pludselig skulle betale væsentligt mere i bo- og gaveafgift.
Det gav jo anledning til en diskussion om, hvad vi gør for vores familieejede virksomheder i Danmark.
Den tidligere socialdemokratisk-radikale regering havde et ønske om at beskatte dem hårdere, og der må vi sige: Hvad sker der, når man beskatter noget hårdere, om det så er fonde, familieejede virksomheder eller almindelige danskere?
Så har det nogle adfærdsmæssige effekter.
Og hvis man beskatter en virksomhed eller ejeren af en virksomhed, og vedkommende ikke har penge i lommen, så kan de kun skaffe de penge ved at sælge ud af værdierne i virksomheden eller ved at gældsætte virksomheden.
Det er at trække penge ud af virksomheden.
Det har der ikke været flertal for.
Alternativet er så det forslag, der ligger her, hvor vi gradvist frem mod 2020 sænker bo- og gaveafgiften fra 15 pct. til 5 pct. i 2020 for at sikre de familieejede virksomheder som en ejerform, fordi vi i regeringen anerkender, at de familieejede virksomheder har en særlig rolle i det danske samfund.
Og det er der masser, tusindvis af virksomheder, der gør.
Jeg skal beklage, at der har været en diskussion om det præcise tal i en eller anden rapport, som alligevel er en vurdering.
Det skal jeg da beklage.
Det skal ikke skygge for den her debat, og jeg har også tilbudt Socialdemokratiet, at hvis vi kan blive enige om et andet tal og det kan overbevise dem om at stemme for lovforslaget, så skal jeg gerne lave et ændringsforslag.
Men det er vi ikke endt med, fordi det jo ikke er det, der her er afgørende for, om man støtter lovforslaget eller ej.
Det ønsker regeringen; det er der så en række partier, der ikke ønsker.
Det synes jeg er ærgerligt, men sådan forholder det sig.
Så kommer der en kritik, der går på, at vi forskelsbehandler mellem ejerformer.
Og der må jeg erklære mig skyldig her fra Folketingets talerstol, for ja, det gør vi.
Vi skattebegunstiger muligheden for at lave generationsskifte i familieejede virksomheder, og det gør vi med åbne øjne.
Hvorfor gør vi det?
Fordi vi tror mere på den ejerform end på andre ejerformer; fordi vi tror på, at det har særlig værdi for Danmark, at vi har en masse familieejede virksomheder.
Det er præcis den samme tro, man har haft i Norge og i Sverige, hvor man for lang tid siden med brede flertal har afskaffet bo- og gaveafgiften for familieejede virksomheder, fordi det er rygraden i store dele af de nordiske landes erhvervsliv.
Og hvis vi gerne vil sikre, at det fortsat skal være rygraden, så skal vi give dem gode rammevilkår.
Det ønsker den her regering, og det er der så nogle partier med den tidligere ordfører på talerstolen i spidsen, der ikke gør.
Det synes jeg er synd og ærgerligt – men mest synd og ærgerligt for Danmark.
Så har der også været en kritik fremme om, at regeringen er blevet lobbyet til at indtage synspunkter i den her sag.
Det må jeg afvise.
Jeg vil gerne igen erklære mig skyldig i at have holdt møder.
Der har været masser af møder på mit kontor med interessenter.
Det har der været med landbruget, fagbevægelsen har også været der, ulandsorganisationer har været der, men ikke i forbindelse med det her lovforslag.
Men det er helt normalt, at man har dialog med interessenter.
Jeg har ført en intensiv dialog med vekslende generationer og med nogle af de familieejede virksomheder, som får gavn af det her lovforslag.
Det er der ikke noget odiøst eller forkert i – det er åbent og transparent, hvad der er foregået.
Og det er, netop fordi vi vil sikre, at det her lovforslag skal sikre så gode vilkår for de familieejede virksomheder som overhovedet muligt.
Lige så vel som jeg tror at fagbevægelsen lobbyer nogle partier, betyder det ikke, at fagbevægelsen har købt det, de partier mener, eller har lobbyet dem til det.
Jeg har en tyrkertro på, at når et parti vælger at indtage en holdning i en sag, er det ikke, fordi der kommer nogle særinteresser og siger, at det skal de; så er det, fordi det parti, der vælger at indtage en holdning, deler den holdning med nogle interessenter, med nogle vælgergrupper.
Sådan har det været i generationer, sådan er det i den her sag, sådan er det også i andre sager.
Og det er der intet skjult eller fordækt i, selv om andre måtte skrive det.
Så er der spørgsmålet om, om det her ikke skaber vækst og beskæftigelse.
Selvfølgelig skaber en afgiftslempelse af den her kaliber vækst og beskæftigelse, selvfølgelig gør den det.
Det er efter min opfattelse ganske klart.
Så er der også blevet spurgt til den måde, vi regner på, og om, hvad den beskæftigelsesmæssige effekt af forslaget er efter de regnemetoder, vi har brugt.
Og der er jo svaret bl.a. det, som fru Lea Wermelin redegjorde for, men hvor man belejligt glemmer en del af svaret.
For det fremgår af svaret til Folketinget, at Skatteministeriets vurdering af de generelle samfundsøkonomiske virkninger af en nedsættelse/afskaffelse at bo- og gaveafgiften for familieejede virksomheder er, at den såkaldte strukturelle beskæftigelse på lang sigt i vidt omfang bestemmes af arbejdsudbuddet og ikke i væsentligt omfang påvirkes af afgiftsnedsættelsen.
Det ændrer dog ikke på, at en lavere beskatning ved generationsskifte vil trække i retning af øgede investeringer i de familieejede virksomheder.
Det vil skabe grundlag for højere lønninger og flere ansatte i de familieejede virksomheder, ofte i områder uden for de største byer.
Og det handler jo om, at vi sænker boog gaveafgiften fra 15 til 5 pct. Så kan man selvfølgelig vælge at spørge: Når økonomerne ikke kan sige noget klart og regne et eller andet tal ud, skal vi så bare smide forslaget ud med badevandet?
Det kan man vælge.
Det vælger Socialdemokratiet jo ikke at gøre i en række andre tilfælde, f.eks. når det handler om at støtte vedvarende energi og vindmølleindustrien.
Når det handler om at sænke selskabsskatten, som man gjorde under den tidligere regering, hvor der heller ikke på papiret var den store beskæftigelsesmæssige effekt, så vælger man alligevel at gøre nogle ting, på trods af at de økonomiske regnemodeller viser noget andet. I den her sag er jeg ganske overbevist om, at det skaber vækst og beskæftigelse, særligt uden for de større byer, hvor de familieejede virksomheder er.
Når vi ikke præcist kan sige, hvad det giver i jobs, så siger det mere noget om, hvad skal man sige, vores viden om de familieejede virksomheder og den økonomi, der ligger under dem, end det siger noget om, at det her er en dårlig idé.
Det er ikke nogen dårlig idé, det er en rigtig, rigtig god idé.
Sidst, men ikke mindst vil jeg også fremhæve det argument, som af nogle er blevet nedgjort, nemlig et moralsk argument, og det handler om rimelighed.
Er det ikke rimeligt, at en familie, der har bygget en virksomhed op i et lokalsamfund igennem generationer, får en fair chance og mulighed for at drive virksomheden videre med den ejerform, der har skabt virksomheden, af den familie, der har skabt virksomheden, til glæde for de medarbejdere, der er ansat i virksomheden, og til glæde for Danmark, der får gavn af, at virksomheden betaler skatter og afgifter i stort omfang, i stedet for at man skulle være tvunget til at sælge til f.eks. en kapitalfond, der vil lukke virksomheden, flytte den til udlandet, tømme den for værdier?
For det vil sikre, at virksomhederne vedbliver med at være på danske hænder i stedet for at måtte lukke, fusionere, blive opkøbt af kapitalfonde og ejet af udlændinge.
Det tror jeg skal være svar på nogle af de spørgsmål og den kritik, der blev rejst af fru Lea Wermelin.
Jeg stiller mig gerne til rådighed for at besvare alle de spørgsmål, Folketinget måtte have, og jeg håber og tror på, at der er flere, der i løbet af debatten måtte blive overbevist om, at det her en god idé, for det er en rigtig, rigtig god idé.
Derfor har regeringen også et ønske om ikke blot at sænke bo- og gaveafgiften fra 15 til 5 pct., men helt at afskaffe den, så vi får svenske tilstande, hvor der ikke er nogen bo- og gaveafgift, så vi får norske tilstande, hvor der ikke er nogen bo- og gaveafgift, og hvor vi værner om de familieejede virksomheder og anerkender deres værdi for vores samfund.