runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2019-01-17:
Tak, formand.
Endnu en gang tak – det skal man jo sige for at være høflig – til Enhedslisten for at fremsætte det her forslag og også for at bringe debatten op igen.
Det er alle sammen vigtige emner og alle sammen emner, som sætter fingeren på nogle grundlæggende problemer.
Udfordringen med det her beslutningsforslag og nogle af de andre beslutningsforslag, vi tidligere i dag har diskuteret, er jo, at den måde, hvorpå Enhedslisten så vælger at gå til, hvordan vi skal løse det, bliver for rigid.
Når Socialdemokratiet ikke kan støtte nærværende beslutningsforslag, er det ikke, fordi vi ikke deler forargelsen over eller er hovedrystende over, at Parlamentet hver evig eneste måned skal flytte med alt, hvad det overhovedet kan bære, fra Bruxelles til Strasbourg.
For det gør vi.
I det lys er det jo også i parentes bemærket
paradoksalt, at da det blev ændret, til at man gør det så ofte, som man gør det i dag, så var det jo dengang, hvor der skulle en traktatændring til, for at Danmark kunne få indskrevet sine forbehold.
Så skyndte franskmændene sig at snuppe muligheden for at kræve Parlamentet til Strasbourg oftere, end hvad der ellers før havde været tilfældet.
Når vi ikke kan støtte beslutningsforslaget i dag, er det selvfølgelig også, fordi Enhedslisten stiller det som et krav, at ved kommende traktatændringer – dem ved vi ikke hvornår kommer, men de kommer forhåbentlig, siger jeg, på et eller andet tidspunkt – skal man sætte det som betingelse, at rejsecirkusset bliver afskaffet for at kunne stemme for traktatændringer.
Det mener vi i Socialdemokratiet simpelt hen er for rigidt.
Enhedslisten og Socialdemokratiet deler jo for eksempel ambitionen om, at der skal udformes en social protokol, som sidestiller det indre markeds principper med respekten for lønmodtagernes grundlæggende rettigheder, lønninger og arbejdsvilkår, og det vil kræve en traktatændring.
Hvis det rent faktisk bliver muligt at få indskrevet den ligestilling af hensynet til det indre marked med hensynet til lønmodtagernes grundlæggende rettigheder, lønninger og arbejdsvilkår, så kommer vi ikke til at sige, at det ønsker vi ikke, fordi der samtidig ikke er opbakning fra franskmændene til at ændre den her mærkelige, mærkelige og egentlig også ret skadelige, synes jeg, praksis med at flytte rundt med Parlamentet.
Derfor bliver det simpelt hen for rigidt, om end vi jo fuldstændig deler Enhedslistens kritik af det her med at flytte rundt på Parlamentet og også gerne ser det afskaffet.
Men igen: Metoden til, hvordan man så skal forsøge at tvinge det igennem, er vi uenige i.
Tak for ordet.
Anders Samuelsen (LA), 2019-01-17:
Nogle gange klandrer man politikere for ikke at have ret meget praktisk erfaring, men lige netop det her cirkus har jeg faktisk praktisk erfaring med.
Enhedslisten vil i forbindelse med en eventuelt kommende traktatændring af Lissabontraktaten pålægge regeringen at stille krav om, at Europa-Parlamentet flyttes fra Strasbourg til Bruxelles, så det fremover kun har ét mødested.
Det fremgår af bemærkningerne til forslaget, at forslaget har til hensigt, at Danmark skal lægge maksimalt pres på de øvrige EU-lande for at få flyttet Europa-Parlamentet fra Strasbourg til Bruxelles, og at det skal være en forudsætning for, at Danmark kan støtte eventuelle fremtidige traktatændringer.
Regeringen er enig i, at det både er upraktisk og unødigt ressourcekrævende, at Europa-Parlamentets medlemmer og medarbejdere næsten hver måned rejser frem og tilbage mellem Bruxelles og Strasbourg.
Regeringen finder derfor, at Europa-Parlamentet kun bør have ét hjemsted, nemlig Bruxelles, og at alle Parlamentets møder bør afholdes der.
Det har regeringen gjort klart mange gange tidligere.
Som bekendt vil det kræve en traktatændring, og som bekendt vil en traktatændring kræve enstemmighed mellem alle EU's medlemsstater inklusive det land, hvor Europa-Parlamentet mødes den dag i dag.
Derfor giver det heller ikke mening at gå nærmere ind i, hvordan den danske forhandlingsstrategi og de danske prioriteter vil se ud til den tid.
Regeringen arbejder i øvrigt ikke for traktatændringer.
Det vil i den hypotetiske situation være op til den siddende regering at fastlægge Danmarks forhandlingsprioriteter efter konsultation af Folketinget.
Hvis det til den tid viser sig at være en så vigtig prioritet for Danmark, at vi fra dansk side skal true med at blokere for forhandlingerne, må man jo gøre det.
Hvis Danmark til den tid skulle have andre og vigtigere prioriteter, må det være op til den siddende regering at foretage den afvejning.
Der er Regeringen er altså enig med forslagsstillerne i, at Europa-Parlamentets møder bør samles ét sted, men regeringen kan ikke støtte B 42, da beslutninger om, hvordan Danmark skal prioritere sin forhandlingskapital i en eventuel traktatforhandling, må træffes, hvis og når dette måtte være relevant.
Joachim B. Olsen (LA), 2019-01-17:
Jamen i forhold til spørgsmålet om at være modig eller ikke at være modig synes jeg ikke, at der er noget specielt modigt over at foreslå ting, som ikke kan lade sig gøre.
Så er det i hvert fald meget nemt at kalde sig modig, og det er sådan noget, der er oppe i tiden, synes jeg, ikke bare fra Enhedslistens side, men der er også mange andre partier, der har sådan nogle fingerknipsløsninger; man skal bare lige gøre sådan her, og så er alle problemerne væk.
Der er også partier, der har alle mulige forslag, som de selv benævner som modige.
Men virkeligheden er ofte en del mere kompliceret end som så.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Jamen det er jo lige præcis derfor, vi fremsætter to forslag – et for de modige og dem, der virkelig vil gøre noget her og nu, og et for de mere tøvende og dem, der kan tænke mere langsigtet og mange år frem i tiden, som handler om, at vi skal forsøge at ændre EU.
Hvorfor så ikke støtte det?
Det fører mig tilbage til det samme spørgsmål som før: Hvorfor dog henvise til en mulighed i EU for at blokere for skattelylande, når alle kan se, at den mulighed er næsten ikkeeksisterende?
Hvorfor så ikke enten sige, at sandheden er, at den er ikkeeksisterende og det er man ked af og vil gøre noget ved, eller sige, at den er ikkeeksisterende og det er man glad for, fordi man sådan set synes, at det der med skattelylande er udmærket for at tvinge skatten ned, også i Danmark?
Joachim B. Olsen (LA), 2019-01-17:
Jeg vil sige helt overordnet, at jeg synes, diskussionen om skattely nogle gange bliver en smule diffus.
Definitionerne flyder en lille smule, ligesom de gør på andre områder, når venstrefløjen diskuterer social dumping og andre ting.
Man har ligesom nogle ord, og dem bruger man om ting, man ikke kan lide.
Det er, som om der i hvert fald er nogle – hvis et land har valgt helt demokratisk at have en anden lovgivning end det, man har valgt i Danmark, og en lavere beskatning – der vælger at kalde det for skattely.
Og så er der jo ikke ret mange steder i verden, som ikke er skattely.
De her ting skal løses i EU-regi.
Vi skal ikke gå enegang.
Altså, vi har ikke særlig store muligheder for at gøre det, og det mener jeg også ville være forkert.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Det var, fordi jeg blev overrasket over, hvor kort og kontant hr. Joachim B. Olsen fra Liberal Alliance udtalte sig.
Derfor nåede jeg ikke lige at få sat fingeren på knappen, før han nåede frem til den sidste sætning.
Men jeg synes jo bare, hr. Joachim B. Olsen, at det må være tilladt lige at stille et spørgsmål, når hr. Joachim B. Olsen nu selv nævner, at der er mulighed for at gøre noget ved skattely.
Synes hr. Joachim B. Olsen, at den mulighed er tilfredsstillende?
Altså, vi har jo lige diskuteret den; den omfatter jo stort set ingen lande, og den omfatter i hvert fald ikke de store skattelylande.
Altså, hvorfor henviser hr. Joachim B. Olsen til den?
Hvis hr. Joachim B. Olsen skulle være reel, hvorfor siger hr. Joachim B. Olsen så ikke, at EU også skal have den skattelyliste væk, og at det sådan set er helt i orden at være i skattely?
For det er vel det, hr. Joachim B. Olsen mener.
Joachim B. Olsen (LA), 2019-01-17:
Tusind tak for det.
Det kommer nok ikke som nogen overraskelse, at vi ikke kan støtte de her beslutningsforslag.
Vi mener ikke, at virksomheder skal straffes, så længe de overholder reglerne.
Helt grundlæggende synes vi, at udbudsregler er gode, som de er; de sikrer konkurrence i udbuddet af offentlige opgaver, og det vil efter vores opfattelse trække i den modsatte retning, hvis man gennemfører det, som Enhedslisten foreslår.
Der er allerede i dag mulighed for at fravælge virksomheder, som opererer i skattely, og derfor kan vi ikke støtte Enhedslistens forslag.
Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2019-01-17:
Ja, det er Socialdemokratiets opfattelse, men jeg er ikke sikker på, at vi er enige i, hvorvidt det skal være et ultimativt krav.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2019-01-17:
Tak for det.
Ja, hvad kan man næsten sige om det her forslag andet, end at det burde være en ekspeditionssag; det burde være et spørgsmål om at sparke en åben dør ind.
Det eneste, man næsten kan glæde sig over, er, at Kul- og Stålunionen ikke i sin visdom i sin tid besluttede at placere et parlament i hvert af landene.
Så havde vi haft seks parlamenter, og så kunne man i stedet for at rejse til Strasbourg den ene uge og Bruxelles den anden uge også have rejst til Rom en uge og Amsterdam – nej, det var Haag, men de kunne så måske have fundet ud af, at det skulle være Amsterdam, når det nu var Haag.
Ja, det kunne have været en farlig redelighed, en endnu større redelighed, end det er i øjeblikket.
Der er vi så trods alt ikke, men, altså, enhver kan sige sig selv, at det her er galskab.
Forestil jer den situation, at Folketinget skulle rejse fra København den ene uge og så Aarhus den næste uge og så tilbage til København – det ville da være et frygteligt rod.
Så mon ikke det er en god idé at have ét sæde ét sted.
Som forslagsstillerne jo også gør opmærksom på, er det her noget, der er utrolig omkostningstungt.
Udgifterne er, så vidt jeg husker fra forslaget, omkring 1 mia. kr. om året, og det er jo absurd latterligt, at man skal skylle så mange penge ud i toilettet.
Jeg vil faktisk gå så vidt som til at sige, at hvis nu de der franskmænd insisterer på, at det skal være i Strasbourg, så lad det da være i Strasbourg og skip det i Bruxelles.
Altså, jeg synes, det er fuldstændig vanvid, hvad man er vidne til, og det kan ikke få en ende hurtigt nok.
Det håber og tror jeg også på at en fremtidig regering, der måtte skulle forhandle en traktatændring, vil anføre.
Om man så kan vride armen rundt på de der franskmænd i forhold til det her spørgsmål, er jeg en lille smule skeptisk over for, men jeg synes forsøget skal gøres.
Og fra historisk tid er vi danske vikinger jo meget gode til det, der hedder armlægning, så måske man skulle forsøge sig lidt ekstra næste gang.
Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2019-01-17:
Tak for det.
Jeg havde faktisk egentlig tænkt mig at stille præcis det samme spørgsmål, som hr. Rasmus Nordqvist så fik stillet, nemlig omkring, hvordan Enhedslisten ville stille sig, hvis nu man ved en traktatændring havde fået indskrevet en social protokol, som jeg ved Enhedslisten også har arbejdet for i mange år.
Men det, jeg så kan forstå på hr. Søren Søndergaard, og som jeg bare lige vil have bekræftet, er, at det forslag, som Enhedslisten fremsætter, ikke er et ultimativt krav om, at man skal droppe EU's rejsecirkus.
Jan E. Jørgensen (V), 2019-01-17:
Det er jo fair nok at konkurrere på gunstige vilkår til erhvervslivet, men når det går hen og bliver decideret skattely, altså, hvor det eneste, man har at byde på, er en postboks og så en latterlig lav skat, så er det helt klart et problem og noget, der underminerer vores mulighed for at opretholde de velfærdssamfund, vi har.
Derfor er det noget, som der skal arbejdes med, men det arbejde skal foregå i EU-regi, det skal ikke foregå, ved at vi i de enkelte medlemslande går rundt og laver hver vores regler.
Det vil i øvrigt også være meget mere effektivt, hvis vi så er sammen i EU om at bekæmpe skattely.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Vi kigger meget gerne på, hvordan man træffer beslutninger i EU.
Men det, der er problemet, er, at man må skelne mellem beslutninger, der vedrører de enkelte lande, og så beslutninger, der vedrører alle.
Og vi har altså den opfattelse, at det at sætte nationale hensyn først, når det vedrører alle, er en rigtig dårlig skik.
Men at vi sætter nationale hensyn først, når vi siger, at andre ikke skal blande sig i det dagpengesystem, vi har, for det generer ingen andre, og vi betaler i øvrigt det hele selv, synes vi er fuldstændig rimeligt.
Men lad os bare afslutningsvis blive enige om, at det, vi stemmer om, er: »Folketinget pålægger regeringen i forbindelse med en eventuelt kommende traktatændring af Lissabontraktaten at stille krav om, at Europa-Parlamentets rejsecirkus mellem Bruxelles og Strasbourg afvikles og erstattes med ét samlet hjemsted for Europa-Parlamentets møder og funktioner i Bruxelles.«
Det stemmer vi for.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-01-17:
Jeg mener, at vi sagtens burde kunne blive enige om, at Danmark er imod, at parlamentet rejser frem og tilbage, og ved enhver given lejlighed vil vi da gerne bringe det til bordet.
Men jeg synes bare, det er interessant med den her diskussion, altså fordi det netop er Enhedslisten, der fremsætter det her forslag.
Og normalt hører vi jo altid Enhedslisten snakke om enstemmighed og mellemstatsligt samarbejde.
Altså, jeg synes, der er noget sådan lidt sjovt i, at vi så lige med det her virkelig skal presse på og tryne Frankrig i deres store ønske om, at det bliver ved med at være, som det har været før.
Altså, måske skulle man så også tage og se på, hvordan beslutningerne træffes i EU, når man gerne vil have ændret sådan noget her.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Og der er jo ikke noget galt i at tænke på sit land først, hvis det er problemer, der ikke vedrører andre.
Altså, jeg skal ikke blande mig i, hvor Frankrig vil placere deres parlament.
Hvis Frankrig vil placere deres parlament i Strasbourg så for min skyld ingen alarm.
Det, der er problemet, er, at det er et spørgmål, som vedrører alle andre.
Og det er klart, at når man lader rent nationale hensyn være afgørende for et spørgsmål, som vedrører alle andre, så har vi et problem.
I forhold til det, som hr. Rasmus Nordqvist konkret spørger om, vil jeg sige, at der er det jo sådan, at vi i selve det forslag, der skal stemmes om, lægger op til, at det skal rejses i forhandlingerne.
Så er det rigtigt, at det er vores forslag – det står i bemærkningerne – at det skal gøres ultimativt.
Men hvis der er enighed om at stryge den del af bemærkningerne – om vores holdning til, hvor ultimativt det skal være – og alene beskæftige os med forslaget, som det står her, så kan vi da sagtens kigge på det.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-01-17:
Jeg vil gerne spørge ordføreren: Vil Enhedslisten stemme imod en traktatændring, der får en social protokol skrevet ind i traktaten, hvis det her ikke er med?
Altså, det er jo det, der er interessant.
Det er jo ikke så meget, om man vil kæmpe for at få ændret traktaten, men om man vil stå i vejen for enhver anden ændring af traktaten på grund af det her.
Altså, det er jeg godt nok lidt forbavset over at Enhedslisten mener, når jeg tænker på de mange diskussioner, vi har haft de sidste par samlinger, om EU og hele den sociale dimension.
Er det egentlige problem her måske ikke også, at vi lige præcis med den her sag står med det her skisma mellem en snæver national interesse – altså den franske regerings interesse i at have det her – og så fællesskabets interesse?
Altså at vi egentlig er bundet af en lidt gammeldags tænkning i fællesskabet – at vi ikke tænker fællesskabet først, men at vi tænker nationalstaten, her Frankrig, først.
Merete Scheelsbeck (KF), 2019-01-17:
Tak skal du have.
Enhedslisten vil jo med det her forslag pålægge regeringen i forbindelse med en eventuel kommende traktatforhandling at stille krav om, at Europa-Parlamentets aktiviteter skal samles ét sted.
Lad mig begynde med at sige, at jeg synes, forslagets mål er meget sympatisk.
I Det Konservative Folkeparti er vi enige i, at det er fuldstændig fjollet, at Europa-Parlamentet skal rejse frem og tilbage mellem Bruxelles og Strasbourg.
Rejseriet er på mange forskellige måder meget uhensigtsmæssigt.
For det første er det, som det allerede er blevet nævnt, dyrt.
Det vurderes at koste over 100 mio. euro om året at flytte mellem de to byer, hvilket ikke helt svarer til det, hr. Kenneth Kristensen Berth var inde på, men 850 mio. danske kroner er også mange penge at bruge på det her, penge, der uden tvivl kunne være brugt til bedre formål.
For det andet er det upraktisk og det er tidskrævende at skulle transportere medlemmer, medarbejdere og materialer frem og tilbage mellem de to byer.
For det tredje har det også en miljømæssig belastning, som er uhensigtsmæssig på grund af placeringen mellem de to byer.
Rejseaktiviteterne frem og tilbage vurderes at udlede 19.000 t CO 2 årligt.
Desuden, som andre også har været inde på, er rejseriet og debatterne omkring rejseriet også med til at give EU et dårligt ry, fordi det netop er så svært at forsvare.
Så vi er altså meget enige med forslagsstillerne i, at rejseriet er både upraktisk og unødvendigt, og at Parlamentet burde have ét hjemsted, nemlig i Bruxelles.
Indholdsmæssigt er vi enige med forslagsstillerne, men metodemæssigt er vi ikke helt enige.
Vi vil ikke på forhånd binde os til, hvilke forhandlingsbetingelser vi skal stille i en eventuel traktatforhandling og dermed også risikere at blokere for nogle andre forandringer, som vil være i dansk interesse.
Vores forhandlingsprioriteter må besluttes på det givne tidspunkt og med det givne folketingsflertal, der er, og det kan jo nå at ændre sig mange gange, inden vi skal i gang med at forhandle traktatændringer.
Så uanset hvor enige vi alle sammen kan blive om, at rejseriet er tåbeligt, ved vi jo også godt, at Frankrig højst sandsynligt vil blokere for det, og derfor skal vi vurdere, om det er der, vi vil bruge vores kræfter og politiske kapital i sådan nogle eventuelle forhandlinger.
Så vi kan ikke støtte forslaget på den baggrund.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-01-17:
Ud af de fem EU-beslutningsforslag, vi diskuterer i dag, må jeg indrømme, at jeg ikke forstår B 42, og hvad det er, vi diskuterer her.
Jeg synes, det er nogle rigtig vigtige diskussioner, der bliver rejst omkring budget, omkring skattely og også det næste, vi skal diskutere, omkring det europæiske demokrati og partier, men lige med hensyn til det her: Hvem støtter så egentlig det rejsende parlament?
Jeg har ikke hørt nogen folketingspartier bakke op om, at det skal flytte frem og tilbage mellem Strasbourg og Bruxelles.
Jeg har ikke hørt nogen danske MEP'er støtte op omkring det.
Jeg har faktisk ikke hørt nogen medlemslande af EU ud over Frankrig støtte op omkring det.
Jeg har endda ud af de mange franske MEP'er, jeg kender, heller ikke mødt nogen, der støtter det.
Det er sådan en helt national interesse fra den franske regering, der støtter det her.
Så man kan på en eller anden måde sige, at nationale særinteresser står over fællesinteressen i det her spørgsmål, og det er jo enstemmighed, der skal til, og så er det ret svært at få ændret på.
Vi kan ikke støtte det her forslag, fordi vi faktisk ikke synes, at vi skal stå i vejen for traktatændringer.
Ville jeg, hvis den sociale protokol, som jeg ved at Enhedslistens ordfører jo også er en stor fortaler for, kom på bordet, så have, at vi skulle sige nej, fordi man ikke fik præsident Macron, eller hvem der nu sidder og sætter foden ned i forhold til det rejsende parlament, med?
Nej, det ville jeg ikke.
Så ja, lad os sige en gang for alle, igen og igen, fra alle partier, alle medlemmer af Folketingets side, at det dog er en besynderlig regel, man har om at flytte frem og tilbage mellem Strasbourg og Bruxelles, og lad os håbe, at Frankrig også indser det en dag.
Joachim B. Olsen (LA), 2019-01-17:
Tak for det, formand.
Jeg har ikke meget nyt at tilføje i forhold til det, de andre ordførere har sagt.
Som de øvrige ordførere har været inde på, finder vi det også fuldstændig unødvendigt med to hjemsteder for Europa-Parlamentet.
Det er omkostningstungt, og det er besværligt at skulle flytte rundt på medarbejdere og parlamentarikere.
Det er et synspunkt, som vi med tilfredshed noterer os regeringen også deler.
Men det er også lidt uaktuelt at diskutere, da der p.t. ikke er nogen planer om en traktatændring.
Derfor kan vi ikke støtte det her beslutningsforslag.
Jan E. Jørgensen (V), 2019-01-17:
Mange tak, hr. Leif Mikkelsen.
Det er et politisk kompromis, når den slags er allerværst: Frankrig skulle have noget, og Belgien skulle have noget, og så kunne man ikke helt blive enige, og så blev det sådan en salomonisk løsning – ingen tvivl om det.
Et problem ved det er jo også, at det er gået hen sådan og blevet et symbol på det, der ifølge mange er galt med EU – bureaukrati osv. – og det er noget, som EU-modstanderne kan trække op af hatten og sige: Der kan I bare se, hvor tossede de er nede i EU – som man ynder at sige, når man bruger det her som et eksempel.
Så det ville være et rigtig godt tiltag at få det til at stoppe, og at få alle møderne lagt i Bruxelles.
Det er i EU's helt klare interesse, og det ville styrke den folkelige opbakning, den folkelige legitimitet til Den Europæiske Union, og det ønsker vi i den grad i Venstre.
Så derfor er vi fuldstændig enige i intentionen bag forslaget, nemlig at vi skal have stoppet det her, og at det er noget, som Danmark skal rejse over for de andre lande.
Spørgsmålet er, hvilken proces man så skal benytte sig af.
Altså skal man gå ind og stille det her som et krav og som en forudsætning for, at man overhovedet vil støtte en traktatændring, ligegyldigt hvad der end måtte stå i den traktat?
Altså, det er ikke en måde, man når fremskridt på i politik.
Det kan så godt være, at man ikke har erfaret det endnu i Enhedslisten, men politik handler altså om, at man må indgå kompromiser.
Jeg vil ikke skrive under på, at Venstre ikke kan støtte nogen som helst traktatændring i fremtiden – den måtte være nok så fornuftig – hvis ikke den også omfatter spørgsmålet om, hvor parlamentet holder sine møder.
Så af den grund kan Venstre ikke støtte beslutningsforslaget.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-01-17:
Nu, når ministeren er gået på talerstolen, har jeg lidt lyst til oven på dagens debat at spørge, om ministeren så mener, at det snart vil være en god idé at indhente et mandat – man kan knap nok kalde det tidligt længere – i Europaudvalget, for at forhandlingerne kan foregå på et ordentligt grundlag.
Kristian Jensen (V), 2019-01-17:
Fejlraten har i mine øjne intet med budgettets størrelse at gøre.
Den indsats, som Danmark har været med til at stå i spidsen for, for at stramme op på procedurer og stramme op på kontroller har gjort, at vi i det seneste år har nedbragt fejlraten og er kommet længere end det, vi har set tidligere.
Vi er ikke i mål, men jeg er sikker på, at hvis regeringen får lov til at fortsætte den linje, den har lagt, så kommer vi i mål og får lavet det, som jeg faktisk tror er hele det danske Folketings ønske, nemlig et EU-regnskab, der kan godkendes med en blank revisorpåtegning.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Fejlraten i EU er gået op og ned, og det er ikke i alle de år lykkedes at få en ren revisorpåtegning.
Det er en kendsgerning.
Noget af det skyldes, at man ikke helt har forstået, hvad det var, man skulle søge til.
Og noget andet, en mindre del, skyldes decideret svindel og svig.
Det er altså fortsat i et omfang, som har været uacceptabelt.
Der er én forklaring, nemlig at man ikke har været pisket til det.
Hvis man havde været pisket til det i stedet for bare at hæve budgettet, havde det været muligt.