runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Andreas Steenberg (RV), 2017-05-09:
I Danmark har vi jo heldigvis valgt at have demokrati.
Demokrati er ikke en styreform, man skal vælge, fordi det er effektivt.
Det er en styreform, vi har valgt, fordi vi synes, det er det rigtigste, og også fordi vi synes, det er den bedste måde at træffe beslutninger på, for hvis mange har været med til at træffe en beslutning, bliver den bedre og mere legitim, den bliver mere accepteret i det samfund, hvor den skal gælde.
Når flere kan få et ord indført, kan være med til at præge en debat, får man vendt flere ting, og man får simpelt hen truffet bedre beslutninger.
I den forbindelse vil jeg opfordre alle til at prøve at høre det radioprogram på Danmarks Radios P1, der hedder »Slotsholmen«.
Der var en debat om det her emne, hvor min kollega hr. Martin Lidegaard og en tidligere departementschef i det, der dengang hed Integrations- og Socialministeriet, var inde og debattere det her emne.
Hr. Martin Lidegaard kunne fortælle, at da han som klimaminister i et svar til Folketinget gerne ville kalde klimapolitikken for en investering, blev det rettet af Finansministeriet tre gange til »en omkostning«.
Socialministeriets tidligere departementschef kunne fortælle, at ikke nok med, at Finansministeriet styrede økonomien i de projekter, Integrations- og Socialministeriet satte i gang, de ville også styre, hvilke projekter det var.
Dermed var politikudviklingen af integrationspolitikken altså blevet flyttet over i Finansministeriet, følte han.
I Radikale Venstre synes vi, det er enormt vigtigt, at der er styr på økonomien, og derfor skal der være et stærkt Finansministerium.
Det var vi også selv med til at sørge for både i 1990'erne og i den sidste regeringsperiode, fordi indtægter og udgifter skal passe sammen.
Derfor synes vi, det er en vigtig debat, som jo så starter her og, tror jeg, kører videre i samfundet – og også hos os, hvis vi igen skulle deltage i en regering: Hvordan sørger vi for at få decentraliseret beslutningerne, sådan at borgerne og virksomhederne har større adgang til at kunne få indflydelse på, hvad der foregår, og blive hørt.
Det synes vi også ikke mindst er en liberal dagsorden, og derfor er vi lidt triste over, at regeringen ikke tager mere vel imod den her diskussion.
Men den kommer jo til at køre alligevel.
Vi støtter selvfølgelig det forslag til vedtagelse, vi er med til at fremsætte, og jeg håber, at flere i samfundet vil være med til at diskutere det her vigtige emne.
Christina Egelund (LA), 2017-05-09:
Det er simpelt hen ikke en virkelighed, som jeg kan genkende.
Men nu har mit parti jo også, kan man sige, en lidt kort historisk erfaring at fremvise, når det kommer til at sidde i regering.
Altså, jeg tror bare, at jeg vil slå den pointe fast, som jeg efterhånden har sagt nogle gange: Det handler dybest set om, at man i alle konstellationer, tror jeg, gerne vil øve så meget indflydelse, som man kan – det vil den enkelte politiker.
Jeg tror, det er derfor, vi hver især er her med de holdninger og målsætninger, som vi nu engang har.
Vi vil jo gerne have så meget indflydelse som overhovedet muligt.
Og så handler det om – og det er egentlig ligegyldigt, om man er minister eller ordfører eller noget helt tredje eller formand for cykelklubben – at man øver den indflydelse, som man nu kan, fra den platform, man har.
Det synes jeg i og for sig ikke at der er noget odiøst i.
Det er sådan set bare et udtryk for ambitioner.
Rune Lund (EL), 2017-05-09:
Ordføreren sagde, at det handlede om, at pengene skulle passe.
Det er i virkeligheden også her, diskussionen er relevant, for en væsentlig del af den her diskussion handler jo om Finansministeriets regnemaskine.
Når vi så f.eks. tager hele diskussionen om, hvorvidt topskatten skal sænkes eller ej, er det jo et problem, at Finansministeriet har en regnemaskine, som siger, at mange flere vil arbejde og mange flere vil arbejde længere – meget mere, end der er dokumentation for i forskningen.
Det betyder jo, at man har en regnemaskine, som hviler på et utrolig usikkert grundlag.
Og hvis det så i virkeligheden betyder, at folk ikke arbejder så meget længere, som Finansministeriets regnemaskine tror, vil der i sidste ende være et hul i kassen, og så passer pengene jo ikke, og hvem skal så betale?
Så det her er jo både et spørgsmål om, at der er en regnemaskine, som regner forkert, eller som minimum regner på et meget problematisk grundlag, men det handler også om, at vi bør kunne have en diskussion om det.
Det handler også om, hvad vi kan gøre her hos den lovgivende magt.
Så anerkender ordføreren ikke, at hvis man har en regnemaskine, som regner på et meget usikkert grundlag, så ender det med, at der er et hul i kassen, og så passer pengene ikke?
Christina Egelund (LA), 2017-05-09:
Altså, med al respekt synes jeg, at den her debat bliver en lille smule underlig.
Udgangspunktet var, at vi skulle diskutere Finansministeriets magt eller indflydelse på andre ressorter end deres eget.
Nu handler det så lige pludselig ikke så meget om deres indflydelse, men om, at de regner forkert.
Jeg har ikke nogen problemer med Finansministeriets regnemetoder, det kan hr. Rune Lund have, og det kan andre have.
Jeg synes sådan set, det er meget godt, også for en sober og saglig debat om den økonomiske politik, at vi er enige om, at to plus to er fire.
Rune Lund (EL), 2017-05-09:
Men hvis man har en regnemaskine, som siger, at hvis man sænker topskatten, vil der komme utrolig mange flere timer på arbejdsmarkedet, og deltagelseseffekten og timeeffekten vil stige – der er mange flere, der vil arbejde, og dem, der arbejder, vil arbejde mere – og det så ikke forholder sig sådan i virkelighedens verden, ender det med, at der mangler penge i kassen, og det er jo dybt problematisk.
Så er det vigtigt, at når vi snakker om Finansministeriets indflydelse, at vi der har at gøre med en regnemaskine, som er meget definerende for forhandlinger, der foregår, f.eks. i forbindelse med finanslovsforhandlinger.
Det er da et grundlæggende problem.
Josephine Fock (ALT), 2017-05-09:
Tak for det.
Der kom lige en kommentar fra hr. Rune Lund, som jeg ikke tror tv-folket kunne høre, nemlig at hr. Rune Lund tilføjede: Jamen så passer pengene jo ikke.
Det er i virkeligheden det, der er problematikken her.
Grunden til, at Alternativet synes, at det er så problematisk, at Finansministeriet har så stor magt, er jo på grund af de tiltag, der bliver lavet i andre ressortministerier.
Lad os tage Socialministeriet.
Hvis der bliver lavet indsatser for børn, som vi ved har en langsigtet effekt, så børnene vokser op, får en uddannelse, så ved vi, at det, at de får en uddannelse, gør, at de har større chance for at komme i beskæftigelse, og at der er mindre risiko for, at de bliver kriminelle osv.
Det har altså en langsigtet positiv effekt.
Det kan Finansministeriet ikke tage højde for, fordi det tilskriver deres regnemodeller ikke.
Det er jo derfor, at der i min optik er et problem med, at Finansministeriet får lov til at definere så meget af vores politik, fordi det hele ender med at handle om, om vi har pengene til det.
Det kunne jeg godt tænke mig at høre ordførerens kommentar til.
Christina Egelund (LA), 2017-05-09:
Men det er jo ikke sådan, at man i andre ministerier, nu refererer spørgeren til Socialministeriet, opererer med nogle andre regnemetoder, end man gør i Finansministeriet.
Vi kan sagtens tage, og det synes jeg så hører hjemme i en anden debat, en diskussion om Finansministeriets regnemetoder, men det er jo ikke sådan, at man i Socialministeriet regner på en helt anden måde, end man gør i Finansministeriet.
Josephine Fock (ALT), 2017-05-09:
Tak for det.
Problematikken er jo, at det kommer til at foregå i Finansministeriet, og det er Finansministeriet, der på forhånd siger, at det her ikke kan lade sig gøre, fordi det tilsiger deres regnemodeller.
Det, der jo gør, at vi har den her problemstilling, i og med Finansministeriet får den her meget centrale magt, er, at vi simpelt hen i virkeligheden ikke evner at lave politik, for det hele kommer til at handle om, om tallet på bundlinjen passer.
Jeg er fuldstændig enig med ordføreren i, at der gerne skulle være sorte tal på bundlinjen.
Men problemet er jo, at vi kun kan regne på en metode, så det er det kortsigtede, nu og her, vi kan regne på; vi kan ikke regne på det på længere sigt.
Det er jo det, der udgør problemet, for når Finansministeriet sidder med nøglerne i hånden på alle områder, kan vi overhovedet ikke tænke anderledes.
Christina Egelund (LA), 2017-05-09:
Jeg tror, at det, som spørgeren lidt udfordrer, i virkeligheden er et spørgsmål om politisk prioritering end om, at man regner på den ene eller den anden eller den tredje måde.
Jeg må sige, at jeg har det godt med, at et ministerium, en minister, som får en idé til et eller andet, vedkommende gerne vil gennemføre, kan få regnet på, hvad det så koster.
Det synes jeg at vi har et ansvar for over for de danskere, som går på arbejde, betaler skat og finansierer alle vores gode ideer.
Jeg kan ikke rigtig se, hvad alternativet til at få tingene gennemregnet skulle være – bruge en masse penge, og så håbe på, at pengene passer?
Hvis der er tvivl om effekten af at afskaffe topskatten, kan jeg jo bare opfordre til, at vi lader det komme an på en prøve.
Rune Lund (EL), 2017-05-09:
Og når der har været så mange forringelser eller reformer de senere år, som jo f.eks. har bygget på, at hvis der bliver større forskel mellem det, man får ved at være i arbejde, og det, man får ved ikke at være i arbejde, så vil der komme flere i arbejde, og når man så kan se, at den antagelse er der faktisk ikke nogen dokumentation for, hvilket Folketingets økonomer jo f.eks. siger i en rapport fra januar, hvor de konstaterer, at det er » ... svært at sige, om præcist de beregnede effekter af de seneste skattereformer og reformer på overførselsområdet, vil indtræffe i praksis,« så har vi da et problem, når vi har nogle regnemetoder, som betyder så meget, men som hviler på et ekstremt tyndt grundlag.
Er statsministeren ikke enig i, at det er vigtigt, at hvis vi har nogle regnemetoder, som har en stor betydning, så skal de ikke hvile på et meget tyndt grundlag?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2017-05-09:
Så skal de hvile på en håndfuld økonomer ansat af Folketinget, eller hvad?
Det er klart, at ordføreren for Enhedslisten har et helt andet politisk udgangspunkt, end jeg har, og jo vil være ivrig efter at se sig om for at kunne finde en eller anden form for støtte til et synspunkt, som går op imod det, der er regeringens og i øvrigt også den tidligere regerings synspunkt, nemlig at udbudsreformer har en effekt – fuld respekt for det.
Men altså, det rokker jo ikke ved mine tidligere svar.
Den her regering står på mål for den lovgivning, Folketinget har vedtaget med budgetlov og andet, som jo i sig selv gør, at behovet for koordination er større, end hvis man ikke havde budgetlov og andet.
Og den her regering står selvfølgelig også på mål for, at de lovmodeller og andet, der ligger til grund for regeringens arbejde, er dem, vi bruger.
Det kan man jo ikke få til at gå væk ved at sige: Skulle vi så ikke bare beslutte os for, at vi laver et andet organisatorisk setup, sådan at man rundtomkring i de forskellige ministerier kunne se bort fra de her modeller?
Så kan man diskutere modellerne – fair nok – men man kan jo ikke se bort fra dem.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-05-09:
Tak, og tak for talen.
Jeg er faktisk enig i flere af de bemærkninger, der kom, og også i, at der er behov for at genoprette folks tillid til vurderingerne, og at der skal være en forsigtighedsmargen i det nye vurderingssystem.
Men hvorfor lige 20 pct.?
Hvorfor er man landet på 20 pct.?
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2017-05-09:
Det er et godt spørgsmål.
Man skal have en sikkerhedsmargen et sted, og jeg skal ikke gøre mig klog på, hvorfor den lige er landet på de 20 pct.
Det beklager jeg at jeg ikke kan give et fyldestgørende svar på.
Men jeg er sikker på, at skatteministeren vil kunne svare på det senere.
Jeg synes, det er rimeligt, at vi har det her forsigtighedsprincip og siger til folk: Det er en vurdering.
Om det ikke er målt i hele træskolængder, så er det jo en vurdering.
For den eneste måde, man kan opgøre et hus' reelle værdi på, er ved at sælge det.
Og det er trods alt en meget billig os alle sammen om lige at rykke et hus til højre på at finde ud af, hvor meget det egentlig er værd.
Andreas Steenberg (RV), 2017-05-09:
I Radikale Venstre har vi betragtet det som en bunden opgave at finde et ejendomsvurderingssystem, som virker.
Vi sad selv i regering, da det nuværende system blev suspenderet, simpelt hen fordi det kort og godt var forkert og ikke vurderede boligerne korrekt.
Uanset hvad det er for en skat, borgerne skal betale, skal det selvfølgelig være sådan, at den bliver udregnet så korrekt som muligt og så fair som muligt over for borgerne, som skal aflevere nogle af deres penge til fællesskabet.
Der må man bare sige, at det skattesystem, der har været på boligområdet, ikke har været fair og rimeligt over for borgerne.
Det system, vi laver nu, er efter vores opfattelse væsentlig bedre, væsentlig mere fair, væsentlig mere korrekt end det system, der er.
Det er et system, som kommer tættere på borgerne, ud i lokalområderne, og dermed skulle det gerne være sådan, at dem, der vurderer ejendommene, er tættere på de enkelte områder, de enkelte markeder og dermed kan lave en vurdering, der er meget mere korrekt end i dag.
Det er også sådan, at de borgere, der har betalt for meget, kan få deres penge tilbage uden at skulle klage og igennem en stor proces.
Det er vi også rigtig glade for.
Samlet set
mener vi, at vi nu får lavet et ordentligt system.
Der bliver flere ansatte til at vurdere; man laver vurderinger, der er bedre; og borgerne står bedre i systemet.
Det er vi rigtig glade for i Radikale Venstre.
Ligesom en række af mine kollegaer vil jeg også gerne takke de partier, der har været med til at lave det her system.
Det synes jeg er et vigtigt arbejde.
Det, borgerne har været stillet over for, har været for dårligt.
Vi støtter de to lovforslag og er rigtig glade for at gøre det og er rigtig glade for, at den politiske aftale blev lavet.
Mogens Jensen (S), 2017-05-09:
Jeg ved godt, at det er det spin, som hr. Alex Ahrendtsen har forsøgt at skabe omkring det her lovforslag, at det skulle løse nogle problemer nu og her for Vikingeskibsmuseet.
Det gør det jo altså ikke.
Vikingeskibsmuseet kunne sådan set for længst have sendt et brev til kulturministeren om en affredning.
Så kunne der være sket en affredning, og så kunne nedrivningen sådan set være gået i gang.
Det ændrer det her lovforslag jo ikke ved, fordi ministeren har den kompetence i dag, det tager bare lidt længere tid.
Fremover vil det tage mindre tid.
Men jeg hørte det ikke helt.
Lover hr. Alex Ahrendtsen her 150 mio. kr. til Vikingeskibsmuseet på finansloven for næste år og de efterfølgende 2 år?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-05-09:
Det er jeg til dels enig i, men der opstår også nogle strukturer, der gør, at det er svært overhovedet at få sager ind til regeringens koordinationsudvalg eller økonomiudvalg, fordi der simpelt hen er nogle stopklodser.
Men det er en anden snak.
Lad mig give et konkret eksempel, hvis ordføreren ikke forstår, hvad det er, jeg taler om.
Der kan være uenighed om, hvordan de er fundet, men vi ved godt, hvor de kommer fra – vi kender rammen.
Så kan man have forskellige ønsker til, hvad satspuljemidlerne skal bruges på.
Er ordføreren enig i det?
Eksemplet er netop, at vi ved, hvor pengene kommer fra, og vi ved, hvor mange penge der er: Så burde det da gå direkte ud i fagministerierne og blive forhandlet der.
Jakob Ellemann-Jensen (V), 2017-05-09:
Tak for det, formand, og tak for ordet.
Den kvikke tilhører vil bemærke, at Venstres skatteordfører ikke er blevet klippet.
Så er dagen endelig kommet, hvor vi kan behandle forslaget om det her nye ejendomsvurderingssystem.
Det er godt, at vi er nået hertil, for hele vores system til ejendomsvurderinger har ikke blot været en udfordring, det har været et problem, som har krævet en gennemgribende løsning.
Det er efterhånden længe siden, vi blev bekendt med, at det nuværende system ikke udregner vurderingerne helt korrekt.
Rigsrevisionen påpegede allerede i 2013, at der var ikke så små problemer med ejendomsvurderingerne.
Systemet er helt enkelt forældet og misvisende.
Det blev man selvfølgelig gjort opmærksom på dengang, men det valgte den daværende regering at lade være med at reagere på, så det var en af de opgaver, som lå og ventede på Venstreregeringen, da den overtog ansvaret i 2015.
Der må jeg sige, at jeg er glad for, at det lykkedes for regeringen at sikre et så bredt flertal – og også en stor anerkendelse for det – hvor Liberal Alliance, Det Konservative Folkeparti, Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre er med til at tage ansvar.
For det er helt afgørende, at vi har en bred og solid politisk aftale om det her.
Det nye vurderingssystem betyder for nogle, at de indtil nu har betalt for meget i skat, og de skal selvfølgelig have pengene tilbage.
Naturligvis skal vi ikke beholde folks penge i statskassen, hvis ikke de hører til der, og derfor er tilbagebetalingsordningen også en del af lovforslaget.
For andre betyder det måske, at de har betalt for lidt i skat, men det ville trods alt være urimeligt at lade skatteborgerne bøde for, at systemet ikke har fungeret.
Derfor kommer vi ikke til at bede dem, der har betalt for lidt, hvor det ikke er deres egen skyld, om at betale det tilbage, som de har betalt for lidt.
Med forslaget om lov om vurderingsankenævn sikrer vi, at vi fremover får en mere effektiv og ordentlig klagestruktur.
Det har heller ikke indtil videre været godt nok.
Den nye klagestruktur skal bl.a. bidrage til at genoprette tilliden til det offentlige ejendomsvurderingssystem, og de nye vurderingsankenævn vil fortsat have en lægmandsinstans, som vi kender det i dag, og den vil blive suppleret med fagfolk fra ejendomsmæglerbranchen.
Den nye vurderingsnorm indeholder også et forsigtighedsprincip, som også skal være med til at holde hånden under boligejerne.
Der vil altid være en vis usikkerhed forbundet med en vurdering, det er derfor, man kalder det en vurdering, og det skal ikke komme boligejerne til last.
Derfor foreslås et spænd på 20 pct., som skal trækkes fra vurderingen af ejendomme og grunde, før skatten bliver beregnet.
Vi er i fællesskab kommet frem til mange rigtig gode tiltag.
De her to nye lovgivninger er vigtige elementer i et meget, meget afgørende arbejde for at genopbygge tilliden til SKAT.
Derfor stemmer Venstre naturligvis for lovforslagene, og jeg skal hilse fra vores kollega fra Det Konservative Folkeparti og sige, at det gør de også.
Han har desværre været forhindret i at nå frem.
Tak for ordet.
Rune Lund (EL), 2017-05-09:
Jeg synes, det er et problem, at man har nogle regnemodeller, som vi, når vi gennemgår den nyeste forskning, kan se hviler på et papirtyndt grundlag.
Vi har også set det på andre områder.
I forbindelse med dagpengereformen, som jo betød en forkortning af dagpengeperioden, viste det sig jo, at Finansministeriet overvurderede den såkaldte motivationseffekt.
Ministeriet havde forventet, at mellem 2.000 og 4.000 årligt ville ryge ud af dagpengesystemet, og vi så, at det så blev langt over 30.000, og vi ser, at tusindvis af mennesker stadig væk hvert eneste år ryger ud af dagpengesystemet.
Så man har lavet en reform, der bygger på nogle helt forkerte forudsætninger, og Finansministeriet og Finansministeriets regnemaskine spiller jo en helt central rolle her.
Er det ikke et problem?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2017-05-09:
Jeg kunne have lyst til at spørge: Og hvad så?
Altså, den debat, der er rejst her i dag, handler om, hvorvidt Finansministeriet har for stor en rolle at spille i forhold til en tværgående koordination i regeringen.
Det er det, debatten handler om.
Mit svar er entydigt: Jeg er ikke enig i præmissen.
Der tegnes altså et billede af et ministerium, som sidder og går ned i detaljen i alle ting, hvilket jeg ikke kan genkende.
Finansministeren har en tværgående opgave ligesom en række andre ministre også har – jeg nævnte justitsministeren.
Her er der jo heller ikke tale om, at hver enkelt ressortminister frit kan fortolke, om ting er i overensstemmelse med grundloven eller andet; der er en minister, der er blevet tildelt en opgave, som giver noget tværgående indflydelse, og sådan må det jo være.
Så forsøger hr. Rune Lund at rejse en anden debat, der handler om, hvorvidt de metoder, vi så bruger, er retvisende, og det er fair nok, men det er bare en anden debat, som man jo i sidste ende må føre bl.a. i fagøkonomiske kredse.
Man kan jo se i regeringsgrundlaget, at der er sat et arbejde i gang med at kvalitetssikre nogle af de regnemetoder, vi gør brug af.
René Gade (ALT), 2017-05-09:
Når jeg lytter til statsministerens forklaring, tænker jeg, hvis jeg skal prøve at samle op på det og sætte mig i hans sted og sige ja til, at det er den enkelte minister, som vi taler om her – det er jo altså ikke nødvendigvis ministerierne, men ministrene – at hvis finansministeren i dag kommer til at definere indholdet i de enkelte ressortområder i en uforholdsmæssig stor grad, og hvis enkelte ministre på ressortområderne synes det, så kan der vel være et problem.
Det er det, jeg hører at debatten bl.a. handler om, altså at der er finansministre, der kommer til at definere indholdet og ikke blot rammerne, som jeg tænker er det forsvarlige.
Kan statsministeren se, at der kunne være et problem i, at finansministeren kommer til at definere indholdet på de enkelte ressortområder i for høj grad, uafhængigt af om det er for voldsomt i dag, eller om niveauet er fornuftigt i dag?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2017-05-09:
Nej, det kan jeg ikke se, for hvis der var ministre i min regering, som følte, at betingelserne for at leve op til det ministeransvar, de har det privilegium at få tildelt, var for snævre, ville de jo sige fra.
Altså, sådan hænger det jo sammen.
Igen vil jeg sige, at jeg synes, at den her debat blandt politikere er en debat, der bærer præg af, at vi gør os selv for små, i forhold til hvem vi er over for nogle systemer.
De beslutninger, der træffes i forhandlingsforløb, om, hvad setuppet er, hvem der koordinerer, hvor man møder ind, hvor man slutter, hvad for en forhandling der skal vente på en anden, for at man kan se, hvordan man disponerer råderummet og andet, er jo politiske beslutninger, der er truffet af ministre – for tiden i min regering, tidligere i andre regeringer og efter min tid i nogle nye regeringer.
At gøre det til en systemisk diskussion om, at der skulle være nogle fuldmægtige i et bestemt ministerium, der har fået for meget indflydelse, er sådan set bare det, jeg anfægter lidt.
Jeg synes, det er at skyde ved siden af.
Jeg vil gerne vedstå mig, at jeg er statsminister for en regering, der lægger umådelig meget vægt på, at vi har en sund offentlig økonomi, at vi passer på pengene, at indtægter og udgifter modsvares af hinanden, at der er genkendelighed i den måde, vi fører politik på, at vi ikke har nogen værdier i ét ministerium og nogle helt andre i et andet, at vi ikke forfølger ét mål i ét ministerium og nogle helt andre i et andet ministerium.
Det vil jeg gerne vedkende mig.
Jamen det teoretiske svar på det spørgsmål er selvfølgelig ja.
Selvfølgelig kan man da forestille sig nogle situationer, hvor man måtte centralisere for meget eller man ikke giver frirum til ledelse – selvfølgelig kan man det.
Det er ikke noget, der forekommer i min regering, for så ville jeg lave det om.
Og hvis der var ministre, der følte, at rummet var for småt, så ville de sige fra.
Sådan forholder det sig.