Jens Rohde (KD), 2021-05-04:
Tak for det.
I KD har vi fremlagt en 2030-plan, og i den frisætter vi kommunerne, fjerner serviceloftet og fjerner skattestoppet for kommunerne.
Vi giver regionerne skatteudskrivningsret.
Det kompenserer vi så for på bundskatten.
Og for at vi nu ikke skal have en højere marginalskat, sænker vi generelt skatten på arbejde for borgerne.
Hvorfor gør vi det?
Det gør vi, fordi vi vil flytte penge og dermed magt og beslutningsstrukturer herindefra og ud til de lokale og regionale led.
Og hvorfor siger jeg det?
Ja, det siger jeg, fordi når jeg kigger på det her forslag og vi snakker om, hvorvidt kommunerne kan håndtere sådan noget som beskyttelse med gelændere, og hvad ved jeg, så må jeg nok erkende, at der saftsuseme er langt igen, til at vi får decentraliseret det her land, både i ånd og i handling.
For det er sådan, at hver eneste gang vi taler om det her i huset, så støder vi ind i, at man siger, at det kan kommunerne ikke håndtere, for så hæver de bare skatten.
Det var det, som vi altid hørte fra VLAK-regeringen.
Og når det handler om miljø og andre ting, siger man altid: Nej, vi er bedre til det herinde; vi er bedre til at træffe beslutningerne og vurdere helheden herindefra.
Og ethvert decentralt tiltag følges altid nøje af en særlig styring, sjovt nok.
Vi skal også bestemme, hvilke kommuner der nu allernådigst får lov til lige at lave nogle forsøg med decentralisering.
Og sådan kunne jeg jo blive ved.
Det gode er, at statsministeren i tirsdags indrømmede over for mig, at vi har haft den her diskussion i 20 år.
Og strukturelt – ikke i forhold til udflytning af statslige arbejdspladser osv., men strukturelt – når det kommer til magtkompetencerne, går det altid den forkerte vej.
Ældremilliarden er et godt eksempel.
Jeg kan godt huske, da vi fik den i kommunerne og jeg sad i Viborg Kommune.
Så skulle vi ændre alt, hvad vi havde nedskrevet om ældrepolitikken, for at få del i den ældremilliard.
Og sådan følges enhver check eller ethvert tilbud af nogle klare regler, hvor man så ude i kommunerne får lov til at spise nådsensbrød af Finansministeriets hænder, som jo er dem, der typisk styrer den biks og den del i Danmark.
Det skal vi simpelt hen have lavet om på.
Det kræver, at vi tør slippe angsten og leve livet og give andre lov til at leve livet og tør vise tillid til de mennesker, som vi jo i vores demokrati vælger til at træffe beslutninger på vegne af de lokale fællesskaber; at vi har tilliden til, at de også er i stand til at håndtere det ansvar.
Og som fru Birgitte Bergman siger, er der jo ikke engang tale om et forslag til en ændring af lovgivningen.
Vi taler om, hvorvidt vi har tillid til, at kommunerne er i stand til at administrere den lovgivning, der er i dag.
Kom nu, for pokker!
Slip det fri.
Det kan der komme så meget godt ud af.
Jeg er jo halvt tysker.
I Bayern, som jeg elsker, og hvor der er masser af naturbeskyttelse, er der ca. 12,9 millioner mennesker, og de har syv regeringskredse – det er endda en delstat – og så har de 71 landkredse, og de har 2.056 kommuner.
Alle sammen har de store beslutningskompetencer inden for den delstat, som Bayern er.
Og hvis man spørger dem i Bayern, hvad det er, der har gjort dem rige, så tror vi alle sammen, at svaret er BMW og autoindustrien.
Men spørger man dem dér, siger de, at det er, at de har et meget decentralt land og en meget decentral struktur, som skaber meget stærke lokale civilsamfund.
De er så stærke, at man i Tyskland har ca. 26.000 brandmænd og kun de 1.000 får løn; resten er frivillige.
Det er det, man kan se, når man skaber stærke civilsamfund ved at udvise mennesker tillid.
Derfor støtter vi det her lille, men principielt meget vigtige forslag fra Det Konservative Folkeparti.