Liselott Blixt (DF), 2019-02-19:
Mange tak.
Jeg takker ministeren for, at vi får lejlighed til at tale om psykiatrien i dag.
Det er godt nok på baggrund af en psykiatriplan, som regeringen har fremlagt, en psykiatriplan, som vi i Dansk Folkeparti godt kunne tænke os var lidt anderledes og havde fyldt noget mere og sikret, at alle, der har en psykisk lidelse i Danmark, kunne få den hjælp, de har brug for.
Når det så er sagt og vi ser på selve lovforslaget, vil jeg også sige, at jeg er ked af, at man her endnu en gang prøver at vise et billede af mennesker, der har det værst i dagens Danmark, ved at vise – hvad kan man sige – den svære side af det, nemlig der, hvor der bruges tvang i psykiatrien.
Jeg ved godt, at et lovforslag skal tage højde for lige præcis det, man skal kunne, men jeg havde gerne set, at lovforslaget var blevet formuleret sådan, at nogle af de værdier, som handler om, at vi gerne vil gøre noget godt for de mennesker, som er i psykiatrien, var lagt ind i det.
Med hensyn til tvungen opfølgning efter udskrivning er det jo rigtig fint, at vi nu går ud og siger, at man har evalueret loven.
Som den var, kom den ikke til sin ret.
Men jeg mangler så noget om, hvad vi kan gøre for de mennesker, som ikke tager deres medicin og bliver udadreagerende og til fare for sig selv, for deres familie, for deres omgivelser, og som så i stedet bliver tvangsindlagt.
Der kunne jeg godt tænke mig, at vi måske også tilføjede noget om, hvordan man sammen med den enkelte kunne sikre, at man hjælper dem, fordi det er dem, der har det sværest.
I forhold til brug af kropsscannere og narkohunde er det endnu en gang et bevis på, at vi ikke har fundet ud af at sikre de mennesker, der har det sværest; vi hjælper ikke de mennesker, som har et stofmisbrug eller andre former for misbrug, til at komme ud af det, og hjælper heller ikke de mennesker, som er nødt til at smugle våben med ind på en sikret afdeling.
Det her er noget, vi gør af nød, ikke af lyst.
Vi gør det, fordi vi kan se, at der er et problem, men vi mangler jo ressourcer derude.
Havde vi kunnet lave en ordentlig psykiatri, ville det ikke have været nødvendigt at skulle lave alle de her ting nu, men vi siger ja til det, fordi vi skal sikre det personale, der er der.
Der er også forslag om justering af taksterne for psykiatriske færdigbehandlingsdage.
Der ville det også have været rigtig fint, at man havde taget det med ind i lovteksten, at det skulle sikres, at de mennesker, der så kommer ud i kommunerne, bliver visiteret til præcis de institutioner, der passer lige præcis til dem, så vi ikke skal stå endnu en gang og tale om de 150 psykiatriske pladser, som bliver lavet til dem, der ikke er plads til andre steder; eller om at samle nogen, der er stofmisbrugere, med nogen, der ikke er stofmisbrugere; eller om at sikre, at de kommer på nogle institutioner, hvor man har lige præcis de kompetencer, de har brug for.
Den sidste del af forslaget handler om at sikre straksbehandling af akutte abstinenser.
Endnu en gang er det et forslag, hvor vi godt kunne have kigget på, hvordan vi sikrer, at man hjælper folk ud af det misbrug, de har.
Jeg har talt med psykisk syge, der gerne ville ud af et misbrug og have en misbrugsbehandling, men på det tidspunkt, hvor de sagde det, var der ikke plads til dem, og man skal altså tage dem der, når de har brug for det, så man kan sikre, at de kommer ud på den anden side.
Så ja, vi bakker op om forslaget.
Vi har en del spørgsmål, for det skal sikres, at vi med det her netop tænker på den enkelte borger og ikke bare ser dem som nogle voldelige misbrugsborgere, som kræver anvendelse af en masse tvang og andre ekstreme ting for at kunne blive taget vare på.
Det er syge mennesker, som vi er sat i verden for at passe på.
Det håber jeg vi kan få med ind i en tekst, så vi sikrer, at vi kan hjælpe dem på bedste måde.