Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2024-09-10:
Når jeg tænker på Danmarks regering, ser jeg for mig tre mennesker på et tomt dansegulv, der hver især danser silent disco med hørebøffer på.
Hver især hører de Medinas »Kun for mig«.
Måske har Mette, Lars og Troels en fest, måske ikke.
De er i hvert fald rimelig alene på det dansegulv.
I dag skal vi behandle forslaget til finanslov fra en mærkelig regering, og det er jo ikke mine ord, men vores statsministers, og hun har jo ret i, at det er en mærkelig regering.
Den skulle dannes for at håndtere de store udfordringer i vores samtid, polykriserne, tror jeg Lars Løkke Rasmussen kaldte dem, og hvordan går det så med de kriser, f.eks. med trivselskrisen hos vores børn og unge?
Nu er den gennemsnitlige udredningstid i Region Nordjylland oppe på 128 uger, når det gælder børn og unge.
Landets børnefamilier efterlyser langt mere ro på, men det kan de godt glemme.
Først tog regeringen store bededag fra os, de tromlede fagbevægelsen, folkekirken, Folketinget og befolkningen, og som Arne Juhl, ansigtet på Arnepensionen, sagde: »Det var en fejl at afskaffe store bededag.
Det er den største fejl, de har lavet.
Det er den største bommert, de har lavet«.
Senere sagde statsministeren, at russerne ikke gik hjem, og at hun ikke var sikker på, at alle skulle gå hjem fra samlebåndet kl. 16.00.
Nu bliver stikket til et samlebånd jo ikke trukket kl. 16.00.
Hvis man har arbejdet på en fabrik, ville man have oplevet, at der er treholdsskift.
Vi fik også at vide, at vi skulle være stolte, hvis vi henter vores unger kl. 16.55 om eftermiddagen.
Som den tidligere statsminister Poul Nyrup Rasmussen engang sagde: Kan vi ikke gøre det lidt bedre?
Statsministeren oplevede da også børnefamiliernes vrede over den moralisering over arbejdstiden og sagde undskyld.
For milliarderne fosser jo ind i statskassen, og det burde efterlade de fleste politikere og partier med den overvejelse: Hvad skal det hele til for?
Hvad er meningen?
Hvad er det gode samfund?
Skal vi arbejde, til vi dratter om?
Det skal vi da.
Socialdemokratiet syntes i hvert fald, det var topmålet af uansvarlighed, da SF sammen med Enhedslisten den 1. maj meldte ud, at nu måtte det stoppe, og at pensionsalderen selvfølgelig ikke kan stige til evig tid – indtil Socialdemokraterne så mente det samme, eller hvad?
Det ved vi faktisk ikke.
Forhandlinger bliver der jo ikke noget af, og derfor kan de unge HK'ere i detailhandelen eller tømreren på byggepladsen eller sosu'en på botilbuddet se frem til at gå på pension langt oppe i 70'erne.
I SF vil vi ikke vente.
Derfor har vi nu fremsat et forslag i Folketingssalen, hvor vi klart siger: Så kom dog i gang, kære Socialdemokrater, I kan ikke lade befolkningen sidde i utryghed i, jeg ved ikke hvor mange år.
Da man indførte folkepensionen og efterlønnen, gjorde man det, fordi det var nødvendigt, og ikke fordi det lød godt op til et valg.
Man kan ikke lade spørgsmålet om noget så grundlæggende for alle mennesker som pension svæve i luften.
Milliarderne fosser jo også ind i statskassen, og dem kunne vi måske så bruge på vores miljø, hvis ikke på vores mennesker, men hvordan står det til med vores døde indre farvande og med fedtemøget?
Det står værre til end nogen sinde før, og vi kigger på havets minister, hvis han var til stede her.
Hvad med klimaet?
Haster det ikke?
Alene i de sidste par dage har vi haft tropenat, voldsomme oversvømmelser og nyheder om den grønlandske indlandsis, der smelter med rekordfart; milliarder af tons is er smeltet det seneste år.
Kloden har igen igen oplevet den varmeste sommer
nogen sinde.
Fortsætter det, får Shu-bi-dua jo ret i, at man snart kan fange en haj i Køge Bugt og tage til Costa Kalundborg, hvor de slanke palmer står.
Regeringen synger »Don't stop believin'«, men tro og hockeystave flytter ikke bjerge.
Der skal reel klimahandling til, og det er som at stå til en klimafest og opdage, at der kun er serveret lunkent øl og kedelige chips.
Der er ingen reel handling bag de store ord.
Hvis det her var en klimakoncert, ville regeringen stå på scenen og mime til playback på »Highway to Hell«.
I SF vil vi hellere tænke stort for de små, og vi vil hellere bruge 2 mia. kr. på en arbejdslivsforsikring, der skal gribe dem, når livet rammer og måske ramler, end at bruge 7 mia. kr. på skæve skattelettelser.
Vi vil hellere sikre ret til barnets sygedage end at give gaver til ejendomsspekulanter, og vi vil hellere sikre gratis psykologhjælp til voldtægtsofre end at give skattelettelser til topchefer.
Regeringens skattelettelser giver ingenting til fire ud af ti danskere, og de er hamrende skæve.