Mette Abildgaard (KF), 2020-04-24:
Tak for det.
Det her lovforslag har jeg faktisk brugt en del energi og kræfter på.
På den ene side anerkender jeg til fulde den krise, vores natur er i, og jeg anerkender til fulde, hvor dårlig bevaringsstatus der er i så mange af vores naturtyper hos så mange af vores arter.
Det er en kæmpe krise, som vi står over for, og det kræver i den grad, at vi gør noget i fællesskab.
Jeg glæder mig over, at man har planer om at skulle lave en biodiversitetspakke, og jeg tror, det er den helt rigtige vej at gå, ligesom vi også lavede en naturpakke, da vi havde regeringsmagten.
Men helt ærligt, jeg synes, det her er forkert, jeg synes simpelt hen, det er forkert, og jeg synes, at vi svigter som samarbejdende folkestyre.
Det må jeg helt ærligt sige.
Jeg synes, det er et kæmpe svigt.
Man havde et regelsæt, der blev ændret i 2014, og så havde man en opposition, en borgerlig opposition, der sagde: Hvis vi vinder valget, ændrer vi det igen.
Så vandt man valget og ændrede det.
Så fik man en ny opposition, som sagde: Hvis vi vinder valget næste gang, ændrer vi det.
Man vandt valget, og nu ændrer man det.
Det kan jo ikke blive ved på den måde her.
Det er ikke holdbart, og det giver en usikkerhed for alle de jordejere, de 9.000 bedrifter, som har jord, der hører ind under den her beskyttelseskategori.
Jeg synes det er en falliterklæring for os som Folketing, at vi ikke kan finde hinanden i et kompromis, som giver en sikkerhed, som giver en tryghed, som giver en forudsigelighed, i forhold til hvordan vi regulerer den her naturtype.
Den kritik retter jeg ikke kun imod den regering, der er der nu, for
det skulle vi også selv have været bedre til, da vi ændrede det i sin tid.
Jeg vil bare sige, at det jo ikke kan blive ved med på den her måde, hvor vi zigzagger, hver gang regeringsmagten skifter.
Der synes jeg simpelt hen ikke vi er vores opgave voksen som Folketing, hvis det er den måde, vi skal gøre det på.
Jeg synes faktisk også, at jeg kan fornemme den samme kritik fra KL i deres høringssvar.
De peger på alle de gange, det her er blevet ændret.
De siger, at de har en alternativ model, som kunne ses som en form for kompromisforslag, hvor man undtager ferske enge.
Lad os prøve at diskutere deres alternative forslag, lad os prøve at se andre alternative forslag.
Jeg er fuldstændig enig i det, hr. René Christensen sagde tidligere på talerstolen, og jeg synes, han holdt en glimrende tale, hvor han opsummerede dilemmaerne i det her.
Jeg anerkender til fulde, at der er nogle § 3-naturtyper i dag, som skal beskyttes bedre, end vi gør det i dag, men jeg anerkender ikke, at det er den her generelle regulering, vi skal lægge ned over det.
Men jeg mener, at vi burde kunne finde hinanden i et kompromis.
Det her berører 9.000 bedrifter, 37.000 ha.
Landbrug & Fødevarer siger, at deres vurdering er, at det nærmere er 44.000 ha.
Man kalder det generel erstatningsfri regulering, og det er rigtigt politikersprog, men det betyder bare i praksis, at vi går ind og tager råderetten over nogle arealer, man tidligere selv kunne bestemme over, og så beslutter vi politisk, hvad jorden må bruges til, og det synes jeg helt grundlæggende er forkert.
En ting er, at man årligt mister en omsætning på den drift, man har haft på den jord, men det betyder altså også, at jorden mister værdi, fordi den alt andet lige ikke kan anvendes lige så bredt, som den kunne hidtil.
Det var det, jeg også spurgte fru Mette Gjerskov om tidligere.
Det var tallene derfra, så det var på den måde officielle tal og ikke bare noget, jeg sådan puster op.
Jeg synes ikke, det her er den rigtige måde at gøre det på, og jeg luftede også den bekymring over for fru Mai Villadsen tidligere i forhold til 1. juli 2022, altså hvordan vi sikrer, at der er de rigtige incitamenter frem til da.
For jeg tror, der er masser af landmænd, der kerer sig om deres jord i dag, som passer og plejer den, og som indgår i naturforvaltningsprojekter og alt muligt andet, men jeg forstår godt, at deres incitamenter til at gøre det fremadrettet bliver svækket, når det her er belønningen for det.
Jeg synes også, det her er et lidt ærgerligt brud på den lidt mere samarbejdende facon, vi har set i forhold til landbruget i løbet af de sidste år.
Jeg synes, det har været super flot, som Landbrug & Fødevarer og Danmarks Naturfredningsforening har fundet sammen om at foreslå en række konkrete ting.
De har fundet sammen i forhold til vandløbe med nogle anbefalinger til os politikere.
Jeg tror, at jeg både med mine spørgsmål og min tale her i dag har givet udtryk for, at Det Konservative Folkeparti ikke kommer til at stemme for det her lovforslag.
Jeg vil også sige, at jeg virkelig vil minde mig selv om, at jeg, når vi skal til at tænke på gode ideer til næste valgkamp, og hvad vi skal gå til valg på, vil sige til mig selv, at jeg skal være mere opfindsom end bare at foreslå at rulle jeres tilbage, være mere opfindsom for at finde en fælles model, som gør, at det her ikke skal være en kastebold frem og tilbage i de næste mange årtier.
I dag er det jo dejligt at se, at landmændene kerer sig så meget om § 3-naturen – og om deres natur i det hele taget – at de plejer den på en måde, der gør, at meget af den vokser ind i en § 3-beskyttelse.
Og i dag er de ikke bange for at lade den gøre det, fordi de har ret til at have samme drift af den som hidtil.
De må ikke lave tilstandsændringer, men de må anvende den på samme måde som hidtil.
Men den rettighed mister de jo med det her.
En måde, man kunne imødekomme det her på – det er bare sådan en idé, jeg lige har fået, mens vi stod her og havde dialogen – var, at man måske kunne sige, at man i en periode bibeholder de gamle regler for alle de områder, som fra i dag og frem til den 1. juli 2022 vokser ind i en § 3-beskyttelse.
Det vil jo rent faktisk gøre, at der vil være et incitament til at blive ved med at pleje naturen frem mod den dato.