Sjúrður Skaale (JF), 2019-03-26:
Tak for det.
Nu er det meste sagt i den her forhandling, så jeg skal gøre det kort.
Jeg vil fokusere på én ting, som står i redegørelsens indledning, hvor der står, at man gerne vil styrke Norden ved at »sikre branding af Norden i andre verdensdele, både når det handler om værdier og kompetencer, så vi udnytter den påvirkningskraft, vi kan få, når vi står samlet«.
Det er altså noget, der vender udad og ikke indad, der ikke handler om at fjerne grænser osv. indadtil, men om, hvilken forskel vi kan gøre i verden.
Statsministeren har et par gange, tror jeg, i sine taler her i salen brugt den her sætning: Når jeg kigger ud over verden, mener jeg, at Europa nu bør være den voksne i klassen.
Det bliver sikkert sagt med øje på de konflikter eller den optrapning af sekterisk politik, som man ser i USA i disse år, og den ustabilitet, der er mange andre steder.
Derfor bør, har statsministeren sagt, Europa være den voksne i klassen og den voksne i verden og påtage sig mere lederskab, end man har gjort før, hvor man ligesom har lagt sig bag USA i næsten alting.
Men når man så kigger ud over Europa, ser man, at der heller ikke er så stabilt alle steder i Europa.
Der er jo totalt kaos i Storbritannien, alvorlig uro i Frankrig og helt alvorlige konstitutionelle udfordringer i Spanien osv.
Så måske skal vi tage det et skridt videre og sige, at Norden bør påtage sig rollen som den voksne i Europa, som den voksne i den europæiske klasse.
For selv om der er ustabilitet – vi har haft manglende regeringsdannelse i Sverige i månedsvis, det samme i Island osv. – så er Norden både på verdensplan og i europæisk sammenhæng en helt fænomenal, unik succes.
Det må vi bare konstatere uden at prale af os selv.
Derved kan man også styrke den indadtil.
Det forudsætter selvfølgelig, at man har en fælles identitet, tætte relationer, få hindringer osv., og det er jo det, som det her nordiske samarbejde handler om, nemlig at fjerne de hindringer, der måtte være, og at skabe så stærk en fælles identitet og så stærkt et fælles samarbejde som overhovedet muligt.
Redegørelsen viser, hvordan det gøres i praksis, og som man kan forstå, er der jo fuld opbakning til det, både fra Danmark og fra alle de andre nordiske lande.
Hvis man ser på den fælles identitet, som er opstået gennem det her samarbejde i Norden, et både politisk, mentalt, socialt, kulturelt og værdimæssigt fællesskab, så vil jeg faktisk tro, at hvis man målte det, ville man se, at fællesskabet mellem de nordiske lande er stærkere, end fællesskabet er internt i Spanien, og stærkere, end fællesskabet er internt i Storbritannien.
Der er færre konflikter, der er færre modsatrettede meninger, som står stærkt i opinionen.
Selvfølgelig bliver det at påtage sig rollen som den store i klassen i Europa besværliggjort af, at nogle lande er inden for EU og nogle uden for, og at nogle er inden for NATO og nogle uden for osv.
Men det, der forener, er langt stærkere og langt større og langt vigtigere end det, som skiller.
Det har været sagt nogle gange, at der jo er ét nordisk land, som har påtaget sig den her rolle at være konfliktmægler.
Når der er konflikter rundtomkring i verden, er der mange, der kigger til Norge: Hvordan kan Norge blive en del af det her?
Som det blev sagt før, har Norge været involveret i Israel-Palæstina-konflikten.
I Colombia med konflikten mellem FARC og regeringen har Norge været involveret.
I det gamle Jugoslavien har Norge været involveret.