Frederik Vad (S), 2023-05-10:
Tak for det.
Kontroversielle emner findes ikke.
Der findes kontroversielle holdninger, og der findes også kontroversielle reaktioner på emner, men ingen emner bør være undtaget fra undervisningsfriheden, mødet med magtkritik, mødet med satire og mødet med det frie ord – ikke i et oplysningssamfund og ikke i Danmark.
Alligevel taler vi om Muhammedkrisen som et kontroversielt emne, og det er jo, fordi Danmark er under forandring, og det er også derfor, den her debat i dag er så sindssygt vigtig.
På skoler landet over bruger lærere hvert eneste år Muhammedkrisen og Muhammedtegningerne til at fortælle eleverne om den største udenrigspolitiske krise i Danmark siden anden verdenskrig, om demokrati og frihed, om frisind og følelser, om magtkritik og satire.
Det er godt – det sker rigtig mange steder, og det er godt.
Andre steder sker det ikke.
Nogle steder fravælger lærere det af didaktiske grunde, men der er alt for mange steder, hvor lærere fravælger det på grund af frygt.
Og det er ikke noget, vi tror – det er noget, vi ved.
Den frygt kan groft sagt deles op i to kategorier.
Den første kategori handler om lærernes frygt for deres personlige sikkerhed.
Vi ved, at vold virker.
Voldsmandens veto på det her område er en realitet i dele af vores land, og det er den også i Europa.
Vi så det allertydeligst i Frankrig med mordet på Samuel Paty og også med angrebet på Charlie Hebdo, og dugfriske tal fra de franske skoler viser, at konfliktniveauet fortsat er højt.
Men herhjemme findes det også.
Jeg og flere af os herinde har læst om eller talt med lærere, som i vores land er ofre for frygtkulturen – lærere, som er gået under jorden; lærere, som er blevet fysisk overfaldet af elever; lærere, der er blevet truet til tavshed.
Det sker nogle steder.
Der er rigtig mange steder, hvor det ikke sker, men det sker nogle steder.
Det kan også dreje sig om andre borgere.
Et af de grelleste eksempler, jeg selv har haft på nært hold, drejer sig om en mand fra min egen valgkreds på Vestsjælland, som jeg for et par måneder siden inviterede herind i Folketinget for at tage en snak med ham.
Han har kritiseret islam på internettet, hvilket betød, at der var en gruppe unge fyre, der slog ham ned med knive og sparkede ham så hårdt i hovedet, at hans trommehinde sprang.
Han skulle bare ned og hente pizza, og nu er han sygemeldt på ubestemt tid.
Den anden kategori handler om manglende opbakning fra ledere eller kolleger på lærerværelset eller måske fra forældre.
Det handler om frygten, i forhold til om kollektivet på den vigtigste kulturinstitution i Danmark har ens ryg fagligt og socialt eller ej.
Jeg har hørt det fra flere lærere, der har haft oplevelser med det her.
De bliver spurgt: Du vil vel ikke bidrage til bashing?
Du vil vel ikke lave en ekskluderende undervisning?
Du vil vel ikke vise dine elever, at det er i orden at sparke på en minoritet, der ligger ned i forvejen?
Ingen diskriminerer eller er racistiske, fordi de fortæller skoleelever, at profeten er en autoritet med magt på linje med paven i Rom, på linje med Jesus Kristus, på linje med Beyoncé, på linje med Joe Biden og på linje med statsministeren herhjemme, og at det er derfor, vi har Cirkusrevyen, satiretegninger i avisen, Jonatan Spang, Grundtvig, Svikmøllen, memesider på Instagram og alt muligt andet.
Så tak til partierne bag beslutningsforslaget her.
Socialdemokratiet kommer ikke til at støtte forslaget.
Vurderingen er klar: Det her vil ikke forbedre sikkerheden for de lærere, der i dag underviser i det, og vil ikke gøre en konkret forskel.
Men Socialdemokratiet kommer ikke til at kravle i et musehul i den her diskussion; vi kravler ikke op i syltekrukken.
Vi mener, at staten nu skal træde et skridt frem, og derfor foreslår vi, at staten for første gang i danmarkshistorien – efter hvad jeg ved – gennemfører en undersøgelse af censur og selvcensur i uddannelsessystemet.
Der har været mange spredte undersøgelser i hjørnerne af den her diskussion, men vi mangler den samlede statslige undersøgelse, altså en kortlægning af problemets omfang, og det skal vi have nu.
Kampen for fri undervisning, ytringsfrihed og åndsfrihed er en eksistentiel kamp, og det binder vi os til masten på i dag.
Tak for ordet.