Preben Bang Henriksen (V), 2017-03-21:
Tak for det.
Det her forslag omfatter mange elementer, og jeg skal prøve at løbe dem hurtigt igennem – så godt, som tiden tillader det.
Et element er, at det skal være muligt med en ekstra landsdommer.
Det har vi selvfølgelig slet ikke nogen bemærkninger til.
Det tager tid nok at få sager gennemført i retten i dag.
Et andet element er udelukkelse af imamer som domsmænd, og i den forbindelse kan jeg sige, at vi jo har det sådan i dag, at folkekirkens præster er udelukket fra at være domsmænd.
Og det, der sker her, er, at denne gruppe af folk, der er udelukket fra at være domsmænd, udvides til også at omfatte gejstlige fra alle trossamfund, og det vil altså sige, uanset om de er anerkendt eller ikke anerkendt.
Så i det omfang, man ønsker at præster ikke skal være domsmænd, sådan som det er i dag, må det være naturligt, at det gælder for alle trossamfund, hvad end de øverstbefalende i de pågældende samfund nu hedder.
Det har vi bestemt heller ingen bemærkninger til.
Det følger meget af tidens trend.
Gennemførelsen af værnetingsaftalekonventionen tror jeg godt man kunne få resten af aftenen til at gå med, hvis man ellers kan finde ud af, hvad det går ud på.
Men kort fortalt er det vel den situation, at to firmaer har en aftale med hinanden om, at en eventuel tvist skal afgøres et eller andet bestemt sted på jordkloden, enten hvor den ene bor, eller hvor den anden bor, eller måske i New York eller Buenos Aires, eller hvor ved jeg.
Det er en aftale, og den er gyldig.
Den er ikke gyldig, hvis den indgås med en forbruger, men den er gyldig, hvis den indgås mellem to firmaer.
Det, vi slår fast her, er, at det sæt af regler, der gælder om sådan nogle værnetingsaftaler, i det, der hedder Haagerkonventionen, og som blev godkendt af Rådet i 2014, skal gælde i Danmark.
Qua vores retsforbehold er vedtagelsen ikke gældende i Danmark, men det bliver den, hvis vi tiltræder den, og det anbefaler Venstre at vi gør.
Det kan være vigtigt for virksomhederne at have sikkerhed for, at de værnetingsaftaler, der indgås, også respekteres i de lande, der har tiltrådt konventionen.
Og den gælder altså, både når værnetinget hedder Danmark, og når det eksempelvis hedder Italien.
Et andet element er, at man tillader telekommunikation i forbindelse med behandling af tvangsauktionssager i fogedretten.
Jamen det følger jo også den digitalisering, som vi i andre henseender har ved domstolene.
Det, der kan undre mig, er, at man ikke ved samme lejlighed har tilladt telekommunikation i forbindelse med selve auktionen, altså budgivningen.
Vi ser da i hvert fald i mange andre aktionssituationer, at det er tilladt, men af en eller anden grund, jeg ikke lige kan komme i tanker om eller kan finde i forslaget, så mener man altså ikke, det skal være muligt i forbindelse med auktionen, men nok i forbindelse med auktionens forberedelse.
Det fortæller jo bare, at der er en del regler omkring tvangsauktioner, som vi skal til at kigge på, og det gør det næste element også.
Det er det element, der hedder, at hvis man skylder penge i ejendomsskat eller andre offentlige afgifter og ikke møder op til en udlægsforretning, ja, så kan fogeden foretage udlæg eller udpantning, hvad det nu hedder, på fogedkontoret uden ens tilstedeværelse.
Lad mig lige sige lidt om de to forslag, for de omhandler situationen, hvor en ejendom er gået på tvangsauktion.
Og man må bare sige, at det system med tvangsauktioner, vi har i dag, er et system, hvor omkostningerne jobbes op, og hvor det faktisk er umuligt for debitor at komme ud af den gæld, vedkommende sidder i.
Jamen fordi når den pågældende kommer i restance, løber der påbegyndte renter på; så kommer der noget, der hedder en udlægsforretning i retten; så kommer der et vejledningsmøde; så kommer der måske et forberedende retsmøde; og så kommer der én auktion og måske oven i købet en anden auktion.
Og der løber omkostninger på hovedstolen eller på det skyldige hele tiden, så når først man har fået stukket hovedet ind i den der mølle, er det pokkers svært at komme ud af den.
Det er mit indtryk, at der er en række regler her, der kan saneres, og det vil jeg opfordre Justitsministeriet til at kigge nærmere på.
Men de to elementer, der ligger her, altså telekommunikation i tvangsauktioners forberedelse og udpantning på fogedkontoret, kan vi selvfølgelig fuldt ud støtte.
Så er der tolkning i retssager.
Reglen i retsplejelovens § 149, stk. 1, bringes i overensstemmelse med Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
Så springer vi til et noget andet emne: Er man ansat hos Forbrugerombudsmanden, og vil man gerne have møderet for landsretten, ja, så kan man altså også få det, selv om man ikke har været på et advokatkontor.
Det her er en lidt forskelligartet omgang, må jeg skynde mig at sige.
Videre er der kærebegrænsninger: Når en dommer meddeler fri proces – og det er jo ikke i så mange sager endda, men i nogle sager er det dommeren, der giver fri proces, og ikke Civilretsdirektoratet – er der ikke længere kærebegrænsninger.
Hvis man er sur over dommerens afgørelse, kan man kære.
Også det kan vi tiltræde.
Så kommer der nogle meget specifikke regler om ændring af designloven.
Det skal jeg skåne både Folketinget og mig selv for at gennemgå nærmere.
Der er regler om territorial gyldighed, hvor man åbenbart ønsker at rette op på – så vidt jeg kan læse det – en lapsus i en anden lovgivning.
Samlet set er det en blandet landhandel, men det rydder op i en hel del ting, og Venstre kan i sagens natur fuldt ud tilslutte sig forslaget her.
Og det var mine bemærkninger.