Christoffer Aagaard Melson (V), 2020-10-20:
Tak for ordet, og tak til udenrigsministeren for redegørelsen.
2020 har jo været et meget specielt år på grund af coronaepidemien, og som det fremgår af redegørelsen, har epidemien også i høj grad præget Arktis på grund af de store afstande og de ofte dårligere muligheder for at håndtere pandemien lokalt.
Situationen har også betydet, at samarbejdet i Arktisk Råd og det politiske samarbejde internt i rigsfællesskabet har været begrænset rigtig meget.
I et år, hvor den nye arktiske strategi er under udarbejdelse, er det selvfølgelig ekstra ærgerligt.
Vi glæder os rigtig meget til, at samarbejdet forhåbentlig snart bliver normaliseret igen.
Hvor betydningsfuldt Arktis er for Danmark, er langt flere blevet klar over de seneste år.
Det øgede fokus i danske medier startede som bekendt for alvor i august 2019, hvor det kom frem, at præsident Trump overvejede at købe Grønland.
Siden fulgte meldingen om, at USA ville åbne et konsulat i Grønland, og en ny samarbejdsaftale mellem Grønland og USA, hvor der fulgte et beløb på 83 mio. kr. med, fulgte trop i foråret.
Det store fokus på Grønland og rigsfællesskabet blev endeligt rundet af med den amerikanske udenrigsministers besøg i København den 22. juli.
Mange danskere har nok også i de seneste måneder set Christina Rosendahls film »Vores mand i Amerika«.
Filmen burde i mine øjne være fast pensum i folkeskolen, da den giver en rigtig god forståelse af, hvor afgørende især Grønland, men også Færøerne er for Danmarks historie og udenrigspolitiske situation den dag i dag.
Filmen handler om den danske ambassadør i Washington under anden verdenskrig, Henrik Kauffmann.
Filmen illustrerer på glimrende vis, hvor afgørende spørgsmålet om Grønland var for Danmarks sikkerhedspolitiske situation under og efter anden verdenskrig.
Havde Henrik Kauffmann ikke uden mandat allieret sig med amerikanerne og lavet en aftale om, at de kunne oprette baser i Grønland i forsvaret mod først Tyskland og senere Sovjetunionen, var der ikke nogen tvivl om, at Grønland i dag i en eller anden form havde været en del af USA.
Historien viser også, at netop Grønlands militærstrategiske betydning var afgørende for, at amerikanerne efter anden verdenskrig arbejdede for, at Danmark blev et af de stiftende lande i FN og senere blev en del af NATO.
Selv om verden er en anden i dag, er rigsfællesskabets militærstrategiske betydning stadig en af hovedforklaringerne på, at USA prioriterer et meget tæt samarbejde med Danmark.
Og historien viser, hvor afgørende alliancer og en international retsorden er for befolkningsmæssigt små lande som Grønland, Færøerne og Danmark.
Derfor er det også rigtig glædeligt, at der netop er fokus på værdien af NATO som fundamentet for vores sikkerhed og værdien af en international retsorden, og samarbejdet i særlig Arktisk Råd har en fremtrædende rolle i redegørelsen.
Det øgede amerikanske fokus på Grønland og også på Færøerne, som vi ser i disse år, hænger sammen med en øget – især russisk, men også kinesisk – aktivitet i Arktis.
Muligheden for nye sejlruter på grund af den globale opvarmning spiller nok også ind på den øgede interesse for Arktis.
Det betyder, at vi bliver nødt til at prioritere en øget dialog og koordinering internt i rigsfællesskabet.
Der er i dag heldigvis et mere lige forhold mellem Danmark, Færøerne og Grønland, end der var under anden verdenskrig og under den kolde krig – men den situation gør det netop vigtigt, at vi bliver bedre til at tale sammen.
Vi skal også have en debat i rigsfællesskabet om, hvor snitfladerne i forhold til sikkerhedspolitik går.
Hvis vi f.eks. er enige om, hvad der er kritisk infrastruktur, bliver det sværere for andre lande at spille os ud mod hinanden; den debat glæder vi os også til at bidrage til i det kommende år.
Den øgede aktivitet i Arktis stiller også øgede krav til kongeriget, i forhold til at vi kan følge med i, hvad der foregår, f.eks. langs den grønlandske østkyst og i forhold til evnen til at kunne udføre beredskabsopgaver.
Det er opgaver, som vi i de kommende år også bliver nødt til at prioritere økonomisk – inden så længe skal der jo forhandles en arktisk pakke med forsvarsministeren, og det er også en forhandling, som vi ser frem til at bidrage konstruktivt til.
Vi mener ikke, at f.eks. bedre dansk overvågning af Grønlands østkyst, et stærkere beredskab eller en bedre evne til at håndhæve kongerigets suverænitet står i kontrast til vores fælles ambition om lavspænding.
På samme måde mener vi, at vi bør engagere os aktivt i spørgsmålet om en fremtidig grænsedragning i Arktis.
Det handler om, at hvis vi f.eks. ikke har et overblik over, hvad der sker på østkysten i Grønland, så skal vi nok forvente, at amerikanerne selv på et tidspunkt får lyst til at finde ud af, hvad der sker.
Og der tror vi på, at det er bedre, at det er inden for rigsfællesskabet, vi står for den opgave og viser, at vi kan håndhæve vores suverænitet, end at vi risikerer en direkte konfrontation mellem amerikanere og russere.
Altså, vi tror, at det med, at det er Danmark, man møder, danske fly, danske soldater, der håndhæver vores suverænitet i forhold til rigsfællesskabet, tror vi på er bedre, end at det er amerikanerne, der påtager sig opgaven.
Og vi tror, det er naivt at tro – f.eks. på baggrund af amerikanernes meldinger – at de vil acceptere, at der er så stort et område så tæt på deres kyst, hvor vi ikke ved hvad der foregår.
Og derfor tror vi, at vejen til at holde, kan du sige, stormagterne ude af det område, er, at de har tillid til, at vi selv har et overblik over, hvad der foregår.