Katrine Daugaard (LA), 2026-01-20:
Tak for det.
Jeg vil også starte med at takke alle dem, der har arbejdet for det her, hvad enten man er tidligere anbragt, advokat, eller hvad har vi, og i særdeleshed børn Bjørn Christiansen, for ingen fucker nemlig med din far, uden at du tonser igennem for at få de resultater, som vi kan høre at der er bred enighed om her i dag.
Jeg vil også gerne takke ministeren for at være en af de få ministre, vil jeg faktisk tillade mig at sige, som altid lytter helt oprigtigt til det, vi kommer med, og ikke bare læser eller andet op, man har fået nedskrevet af nogle embedsfolk både et stykke papir.
Man kan altid mærke dig bag dine ord, og jeg synes altid – om end man ikke altid er enig – du forholder dig meget konkret til det, vi kommer med.
Så tak for det.
I Liberal Alliance tager vi retssikkerhed alvorligt, også når staten og kommunerne svigter.
Hvis der er et sted, hvor det gør ekstra ondt, er det der, hvor samfundet selv har taget ansvaret: Når børn er anbragt, når myndigheder træffer afgørelser på barnets vegne, og når barnet i praksis ikke har en reel mulighed for at sige fra eller føre sin sag.
Derfor står jeg også hjertens gerne som forslagsstiller på B 56, som vi behandler her i dag, om at nedsætte en hurtigtarbejdende juridisk ekspertgruppe, som skal komme med et oplæg til revision af forældelsesloven.
Vi ved jo godt, hvad der er problemet i dag.
Forældelsesreglerne passer langt bedre til klassiske straffesager og almindelige erstatningskrav, end de passer til sager om systemsvigt, fejlbehandling, omsorgssvigt og fejlanbringelser.
Netop i de sager er der ofte tre ting, der går igen.
For det første: Børn har ikke samme mulighed for at reagere, forstå, dokumenterer og klage, og mange kan først sætte ord på det, der er sket, langt, langt senere i livet.
For det andet: Mangelfuld dokumentation og oplysning i sagen, grove lovbrud, som at der slettes og rettes i journaler eller opdigtes deciderede usandheder bør kunne straffes og skal ikke ende med at være barnet til last i en senere retssag.
For det tredje: Når systemet selv har været en del af vejen, kan det ikke være borgerens problem, at tiden går, før man overhovedet kan få sin sag prøvet.
Sager som den om Godhavnsdrengene har vist os, hvor svært det kan være at opnå anerkendelse og retfærdighed, ikke nødvendigvis fordi man ikke har en sag, men fordi lovgivningen lukker døren, før man reelt har haft en chance.
Det kan vi så høre i dag på mærkelig vis også gælder voldssagen på Nexus, hvor socialministeren henviser til forældelsesfristen, selv om den jo allerede er fjernet i sager, hvor børn har været udsat for vold og seksuelle overgreb.
Så der er i hvert fald noget, vi ordførere også kan følge op på der.
Når det er sagt, vil jeg også være ærlig og sige, at det at udvide mulighederne for at rejse krav ikke kun handler om moral, det handler også om jura, principper og balance.
Det er også vores ønske, at man kigger på forældelsesloven § 3, stk. 5, eller tilsvarende bestemmelser og ser, om de kan udvides på en præcis måde, sådan at de omfatter relevante former for systemsvigt, fejlbehandling og omsorgssvigt, uden at begreberne bliver så uldne, at retstilstanden simpelt hen bliver uforudsigelig.
Så kunne vi også godt tænke os, at man kigger på, hvordan man håndterer dokumentationssvigt, altså at det, hvis myndighederne ikke har ført journaler ordentligt, ikke automatisk bør stille den tidligere anbragte ringere, og i hvert fald slet ikke i nyere sager, hvor der jo er lovgivning og klare regler for den slags.
Man bør i virkeligheden også fjerne forældelsesfristen på hele det menneskeretlige område samt kigge på, hvad det kan have af konsekvenser, hvis man går så langt.
Det kunne vi godt tænke os at blive klogere på i hvert fald.
Så Liberal Alliance bakker op.
Lad os få juridisk ordentlighed og klare rammer og et system, der ikke belønner myndighedssvigt med et urimeligt kort tidsvindue.
Jeg håber, at vi sammen kan blive enige om beretningen, og at vi snart får sat fut under noget konkret lovgivning på området.