Søren Søndergaard (EL), 2024-05-17:
Jeg forstår jo godt, at regeringen ikke støtter det her forslag, og at man ikke skal bindes ind af sådan nogle meget håndfaste kriterier.
Det er jo så lige præcis grunden til, at jeg støtter forslaget, altså for at binde regeringen ind i nogle håndfaste kriterier.
Fra Enhedslistens side er vi jo sådan set indstillede på at gå endnu videre, end at man skal forhindre lande, der ikke opfylder Københavnerkriterierne, i at blive medlemmer af EU.
Jeg synes sådan set, at man skal have en mulighed for at smide lande, der er medlemmer af EU og ikke opfylder Københavnerkriterierne, ud af EU.
Så det er altså sådan dobbelt op.
Det er jo ikke noget, vi vil forpligte nogen til, men det er vores politiske holdning, og derfor ønsker vi også en traktatændring, hvor den mulighed kommer til stede, at man kan sige farvel og tak til lande, som ikke lever op til Københavnerkriterierne.
Jeg tror, at vi på mange måder gør det ud fra det stik modsatte udgangspunkt end Dansk Folkeparti.
Vi har haft hele diskussionen om Tyrkiet, hvor det har været meget magtpåliggende for Dansk Folkeparti at få vedtaget, at Tyrkiet aldrig nogen sinde kunne blive medlem af EU, og at enhver form for forhandling og perspektiv skulle lukkes, hvor vores holdning har været anderledes, altså at der skulle være et perspektiv for Tyrkiet til at blive medlemmer af EU, hvis de levede op til Københavnerkriterierne, og det mener vi også at der skal være for de lande, der er nævnt i forslaget, som Ukraine osv., og vi mener, at man skal gøre meget for at hjælpe dem til at leve op til Københavnerkriterierne.
Så vores formål med at sige det her er måske det modsatte af, hvad Dansk Folkepartis formål er.
Dansk Folkeparti vil holde dem ude, og vi vil sådan set gerne have dem med, hvis de ønsker det, hvis deres befolkning ønsker det, fordi det, at de kommer ind, så vil være et udtryk for, at de har gennemført nogle transformationer, hvor de lever op til Københavnerkriterierne.
Men når det er et enten-eller, er det jo, fordi det vil være en katastrofe, hvis vi får en situation, hvor en række yderligere lande, der ikke lever op til Københavnerkriterierne, bliver lukket ind i EU.
For så vil de ting, der har været i EU, og som man sagde at man gik ind for, blive udvandet.
Vi var med Europaudvalget i Tyrkiet, hvor de, da vi ligesom prøvede at forklare dem, at deres afvisning af Istanbulkonventionen og mangel på respekt for kvinders rettigheder og andre familieformer var et problem i forhold til at blive optaget i EU, direkte forklarede, at de da var i kontakt med forskellige EU-lande, og at de da var ganske enige, og at de var ved at finde ud af noget.
Og det var ligesådan med definitionen på terror, hvor de også helt åbent sagde, at de var i diskussion med forskellige EU-lande om at finde en fælles terrordefinition.
Vi husker jo alle sammen, at det lige præcis er Tyrkiets terrordefinition, der er årsagen til, at der ikke er sket en visaliberalisering, fordi den er alt for stram, hvor hvem som helst kan blive udskreget som terrorist.
Det samme opdagede vi jo i Georgien, hvor ønsket om at få en alliance med Órban var fuldstændig tydeligt.
Vi ønsker dem ikke ind i EU – det er meget enkelt – vi ønsker ikke, at den fløj i EU skal støttes.
Så er det selvfølgelig klart, når vi ikke kan få det der Europa i flere rum, stiller det os over for nogle opgaver, og at det så meget bliver et enten-eller, og det skal vi jo gøre noget ved, og vi skal frem for alt hjælpe dem med at komme videre i deres udvikling.
Jeg er nok en lille smule bekymret for, at vi, hvis vi ikke er relativt håndfaste, så efter nogle år vil få et voldsomt pres for, at en række lande, som reelt ikke lever op til kriterierne, skal ind i EU.
Det ser vi jo i forhold til Makedonien i øjeblikket, og så tror jeg altså, at man kommer til at gå fra asken til ilden.
Nu overskred jeg taletiden med 10 sekunder – undskyld!