Steffen Larsen (LA), 2025-05-07:
Mange tak, hr. formand.
Sihaam, Amal og flere andre somatiske pigenavne er jeg stødt
på de seneste måneder, siden jeg rakte ud til netop Sihaam
Det er her, man så er nødt til at se på, hvad det var, der svigtede, for hvordan kan en ung pige, der går i den danske folkeskole, og som ikke engang har udrejsepapirer, ende med at komme til et andet land, hvor hun kan blive underlagt den sociale kontrol, hun kan blive genopdraget til islamiske normer og komme i islamisk skole, hvor der er tæsk, hvor der er koranvers, og hvor det reelt set er en formørket kultur, hun opdrages i?
Det kan hun, fordi danske myndigheder enten lukkede øjnene eller hjalp til.
Udrejsepapirer fik hun, på trods af at der var bekymringssamtaler og diskussioner om, hvorvidt tingene kørte, som de skulle, og ja, dermed skrev den danske stat de dokumenter, der skulle bruges, for at hun kunne komme på genopdragelsesrejse.
Da hun kom retur fra genopdragelsesrejsen, endte hun med at komme tilbage til en folkeskole, hvor man bare optog hende, som om intet var hændt, man ignorerede de blå mærker, for uha, man skulle jo nødig virke racistisk eller på anden måde problematisk, når man havde med hende og hendes familie at gøre.
Jeg kan godt forstå, at der er mange i det miljø, der har svært ved at stole på myndighederne, når myndighederne jo endda kan hjælpe med til den undertrykkelse og negative sociale kontrol.
Alligevel kan man have modet til at bryde fri, og det er Sihaam et godt billede på.
Det samme er Amal, som netop også har været i avisen.
Det er unge mennesker, som bryder fri.
Jeg citerer lige her: »Et nærtstående familiemedlem, som arbejder som myndighedssagsbehandler i familiens kommune, har ifølge kvinden truet hende med følgende: »Jeg holder øje med, hvor du bor.
Hvis du skifter adresse, kan jeg slå dig op.
Jeg kan slå dig op, hvis du har hemmelig adresse og bor på krisecenter.««
Så bliver det svært at stole på myndighederne.
En anden sagsbehandler i en kommune, er til en samtale med en ung pige i en æresrelateret konflikt og rådgiver pigen til ikke at flytte på krisecenter med begrundelsen: Det gør vi arabere ikke.
Et tredje eksempel er jo så en sundhedsperson, der i forbindelse med en mulig abort angiveligt siger til en borger, at det er haram.
Så er det svært at kontakte myndighederne med de problemer, man har – om de er sociale, om de er fysiske, om de er af alle mulige karakterer: Så bliver det svært, for kan man stole på myndighederne?
De her nævnte og citerede indlæg fra rapporten fra Udlændinge- og Integrationsministeriets eget Nationale Center mod Æresrelaterede Konflikter fortæller jo ganske levende om behovet for, at man kan vælge andre rådgivere, at man kan få et andet valg, at man kan træffe en afgørelse i sit eget liv, hvor man faktisk også kan få lov til at være med til at få en eller anden form for indflydelse på, hvem det er, der skal hjælpe en ud af de her problemer, hvis man går til det offentlige.
Det er vigtigt, fordi det offentlige er infiltreret, og det er jo korrekt.
Det kan vi konstatere er sket.
Og hvis vi kigger til nogle af vores nabolande, kan vi konstatere, at det er sket i meget høj grad.
Det er vi selvfølgelig nødt til også at få løst fra bunden af, og vi e rogså nødt til at sørge for, at det ikke kan forekomme.
Men i mellemtiden er vi også nødt til at kigge på, hvordan vi så også kan løse det, sådan at folk faktisk tør gå til det offentlige og få den hjælp og støtte, som de har brug for.
Derfor er det ret frustrerende at se, at det skal blive til en anden diskussion om en beretning, eller om man skal stemme for eller imod og alle mulige andre ting, for jeg tror, vi alle sammen herinde forhåbentlig vil det samme og vil i samme retning med det her.
Men i Liberal Alliance støtter vi Danmarksdemokraternes forslag.