Orla Hav (S), 2017-10-10:
Jeg skal beklage, at de foregående forslag gik hurtigere, end jeg havde kalkuleret med.
I forhold til L 12 er vi fra Socialdemokratiets side indstillet på at bakke op – dog ikke uden nogle enkelte kommentarer.
Jeg deler opfattelsen af, at det er en køn pærevælling, man her har fået sammensat, og at det ikke er klædeligt.
Det kan godt være, at det giver mening for den indsigtsfulde embedsmand, men for borgerne må det være svært at se en sammenhæng i den række af ændringer, som bliver foreslået her.
Og i øvrigt er jeg enig i det demokratiske problem, som kan risikere at opstå, ved at man ikke kan stemme imod, selv om der er elementer, som man egentlig gerne vil have fremmet.
Må jeg så sige omkring udvidet lån til betaling af handicapbil, at vi synes, det er fornuftigt at klargøre reglerne for tilkendelse af bil på handicapgrundlag, og at forslaget lægger op til, at der skal ske én samlet vurdering af, hvilken bil der bedst opfylder borgerens behov i den aktuelle sag.
Vi vedkender os ønsket om at forenkle, men vi noterer os, at handicaporganisationerne peger på en skævhed i det fremlagte, og det vil vi naturligvis bore i i det følgende udvalgsarbejde.
Vi er åbne over for forsøg på det sociale område, og her gives der mulighed for en bredere gruppe af aktører i løsningen af samfundets socialpolitik.
Vores krav til forsøg er naturligvis, at der skal være åbenhed og gennemskuelighed, når man lægger op til forsøg.
Det vil vi interessere os for i det kommende udvalgsarbejde.
Med hensyn til stikprøvekontrol af indberetninger til Tilbudsportalen gælder vores ønske om åbenhed og gennemskuelighed naturligvis også, når det gælder konstaterede misforhold mellem beskrivelser af tilbud og deres reelle indhold.
For os er det fint, at der i Socialstyrelsen er hjemmel til at træffe afgørelser i sådanne sager – og det forekommer helt naturligt, at kendelserne gælder den konkrete institution og ikke dennes myndighed.
Psykologordningen er vi med på ændringer af.
Med hensyn til forenklingen af rammeaftalekonceptet har vi nogle principielle synspunkter, som jeg lige kort skal gøre rede for.
Tilrettelæggelsen af opgaverne i den sociale sektor har fået et stort element af aftaleindgåelser.
Aftaler er ofte gode og specielt, når det gælder aftaler mellem ligestillede parter.
Med indholdet af dette forslag lægges der op til, at de aftaler ikke længere skal gælde for en 1-årig periode, men for en 2-årig.
Det er et skridt i den rigtige retning, men der er stadig udfordringer, der kalder på løsninger.
Aftaleparterne – kommunen og regionen – er ikke ligestillede.
Et sådant aftaleforhold højner ikke kvaliteten.
Aftaler kan indgås, så et tilbud i en periode løser specialiserede opgaver for en hel regions kommuner, og i næste aftale kan hjemkommunen stille krav om hjemtagelse af dette tilbud.
Det fremmer ikke kontinuiteten.
Og af de sidstnævnte årsager vil vi fra Socialdemokratiets side fortsat betinge os retten til at finde bedre måder at løse opgaver på.
Angående demensordningen vil jeg sige, at demens i disse år er et interesseområde for hele vores samfund og ikke mindst for de borgere, der kommer i berøring med en pårørende, der er ramt af demens.
Vi ønsker alle at gøre en helhjertet indsats på dette felt, og en del af dette kan være tydeligt at informere om et tilbuds forudsætninger for at løse opgaven med omsorg og pleje af demente borgere.
Så det er naturligt at indføre krav om pligt til at informere herom med en mærkningsordning, men vi må undre os over, at det alene er de offentlige tilbud, som bliver pålagt denne pligt til at informere.
Vi synes bestemt, og det vil vi arbejde for, at de private tilbud, herunder friplejehjem, skal informere på samme vis.
Jeg sidder selv i bestyrelsen for et friplejehjem, og jeg tror sådan set, det vil være en kær pligt for friplejehjemmene også at påtage sig den del.
Så skal vi i øvrigt, tror vi, øve os på at få skabt endnu bedre vilkår for vores demente og ældre med andre lidelser.
Det nævnes blot for at markere, at der her ligger en stor opgave for vores samfund.