Søren Søndergaard (EL), 2024-11-21:
Jeg synes, det er en underlig præmis.
Altså, hvis udgangspunktet er at spare offentligt ansatte eller spare statsligt ansatte eller spare statslige midler til lønninger, så kan man komme med mange forslag.
Altså, det er meget simpelt, ikke?
Den del af salen kan f.eks. bare gå hjem og hente deres aftrædelsesgodtgørelse ude ved skranken, ikke?
Vi kan fyre halvdelen af de ansatte i Folketinget; det kan vi da godt gøre, det er da ikke noget problem.
Jeg synes ikke, det er en reel måde at gøre det på.
Jeg synes, man må diskutere hver enkelt sag i sin egen ret.
Og så skal der være en kontrol af det, altså af, at de aftaler bliver overholdt, og det er derfor, at der bruges de der 0,6 årsværk.
0,6 årsværk er ikke engang én person, altså, det er sådan en lille del af en person.
Og det er så den lille del af den der person, der skal spares væk nu.
Okay, fint nok, lad os gå ind på den tankegang.
Men før vi går ind på den tankegang, bliver vi jo nødt til at stille os selv spørgsmålet: Giver de der regionale kulturaftaler en eller anden tilført værdi, eller gør de ikke?
Det er jo et afgørende spørgsmål.
Og der, hvor jeg kender til det og har hørt om det, giver de en tilført værdi, specielt for små kommuner.
For små kommuner har ikke volumen i pengepungen til at lave nogle arrangementer, men når de går sammen med nogle andre, så kan de inden for deres region via regionale kulturaftaler lave noget, altså ved hjælp af at andre kommuner også bidrager, så det kan komme alle til gode.
Derfor er der noget positivt i det her, og det positive er ikke noget, der bare kan fastholdes, ved at man siger: Vi sender pengene ud i de enkelte kommuner.
For det er ikke sikkert, af de store kommuner er interesserede i at få de små kommuner med.
Så hvis udgangspunktet er, at vi skal prøve at bevare den idé med de regionale kulturaftaler; at vi skal prøve at bevare den idé, at de små kommuner kan komme med i noget, de ikke selv kan bidrage til, og borgerne der kan få tilbud om noget kultur og borgerne der derfor ikke skal flytte væk til København, til Aarhus eller til Odense – den idé har vi i Enhedslisten, jeg ved ikke med andre partier – så kunne man måske lave en model, og jeg tænker bare højt, hvor det fortsat er sådan, at man laver kulturaftalerne, altså at man fortsat har dem, men at beløbet kun kommer til udbetaling, hvis der er en kulturaftale mellem forskellige kommuner.
Men så behøver der ikke være nogen kontrol med det.
Hvis de ikke laver en fælles kulturaftale, ryger pengene i statskassen, og så kan de gå til skattelettelser, forsvaret eller et eller andet – hvad ved jeg.
Altså, det var jo en mulighed, tænker jeg.
For mit udgangspunkt er, at de regionale kulturaftaler rent faktisk har en positiv værdi.
Hvis man ikke synes det, er det selvfølgelig dumt, og så skal man bare spare dem væk.
Det vil vi forsøge at kigge lidt nærmere på i udvalgsbehandlingen.
Kan vi finde en eller anden model, hvor vi kan fastholde det gode ved de regionale kulturaftaler og for den sags skyld meget gerne samtidig spare den der 0,6-person væk?
For vi synes, det er strålende, hvis man kan spare på de offentlige udgifter.
En række af de andre ting er vi mindre bekymrede for.
Altså, der synes vi, at det giver god mening.
Det, der kan undre en – og det er egentlig underligt, at der ikke er andre, der har taget det op – er: Hvad er det, der er galt i vores offentlige system, når poster, som helt åbenlyst, når man kigger efter det, er overflødige, ikke er nedlagt for længst?
Det er jo underligt, hvis vi har at gøre med nogle personer, f.eks. fem personer, som vi ikke har brug for, fordi de sgu ikke laver noget.
Altså, vi har haft en sag i Kirkeministeriet med en, der holdt kontrol med sådan ekstreme retninger og kirkens forhold, hvor man sagde: Nej, nej, det behøver vedkommende overhovedet ikke at gøre, for det er der andre der gør.
Jamen hvorfor har vedkommende så været der?
Hvorfor er vedkommende ikke blevet fjernet for lang tid siden?
Så i virkeligheden skal vi måske også have en diskussion af, hvordan vi får en offentlig sektor, der er lidt mere dynamisk i forhold til at gøre sig selv klar til at være fit og ikke bare til at beskæftige folk.