Lars Løkke Rasmussen (M), 2026-02-05:
Tak for det.
Må jeg ikke starte med at slå fast, at det selvfølgelig ligger regeringen meget på sinde, at vi har en god og løbende demokratisk diskussion, både i Folketinget som helhed og med Det Udenrigspolitiske Nævn, om udenrigs- og sikkerhedspolitiske emner.
Det er i særlig grad jo magtpåliggende for regeringen at sikre den bredest mulige parlamentariske opbakning til beslutninger om at udsende danske militære bidrag.
Vi har en lang tradition for at udsende soldater til internationale militære operationer i regi af bl.a. FN, NATO og EU.
Der er altid, når det sker, tale om store og alvorlige beslutninger, når Folketinget giver sit samtykke til at udsende sådanne militære bidrag, mænd og kvinder, der tager af sted for at gøre en forskel – en indsats, som ikke kan undervurderes – og som vi skylder den største tak.
Det er så tredje gang, vi drøfter dette spørgsmål.
Sidst, vi drøftede forslaget her i salen – det var tilbage i 2021 – var det på bagtæppet af flere danske bidrag til særlig internationale militæroperationer i verdens brændpunkter langt hjemmefra.
Nu, år senere,
ligger tyngden af det danske bidrag i rigsfællesskabets nærområde.
Det er jo et resultat af den skærpede sikkerhedspolitiske situation i Europa i kølvandet på Ruslands angrebskrig mod Ukraine.
Så der er sket en reorientering af vores udenrigs- og sikkerhedspolitik, men det ændrer jo ikke på, at uanset hvor vi sender vores soldater hen, er det altid en alvorlig beslutning, som kræver et tæt samarbejde med Folketinget.
Derfor kan regeringen jo også kun være enig i, at vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at træffe beslutninger af den her karakter med den bredest mulige parlamentariske opbakning.
Det er så i øvrigt også et princip, som skiftende danske regeringer har fulgt i praksis.
De sidste 25 år er langt hovedparten af beslutningsforslag om militære bidrag til internationale operationer derfor også blevet vedtaget med meget brede flertal.
Alene under denne regering er de tre beslutningsforslag om militære bidrag, vi har fremsat, blevet vedtaget med minimum fire femtedeles flertal.
Det vidner om en meget bred og tværpolitisk opbakning til de store linjer i Danmarks udenrigspolitik, når det kommer til militære bidrag i internationale operationer og missioner.
Så jeg vil gerne ligesom slå fast, at regeringen har forståelse for tankerne bag beslutningsforslaget, men vi kan nu alligevel ikke støtte det konkrete forslag af et par grunde.
For det første er det regeringens holdning, at beslutninger om at deltage i internationale militære operationer hviler på et solidt demokratisk mandat.
Grundloven sikrer allerede i dag, at beslutninger om dansk deltagelse i væbnede konflikter er underlagt demokratisk kontrol med tæt inddragelse af både Folketinget som helhed og Det Udenrigspolitiske Nævn.
Det Udenrigspolitiske Nævn skal inddrages forud for enhver beslutning af større udenrigspolitisk rækkevidde, og Folketinget skal bortset fra forsvar mod væbnede angreb på riget eller danske styrker give sit samtykke til militær magtanvendelse mod en fremmed stat.
Det er regeringens holdning, at et tillidsfuldt og tæt samarbejde med Folketinget skal skabe åbenhed og informationsdeling, som grundloven altså også allerede i dag er med til at sikre.
Så det er den ene grund.
Det andet er så et principielt forhold, som bringes i spil med det her beslutningsforslag.
For det er sådan i medfør af grundlovens § 19, at det er regeringens prærogativ at føre kongerigets udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Så grundlovens § 19 regulerer allerede de situationer, hvor en udenrigspolitisk beslutning kræver Folketingets samtykke.
Det her beslutningsforslag, som indebærer, at regeringen kun kan foretage bestemte udenrigspolitiske handlinger, når der er et kvalificeret flertal i Folketinget, vil derfor heller ikke være retligt bindende for regeringen, både fordi folketingsbeslutninger i almindelighed ikke er retligt bindende, og fordi forslaget strider mod grundlovens ordning.
Det eneste sted, hvor grundloven kræver et kvalificeret flertal, er, når det handler om suverænitetsafgivelse efter § 20, som er en helt ekstraordinær forfatningsmæssig beslutning.
Så vi bør i stedet hæfte os ved, at vi allerede har tradition for grundige drøftelser og meget brede flertal, når det kommer til beslutninger om deltagelse i internationale operationer og missioner.
I den forstand kan man sige, at grundloven og vores velafprøvede parlamentariske system er lykkedes med at sikre, at vi i praksis træffer beslutninger, der har nydt opbakning fra brede parlamentariske flertal langt over de tre femtedele, som forslagsstillerne efterlyser.
På det her grundlag kan regeringen derfor ikke støtte beslutningsforslaget.