Pernille Schnoor (ALT), 2019-01-25:
»At tænke uden at lære er nyttesløst, og at lære uden at tænke er farligt«, har den kinesiske filosof Kongfuzi engang sagt.
Altså, at lære uden at tænke er farligt.
Og apropos fremdriftsreformen har han også sagt: »Det er ligegyldigt, hvor langsomt du går, bare du ikke stopper.«
Jeg synes, det er nogle rigtig relevante citater til den debat, vi har i dag.
Jeg synes, det er nogle rigtig vise ord i forhold til det, den tidligere ordfører sagde, og i forhold til det, vi taler om, nemlig præstationskulturen i uddannelserne.
Når man taler om præstation, synes jeg, det er nærliggende at nævne et land som Singapore.
I uddannelsesverdenen er Singapore kendt som den nation, der rangerer højest ud af de 72 nationer i PISA-undersøgelserne af elevers præstationer på fagområderne naturvidenskab, matematik og læsning.
»Learning is not a competition«, har Singapores undervisningsminister, Ong Ye Kung – tror jeg at han hedder –
Ministeriet i Singapore planlægger en række forandringer, som har til mål at minimere lysten til at sammenligne sig selv med andre og i stedet koncentrere sig om sin egen læring.
Så i Singapore, som vi ellers gerne ville ligne rigtig længe, fordi de har så dygtige elever på PISA-rangeringen, har de altså fundet ud af, at man er nødt til at gøre noget nyt og man er nødt til at gøre noget ved præstationskulturen.
Men hvad gør vi så i Danmark?
Rigtig mange børn og unge i Danmark, har vi hørt fra flere ordførere, føler sig stressede og lider af angst.
I 2015 modtog næsten 7.400 børn under 19 år behandling for nervøse og stressrelaterede tilstande.
Med hensyn til stress på gymnasiet var der to forskere, der i 2017 lavede en undersøgelse om det, og den forskning viste, at mere end hver anden elev i 2. g scorede lige så højt på stressskalaen, som den mest stressramte femtedel af befolkningen.
Så der var altså rigtig mange unge, der var stressede i 2. g.
Det er barske tal, og det synes jeg simpelt hen ikke vi kan tillade os at sidde overhørigt og sige, at det handler om hypokondri eller alt muligt andet.
Det er simpelt hen ikke i orden.
Anders Petersen, der er lektor i sociologi på Aalborg Universitet, har i mange år forsket i depression som samfundsfænomen.
Han argumenterer i sin bog »Præstationssamfundet« for, at det store antal af mennesker, der får angst og depressioner, skyldes et menneskesyn, hvor præstation har fået status af at være idealet for det gode liv.
Vi skaber muligheder for at vinde, men dermed også risiko for at tabe.
Og jeg frygter, at vi snart vil se børn som de næste, der bliver massivt ramt af depression.
I dag er det jo især de unge, der er særligt udsatte for at udvikle lidelsen, men helt ned i børnehaven og folkeskolen bliver børn nu også udsat for denne tænkning.«
Konkurrencen og den såkaldte konkurrencestatstankegang har uden tvivl vundet indpas på undervisnings- og uddannelsesinstitutionerne, hvor alt efterhånden skal måles, vejes og testes, og egne præstationer skal sættes op imod sidemandens og klassekammeraternes.
Jeg er utrolig glad for denne debat i dag, for det var, som om alle meningsdannere på et tidspunkt var enige om, at det hele skyldes de sociale medier.
Men vi kan ikke give de sociale medier skylden for det hele.
De sociale medier er en del af problemet, de er et symptom, men problemet ligger meget dybere i de strukturer, vi har bygget op omkring børnene og de unge.