Mona Juul (KF), 2020-04-28:
Tak for ordet.
Med den her debatform er det jo endelig en fordel at sidde på bageste række, kan jeg godt love jer – så kan jeg se jer alle sammen.
Som boligordfører er jeg bl.a. optaget af bæredygtigt byggeri, arkitektur, boligskat og boliger til socialt udsatte, men meget af min tid er foreløbig gået med det, der er endt med at være dagens lovforslag om at ændre på boligreguleringslovens § 5, stk. 2.
Alene i 1990'erne brugte vi hele 55 mia. skattekroner på at renovere ældreboliger.
Der var behov for, at det private marked hjalp til, og der blev skabt et incitament til at skabe byfornyelse, og man må på den baggrund sige, at § 5, stk. 2, har været en succes.
Vi skal ikke tilbage til 1990'erne, og vi skal ikke tilbage til at bruge milliarder af offentlige kroner på boligrenoveringer – jeg kan i hvert fald godt finde på rigtig mange andre ting at bruge skattekroner på.
Derfor har jeg fra starten været skeptisk over for ændringer af § 5, stk. 2 – ændringer, der vil have uundgåelige konsekvenser for renoveringer, også de grønne, for pensionsselskaberne, altså vores alle sammens pensionsopsparinger, og for andelsboligerne, som med regulering kan se frem til store tab.
Det er simpelt hen ikke fair, det er heller ikke acceptabelt, ja, faktisk er det helt i hegnet.
For hvad er det egentlig, regeringen vil opnå med så gennemgribende en lovændring og med så grumme konsekvenser?
Hvad er det, som allerede gældende lov ikke kan sikre?
Og hvorfor har det været helt umuligt at tale om opgaven, før denne håbløse løsning blev defineret?
Jeg har svært ved at konkludere meget andet, end at der åbenbart er så meget mere politisk punch i nye forbud og nye reguleringer end i at tage fat om nældens rod og få det fikset.
For Konservative vil da heller ikke acceptere udlejere, der bruger ufine metoder, så de kan hæve huslejen og score kassen på bekostning af lejerne.
Det er noget svineri, og det skal stoppes.
Og det kunne vi godt have indgået en aftale om – en aftale, der f.eks. styrker gældende lovgivning og huslejenævnet, en aftale, der lægger en afgiftbeskatning på salg af ejendom efter et kortere forløb, for det var jo det, som aftaleteksten endte med at handle om, altså kortvarige investeringer, og en aftale, som fokuserer på, hvorfor der ikke bygges plejeboliger, som folk har råd til at bo i, bl.a. i København eller måske især i København.
Men det er ikke det, der er lavet en aftale om.
Nu er der tale om at slukke en brand ved at starte en ny og om at lamme en velfungerende renoveringslov ved at forringe afkastet for investorer markant; om at lave lovgivning for hele landet, selv om problemet reelt er i København.
For hvilken investor vil skyde penge ind i noget, hvis vedkommende skal vente mindst 5 år på at begynde at få et afkast?
I forløbet har boligministeren dog erkendt, at energikravene vil påvirke andelsboligernes værdi.
At de øvrige indgreb kan undgå at gøre det samme, er det af uvisse årsager for mig lykkedes at bilde parterne bag aftalen ind, bl.a. ved at garantere en fastfrysning af valuarvurderingerne – det er der selvfølgelig ingen banker der hopper på.
I stedet for betragtes § 5, stk. 2, nu reelt som afskaffet.
Så på den måde kan jeg sige tillykke til fru Rosa Lund.
Det Konservative Folkeparti kan derfor på ingen måde bakke op om de samlede konsekvenser, som disse lovforslag medfører.
Jeg kan kun beklage over for de mange gode udlejere, der nu vil søge andre investeringer, beklage over for de mange gode lejere, der ikke får renoveret deres ældre lejeboliger, og beklage over for de mange gode håndværkere, der nu vil miste deres opgaver – faktisk så mange, at måske flere end 1.000 mister deres job alene i bygge- og anlægssektoren – og beklage over for de mange gode andelsboligejere, der allerede har fået sænket værdien af deres bolig alene ud fra forventningen om, at lovforslaget bliver vedtaget, og beklage, at der nu går mindst 2-3 år, inden der er bare det mindste håb om, at ejendommene får løftet deres energimærke.
Jeg håber virkelig meget, at jeg tager fejl, og at markedsmekanismerne af uransagelige årsager lige her ikke dikteres som forventet.
Men det er der foreløbig ikke meget der tyder på.
Markederne reagerede desværre prompte allerede helt tilbage i januar, da aftalen blev lavet.
Lad mig så slutte med at sige, at hvor er det ærgerligt, at så uskønt et politisk forløb også skal toppes med at smide sagen herind i salen med så kort varsel og i en tid, hvor vi har hovedet begravet i hjælpepakker og genåbning; i en tid, hvor den økonomiske udsigt i forvejen er kulsort.
Jeg forstår til fulde behovet for en afklaring, især i forhold til andelsboligerne, men jeg forstår ikke, at vi midt i den største økonomiske krise siden 1930'erne har behov for at lovbehandle § 5, stk. 2.
Vi burde sætte alle kræfter ind på at løse krisen og absolut ikke bruge tid på lovforslaget, der i bedste fald vil give et massivt værditab til en i forvejen hårdt ramt ejendomsbranche – et tab, der nok vil føles ekstra hårdt i de dele af landet, hvor vi finder de mange små, familieejede ejendomsvirksomheder.
Jeg ville foretrække, at ministeren havde trukket lovforslaget tilbage eller i det mindste havde udskudt det.