Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2020-10-08:
Sikke et år, det har været, og det er ikke engang slut endnu.
Mon ikke vi alle altid vil huske, hvor vi hver især var, da pandemien udbrød og hele verden lukkede ned?
I starten af året var der jo også naturkastrofer, der fyldte, ildebrandene, enorme klimaforandringer, som har optaget Arktis og verden.
Vi skal huske på at passe bedre på vores klode.
Så var der debatten om statuerne og navnet på en is.
Midt i en pandemi er debatten om systematisk racisme blevet afsløret, analyseret, kritiseret, undertrykte minoriteter er kommet på landkortet.
Hjemme i Grønland tog vi også kampen op om et mere ligeværdigt arbejdsmiljø her i foråret, og senere kom samme debat så til Danmark.
Indlandsisen smelter, og havisen forsvinder, hvilket åbner op for nye muligheder inden for forskning og friere passage for skibsruter.
Europæiske lande, Kina, Rusland og USA udviser dag for dag stigende interesse for Grønland.
Grønland kommer mere og mere på verdenskortet.
Jeg bed mærke i det, da en erfaren dansk kollega forleden dag sagde, at vedkommende aldrig rigtig havde interesseret sig særlig meget for Grønland før nu, og det var alene på grund af, at andre lande nu viser interesse.
Det er desværre ikke svært at se dette som et eksempel på, at Danmark i en periode havde glemt Grønlands værdi, til trods for at Danmark altid havde nydt gavn af koloniseringen siden tidernes morgen, for faktum er, at det danske kongerige profiterer på Grønland via Grønlands strategiske placering.
Den geopolitiske situation sætter Arktis i fokus, og det gør, at stormagterne ser til Danmark på grund af os.
Uden Grønland ville Danmark nemlig ikke have en stemme i denne sammenhæng.
Men det er trods alt værd at nævne, at samarbejdet om udenrigspolitik aldrig har set så positivt ud for Grønland, som det gør nu, for som Mette Frederiksen også sagde under valgkampen, er tiden løbet fra, at danske politikere bestemmer over Grønlands udenrigspolitik, og det ser vi fra Siumuts side meget positivt på.
Mon ikke der er flere herinde i salen, som betragter sig selv som del af et rimeligt og retfærdigt folk, flere herinde i Folketingssalen, som tror på ordet fællesskab i forståelsen af begrebet rigsfællesskab?
Alligevel har det bekymret mig og bekymrer mig, når der er partier og medlemmer af Folketinget, som stadig stiller sig kritisk over for den større inddragelse af Grønland, som regeringen har vist.
Men er det rimeligt eller retfærdigt, at vi grønlændere, inuit kalaallit, ikke altid er sikret en plads ved de store borde, når storpolitik diskuteres og forhandles med Grønland i centrum af forhandlingerne?
Betyder det, at vores folks skæbne, når Danmark endnu en gang får en ny regering, ikke længere ligger lige så meget i vores hænder?
Udenrigspolitikken om Grønland skal varetages fuldstændig fra Grønlands side gennem Naalakkersuisut, som er den grønlandske regering.
Internationale fora, som Danmark er medlem af på grund af Grønland, skal vitterlig varetages af Grønland, hvor den danske stat kan sidde med som konsulent og observatør.
Det kan ikke gå for hurtigt at få dette ført ud i livet.
Prøv at forestille jer, hvordan I danskere ville have det, hvis ikke I kunne sidde og snakke politik med en norsk kollega, uden at I havde fået tilladelse fra en grønlandsk statsmand, hvis ikke I kunne forhandle udenrigspolitik uden EU's, uden Tysklands eller Grønlands tilladelse. Mit gæt er, at flere af jer ville stå her, hvor jeg står, og sige nogle af de samme ting, som jeg siger i dag, hvis situationen havde været omvendt.
Der er mange ting, ikke kun udenrigspolitik, som den danske stat varetager for Grønland, som har stor indflydelse.
Anstalterne i Grønland, som den danske stat jo også har ansvaret for, er stadig i forfald, og der er nogle barakker, som omgående har brug for modernisering.
Det er ikke muligt at behandle og rehabilitere med så usle omgivelser, at selv menneskerettighederne gentagne gange bliver påtalt.
Der kræves omgående renoverings- og moderniseringsmidler til dette arbejde.