Pernille Skipper (EL), 2020-06-04:
Jeg har stadig væk ikke helt vænnet mig til det der med at skulle holde afstand i den grad.
Tusind tak for debatten til jer alle.
Jeg synes, den er vigtig.
I de sidste mange år har det danske velfærdssamfund været udsat for forringelser, i takt med at befolkningen vokser.
Vi bliver flere; der er flere ældre, der har brug for hjælp efter et langt liv; flere børn, der har brug for omsorg i daginstitutionerne; flere unge på uddannelserne; flere, der i det hele taget har brug for behandling på hospitalerne og i den kommunale sundhedssektor.
På trods af det har skiftende regeringer ikke ladet pengene følge med.
Det har jo domineret den offentlige og den politiske debat i årevis, fordi vi alle sammen har set og hørt konsekvenserne.
Vi har set det i daginstitutionerne, hvor der ikke er tid til ordentlig kontakt med børnene.
Enkelte børn har fået helt ned til minutters voksenkontakt i løbet af en hel dag.
Der er sygehuspatienter, som har oplevet ikke at blive hørt.
Der er nybagte forældre, der skal sendes hjem fra hospitalet få timer efter en fødsel.
Vi har lærerne, der ikke har forberedelsestid.
Vi har hjemmehjælp på minuttæller, hvor man kun som ældre kan drømme om, at der er en pleje, som også kan indebære noget kontakt, noget omsorg, en snak om, hvordan dagen og livet egentlig går.
Der er ældre, der ikke kan få mulighed for hjælp til at komme på toilettet.
Altså, der er så mange eksempler, at selv hvis jeg brugte de fulde 10 minutter, ville det jo aldrig nogen sinde yde de mennesker, der er blevet ramt, egentlig retfærdighed.
De har set også kollegaer forsvinde, mens opgaverne er vokset
I morgen er det så 1 år siden, at et nyt flertal blev valgt.
Det tog lige lidt tid, før der kom en ny regering til, men et nyt flertal kom til for 1 år siden, og jeg tror, de færreste vil modsætte sig det, når jeg siger, at det i høj grad var et klimavalg og et velfærdsvalg.
Der findes nærmest ikke det parti, som ikke gik til valg på forbedret velfærd.
Socialdemokraterne gik til valg på en velfærdslov.
Hos Venstre hed det et velfærdsløfte.
Indholdet var faktisk det samme, nemlig at i takt med at vi bliver flere, så skal finansieringen følge med, og så skal ressourcerne være der.
Så kan man godt tale om kvalitet – hvad gør vi med den tid, vi har sammen med børnene; hvad gør man med den tid, man har sammen med de ældre; hvad bruger man tiden på i skolerne?
– ingen tvivl om det.
Man kan også finde besparelser, og man kan finde effektiviseringer i det offentlige.
Det er helt sikkert, det kan man.
Man kan finde dumme og mere end én dum konsulentrapport, som man ikke behøvede at bruge penge på.
Ingen tvivl om det.
Resultatet af det har været meget, meget tydeligt ude i den virkelige verden, og derfor handler det her forslag altså ikke bare om tal, som nogle prøver at sige.
Det handler om rigtige levende mennesker.
Og jeg synes, vi skal kigge på, hvordan vi kan få mere tillid til de offentligt ansatte, hvordan vi kan slippe for bureaukrati og dokumentationskrav, der er unødvendige.
Men vi kan ikke bare læne os tilbage og spare, ikke prioritere velfærden økonomisk, og så sige, at det må så løse sig.
Det går ikke, det hænger ikke sammen, og det er ansvarsforflygtigelse af værste skuffe
Nå, hvorfor siger jeg så alt det her nu?
Det er jo ikke nyt.
Nej, det er det ikke.
Men vi står i en økonomisk krise eller er på vej ind i den, og den kan risikere at blive både dyb, og hvis vi er uheldige kan den også blive langvarig.
Høj som lav er blevet hjulpet.
Der er blevet sendt milliarder ud i hjælpepakker både til de store og de små virksomheder, til de arbejdsløse og mange andre.
Vi kunne måske godt have ønsket os en anden balance, men der er ikke nogen tvivl om, at velfærdssamfundet virkelig har vist sit værd.
Men der sidder så mange mennesker, som også godt ved, at det koster, og hvem skal så løfte den regning?
Bliver det nu ældreplejen?
Skal det nu være tiden for min far eller mor på plejehjemmet igen?
Skal det være mine børn i skolen?
Skal vi være flere i klasserne?
Det er jo de bekymringer, som er helt konkrete.
Det er ikke tal.
Det er konkret, og det er levende mennesker.