Martin Lidegaard (RV), 2024-10-03:
Kære kollegaer.
Nogle gange er politik kompliceret, men andre gange er det faktisk også meget enkelt, især hvis man vælger at kigge helt konkret på, hvad partierne i dette Ting vælger at prioritere og ikke at prioritere.
Det er de ældre vælgergrupper, som også SF især, Enhedslisten og Dansk Folkeparti igen vil slås om.
Også for Radikale Venstre er det en relevant debat, for en genforhandling af velfærdsaftalen vil mindst koste 29 mia. kr. om året; 29 mia. kr., som vi så ikke kan bruge på at løfte vuggestuer, børnehaver og skoler for vores børn; 29 mia. kr., vi ikke kan investere i vores unge og deres uddannelser.
Derfor står vi også bag den fælles vedtagelsestekst fra en samlet opposition, hvor vi beder regeringen om en hurtig genforhandling af velfærdsaftalen.
For der er et mønster, og der er en skillelinje i dansk politik, og det har der været i mange år, når det handler om, hvilke generationer vi prioriterer.
Lad os bare starte med vores sundhedspolitik.
Vores samlede sundhedsudgifter udgør cirka i runde tal 250 mia. kr. om året.
Ifølge Danmarks Statistik anvender vi bare 5 pct. af de udgifter til sundhedsfremme og forebyggelse.
95 pct. af alle nytilførte midler til sundhedsområdet de seneste årtier er gået til at behandle +65-årige.
Jeg under de ældre den behandling, men det ville jo være bedre, hvis de slet ikke var blevet syge, og det ville være bedre, hvis vi for alvor investerede i de tidlige og forebyggende indsatser for at bekæmpe social og sundhedsmæssig ulighed og fremme børn og unges trivsel, før de bliver voksne.
Lad os derefter kigge på vores grønne omstilling.
Da Rusland invaderede Ukraine, blev de fleste partier her i salen enige om, at det skulle være slut med at importere russisk gas.
Men det prioriterer vi ikke.
Vi kan godt finde ud af at sætte 200 mia. kr. af til det danske forsvar, men vi kan ikke finde ud af at bruge få milliarder på at lukke for fossil gas i Danmark.
Derfor pumper Danmark og EU stadig milliarder i Putins krigsmaskine gennem vores import af gas.
Der er heller ikke blevet sat vindmøller op på land de seneste 5 år.
Der er ikke nogen strategi for udbud af havvindmøller efter 2030, selv om Europa ikke kan gå grønt uden at frigøre sig fra Putin og uden havvind fra Nordsøen.
Hvad gør den danske regering i forhold til havvind?
Ingenting.
Hvilken strategi har man?
Ingen – på det område, hvor Danmark måske kunne gøre allermest for europæisk sikkerhed og for klimaet.
Med den grønne trepart er der nu lagt op til indgåelse af den tredje frivillige aftale med landbruget, siden Lars Løkke Rasmussen for små 10 år siden valgte at droppe de danske vandmiljøplaner.
Vi kender alle konsekvensen af de frivillige aftaler: Vores fjorde dør, vores have dør, vores natur på land er trængt som aldrig før.
Nu mener statsministeren så, at der er indgået en ny grøn generationskontrakt, men det er desværre ikke en kontrakt.
Det er endnu en frivillig aftale.
I Radikale Venstre køber vi ind på visionen i den grønne trepart.
Det vil gøre en kæmpe forskel for naturen, miljøet og klimaet, hvis det lykkes at tage 400.000 ha land ud af landbruget.
Men vi er meget bekymrede for, om de aftalte virkemidler er forpligtende nok.
Vi tror, at hvis visionen skal blive til virkelighed, bør vi skrive en ægte generationskontrakt om en fuld grøn omstilling af Danmark på 5 år.
Hvad angår uddannelse, ligger Danmark heller ikke i front.
I Danmark investerer vi ifølge tænketanken DEA mindre i videregående uddannelse end lande som Slovenien, Chile og Ungarn.
Faktisk befinder Danmark sig på en 25.-plads i OECD, når det handler om investeringer i uddannelse, eksklusive forskning og udvikling – nr. 25!
Det må vi da kunne gøre bedre i verdens 9.-rigeste land.
Vi kunne jo starte med at investere i vores universiteter i stedet for at skære i dem.
Lige fra aftalen om kandidatreformen så dagens lys, har alle faglige aktører råbt vagt i gevær, og nu bekræfter de tørre tal, at aftalen gør Danmark fattigere i enhver forstand.