Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2023-04-28:
Jeg vil gerne starte med at takke for, at man tager det her op.
Jeg er dybt uenig, men jeg synes, at det er al ære værd, at vi tager nogle af de store, mere principielle diskussioner om, hvad vi gør ved noget af det, som jeg opfatter som det, man kunne kalde et vildt problem.
For jeg mener, vi utvivlsomt har at gøre med et af de vilde problemer, når vi taler om det her område.
Det er jo et spørgsmål om, at der bliver tilbagevist ufattelig mange sager, altså at omgørelsesprocenten er vanvittig stor.
Den har år for år ligget højt, og på trods af politiske ønsker om det modsatte er det ikke lykkedes at forandre det.
Det vil sige, mener jeg, at vi her har at gøre med et af de der problemer, hvor enhver idé om, at man bare kan gøre et eller andet med et fingerknips og bum!, så har det sikkert løst sig i morgen, ikke holder, for så havde vi nok gjort det for længst.
Derfor mener jeg faktisk, at det er al ære værd, at man vælger fra Alternativets side at sige: Okay, det er åbenlyst ikke den rigtige vej at gå at justere på småskruer, for der skal noget andet til, og der skal også en større systemforandring til.
Det er jeg sådan set enig i.
Jeg er bare ikke enig i det, der ligger her.
Det er i virkeligheden en diskussion, vi har haft i vanvittig mange år på socialområdet.
Jeg har altid valgt at gå en anden vej end den, der lægges op til her, og det er, fordi jeg mener, at det er den fundamentale lovgivning, der ikke er på plads.
Men min opfattelse er den, at nok kan vi med det problem, vi har her, vælge at bruge alle kræfterne på at gøre noget ved tilsynet så at sige eller etablere en forvaltningsdomstol – den del, der handler om at komme efter nogen, der ikke har gjort det godt nok – men min analyse er bare, at grunden til, det ikke bliver gjort godt nok, er, at lovgivningen ikke er god nok.
Det vil sige, at ligegyldigt hvor meget du bygger ovenpå af tilsyn, forvaltningsdomstol og bla bla bla, kommer du ikke videre, hvis det er sådan, at det fundamentale ikke er godt nok.
For at tage et ekstremt eksempel på, hvad det er, jeg mener, vil jeg sige, at der vel ikke er en hospitalsafdeling i USA, hvor der ikke render advokater rundt, som kan hjælpe en med at anlægge sag mod alle mulige, i forbindelse med at man er blevet indlagt på hospitalet.
Det er jo alt sammen meget godt, men det er væsentlig bedre at have vores system, hvor man har et langt mere solidt sundhedsvæsen og derfor ikke har behov for hele tiden at skulle ind i et eller andet retssystem, hvis man har fået virkelig dårlig behandling, og hvorefter man måske kan få noget økonomisk oprejsning.
Det var sådan set bedre, at folk fik god behandling, tænker jeg at vi alle sammen kan blive enige om.
Derfor har jeg i min tilgang til det altid jagtet, at vi i stedet for at kigge på den del af det forsøger at kigge på loven.
Det ved jeg godt er sværere for os som politikere, fordi det er os, der har lavet loven, så hvis den ikke er lavet godt nok, er det jo os, fingrene peger på, men det mener jeg faktisk er det rigtige sted at pege hen.
Det vil sige, at jeg ikke beskylder Alternativets ordfører for ansvarsforflygtigelse, for det mener jeg faktisk ikke at det her er et udtryk for, men jeg mener, at det ville være ansvarsforflygtigelse, hvis det var sådan, at vi fra Folketingets side sagde, at svaret på det problem, der er med de store omgørelsesprocenter, er at lave et sted, hvor folk, efter de har fået dårlig behandling, kan gå hen, f.eks. til en forvaltningsdomstol.
Vi har jo sådan set ansvaret for at sørge for, at de får en god behandling.
Derfor er jeg simpelt hen fundamentalt uenig i, at det er den vej, vi skal gå.
Det er en debat, der har kørt hen over vældig mange år i forskellige afskygninger.
Jeg har været meget optaget af, at vi fik lavet det, der hedder specialeplanlægning, fordi jeg mener, at en af årsagerne til, at det går helt galt på socialområdet, er, at der ikke er forløbsbeskrivelser.
Det svarer til, at man har en folkeskole uden nogen former for rammer for, hvad det er for undervisning, der skal være i skolen, at man ikke har defineret, hvilke fag der skal undervises i, at man ikke har defineret, hvad historieundervisningen eksempelvis kunne handle om, osv. osv.
Det er faktisk situationen på socialområdet, at vi har rigtig mange indsatser, men at vi bare ikke har defineret, hvad det går ud på.
Det vil jo også betyde, at laver man en forvaltningsdomstol, har den ikke noget at stå på.
Virkeligheden i dag er jo, at når vi sender socialtilsynet på besøg, har vi end ikke givet nogen redskaber – hårde redskaber – til at man, hvis stedet ikke fungerer, kan gribe ind over for det, for vi har jo ikke beskrevet, hvad det rigtige, det gode, er, hvad det er for en forløbsbeskrivelse, og hvad det er, vi forestiller os der egentlig burde være her, med det resultat, at de ikke har noget at stå på.
Derfor er det min bedste overbevisning, at vi stikker befolkningen blår i øjnene, hvis vi etablerer en forvaltningsdomstol som svar på det spørgsmål.