Søren Søndergaard (EL), 2016-10-13:
Og tusind tak for debatten.
Jeg synes, den var mægtig interessant, også den del, der sådan set ikke handlede om det konkrete forslag.
F.eks. de spørgsmål, der kom fra Færøerne, synes jeg var utrolig interessante, og dem må vi da se frem til at få svar på ved en anden lejlighed.
Jeg har forståelse for, at en vikarierende minister ikke kan svare på dem på stående fod, men det må vi da have undersøgt lidt nærmere.
I forhold til debatten har jeg fem bemærkninger.
Først vil jeg sige, at jeg synes, det er underligt, at der er nogle, der kan sige, at det her ikke kan have nogle konsekvenser for Danmark.
Altså, hvis man har læst regeringens samlenotat, ved man, at det jo fuldstændig krystalklart fremgår, at den her aftale kan få statsfinansielle konsekvenser for Danmark.
Det står direkte i samlenotatet.
Så det skal man jo bare lige være klar over: Det kan få statsfinansielle konsekvenser for Danmark.
Så det der med, at det bare er vidunderligt, forstår jeg simpelt hen ikke hvordan man kan sige, for det er altså i modstrid med det, som står i regeringens eget samlenotat.
Så har der været en tendens til at sammenligne den her aftale med alle mulige andre aftaler, og der synes jeg man ser bort fra den kendsgerning, at der fra kommissærens side bliver sagt, at det er den mest ambitiøse aftale nogen sinde.
Hvis vi skal nævne en lignende aftale, er det f.eks. TTIP, hvor den forrige regering jo søgte mandat i Europaudvalget.
De søgte mandat.
Og man ser helt bort fra, når man sammenligner med lande som Columbia osv., den placering, som Canada har.
Jeg vil lige gøre opmærksom på, at Canada er i toptre i verden, hvad angår flest investeringer i EU's medlemslande – toptre.
I 2014 investerede Canada 166 mia. euro.
Sydkorea, som er blevet nævnt, investerede i samme år 20,3 mia. euro.
Det er altså otte gange større investeringer fra Canada end fra Sydkorea, vi snakker om.
Det er vel værd at tage med, når man skal vurdere de forskellige aftaler.
For Canada var EU den vigtigste og største handelspartner efter USA.
Næsten 10 pct. af landets eksterne handel i 2015 gik til EU.
Så det er jo en helt anden aftale, vi snakker om, end det bliver fremstillet her, og ikke noget, der kan sammenlignes med f.eks. Columbia.
Den næste bemærkning, jeg har, er i forhold til hr. Peter Hummelgaard Thomsen.
For jeg må indrømme, at jeg blev lidt overrasket over hr. Peter Hummelgaard Thomsens indlæg, og det er selvfølgelig, fordi jeg har fulgt de diskussioner, som hr. Peter Hummelgaard Thomsen har deltaget i.
Og jeg kan konstatere, at den 7. september, altså for nogle få uger siden, udtalte hr. Peter Hummelgaard Thomsen i Fællessalen, meget tæt herved, og jeg citerer: Der kommer jo inden for et par uger til at være nogle møder i Folketingets Europaudvalg, hvor jeg sidder som EU-ordfører, hvor det er, vi skal diskutere hele mandatet, eller i hvert fald det udgangspunkt, ministeren tager af sted med, inden det topmøde, hvor CETA helt sikkert kommer til at være på dagsordenen.
Det er det, der foregår den 18. oktober.
Og så fortsatte hr. Peter Hummelgaard Thomsen: Det er klart, at der vil jeg i hvert fald lægge vægt på, at man ikke giver mandat til Kommissionen til at gå videre med det her, før man i de nationale parlamenter har haft diskussionen.
Det synes jeg egentlig er ret naturligt.
Jeg synes også, det er en helt naturlig konklusion oven på den skepsis, vi oplever i Europa, oven på, at briterne har stemt sig ud, osv., at vi respekterer de beslutningsgange, der trods alt er rundtomkring i de nationale parlamenter.
Og derfor forstår jeg simpelt hen ikke hr. Peter Hummelgaard Thomsens udtalelser på det her møde, for det er jo åbenlyst noget andet end det, hr. Peter Hummelgaard Thomsen sagde i Fællessalen den 7. september.
Men okay, hr. Peter Hummelgaard Thomsen kan have skiftet synspunkt, eller der kan være andre grunde til, at hr. Peter Hummelgaard Thomsen siger noget andet nu.
Jeg synes bare, jeg bedre kan lide den hr. Peter Hummelgaard Thomsen end dagens hr. Peter Hummelgaard Thomsen.
Det vil jeg sige.
Jeg foretrækker hr. Peter Hummelgaard Thomsen fra den 7. september.
Til sidst vil jeg sige om spørgsmålet om mandatet: Nu forstår jeg, at det er blevet en ny måde, som regeringen og Europaudvalget ligesom vil afgøre på, om der skal søges mandater, nemlig at man stikker fingeren i vejret og vurderer, om der er flertal for ens linje.
Det er i hvert fald i modsætning til den tidligere regering, som jo i forbindelse med aftalen om TTIP søgte et formelt mandat, også selv om der sikkert kunne have været vurderet at være et eller andet flertal for det.
Der vil jeg bare sige til regeringen, at hvis regeringen stikker fingeren i vejret i den her sal, tror jeg, regeringen kan se, at det ikke er et synspunkt, der deles af et flertal af Folketingets partier.
Dermed ligger der en klar opfordring til, at man fremover søger mandat, når man har sager af den her karakter.