runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Messerschmidt (DF), 2020-06-18:
Jo, det var bestemt det, jeg forsøgte at beskrive ved at fremhæve Færøerne som et land, der også inden for handelspolitikken går foran.
Og jeg er fuldstændig enig.
Altså, Danmark er jo selvfølgelig som medlem af EU – for tiden – underlagt handelspolitikken fra Bruxelles, men det betyder ikke, at man ikke kan indgå andre alliancer.
Det hørte jeg ovenikøbet også hr. Martin Lidegaard være inde på tidligere.
Martin Lidegaard (RV), 2020-06-18:
Tak for et veloplagt forslag fra Dansk Folkeparti.
Jeg vil også gerne komplimentere for, at det faktisk er lykkedes hr. Morten Messerschmidt at lave et helt beslutningsforslag om, at Vesten skal stå sammen mod Kina, uden at nævne EU ét sted i hele beslutningsforslaget.
Det er flot, især i betragtning af, at det jo nok er EU, der er den eneste aktør, der kan bringe det her op på WTO-niveau.
Vi er jo i den enormt kedelige situation, at USA i øjeblikket de facto boykotter WTO.
De har i hvert fald lagt hele tvistsystemet ned ved ikke at udpege juridiske dommere til det.
Og lige så stærkt USA og Trump er gået ud og har italesat bilaterale problemer med Kina og handel – som man i øvrigt til dels kan være meget enig i – lige så tragisk er det jo, at man netop ikke har valgt at tage den kamp i en multilateral ramme sammen med EU, nemlig i WTO, hvor man burde tage hele den kamp, der handler om, at selvfølgelig skal Kina som alle andre, også USA, det er nok derfor, at de ikke har gjort det, leve op til de samme internationale handelsregler som alle os andre.
Det er vi enige i.
Men der er to grunde til, at vi ikke kan støtte forslaget.
Den ene er, at man ikke tør kalde den vigtigste aktør på det her område ved navn.
Det er useriøst, for det starter i EU.
Også fordi det jo er rigtigt, at EU ikke er verdens største økonomi, men det er jo faktisk verdens største marked.
Der er ingen økonomi i verden, hverken Kina, USA, Indien eller nogen andre, der kan undvære adgangen til det europæiske marked.
Derfor er EU dén centrale aktør i det her spørgsmål.
Det gælder også den anden grund til, at vi ikke umiddelbart kan støtte det, selv om vi støtter intentionen i forslaget.
Vi tror, at når det handler om at få Kina til at overholde, og det er vi helt enige om, samme regler som alle andre, og når det handler om at få skærpet de globale regler for vådmarkeder og alle mulige andre kilder til pandemier, så giver det bedre mening at tage en generel approach.
Det er ikke, fordi jeg ikke tør sige, at Kina dermed også skal tvinges til at efterleve de samme regler, for det skal de helt klart, men fordi jeg tror, at vi skal efterstræbe globale multilaterale aftaler, der gælder for alle, i stedet for at lave en lex Kina eller en lex Indien eller en lex hvad som helst.
Det tror jeg er en klogere tilgang, hvis man de facto ønsker at opnå resultater, nemlig egentlige globale aftaler, der adresserer de her problemstillinger.
Så der er de to grunde.
Jeg er ikke bange for at nævne ved navn, at jeg også synes, det er stærkt problematisk, at Kina har ageret, som de har, og tilsyneladende bl.a. har holdt oplysninger tilbage over for WHO i forbindelse med covid-19.
Det er selvfølgelig stærkt kritisabelt, og vi skal have en uafhængig afdækning af det, ligesom vi skal have et stærkere WHO og et stærkere WTO, der kan gøre, at alle lande i denne verden, ingen nævnt og ingen glemt, selvfølgelig bør efterleve de samme regler, både når det handler om handel, og når det handler om at beskytte vores alle sammens sundhed.
Halime Oguz (SF), 2020-06-18:
Tak, fru formand.
Jeg vil som det første gerne erklære mig enig i, at internationalt samarbejde skaber de bedste rammer for en retfærdig verden.
Jeg er også enig i, at når man er medlem af et fællesskab, så forpligter det.
Det gælder for såvel store som små lande.
Der er al mulig grund til at kritisere Kina, det skal vi også gøre, og jeg skal være den første til at kritisere Kina for bl.a. deres manglende menneskerettigheder.
Vådmarkederne hører ingen steder hjemme.
Uhygiejniske markeder for salg af vilde dyr er dog desværre ikke kun et kinesisk problem, hvilket flere af ordførerne også har været inde på.
Flere steder i Asien, Afrika og Mellemøsten findes den slags.
Gennem internationalt samarbejde bør vi arbejde for et globalt forbud.
Derudover bør både FN og WHO sikres den nødvendige støtte til at forebygge fremtidige epidemier.
Vi har brug for en koordineret indsats, og her er det altså ikke kun Kina, som vi skal have tilbage til forhandlingsbordet.
Med hensyn til overholdelse af WTO's handelspraksis er det klart, at vi skal få alle medlemmer af klubben til at spille efter samme regelsæt.
Og selv om WTO ikke er en perfekt organisation, er WTO et nødvendigt middel til at skabe ordnede forhold for samhandel på globalt plan.
Vi skal derfor gøre alt, hvad vi kan, for at styrke samarbejdet i WTO, og heldigvis er vi en del af en klub, som netop har de nødvendige muskler til at lægge et pres på andre stormagter.
EU er vores bedste vej til at skabe de nødvendige forandringer.
Og forandringer er der brug for – både når det gælder globale sundheds- og handelsudfordringer.
Det er jeg fuldstændig enig med forslagsstillerne i.
Jeg bider så også mærke i, at hr. Morten Messerschmidt i bemærkningerne til forslaget argumenterer for, at man bedst kan øve indflydelse på andre, når man løfter i flok.
Så i en sidebemærkning vil jeg opfordre hr. Morten Messerschmidt til at medbringe denne type logik i fremtidige behandlinger af EU-samarbejdet.
Afslutningsvis vil jeg meddele, at SF ikke kan støtte beslutningsforslaget, da vi finder det for ensidigt.
Men vi vil gerne være med til at arbejde for bedre forhold og dialog gennem de nævnte organisationer.
Søren Søndergaard (EL), 2020-06-18:
Der er jo ikke nogen tvivl om, at covid-19-pandemien endnu en gang har sat fokus på menneskets behandling af dyr og ikke mindst de såkaldte wet markets, hvor indespærrede levende dyr, vilde dyr, bliver handlet og solgt under mere eller mindre uhumske forhold set både ud fra et sundhedsfagligt synspunkt, men også ud fra et rent dyreetisk synspunkt.
Med den aktuelle historie in mente har vi selvfølgelig også en forståelse for, at forslagsstillerne sætter fokus på Kina, men som andre har sagt, er vores opfattelse altså også, at problemet omfatter langt mere end Kina.
Wet markets med levende dyr findes i mange lande over hele verden, ikke bare i Asien.
Tusinder af den slags markeder kan findes i Vietnam, Thailand, Indonesien, Laos, Cambodia og Burma, og smittefaren er præcis lige så stor dér, hvilket bl.a. blev dokumenteret i det australske tv-program »60 Minutes« for noget tid siden.
Så skal vi komme problemet til livs, er det nødvendigt med en bredere tilgang end alene at snakke om Kina og om, hvordan Kina kan presses gennem WTO.
Den indsnævrede indfaldsvinkel risikerer ikke alene at blive afvist af Kina som usaglig – det kan vi nok leve med – men den risikerer også at føre til, at vi stirrer os blinde på en del af problemet, men overser resten, og det duer ikke.
For som vi har set med den seneste covid-19-pandemi, skal der sådan set bare et svagt led i kæden til, at det kan få konsekvenser for befolkningerne i hele verden.
Det internationale problem bliver vi nødt til at behandle på internationalt plan, og derfor er vi også rigtig glade for, at FN's chef for biodiversitet Elizabeth Maruma Mrema fra Tanzania har været fuldstændig klar i sin kritik af vådmarkederne inklusive dem i Afrika og har været fuldstændig klar i sin opfordring til alle lande i hele verden om at forbyde disse vådmarkeder som et redskab til at undgå fremtidige pandemier.
Hvordan kommer vi så videre ad det spor mod et totalt stop i hele verden for disse markeder?
Hvilke redskaber skal der bruges for at få det igennem?
Jeg er sikker på, at der er brug for en række redskaber, da disse markeder hænger sammen med en kombination af f.eks. overtro, gamle traditioner og fattige folks mulighed for at tjene en lille skilling.
Kan også WTO anvendes i den forbindelse?
Helt sikkert.
WTO kan også anvendes, og det synes vi også at vi i udvalgsarbejdet skal undersøge nærmere, men det er også klart, at WTO alene ikke kan løse det her problem.
Vi vil være meget åbne for at fortsætte diskussionen i udvalget, og hvis det er rigtigt, som hr. Michael Aastrup Jensen fra Venstre sagde, at man har forbudt vådmarkeder alle andre steder end i Kina – det er overraskende for mig – så har det selvfølgelig også en betydning for, hvor vi lander endeligt.
Under alle omstændigheder vil vi være åbne over for at lave en fælles beretning, hvor vi opsummerer en række af de redskaber, som skal bruges for at nå målet om, at wet markets i alle lande på kloden skal lukkes.
Katarina Ammitzbøll (KF), 2020-06-18:
Jeg fortsætter i koret her af nogenlunde de samme analyser, fordi wet markets og WTO ikke er vejen frem til at forebygge et lignende udbrud af covid-19.
Det kan være en vej til at straffe Kina, hvis det er det, man vil, men det er for snævert blot at drøfte wet markets og corona og en WTO-strategi.
Så DF's forslag rammer altså noget forbi, og derfor kan vi ikke støtte det.
Det handler om det, man nu med et nyt ord kan kalde zoonotiske sygdomme, dvs. de sygdomme, som udspringer fra vilde dyr og overføres til mennesker, og som udvikler sig til pandemier.
Den seneste forskning viser, at 60 pct. af alle kendte infektionssygdomme og ca. 75 pct. af nye infektionssygdomme i mennesker er zoonotiske sygdomme.
Hvorfor er det, at det sker?
Jamen FN's miljøorganisationer og WWF fremhæver, at årsagen til netop den her type sygdomme er vores dysfunktionelle relation til naturen.
Vi har spredt os til de naturlige habitater, og det 21. århundredes cocktail af miljø- og klimaudfordringer som ødelæggelse af økosystemer, tab af arter og global opvarmning, ulovlig handel med truede dyrearter og tæt kontakt med vilde dyr øger denne risiko betydeligt, samtidig med at en globalisering selvfølgelig speeder det op.
For det er faktisk nogle dele af wet markets, som er ganske udmærkede, f.eks. der, hvor man ikke kan nedkøle fisk, som så svømmer rundt i et badekar eller andet.
Så det er ikke alt, der kan siges at være et wet market.
Men politisk skal vi også lige være klar over, at denne gang var det Kina, som var oprindelsesland.
Ebola opstod nok i Congo, og svineinfluenza var nordamerikansk.
Så dette med at bebrejde et enkelt land zoonotiske sygdomsudbrud i stedet for at samarbejde og finde løsninger internationalt tror vi i Det Konservative Folkeparti ikke er den seriøse vej og den rigtige vej, fordi det her er et seriøst problem.
Vi vil se mere af det.
Over 100.000 mennesker er døde, og sundhedssystemerne er ved at knække sammen, og mange lande oplever en økonomisk recession.
Hvis der er en rigtig vilje, kommer alle lande under pres og til at indordne sig, også Kina, og realistisk skal Danmark gå via EU og FN for at få det til at virke.
Det arbejde vil omfatte både forebyggelse, testning og håndtering af verdenshandelen ved udbrud af en pandemi.
På handelsområdet står det dog klart, at Kina efter mere end 20 års medlemskab af WTO spiller efter egne regler og i stigende grad sætter dem som standard.
Derfor bør Danmark i EU og sammen med andre ligesindede arbejde for mere gensidighed og reciprocitet heri, men vi skal skelne mellem Kina som medlem af WTO og zoonotiske sygdomme, de dyrerelaterede pandemier.
Endelig kunne vi også se på, hvilke forslag som den australske udenrigsminister, Marise Payne, har fremsat om, at der skal være en international undersøgelse af Kina for at finde ud af, hvad årsagen er til den spredning, hvis det ikke rykker hurtigt nok i international sammenhæng, og det synes vi Danmark skulle se nærmere på.
Peter Seier Christensen (NB), 2020-06-18:
Nye Borgerlige anerkender de gode intentioner i forslaget.
Der er mange gode grunde til at være kritisk over for Kina; coronaepidemien har understreget det endnu en gang.
De kinesiske myndigheder er opmærksomme på problematikken omkring wet markets.
Ifølge DR den 22. maj er det nu slut i Wuhan med at sælge og spise de vilde dyr; myndighederne vil desuden frede Wuhans vilde dyreliv, og det skal derfor heller ikke være tilladt at jage dyrene.
Men man skal nok være skeptisk over for, om det bliver gennemført og overholdt, i forhold til at regeringen skal pålægges at udarbejde en strategi over for Kina på handelsområdet, herunder at sikre Kinas overholdelse af WTO's regler.
Jeg er overbevist om, at den danske regering allerede i diverse internationale fora påtaler problemstillingerne nævnt i B 169.
Det arbejde skal fortsættes og gerne i et stærkere samarbejde med ligesindede lande, men at Danmark kan og skal være foregangsland i en international strategi for at samle en international koalition mod Kina, er jeg ikke sikker på.
Et stærkere samarbejde bør regeringen dog hilse velkommen i det omfang, det kan bygges op.
I Nye Borgerlige mener vi således ikke, at der er behov for folketingsbeslutning B 169, og vi kan derfor ikke støtte den.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-06-18:
Tak, formand.
Det blev en epidemi, sars-epidemien, som spredte sig fra et kinesisk vådmarked og rundt i hele verden, som blev grebet af frygt over den her nye sygdom, som alle havde svært ved at håndtere.
For en stund forbød den kinesiske regering så vådmarkeder, men da der efter nogle måneder syntes at være ro på sagerne, så tillod man dem igen – i al den gru, som det både ud fra et pandemisk, sundhedsmæssigt synspunkt er, men som det sandelig også ud fra et dyrevelfærdssynspunkt må siges at være.
Så står vi jo her igen.
Denne gang var det så bare endnu mere alvor for hele verden, end det var for knap 20 år siden med sars.
Tusindvis af mennesker er døde af covid-19.
Hele verdens økonomi er blevet ramt af rystelser.
Folk mister deres arbejde og må gå fra hus og hjem, ser deres livsprojekt smuldre imellem hænderne på dem.
Igen, fordi et kinesisk vådmarked har vist sig at være det kreative sted, hvor nye vira kan opstå og sprede sig fra dyr til mennesker.
Igen tøver Vesten, ryster på hånden, og i dag jo på en anden måde, fordi Kina er blevet noget rigere, stærkere, større på de 20 år, der er gået.
Vi ved, at Kinas økonomi om 10 år kan stå skulder ved skulder med den amerikanske.
Allerede nu ved vi, at Kina kan producere de våben, de skal bruge, for at føre krige både mod deres egen befolkning, og hvem det ellers måtte være.
Og vi ved, at en lang række af vores allierede, også Danmark selv, er dybt afhængige selv af kritisk infrastruktur.
Flere forskellige af vores allierede har det på samme måde.
Vi så en undersøgelse fra Henry Jackson Society for ganske nylig vise, at lande som Australien, New Zealand, Canada, USA og Storbritannien er afhængige af 550 forskellige produktkategorier af kritisk karakter, som kommer fra Kina i dag.
Spørgsmålet er jo så, om Kina som land, regime, er et land, man har lyst til at være i lommen på.
For hvis ikke det er det, er det ved at være sidste udkald.
Vi har alene i den her pandemiske situation set, hvordan man har forsøgt at manipulere data.
Det er jo ikke kun sundhedsdata.
Det er selvfølgelig i sig selv rystende, at man i den her situation kan finde på at indlevere falske data til WHO eller tilbageholde data, som kunne forhindre en smitte i at brede sig.
Kina er en nation, som både i sin selvforståelse og internationalt er et helt andet sted end vi i Danmark, vi i Vesten.
Det er på tide, at vi siger, at hvis man vil være en del af den internationale verdenshandel, hvis man vil være en del af det internationale samfund, så er det altså ikke gratis.
Så kan man ikke, om det så er indenrigs eller udenrigs, skalte og valte med sundheden på en sådan måde, at det koster tusindvis af mennesker deres liv, hundrede tusinde mennesker deres job og potentielt rammer hele verden.
Så stiller det nogle krav, og de krav har kineserne bare ikke efterlevet.
Hvad er egentlig værst – at et land som Kina begår sig med en sådan brutalitet, eller at resten af verden, måske med en enkelt undtagelse i form af USA, bare ser passivt til, mens det sker?
Det må historien jo dømme om.
Sjúrður Skaale (JF), 2020-06-18:
Tak for det.
Og tak for talen.
Jeg synes jo, der var mange fornuftige og rigtige betragtninger, både i talen og i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Der er lidt lang vej til at få det realiseret, når det ikke bare drejer sig om at forene Europa, men hele Vesten; det er jo meget langsigtet.
Der bliver sagt, at Danmark er for lille, og spurgt: Hvad kan man gøre alene?
Men man kan vel også stå op for noget alene, i hvert fald som et eksempel.
Ordføreren nævnte selv Australien som et eksempel.
Nu drejer det her sig jo om, hvordan Kina drejer og bøjer reglerne i WTO-regi, men Kina bryder jo også menneskerettighederne på mange, mange felter.
Om det sagde en forhenværende mf og minister, hr. Søren Pind, forleden i Weekendavisen, at grunden til, at han forlod politik, var, at når man er dansk politiker og tæt på magten, så må man ikke sige sin mening om Kina.
Jo tættere man er på magten, des mere vat i munden må der være, når man taler om Kina.
Og han nævnte også et eksempel om sig selv.
Er ordføreren enig i den betragtning fra hr. Søren Pind?
Og mener ordføreren ikke, at Danmark også kunne gå foran som et eksempel uden at vente på hele den vestlige verden?
Morten Messerschmidt (DF), 2020-06-18:
Jeg vil have lov til at starte med at sige, at Færøerne er et fremragende eksempel på et land, der formår at føre sin egen handelspolitik – idet Færøerne jo ikke er med i EU – og jo gør det ganske godt.
Så lad det til en indledning være et lysende eksempel på, hvad man kan få ud af det ved at gå foran.
Det er ikke altid, at det multilaterale er den eneste vej frem.
Hvad det med hr. Søren Pind angår, så har jeg jo aldrig prøvet at være minister, og jeg befinder mig jo også, som tingene ligger, ganske langt fra magten.
Dog vil jeg sige, at jeg ikke har nogen ambitioner om at give køb på mine holdninger eller synspunkter i forhold til hverken Kina eller andet for at komme tættere på magten; så vil jeg hellere udstille dem, der sælger deres holdninger.
Sjúrður Skaale (JF), 2020-06-18:
Tak for det.
Spørgsmålet var: Kan et land ikke gå foran som et eksempel?
Vi kan f.eks. tage Norge.
Norge tillod sig for nogle år siden at give en person, som var kritisk over for Kina, Nobels fredspris.
Norge betalte en enorm pris.
Norge blev udelukket fra det kinesiske marked i 6 år, tror jeg det var.
Det var en enorm pris, de betalte for det.
Mener ordføreren ikke, at det havde en virkning, at man stod op som et eksempel og viste, hvad konsekvenserne var, og således kunne afdække det kinesiske regimes metoder?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-18:
Det spørgsmål har et konkret og et principielt indhold.
Det konkrete indhold er: Kan det være irriterende her?
Ja, det kan det.
Det principielle indhold er et andet, nemlig: Skal man acceptere, at domstole er aktivistiske?
Det er fuldstændig rigtigt, at hvis Højesteret optrådte væsentlig mere aktivistisk, end Højesteret gør – som Højesteret jo heldigvis ikke gør i noget særligt omfang – så ville man på lange stræk kunne ændre lovgivningen herhjemmefra og dermed kunne rette retstilstanden til.
Men i forhold til det principielle, nemlig at politik skal laves af politikere, er det lige kritisabelt under alle omstændigheder.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-18:
Det er jeg glad for at høre.
Og det betyder jo også, når man vedvarende har en domstol, som er aktivistisk eller politiserende, at vi så dermed bliver, hvad skal man sige, begrænset i vores folkestyre, begrænset i vores demokrati i Danmark, al den stund at det, som vi har skrevet under på, og det, som vi alle sammen, tror jeg, er enige om, nemlig essensen i Menneskerettighedskonventionen, pludselig smuldrer.
Altså, den opbakning, der er til menneskerettighederne, smuldrer pludselig, fordi man tror, at det, domstolen dømmer, er det, som vi har bakket op om.
Nick Hækkerup (S), 2020-06-18:
Det er derfor, vi skal udfordre domstolens fortolkningsstil og måde at skabe ret på og ikke udfordre, om vi skal have menneskerettigheder.
Michael Aastrup Jensen (V), 2020-06-18:
Det er jo, fordi jeg er en naiv optimist og har en forventning om, at det spørgsmål, jeg stillede tidligere, får jeg så svar på nu, nemlig: I tråd med Dansk Folkepartis nye europapolitik, hvor man åbenbart ønsker at melde sig ud af EU, ønsker Dansk Folkeparti så også at melde sig ud af Europarådet?
For situationen er jo den, som hr. Morten Messerschmidt også er tydeligt bevidst om, at Europarådets andre medlemslande ikke – tror jeg – vil opfatte det som helt acceptabelt, hvis vi siger, at vi nu opter ud af hele menneskerettighedskonventionen.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-06-18:
For at tage det sidste først mener jeg – og det kan justitsministeren måske be- eller afkræfte – at der er indtil flere lande, der bare betragter Den Europæiske Menneskerettighedskonvention som et almindeligt internationalt dokument, og som ikke har valgt at inkorporere det, sådan som vi har gjort det i 1992 i Danmark.
Sådan lige skudt fra hoften mener jeg, at grækerne f.eks. ikke har valgt at sige, at den skal have anden status end det, som al mulig anden international ret har, så hvorfor skulle Danmark blive stillet ringere end andre lande ved at gøre det, som andre lande gør?
I forhold til det med Europarådet og menneskerettighedskonventionen bliver Europarådet, som jeg lige husker det, oprettet i 1949, og den europæiske menneskerettighedskonvention vedtages i 1951 med efterfølgende ratificering.
Det vil sige, at der jo har været en tid, hvor man godt kunne være i Europarådet og have det som et samtaleorgan uden at skulle være omfattet af konventionen.
Jeg mener først, det er i midten af 1990'erne, at man går fra at have en kommission til så at have en domstol.
Og det er jo hele det domstolsstyre, som vi gerne vil vikles ud af.
Michael Aastrup Jensen (V), 2020-06-18:
Jeg tolker svaret sådan, at det er et nej til, at man ønsker at melde sig ud.
Jeg fik ikke svaret, men jeg tolker det som det.
Så er spørgsmålet til det jo: Hvordan i alverden kan man have en situation, hvor Danmark skulle være det eneste land, som kunne slippe af sted med at sige, at der er nogle domme, som man simpelt hen ikke vil efterleve?
Før man nu begynder at nævne Rusland, så må man også citere korrekt, hvad der er situationen omkring Rusland.
Det er jo nemlig sådan, at hvis de benytter deres redskab og lige pludselig siger, at de ikke vil efterleve dommen, så står de også på tærsklen til at blive smidt ud af Europarådet, eller der vil som minimum blive lavet nogle sanktioner mod dem.
Så er det den vej, man vil gå, altså at vi skal være på linje med Rusland og potentielt få sanktioner imod os og eventuelt blive smidt ud?