Daniel Toft Jakobsen (S), 2022-05-11:
Tak for ordet.
Vi ved jo godt, at det, der sker ude i den store verden, får betydning i Danmark, og at det, der sker i Danmark, får betydning ude i den store verden.
Men det er måske blevet endnu mere tydeligt i løbet af de seneste 2-3 år, at det forholder sig netop sådan.
Man kan vel godt sige, at perioden siden sidste folketingsvalg i den grad vidner om, at Danmark er en del af verden, og at verden er en del af Danmark.
Coronapandemien har været og er stadig et meget, meget tydeligt eksempel på, at det er de færreste store problemer og udfordringer, der stopper ved landegrænsen.
Det gælder jo ikke bare pandemier.
Det gælder også forurening, klimaforandringer, finanskriser, flygtningestrømme, stigende fødevare- og energipriser og meget andet, hvilket også krigen i Ukraine lige nu og her vidner om.
Verdens kriser og udfordringer er også vores kriser og udfordringer.
Samtidig viser både pandemien og krigen i Ukraine, at Danmark faktisk kan gøre en positiv forskel ude i den store verden.
Vi kan ikke løse alle verdens problemer alene, men vi kan give vores bidrag, sådan som vi har gjort med f.eks. coronahjælpepakker, vaccinedonationer og senest humanitær nødhjælp og andre former for hjælp til Ukraine.
Så verden påvirker os, men vi kan også påvirke verden, hvilket vi jo har en lang og stærk tradition for at gøre, bl.a. som et af de få lande, der lever op til FN-målsætningen om at give mindst 0,7 pct. af bni i udviklingsbistand.
Vi har først og fremmest nogle værdier om, at vi gerne vil hjælpe der, hvor mennesker har det svært, og nogle værdier om at tænke på andre end os selv og ikke mindst på dem, der har mest brug for at blive tænkt på.
Det er jo det, solidaritet handler om.
Vi har samtidig en klar interesse i at bidrage til løsningen af de globale problemer og udfordringer, som jo netop ikke kun er ulandenes problemer, men vores alle sammens problemer.
Det hedder så fint i loven om internationalt udviklingssamarbejde, at dansk udviklingssamarbejde skal bidrage til at fremme Danmarks interesser i en mere fredelig, stabil og lige verden.
Derfor er udviklingspolitikken vigtig, og derfor er strategien for vores udviklingspolitik vigtig.
Det er godt, at vi for et års tid siden fik lavet en strategi, som et bredt flertal i Folketinget står bag.
Det er også godt, at vi ved samme lejlighed aftalte, at vi en gang om året skal have en drøftelse med hinanden om, hvordan det går med at omsætte strategien til handling med udgangspunkt i en årlig redegørelse fra udviklingsministeren om udviklingssamarbejdet.
Derfor vil jeg gerne sige tak til ministeren for redegørelsen og også til de partier, der var med til at lave aftalen for knap et år siden, herunder ikke mindst til hr. Christian Juhl, der, i hvert fald som jeg husker det, kom med idéen til den her årlige redegørelsesdebat.
Jeg synes, det er en god idé med sådan en redegørelse.
Det giver en god anledning til at gøre status, og det giver en god anledning til at få drøftet udviklingspolitikken med hinanden, men jo også med borgere, civilsamfundsorganisationer og andre, sådan som det også er sket frem mod debatten i salen her i dag.
Jeg synes også, det er en god redegørelse, der er blevet lavet.
Den giver et godt overblik over, hvordan der er blevet arbejdet med strategien, siden den blev vedtaget – det er lige fra en civilsamfundsfond i Myanmar til samarbejde med FN's fødevareorganisationer om indsatser i det østlige Afrika og til genopretning af skov i Indonesien, som både binder CO 2 og gavner biodiversiteten, og til kortlægning af den danske indsats for tros- og religionsfrihed rundtomkring i verden.
Redegørelsen er bygget op på nogenlunde samme måde som strategien med et afsnit om det, der er fundamentet for det hele, nemlig demokrati og menneskerettigheder; et afsnit om det styrkede fokus på de lande og områder, hvor det er allersværest, og hvor behovene er allerstørst, nemlig de skrøbelige lande og nærområder til kriser og konflikter; et afsnit om klimaet og det grønne, hvor regeringen jo har nogle meget, meget ambitiøse målsætninger, og det er ikke mindst i forhold til klimatilpasning; og et afsnit om de partnerskaber med udviklingslande, ngo'er, FN-organisationer, virksomheder og andre, som selvsagt er en forudsætning, hvis vores udviklingssamarbejde – med streg under samarbejde – skal lykkes, og det skal det, for behovene derude er kæmpestore.
Lige nu fylder Ukraine af mange virkelig gode grunde meget i vores bevidsthed, men vi må ikke glemme alle de mennesker i Sahel, på Afrikas Horn, i Afghanistan, Myanmar og i mange andre lande og regioner, som også lige her og nu lever under nogle meget vanskelige vilkår, hvad enten det er fattigdom og mangel på basale materielle goder, eller det er undertrykkelse og manglende frihed til at deltage i samfundet sådan helt generelt, eller om det er diskrimination på baggrund af køn, seksualitet, tro, handicap, oprindelse, politisk tilhørsforhold, fagforeningsarbejde eller andet, eller om det er konflikter og krige og terrororganisationer, som hærger ens land, eller klimaforandringerne, som jo rammer hårdere og hårdere i mange af verdens allerfattigste lande; eller om det for den sags skyld er de stigende fødevarepriser, som lige nu og her skaber en meget, meget alvorlig situation mange steder.
Det er hvert fald
en meget, meget vigtig prioritet, som jeg også nævnte i slutningen af min tale.
Det kunne også godt være, jeg skulle have sagt noget mere om det i min tale.
Det kunne jeg sagtens have gjort, men jeg nævnte det som en meget, meget afgørende prioritet til allerallersidst.
Og det synes jeg også der står noget om: »Ligestilling og kvinder og pigers rettigheder er en mangeårig dansk prioritet, som også står centralt i »Fælles om Verden« – både som en tværgående prioritet i humanitære indsatser og i det langsigtede udviklingsengagement.«
Men jeg anerkender fuldstændig, at man i forhold til redegørelsen kan diskutere, om der er noget, der skulle fylde lidt mere, eller noget, der skulle fylde lidt mindre, eller om redegørelsen skulle have været længere, eller om der skulle have været flere konkrete eksempler med eller færre.
Nu er det også første år, vi har redegørelsen, så jeg synes da, det er helt fint, hvis vi også kan få en diskussion om, om det har ramt formmæssigt og sådan.
Men der må ikke være nogen som helst tvivl om, at piger og kvinders rettigheder er en meget, meget vigtig prioritet, også for Socialdemokratiet.