Katrine Daugaard (LA), 2025-05-06:
Kommunernes udgifter til socialområdet er samlet steget med næsten 6 mia. kr. siden 2018, og udviklingen ser kun ud til at fortsætte.
Men selv om vi bruger flere penge, oplever borgerne ikke bedre velfærd.
Når de stigende udgifter ikke skyldes en politisk beslutning om at øge de sociale ydelsers kvalitet eller omfang og den statslige finansiering ikke følger med, står kommunerne med et stort problem.
Problemet er, at vi ikke ved, hvad der konkret skaber udgiftspresset på socialområdet, da vi ikke har nok viden om selv de mest simple økonomiske spørgsmål.
Vi kender ikke omfanget af eller prisen på de forskellige typer afgørelser, der træffes.
Vi ved ikke, hvad højere lønudgifter eller inflation betyder for de stigende udgifter, og takstudviklingen er ikke transparent eller rimelig for private aktører.
Hvis vi skal tage livtag med de løbende udgifter, bør vi sikre viden om, hvad vi bruger pengene på og hvorfor.
Det indebærer, at vi skal have større gennemsigtighed i kommunernes økonomi og et bedre datagrundlag herfor.
En ny og gennemsigtig takstmodel ligger som et punkt i rammeaftalen på handicapområdet, og der er allerede arbejdsgrupper i gang i Sammen om Handicap, som ser på, hvordan denne bedst laves.
Men midt i det har vi så splinten, brodden eller tornen i form af beløbsgrænsen.
Borgere kan nemlig i dag vælge et alternativt tilbud til det, kommunen foreslår, som er op til 25 pct. dyrere, hvis altså Ankestyrelsen finder, at kvaliteten lever op til borgerens behov, og det er jo netop, fordi man ikke kan sammenligne taksterne i dag eller indholdet af taksterne.
Regeringen panikker nu, fordi de sammen med KL hverken har styr på kvalitet eller løbende udgifter, og ønsker derfor en midlertidig beløbsgrænse indført på 0 pct., hvilket har været fuldstændig uacceptabelt for Liberal Alliance, da det de facto ville afskaffe det frie valg.
Det er i dag fuldstændig umuligt at sammenligne tilbud på tværs af ejerform primært på grund af den manglende gennemsigtighed i de offentlige tilbud, og derfor er det jo bydende nødvendigt at sikre et økonomisk rum til at kunne vælge et alternativt tilbud uden at gå på kompromis med kvaliteten af den hjælp, man er visiteret til.
Vi er landet i midten på 10 pct.
Det er 10 pct. højere, end regeringspartierne kunne tænke sig, og det var derfor også en hård forhandling, men for LA er det her kernepolitik, og vi kunne under ingen omstændigheder gå lavere end de 10 pct.
Det er vigtigt at understrege, at dette kun gælder frem til, at der er skabt en ny og gennemsigtig takstberegning, som forudsætter gennemsigtighed i både pris og kvalitet på tværs af ejerforhold.
Lykkes det ikke at lave den, annulleres beløbsgrænsen på 10 pct., og vi går tilbage til den nuværende lovgivning.
Lykkes det at nå til enighed, og indføres takstmodellen, sænkes beløbsgrænsen til 0 pct., da det jo så er muligt at sammenligne på tværs og man derfor som på alle andre områder skal kunne vælge frit inden for det, man er visiteret til.
Pengene kommer altså til at følge borgeren.
Desuden oprettes en kontrolenhed i Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen, som i konkrete tilfælde kan kontrollere takstfastsættelsen for kommunale tilbud, hvor borgerens ønske om at bruge det frie valg er blevet afvist på grund af en overskridelse af beløbsgrænsen.
Liberal Alliance har haft det meget svært med den her del af rammeaftalen, men mener trods alt, at 10 pct. er bedre end 0 pct., og derfor bliver vi i aftalen og stemmer for.