Søren Søndergaard (EL), 2018-11-22:
Og jeg vil godt takke formanden og de øvrige ordførere, fordi de har accepteret, at vi har flyttet lidt rundt i ordførerrækken.
Antallet af flygtninge i verden stiger, og det er nu oppe på ca. 70 millioner mennesker – mere end ti gange Danmarks samlede befolkning.
Jeg synes, det er lidt vigtigt at starte med at sige: Hvem er det så, som først og fremmest rammes af den krise?
For jeg synes, svaret på det nogle gange fortoner sig lidt.
Dem, som først og fremmest rammes af den krise, er de lande, der som udgangspunkt har de dårligste muligheder for at hjælpe flygtningene.
Over halvdelen af flygtningene er internt fordrevne, og det vil sige, at de befinder sig i de lande, hvor krig eller undertrykkelse eller anden elendighed hersker.
Cirka 6 ud af 10 flygtninge i verden kommer fra tre lande, Afghanistan, Sydsudan og Syrien, og 85 pct. – 85 pct., altså det store flertal af flygtningene – befinder sig i udviklingslandene.
Kun nogle ganske få, nogle ganske få, af verdens mange flygtninge kommer til den velstillede del af verden, herunder Europa.
Hvad kan vi gøre ved det kæmpe flygtningeproblem?
Altså, hvad er det grundlæggende, vi kan gøre ved det?
Det er selvfølgelig ikke at lade folk komme til Europa, til Danmark eller andre lande.
Det grundlæggende, vi kan gøre ved det flygtningeproblem, er tre ting.
Det er for det første at understøtte demokratiske regimer med respekt for menneskerettigheder.
Og derfor vil jeg sige, at jeg også finder det fuldstændig absurd, at folk, der siger, at vi ikke kan tage flygtninge, men at de gerne vil gøre noget ved flygtningeproblemet, gør det ved at hjælpe autoritære regimer, som undertrykker mennesker og skaber flygtninge.
Altså, det er som at lade en brandstifter slukke brande; det fører ingen steder hen, det er helt håbløst.
Den anden ting er økonomisk udvikling, som giver håb for fremtiden, så folk bliver hjemme.
Og det tredje er en massiv indsats mod klimaforandringer, som jo ellers vil jage yderligere millioner af mennesker på flugt.
Alle de her løsninger skal vi gå i gang med nu.
Og vil det hjælpe nu?
Nej, det vil tage lang tid.
Men jeg kan bare huske diskussionerne for 10 år siden, jeg kan huske diskussionerne for 20 år siden, og jeg kan desværre også huske diskussionerne for 30-40 år siden.
Da vi foreslog, at man gjorde nogle af de her ting – undtagen det med klimaet; det er kommet til siden – fik vi at vide: Jamen det hjælper jo ikke nu; vi skal gøre noget, der hjælper nu.
Hvad gør vi så nu ud over de her ting?
Ja, vi hjælper selvfølgelig flygtninge i nærområderne.
Vi skal jo huske, at baggrunden for flygtningebølgen i 2016 var nedskæringer af rationerne i Jordan og andre steder.
Og vi skal selv tage nogle asylansøgere, og den bedste måde at gøre det på er via kvoteflygtninge.
Hvorfor skal vi gøre det?
Løser det problemet, at vi tager 500 kvoteflygtninge?
Nej, men det giver os en mulighed for at gå ud og argumentere for, at andre skal gøre det.
Hvordan skal vi gå ud og argumentere over for andre for, at de skal tage kvoteflygtninge, hvis vi siger: Nej, nej, vi skal ikke; vi er et af verdens rigeste lande, men vi skal ikke tage nogen kvoteflygtninge?
Hvordan skulle det kunne lade sig gøre?
Det kan naturligvis ikke lade sig gøre.
Og derfor er det et problem, at det politiske flertal har meldt sig ud af en solidarisk kvoteordning.
Det er et problem for nærområderne, men det er også et problem for det projekt, der består i at få flere lande med.
Måske kunne man forstå begrundelsen for det her stop, da der kom allerflest flygtninge, da tilstrømningen var på sit højeste, men sådan er det jo ikke i dag.
Og derfor er det jo heller ikke den begrundelse, man bruger.
Nu bruger man en begrundelse, der hedder: en samlet afvejning af antal og integration og problemer osv.
Men så må vi bare spørge: Præcis hvordan er den afvejning?
Vi har jo efterlyst den hos ministeren, men aldrig nogen sinde fået at vide, hvordan de forskellige elementer indgik i den afvejning.
Og så bliver det hele bare fluffy; så kan vi jo aldrig nogen sinde regne os frem til det eller sige, hvad det er, der skal til, for at vi igen kan tage kvoteflygtninge, for det er en afvejning med nogle variabler, som ingen kender, og som ikke bliver defineret.
Derfor vil vi selvfølgelig efter den her diskussion igen bede ministeren om klart og tydeligt at sige, hvad det er for nogle elementer, der indgår i den afvejning, og med hvilken vægt de indgår i den afvejning.
Når den afvejning bruges så heftigt, uden at man definerer den nærmere, er svaret på spørgsmålet om, hvornår vi igen kan tage kvoteflygtninge, jo et, der blæser i vinden, og så får man den mistanke, at det i virkeligheden ikke handler om det her, men at det handler om at holde folk ude.
Men det er selvfølgelig kun en mistanke.
Jeg vil slutte af med at sige tak til SF for at have fremsat forslaget.