Peter Kofod (DF), 2023-03-14:
Tak for det, formand.
Jeg kunne jo holde en kort tale og bare sige, at jeg i det store hele er dybt uenig i stort set alt det, ordføreren før mig har sagt, men jeg tror nu, jeg vil holde mig til den tale, jeg har skrevet hjemmefra.
Lad mig starte, hvor regeringens redegørelse slutter, nemlig med konferencen om Europas fremtid – et storslået projekt, måtte man forstå, hvor særligt udvalgte EU-borgere i gruppearbejde og på kryds og tværs skulle komme med forslag til alt muligt mellem himmel og jord, som EU lige skulle tage sig af og løse; et projekt, man satte belgieren Guy Verhofstadt i spidsen for, og med Verhofstadt som pennefører skriver mange af konklusionerne jo næsten sig selv på forhånd.
Verhofstadt er en af de mest EU-begejstrede politikere i hele EU-systemet, og det siger ikke så lidt.
Konferencen om Europas fremtid bør stå som et dystert eksempel på, hvad det er, vi har i vente.
Det er over 300 forslag, der, hvis de gennemføres, vil få nogle meget vidtrækkende konsekvenser for Europas fremtid og for os alle sammen.
Og det er forslag om alt muligt – pensionssystemer, børnepasningstilbud, skattelovgivning, arbejdsmarkedspolitik, alle mulige velfærdsordninger og et fælles omfordelingssystem for migranter.
Og det er jo bare et lille udpluk.
Er man interesseret i at se mere, kan man jo selv gå på jagt i hele den store sluttekst, der på dansk strækker sig over omkring 50 sider, og det er jo altså en ganske lang ønskeliste.
Jeg behøver ikke at understrege, hvor vidtgående det vil være, hvis de her forslag nogen sinde gennemføres.
Det vil skabe langt større ensretning af Europa, og det er jeg ikke tilhænger af.
Når jeg synes, konferencen om Europas fremtid er så relevant at nævne og at starte min ordførertale med, er det, fordi den står som kongeeksemplet på, at EU desværre har draget en helt forkert konklusion af brexit – en konklusion, hvor jeg frygter, at man giver befolkningerne netop det, briterne reagerede negativt på ved EU, og som de var trætte af, da de havde afstemningen, hvor flertallet af briterne stemte sig ud.
Så det er min analyse, at det skyldes et alt for omsiggribende EU, der vil styre og regere alt, som aldrig får nok af magt, som altid vil bestemme mere.
Europas lande har jo mange måder at søge at løse problemer på – bare tag spørgsmålet om lønninger.
I Danmark har vi den danske model, hvor arbejdsgivere og arbejdstagere sammen tager ansvar og til fælles bedste finder frem til løn- og arbejdsforhold.
I andre lande er det politikerne, der lovgiver.
Det er to meget forskellige systemer.
Eksemplet med minimumsløn er desværre ét af mange eksempler på, at EU søger at løse påståede problemer ved at foretrække én løsning, som man så ønsker at trække ned over alle lande.
I Danmark risikerer vi minimumsløn – jeg er klar over, at der er en politisk proces i gang, som vi støtter op om, men eksemplet står jo stadig væk.
Hvorfor ikke omfavne det mangfoldige og forskelligartede Europa frem for at søge at ensrette det?
Jeg begriber det ikke.
Men det er ikke desto mindre den kurs, vi er på, og som jeg både frygter og forventer vi vil få mere af i fremtiden.
En af de dagsordener, EU ikke har formået at få styr på, er den voldsomt store illegale indvandring til det europæiske kontinent.
Det er ellers ikke nogen ny sag.
I 2015 brød Europas grænser sådan for alvor sammen.
Godt hjulpet på vej af en uforsigtig, dårligt forberedt og naiv tysk kansler
brød de ydre grænser simpelt hen sammen, og mere end 1 million mennesker vandrede ind samme år.
Det er de dage og uger, der står skarpest i min erindring – frustrationen, magtesløsheden, men også fraværet af de nødvendige politiske beslutninger for at sikre grænserne og fædrelandet.
Det var på alle måder totalt uansvarligt.