Søren Søndergaard (EL), 2017-05-04:
Lad mig starte med det positive: Vi i Enhedslisten er fuldstændig enige med forslagsstillerne i, at lønmodtagerne i Danmark betaler alt, alt for mange penge til EU.
I meget runde tal kan man sige, at vi betaler 20 mia. kr. i kontingent til EU, og vi får lidt over halvdelen igen i form af diverse støtteordninger.
Det betyder altså, at vi betaler lidt under halvdelen af de 20 milliarder i vores nettobidrag.
Men jeg synes, det er vigtigt at tilføje, at det kun er den halve sandhed, for de milliarder, vi betaler, og som vi får igen, er jo ikke nogen, som vi selv kan bestemme over.
Det er penge, som EU bevilger os til bestemte formål.
Lad mig tage et eksempel: Af de mange penge, vi sender til EU, får vi en del tilbage til udbetaling af landbrugsstøtte, men hvis vi selv kunne bestemme over de her milliarder, er det jo ikke sikkert, at vi ville bruge dem til landbrugsstøtte – i hvert fald ikke til konventionelt giftlandbrug.
Eller et andet eksempel: Vi sender penge til Bruxelles, som så beslutter at støtte en skibakke på Bornholm.
Ikke et ondt ord om skibakken på Bornholm, det er utvivlsomt et fantastisk projekt, som vistnok har anbefaling fra ingen ringere end den mangedobbelte verdensmester og slalomspecialist, Alberto Tomba, som udtalte, at han specielt gerne ville løbe på ski på Bornholm.
Men hvis pengene havde ligget i vores egne lommer, kunne vi have ladet Bornholm selv bestemme, om deres mest brændende ønske her i verden nu også var at få en skibakke.
Og så synes jeg ikke, at det hjælper ret meget, at vi fra finansministeren får at vide, at han også har indflydelse på, hvor mange skibakker der skal bygges på Malta.
Vi er fuldstændig imod det her lommepengesamfund, hvor vi skal bede om at få nogle af vores egne penge igen, og hvor vi oven i købet ikke kan bruge dem, som vi vil.
Derfor vil vi også meget gerne diskutere, hvordan vi får det system ændret.
Vi er også fuldstændig enige i, at EU kunne reducere sit forbrug gevaldigt, uden at nogle almindelige mennesker ville komme til at lide under det.
Altså med henvisning til en nylig artikel i den internationale presse kan man jo sige, at ombygning af bordeller på den tysk-tjekkiske grænse nok burde ligge betydeligt uden for EU-støttede områder.
Man skal åbenbart hore meget, før ørerne falder af.
Men problemet er, at EU's pengeforbrug og det danske EU-bidrag ikke alene handler om de her ting, og forslaget handler ikke alene om de her ting.
Det handler også om en dansk rabat, mere end det handler om at få lavet systemet grundlæggende om.
Af beslutningsforslaget fremgår det, at forslagsstillerne finder Danmark særlig hårdt behandlet og giver eksempler på, at vi betaler meget mere end en række fattige lande i EU.
Størstedelen af EU's indtægter kommer fra medlemskontingentet fra de 28, snart 27, måske snart 26 eller 25 lande.
Og derfor er det også helt logisk, og det er vel også meget rimeligt, at de rigeste lande betaler mere end de fattigste lande, hvis man altså ønsker at være medlem af klubben.
Og hvis man ser på nettobidraget fra 2015, er det jo ikke sådan, at Danmark er dem, der yder mest i forhold til vores BNI.
Der bliver vi overgået af lande som Belgien, Holland, Tyskland, Storbritannien og Sverige.
Men det er jo selvfølgelig en anden diskussion.
Afslutningsvis vil jeg godt opsummere, at vi fuldt ud deler forslagsstillernes ønske om færre penge til EU, men løsningen er efter vores opfattelse ikke en særlig dansk rabat, men en grundlæggende forandring af EU's økonomi.