Johanne Schmidt-Nielsen (EL), 2017-12-20:
Tak for det.
I dag vedtager Folketinget det lovforslag, som gør det muligt at blive ved med ikke at tage kvoteflygtninge, og jeg ved, at både regeringen og Socialdemokratiet synes, det er meget vigtigt at sige, at det her ikke er et kvoteflygtningestop, men en suspension, at det er sådan et midlertidigt stop.
Det er jo hvert eneste år, den siddende minister skal forholde sig til, om man mener, Danmark vil være i stand til at tage imod de her 500 kvoteflygtninge.
Jeg må sige, at for mig er det ikke bare en trist dag.
Jeg synes faktisk også, det hænger ualmindelig dårligt sammen.
Jeg synes ikke, der er gode argumenter for, at Danmark ikke kan give beskyttelse til 500 kvoteflygtninge om året udvalgt af FN, og jeg synes, det hænger dårligt sammen med alle de ting, der ellers bliver sagt i diskussionen om, hvad vi skal gøre i den her fuldstændig uoverskuelige og forfærdelige situation, som verden står i, nemlig at historisk mange mennesker er på flugt.
Et af de argumenter, vi alleroftest hører, er: Jamen vi skal hjælpe i nærområderne.
Det er jeg helt enig i, og det er jeg af den banale årsag, at mere end 90 pct. – nogle siger 95 pct. – af verdens flygtninge jo befinder sig i nærområderne, så det er da slet ikke til diskussion, at det er der, hovedopgaven med at hjælpe mennesker på flugt er.
Langt, langt de fleste af de mennesker, som er flygtet f.eks. fra Assad og fra Islamisk Stat i Syrien, er jo enten internt fordrevne – det vil sige, at de befinder sig i deres eget land, men er fordrevet fra deres hjem – eller er i nabolandene.
Så selvfølgelig er hovedopgaven der.
For ved at løfte nogle mennesker væk fra nærområderne – bl.a. nogle af de mennesker, som har særlige beskyttelsesbehov – frigiver man ressourcer i de nærområder, som alle taler om vi skal hjælpe, som alle taler om vi skal aflaste.
Et andet argument, jeg hører meget ofte, er, at vi skal slå hårdt ned på menneskesmuglerne, og at det derfor er et stort problem, at der kommer mange mennesker spontant og søger asyl.
Det er, fordi den rute og den mekanisme ligesom understøtter menneskesmuglernes forretning.
Det er jeg enig i.
Hvordan kommer vi så uden om de menneskesmuglere?
Ja, det gør vi bl.a. ved at skabe legale flugtveje.
FN's kvoteflygtningesystem er en legal flugtvej.
Det er en måde at komme uden om de menneskesmuglere på, som jeg tror vi alle sammen betragter som et gigantisk problem.
Jeg håber og tror også, at der er en kollektiv forståelse for at forsøge at stoppe, at en masse mennesker drukner i Middelhavet, mens de forsøger at komme i sikkerhed.
Ja, det er da kvoteflygtningesystemet, fordi kvoteflygtningesystemet jo netop er en måde, hvorpå man kan undgå, at mennesker bliver nødt til at sætte sig ned i den gummibåd.
Så bliver der sagt: Jamen asylsystemet er så uretfærdigt.
Og det er jeg også enig i.
Asylsystemet er grundlæggende dybt uretfærdigt, fordi det jo er sådan, at det f.eks. er markant farligere for børn at flygte end for voksne.
Altså, det vil sige, at voksne har bedre chancer for komme i sikkerhed, end børn har.
Og vi ved, at mænd har bedre chancer for komme i sikkerhed, end kvinder har, fordi risikoen for at blive udsat for voldsomme og ubeskrivelige, uudholdelige overgreb, herunder seksuelle overgreb, er markant større for kvinder end for mænd.
Vi ved også, at ældre har markant sværere ved at flygte.
Vi ved, at mennesker, som er ramt af sygdom eller handicap, har markant sværere ved at flygte.
Ja, man kan bl.a. forsøge at komme de uretfærdigheder til livs ved at støtte kvoteflygtningesystemet, altså et system, hvor det ikke er dit køn eller din alder, eller om du er syg eller ej, eller din pengepung, som afgør, om du har mulighed for at blive genbosat, om du har mulighed for at komme i sikkerhed, om du har mulighed for at få beskyttelse.
Alt det kan kvoteflygtningesystemet.
Så er der også nogle, der siger: Jamen det er kun 500, Danmark har taget, det er jo en dråbe i havet, det betyder nok ikke så meget, for der er så mange mennesker, som er på flugt.
Jeg har aldrig forstået det der argument med, at hvis ikke man kan hjælpe alle, ja, så skal man slet ikke hjælpe nogen.
For det første gør det da en afgørende forskel for de 500 mennesker, som faktisk kommer i sikkerhed, som ville have fået muligheden for at komme i sikkerhed – også selv om de er børn, eller selv om de er kvinder, eller selv om de er ældre, eller selv om de er syge, eller selv om de ikke har nogen penge at betale en menneskesmugler med – om Danmark giver beskyttelse til kvoteflygtninge eller ej.
For det andet har vi sådan brug for, at flere lande i verden siger ja til kvoteflygtningesystemet, og vi har sådan brug for, at flere mennesker har mulighed for at få beskyttelse gennem kvoteflygtningesystemet.
Vil den beslutning, der nu træffes i det danske Folketing, hjælpe til, at flere eller færre mennesker, som er i fare, og som har behov for beskyttelse, kan få hjælp gennem kvoteflygtningesystemet?
Ja, den beslutning vil da betyde, at det går den forkerte vej.
Den vil betyde, at der er et land mindre, som er tilsluttet det solidariske system, som FN's kvoteflygtningesystem er.
Vi kan jo kun håbe, at der ikke er andre lande, som lader sig inspirere og tænker: Nå, okay, hvis Danmark kan beslutte sig for ikke at tage kvoteflygtninge, kan vi vel også.
Og jeg synes, det er værd at bemærke og værd at huske på, at af de lande i verden, som giver beskyttelse til kvoteflygtninge, er Danmark fortsat det eneste land, som har valgt at sige stop.
Vi reagerer på en verdenshistorisk flygtningekrise ved at sige: Vi vil ikke længere tage imod kvoteflygtninge.
Vi har sådan brug for lovlige veje.
Vi har sådan brug for at komme uden om menneskesmuglerne.
Vi har sådan brug for at komme uden om alle de uretfærdigheder, som er indbygget i den måde, man kan få beskyttelse på i dag.
Løsningen omfatter og forudsætter en markant udbygning af kvoteflygtningesystemet, en markant øget opbakning til FN's solidariske samarbejde på det her område.
Og det er den løsning, Danmark træder et skridt væk fra i dag.
Jeg synes, det er ualmindelig trist, og jeg vil opfordre Folketingets medlemmer til grundigt at overveje, om det virkelig er den grønne knap, der skal trykkes på nu.
Er det virkelig klogt?
Er det en klog måde at reagere på på den situation, verden står i?