Astrid Krag (S), 2019-02-21:
Tak for ordet, formand.
Vi behandler jo her et lovforslag, som vil målrette de forebyggende hjemmebesøg yderligere, end det allerede er tilfældet i dag.
Der er en meget klog talemåde, der lyder, at vil man behandle alle folk lige, så skal man ikke behandle dem ens.
For vi er alle forskellige, og også i de ældre år har vi forskellige udgangspunkter, når det kommer til at håndtere de problemer, der kan komme i hverdagen, når alderen presser på.
Derfor har vi i Socialdemokratiet tidligere talt varmt for, at man laver en stærkere indsats over for de ældre, der er i størst risiko for at mistrives og f.eks. ende ufrivilligt alene og i ensomhed.
Lovforslaget her lægger op til at tage endnu et skridt i den retning.
Med lovforslaget vil man nemlig målrette indsatsen med de forebyggende hjemmebesøg, så de ældre, der bor alene i deres 70. år, vil få tilbudt et besøg.
I Sundhedsstyrelsens kortlægning af ældreprofilen for 2019 fremgår det, at andelen af ældre, der er uønsket alene, stiger med alderen.
Ensomhed kan have store konsekvenser – det ved vi – i forhold til både fysisk sygdom, depression og selvmordsforsøg, og derfor er en målrettet indsats en vigtig del af forebyggelsesarbejdet.
Ved tidligere at spotte de ensomme ældre og ældre i mistrivsel kan vi sikre, at de kan få den rette hjælp, og hindre, at de ender i social isolation og alt det, der følger deraf.
Det tror jeg sådan set ikke man kan være uenig i er en god idé.
Men det er klart, at der er en advarselsklokke, der ringer hos os, når man vil gøre den tidligere indsats mulig på bekostning af de 81-årige, som fremover ikke vil få tilbudt et forebyggende hjemmebesøg.
I 2015 blev tilbuddet om forebyggende hjemmebesøg ændret, så man som udgangspunkt ikke længere har ret til et årligt forebyggende hjemmebesøg, fra man er 75 år, men først fra når man er 80 år.
Nu lægger regeringen så op til færre besøg.
Vi støtter som sagt, at vi målretter indsatsen mod de ældre med færrest ressourcer, som er i størst risiko for mistrivsel, men vi skal også passe på, at vi ikke forringer den generelle, brede forebyggende indsats så meget, at den falder igennem og ikke gør en forskel.
Vi vil fra Socialdemokratiets side lægge meget vægt på at få belyst erfaringerne med den seneste ændring af de forebyggende hjemmebesøg fra 2015.
Er der nogle kommuner, der løfter den opgave bedre end andre?
Bliver ressourcerne faktisk brugt, som vi forudsatte, da vi lavede ændringen?
Alt det har vi brug for at vide mere om, når vi nu lægger op til at gå videre ned ad den vej, så ministeren kan forvente en stribe spørgsmål om det i udvalgsbehandlingen.
Vi må også vide mere om, hvorvidt de ældre faktisk får gavn af de forebyggende tiltag.
Er der en social skævhed i, hvem der takker nej?
Lever de kollektive arrangementer, som i nogle tilfælde erstatter de individuelle forebyggende besøg, op til det, som vi forventer at opnå ved de forebyggende hjemmebesøg?
Også det må forfølges i udvalgsbehandlingen.
I høringssvarene ser vi også en række andre bekymringer.
Er det at bo alene f.eks. allerede et kriterie, som kommunerne bruger i deres vurdering af, hvem der er i risikogruppen og skal have et tidligere besøg?
Og i forlængelse af det, hvordan sikrer vi, at definitionen af, hvem der er i risikogruppen, ikke bliver en enorm administrativ byrde, som er for tung for kommunerne at løfte?
Vi skal helst ikke ende med flere medarbejdere bag et skrivebord og færre ude hos de ældre.
Så der er altså herfra opbakning til forslaget, der kan sikre større lighed i indsatsen mod mistrivsel blandt vores ældre, men vi har også en række spørgsmål, vi vil forfølge i udvalgsbehandlingen.
Jeg skulle hilse fra Det Radikale Venstre og sige, at der også er opbakning fra dem, men med de samme opmærksomhedspunkter, som jeg lige har ridset op her i min tale.
Tak for ordet.