Jeppe Søe (UFG), 2025-05-21:
»Der truer os i tiden en ond usynlig magt«, skriver Ole Wivel i en gammel højskolesang, og mange tænker selvfølgelig på Putin, Kina og Hamas, men det er »vor egen sikre viden«, der »nedskrev Adams billede til skyggen på en mur«, fortsætter sangen.
Er viden virkelig en ond usynlig magt?
Den farligste viden er den viden, nogen tror de har.
Digteren skriver om atomeksperter, der skabte en bombe uden at tænke på, hvad den kunne bruges til, og »Adams billede« er det kendte foto fra Hiroshima, hvor en menneskekrop er smeltet ind i en mur af atombombens styrke.
Det oprindelige menneske bliver altså nedskrevet til en skygge af sig selv i mødet med den skråsikre viden.
Herinde er vi er meget skråsikre, men at overbevise er ikke det samme som at bevise.
Vi vil gerne sende signaler til borgerne, signalet om, at de rolig kan fordybe sig i bagedyster og kattevideoer, fordi vi har styr på tingene.
Vi har særlige rådgivere og pressefolk og reklamefolk, der vurderer vores synspunkter og pakker dem pænt ind, og vi signalerer, at vi har dem.
Det har vi bare ikke.
Danskerne skal have dem.
De skal have dem hver eneste dag, deltage i en samtale og få ting til at ske og leve i den ramme, vi laver.
Men man kan ikke leve efter symbolpolitik og reklameord, og danskerne kan ikke mærke energien og magien i de aftaler, som vi altid står og kalder historiske.
Borgerne har mistet troen på os, de tror ikke på politikere og heller ikke på journalister, som ellers er dem, der skal folkeoplyse, og jeg forstår dem faktisk godt.
Jeg glemmer sent lyset i øjnene på filmmanden Peter Aalbæk, da han i Det Politiske Mødested i sin tid foreslog at skabe morgensang på alle skoler.
Han så jo for sig skolebørn, der hver dag oplevede, at hele skolen en kort stund var samlet med sang og fortælling, og man mærkede, at man var en del af noget større.
Men hvad med dagen efter?
Der er pengene brugt, og skolerne må retur til en småtnormeret virkelighed.
Der er koranloven, PET, hele snakken om, at overågning er frihed, og at ytringsfriheden er på retur.
På vores vagt er en mand blevet sendt i fængsel for at have vittigheder på en hjemmeside.
Jeg ved godt, at det kan give masser af problemer at have et domæne, tro mig, men fængsel for sort humor er alligevel et vildt skridt.
Hele essensen i en vittighed er jo, at man ikke mener det, man siger eller skriver, og vi kan ikke straffe folk for at sige noget, de ikke mener.
Så er der i hvert fald mange herinde, der skal bures inde efter den seneste valgkamp.
Vi flytter rundt på nogle tal, vi finder ud af, at træer er bedre til at optage noget CO 2 , end vi troede, og så retter vi et lille felt i regnearket, og vupti, så har Danmark nået målene.
Vi redder ikke kloden, men vi gør Danmark til et renere sted og håber, at den der midlertidige grænsekontrol fanger den CO 2 -produktion, som vi forviser, fra udlandet.
Signalet er klart, at vi er til at regne med, det er det, det handler om, og dagen her startede jo også med, at statsministeren talte om prisen på oksekød.
Hjemme i Solbjerg er vores køleskab bedre sikret end kærestens smykker.
Det er godt forsøgt, men det betyder jo, at alt det, danskerne skulle nyde som lidt ekstra i budgettet, ender nede i Brugsen til ekstra afgifter.
Det her kan man jo bare kalde højskolesnak, og den er jeg helt med på, men jeg mener faktisk, at jeg taler om et problem, der er blandt de mest alvorlige problemer, nemlig folks manglende tro på demokratiet, institutionerne, politikerne og pressen.
Vi har da selvfølgelig et ansvar herinde, men det har vælgerne også, og hvis vi skal have et demokrati, kræver det jo, at alle deltager i samtalen, og at de sætter sig ind i samfundet.
Der er vælgere, der først tager stilling, når de er på vej ned i stemmeboksen, og andre skifter holdning midt i valgkampen, selvfølgelig påvirket af reklamer fra partiernes millioner eller kandidattests, der jo er udfyldt af partiets strateger.
Jeg har faktisk altid opfordret til, at man vælger, hvem vil man gerne vil stemme på, i midten af en periode, og så holde fast i det, hvor der ikke er valgkampsflæsk eller busannoncer.
Lige den her gang synes jeg ikke, at man skal gøre det, for jeg har ikke helt endnu meldt ud, hvem jeg stiller op for, men ellers synes jeg, det er en god idé, at man gør det midtvejs i en periode, og vi politikere har også et ansvar, vi kan starte.
Vi kan starte med at prøve med sandheden i de kommende to valgkampe, bare for at se, hvordan det vil udvikle sig i en usminket virkelighed, og jeg tror, det vil genskabe tillid.
Jeg tror, at det vil skabe tillid at mærke, at vi også kan være i tvivl.
Ole Wivel slutter faktisk også sangen med et håb, og det vil jeg også gøre: »Mit barn, mit barn giv agt – alt er igen uprøvet i dine hænder lagt«.
Tak, formand.