Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-20:
Tak, formand.
Det er jo afslørende at høre, hvordan socialisterne her i Folketinget ønsker at gøre den grønne omstilling til et modsætningsforhold mellem erhvervsliv, økonomisk vækst, udvikling og så en klimadagsorden, og det er dejligt, at det bliver fremhævet flere gange, for det minder mig om, præcis hvorfor det er, at Dansk Folkeparti er med i de her aftaler.
Der er mange, der spørger mig: Hvorfor sidde sammen med alle de der klimatosser, altså, hvordan kan du overhovedet holde det ud?
Der er folk, for hvem økonomi og alt andet er ligegyldigt, bare man kan nedbringe CO 2 -udslippet, folk, for hvem man bare kunne lukke Aalborg Portland og hele landbruget og så køre derudad, og der er det præcis de ord, som fru Signe Munk her kom med, der er det gode svar.
For hvis den grønne dagsorden skal lykkes, ikke bare i Danmark, men også globalt, så er det jo her i Danmark og måske i en radius af 1.000 km herfra, at teknologierne, som skal udbredes globalt, vil blive udviklet, og det gælder jo i landtransporten såvel som i transporten til søs og i luften.
Det gælder, i forhold til hvordan vi producerer vores varme og vores elektricitet, at det, hvis den her omstilling skal lykkes, jo så ikke er relevant, hvad der sker i Danmark i forhold til CO 2 -udslippet – det påvirker klimaet totalt insignifikant, om Danmarks CO 2 -udslip går op eller ned –
nej, det centrale er, at vi viser vejen, hvor vi kan lave den grønne omstilling i Danmark på en måde, som økonomisk giver mening, hvor vi rent faktisk kan gøre det som et partnerskab med erhvervslivet, sådan at erhvervslivet kan udvikle produkter, der efterfølgende kan sælges med god grøn fornuft og med god økonomisk fornuft til de lande, som ikke selv har råd til at udvikle dem.
Det er det, der er hele grundidéen.
Derfor er den aftale, vi har foran os i dag, også en udmærket aftale.
Det er ikke en prangende aftale, men det er en udmærket aftale.
Vi løfter iblandingskravet på benzin til 7,6 pct.
Vi gør det så kun for det kommende år.
Vi havde gerne set, at man var lidt mere ambitiøs for også at give perspektivet til producenterne, at biobrændstofferne er i et lidt længere tidsspand at investere i.
Men nuvel, politik er det muliges kunst, og igen: Var Dansk Folkeparti sammen med andre borgerlige partier ikke gået med her, havde vi overladt ministeren i et ufattelig dårligt selskab, og så var det blevet meget værre.
Sådan er det jo nogle gange i politik: at man er nødt til at have det lange lys på, og når man efterhånden har været i det her spil i nogle år, begynder man at være der, hvor lyset for 10 år siden lyste hen, og det er opløftende lige pludselig at befinde sig i fortidens lys, i den forstand at man kan se, at de ting, som vi gjorde, og de beslutninger, som vi traf dengang, i dag begynder at manifestere sig.
Med andre ord: Vi er på vej.
Når vi kan se, at andre europæiske lande henvender sig til Danmark for at ville investere her, for at være en del af den teknologiske udvikling – det, som vi kalder power-to-x, og hvor vi fremadrettet håber på nødvendigvis slet ikke at skulle have benzin og diesel osv., der kommer nede fra undergrunden, i bilerne, men måske kan have nogle helt nye spændende brændselstyper, som måske er udviklet på CO 2 , sammen med strøm, måske på ammoniak, måske på metan, vi ved det ikke helt – når vi kan se, at andre lande spørger os, om de må være med til at udvikle de her brændstoffer, så er det jo et fantastisk eventyr, som kun er opstået, fordi vi netop i en bred kreds af partier i rigtig, rigtig mange år har været villige til at prioritere det her.
Så kan vi jo altid diskutere: Hvor meget første generation og hvor meget anden generation?
For ved at stimulere det bliver det her ikke bare til en grøn omstilling, men så bliver det også til en god forretning, og det sidste er faktisk forudsætningen for det første, og det er nok det, som man skal være ikkesocialist for at forstå.
Tak, formand.