Rune Lund (EL), 2021-03-11:
Enhedslisten havde rigtig gerne medvirket til en grøn skattereform, men det, som regeringen smed på bordet, var simpelt hen så langt fra Enhedslisten, at det ikke var muligt for os at være med.
Nu skal man vente til udgangen af 2022, fremgår det af et kommissorium til den ekspertgruppe, der skal udvikle en sådan CO 2 -afgift, og så skal den komme med den endelige afrapportering.
Det er så yderligere halvandet år, vi mister, i forhold til at nå 70-procentsmålsætningen, som et stort flertal i Folketinget bakker op om.
Hockeystave ignorerer det forhold, at det ikke kun er slutpunktet for CO 2- kurven, som er vigtigt.
Med aftalen fastholder man desuden en problematisk skævvridning i afgiftsstrukturen, som netop betyder, at udleder ikke betaler den fulde pris for sine udledninger.
Der er altså ikke gjort op med den uensartede afgift.
Man har samtidig fastholdt den decideret uhensigtsmæssige forskel i afgiften mellem, om der anvendes kul, olie eller naturgas, hvor naturgas, som trods alt er bedre end kul og olie, stadig væk pålægges de højeste afgifter.
Det giver ingen mening.
Dernæst er selve den økonomiske prioritering i den her aftale så skæv, at det nærmere er en erhvervspakke end en grøn skattereform.
De grønne afgifter stiger fra 2023 til 2025 op til 240 mio. kr. Det er klart, at enkelte brancher, der udleder meget, vil blive relativt hårdt ramt, men for hele erhvervet er en skattestigning på under en kvart milliard altså ikke voldsomt.
Alligevel vælger man så at lave en fuldkommen vild overkompensation.
endnu,
får erhvervslivet en skattenedsættelse på lidt over 1 mia. kr. Næste år betaler de heller ikke højere afgifter, og der skal erhvervet så have næsten 2,8 mia. kr. i skattenedsættelse.
Det her er jo en aftale om virksomhedsskattelettelser og ikke en grøn skattereform.
Samlet set er vi altså ikke tilfredse med indholdet.
Vi er ikke tilfredse med afgiftens udformning, med dens niveau, og vi er heller ikke tilfredse med den gavebod, man stiller til rådighed for virksomhederne som kompensation for beskedne afgiftsstigninger.
En lille krølle på det er, at når vi taler om skatter og afgifter for erhvervet, så taler vi ofte om skattens incidens, altså hvem der betaler skatten.
Vi har set utrolig mange beregninger fra ministerierne, hvor virksomhederne enten nedvælter en skat på lønmodtagerne i form af lavere løn eller overvælter den i priserne for forbrugerne.
Og uden at gøre det alt for langhåret er konklusionen, at virksomhederne langtfra betaler hele skatten eller afgiften.
Det er også derfor, at borgerligheden i det danske Folketing altid argumenterer for, at en skat på virksomhederne er en skat på husholdningerne.
Det er bestemt diskutabelt, om det faktisk forholder sig sådan, men lad os nu antage, at det er det, som sker.
Her må man jo så undre sig.
For når der skal indføres grønne afgifter på virksomhederne, så får piben en anden lyd.
Så er det pludselig enormt synd, at virksomhederne skal betale hele regningen.
Så er det, som om man helt glemmer incidens.
Hvis incidens faktisk finder sted, er konsekvensen af det her lovforslag, at virksomhederne både kan få i pose og sæk.
De overvælter afgifterne på husholdningerne og scorer skattenedsættelserne.
Hvorfor er det i grunden ikke borgerne, som man jo antager i sidste ende skal betale for de højere afgifter, som man kompenserer?
Det er endnu et kritikpunkt blandt mange.
Enhedslisten kan ikke støtte lovforslaget.