Peter Kofod (DF), 2019-04-12:
Tak for det, og tak til ordførerne for bemærkningerne.
Jeg kan jo konstatere, at der er bred opbakning til i hvert fald signalet i det her forslag, og man skal jo altid have jahatten på og prøve at være en lille smule positiv, selv om jeg jo godt kan regne ud, talt på mandater, at forslaget nok ikke går igennem i den her runde.
Men jeg synes, problemstillingen er væsentlig.
Jeg synes, at vi er ved at få et samfund, hvor glorificeringen af nogle af de allerhårdeste kriminelle er en skændsel over for de ofre eller de pårørende og efterladte, der står magtesløse tilbage, og som har mistet eller fået skadet nogle mennesker, som de holder utrolig meget af, af en person, som så efterfølgende opnår en særlig form for kendisfaktor.
Den person burde jo dybest set gå i glemmebogen, burde ikke have et navn, men sådan går det sjældent.
Og jeg forestiller mig, at det må være utrolig intimiderende at stå tilbage og kigge på, at den person jo altså har muligheden for i dag at fortælle om de ugerninger, der er begået.
Det kan vi ikke begrænse, og det skal vi ikke begrænse, for det er et spørgsmål om ytringsfrihed, og det er fastsat af grundloven.
Men jeg mener godt, man kan diskutere, om man som person, der har begået grov kriminalitet, er i en situation, hvor man skal have lov til at trække penge ud af, at man har taget frihed, førlighed eller liv fra andre mennesker.
Det synes jeg er helt reelt.
Det her forslag er ikke udsprunget af ingenting.
I andre vestlige lande har man regler på det her område, og det er jo set i lyset af, at der er blevet begået meget voldsomme forbrydelser, som man ikke har et ønske om at der sidder folk og trækker penge ud af.
Mig bekendt har man de her regler både i USA og Australien, og jeg tror også, der er stor forståelse for, at man f.eks. i Norge har haft den her debat over de seneste år i lyset af de to store terrorangreb begået af den samme person, som ramte Norge for et par år siden.
Jeg ville godt kunne forstå, hvis der sad familiemedlemmer tilbage efter den massakre, det jo reelt var, og tænkte: Hold da op, skal den her person have lov til at tjene penge på at have taget noget af det allermest dyrebare?
Der må jeg sige, at jeg godt forstår den diskussion, og jeg forstår godt, at der er folk, der har lyst til at handle på det, og det har jeg også selv.
Det er derfor, vi har fremsat det her forslag.
Der har imidlertid spredt sig forskellige historier om det her forslag, og et par af dem vil jeg gerne adressere her.
Der er nogle steder, hvor det påstås, at forslaget har til hensigt at tage ytringsfriheden fra folk.
Det her handler ikke om ytringsfrihed; det handler alene om, om man skal have lov til at tjene penge på at have begået noget, der er meget, meget voldsomt.
Det er sådan set helt naturligt.
Dansk Folkeparti ville heller ikke kunne stemme for et lovforslag, som viste sig at være i strid med grundloven.
Det ville være et problem.
Det går jeg ikke ud fra
noget parti ville kunne bifalde.
Hr. Søren Søndergaard rejser i sin ordførertale et par kommentarer til forslaget, og jeg vil kun vedkende mig det sidste af hr. Søren Søndergaards påtalte problemer med forslaget.
Og det er, hvad der er rigtigt, nemlig at der i forslaget står, at regeringen, hvis man vedtager det her, vil være forpligtet til fremsætte et lovforslag i indeværende folketingssamling.
Og jeg tror faktisk, der er en meget stor forståelse for, at hvis der var flertal for beslutningsforslaget, så ville regeringen næppe meningsfuldt kunne nå det i indeværende samling.
Så jeg kan berolige hr. Søren Søndergaard helt med, at skulle vi være i en situation, hvor der var 90 mandater, der ville vedtage forslaget, så ville vi gerne fremsætte et forslag og selvfølgelig gøre det om, så regeringen kunne få tid til det arbejde, det ville kræve at udfærdige et egentligt lovforslag.
Men jeg synes egentlig også, det er sigende, at der i ordførertalen blev nævnt en konkret bog.
Og ifølge mine oplysninger er den bog skrevet, mens man var på flugt fra myndighederne, altså i en periode, hvor man forsøgte at unddrage sig straf.
Er det virkelig det gode eksempel?
Det er et eksempel, hvor en person reelt forsøger at slippe uden om straf.
Det har jeg ærlig talt meget svært ved at forstå det rimelige i, må jeg sige.
Så man må gerne udgive bøger, man må gerne ytre sig i den offentlige debat, man må gerne benytte sig af alle de værktøjer, der er, men man kan ikke forvente, at det er okay, at man tjener penge på det.
Skal vi så lægge pengene i Offerfonden?
Det er jo det, vores forslag siger.
Ja, det synes jeg sådan set ville være passende.
F.eks. Preben Bang Henriksen foreslår, at man kunne smide pengene i statskassen.
Altså, den diskussion kan vi godt tage.
Vi synes bare, at Offerfonden er det naturlige sted at lægge pengene, og i øvrigt er det måske en kasse, der godt kunne trænge til, at der var lidt større flow.
Tak for ordet.