Torsten Gejl (ALT), 2019-12-05:
Tak, formand.
Forslaget om fjernelse af gensidig forsørgerpligt er et borgerforslag, der har fået 63.372 underskrifter.
Det er det borgerforslag, der har fået tredjeflest underskrifter af de otte borgerforslag, som har fået over 50.000 underskrifter og dermed skal behandles her i salen.
Det er kun overgået af forslaget om afskaffelse af ministerpension og forslaget om klimaloven.
Det er klart, at når det er os i Alternativet, der har taget initiativ til at indføre loven om borgerforslag, godt hjulpet af alle Folketingets partier, så føler vi selvfølgelig en særlig taknemlighed over for alle dem, der engagerer sig i demokratiet og skriver under på vigtige sager, så de ender her i salen.
Foreløbig har et af de forslag, som er kommet ind som borgerforslag, fundet flertal og er netop blevet finansieret gennem finansloven, nemlig forslaget om afskaffelse af uddannelsesloftet.
Det fandt ganske vist ikke flertal ved behandlingen i salen, men allerede 2 måneder efter opstod der flertal i Folketinget for at afskaffe uddannelsesloftet, som jo kom som et borgerforslag.
For mig er det ret tydeligt, at det var borgerne, der satte dagsordenen, og politikerne, der lyttede, også selv om det krævede et par måneders inkubationstid.
Men ud over at takke jer derude, som har engageret jer i at få afskaffet den gensidige forsørgerpligt, vil jeg gerne opfordre alle politikere her i salen til at tage borgernes forslag alvorligt generelt.
Christiansborgs mure kan virke ekstremt tykke for såkaldt almindelige mennesker, og vi får meget kritik for at være lukkede.
Men som Leonard Cohen siger: Der er en revne i alting, og det er dér, lyset kommer ind.
Det er vigtigt, at borgerforslag er en revne i Christiansborgs tykke mure, hvor danskernes ønsker kan komme ind.
Derfor smerter det mig lidt at se, at det her forslag i nogen grad bliver hældt ned ad brættet i stedet for at finde den nødvendige støtte på baggrund af så mange menneskers opråb.
Kravet fra alle dem, der ønsker at afskaffe den gensidige forsørgerpligt, forsvinder ikke, blot fordi vi ignorerer det.
Bag alle de tal, som har været nævnt i dag, er der tusindvis af levende mennesker med levende historier, som på grund af en lov fra 1926 er efterladt i en situation, hvor de ikke kan leve deres liv, som de gerne vil.
F.eks. har en facebookgruppe, der hedder Total afskaffelse af gensidig forsørgerpligt, sendt os alle sammen et hæfte med historier om, hvilke konsekvenser det har for menneskers liv, når de er ramt af den gensidige forsørgerpligt.
Jeg kan ikke læse op af historierne, for de er fortroligstemplet, men mine kolleger her i salen kan jo læse dem.
Og hvis man mangler yderligere eksempler på, at den gensidige forsørgerpligt fratager mennesker væsentlige muligheder her i livet, så florerer historierne jo overalt i medierne.
Nogle af de historier, der gør mest indtryk på mig, er dem, hvor mennesker, der elsker hinanden, må opgive at bo sammen på grund af den gensidige forsørgerpligt – f.eks. når en førtidspensionist får sværere ved at finde kærligheden, fordi hun eller han vil blive en økonomisk byrde, hvis vedkommende flytter sammen med sin kæreste, eller når to mennesker, der elsker hinanden, må skilles, fordi økonomien bliver for stram.
I andre tilfælde oplever folk, at det ikke kan betale sig at arbejde, fordi deres indkomst bliver modregnet i ægtefællens eller kærestens pension.
Jeg synes, det er lidt kynisk, at vi i dag efterlader så lidt håb i forhold til et legitimt ønske, der har så massiv opbakning i befolkningen.
Jeg er godt klar over, at bare det at ophæve den gensidige forsørgerpligt i forhold til pension og førtidspension koster 12 mia. kr.
Altså, det er jo fire gange det, der har været at forhandle om i finansloven.
Men så har jeg det til gengæld sådan, at jeg spørger: Hvor er ideerne til at få hul på det her?
Vi hører jo, at argumentet er, at nogle få vil få mere, hvis vi afskaffer den gensidige forsørgerpligt.
Jamen kan vi så ikke starte med dem, der har mindst?
Så koster det også mindre.
Man kunne starte med dem, der er ramt af kontanthjælpsloftet.
Så jeg er lidt skuffet over, at der er så lidt lydhørhed over for det her forslag blandt partier, det er nødvendigt at få støtte fra, hvis det her forslag skal gå igennem.
Men jeg er simpelt hen så glad for, at spørgsmålet om gensidig forsørgerpligt behandles her i Folketingssalen, og jeg ser det som starten på en lang proces, hvor vi skal holde dampen oppe og undersøge alle detaljer om afskaffelse af den gensidige forsørgerpligt med henblik på at modne stemningen i befolkningen og modne stemningen her blandt politikerne til, at vi på en eller anden måde skal afskaffe det her på sigt.
Men der er også sket interessante ting i dag, synes jeg.
Jeg synes, det lyder, som om der kunne tegne sig et flertal for at afskaffe den del af den gensidige forsørgerpligt, der betyder, at det ikke kan betale sig at arbejde.
Det synes jeg er interessant.
Det synes jeg da er et rigtig, rigtig godt udgangspunkt for at gå videre i udvalgsbehandlingen og se, om vi i virkeligheden ikke kunne få hul på det her på en eller anden måde, så det her borgerforslag i virkeligheden har betydet noget, i hvert fald i forhold til at det skal kunne betale sig at arbejde.
Nu er arbejde ikke det vigtigste i livet.
Det er vigtigt, arbejde er vigtigt, men jeg syntes, kærlighed er vigtigere, så derfor vil vi i Alternativet hen ad vejen gerne se på muligheden for at komme helt i mål.
Men vi er i hvert fald glade for den udvikling, der foreløbig har vist sig i dag.