Jesper Petersen (S), 2018-12-11:
Tak for det.
Vi behandler L 120 om udskydelse af den indfasning af registreringsafgiften på elbiler, som ellers ville være trådt i kraft den 1. januar.
Der ville altså være taget et næste skridt i indfasningsprofilen af registreringsafgiften på elbiler, og de ville altså for manges vedkommende være blevet noget dyrere.
Vi foreslog selv i maj det, der nu ligger som lovforslag her, nemlig at udskyde næste trin i indfasningen af registreringsafgiften, så afgiften altså ikke stiger den 1. januar.
Vi har også for nylig haft et nyt lovforslag til behandling her i salen, fordi vi kunne se, at tiden var ved at løbe ud for et tiltag, som vi ellers fornemmede der var bred tilslutning til.
Det er alligevel ikke nødvendigt at diskutere det, fordi regeringen jo har lagt det frem her.
Og med lovforslaget når regeringen lige at afværge den bremse for salget af elbiler, som ville være indtruffet, hvis afgiften var steget yderligere.
Derfor har vi også tænkt os at stemme for lovforslaget.
Her kunne jeg jo have stoppet, men jeg synes alligevel, at den her diskussion fortjener at få lidt flere ord med på vejen, for transporten er nemlig en af de største kilder til Danmarks udledning af klimagasser.
Cirka en fjerdedel af Danmarks CO2-udledning stammer fra transporten, og vores bilpark er en af de store syndere.
Det er jo ikke så mærkeligt, at mange danskere bruger en bil og har en bil.
Det er knap 2 millioner danskere, der har en bil.
Vi bruger den, når vi skal på arbejde, når vi skal ud at handle, når vi skal aflevere børnene, når vi skal besøge familien i den anden ende af landet.
For rigtig mange – nok de fleste mennesker – er den kollektive trafik simpelt hen bare ikke en mulighed, hvis hverdagen skal hænge sammen og alle de her ting skal spille.
Det får vi selvfølgelig, hvis vi får en styrket kollektiv trafik, men altså også, hvis vi får en udbredelse af de grønne biltyper i vores bilpark.
Derfor er det en vigtig prioritet for Socialdemokratiet at understøtte udbredelsen af klimavenlige og effektive biler, som mindsker forureningen, som mindsker støjen, og som mindsker klimabelastningen.
Det nytter ikke, synes vi, politisk bare at lade stå til, selv om vi selvfølgelig også er afhængige af, at teknologien udvikler sig.
Desværre har regeringen ikke vist sig villig til for alvor at gøre det mere attraktivt at købe en grøn bil.
I oktober fremlagde regeringen sit klima- og luftudspil med en præsentation fra hele seks ministre, der tilsammen skulle vise, at nu ville regeringen her mod slutningen af regeringsperioden virkelig tage klimaet mere alvorligt.
Det var også noget nyt i forhold til den oplevelse, vi havde tilbage i efteråret 2015, da vi første gang forhandlede om de her forhold for elbilerne med regeringen, hvor skatteministeren jo meget klart gav udtryk for, at elbiler ikke var regeringens prioritering.
Desværre var udspillet tilsyneladende heller ikke meget mere end varm luft.
Statsministeren stod her på talerstolen ved Folketingets åbning og proklamerede, at regeringens politik ville føre til 1 million grønne biler i 2030.
Vi var vel mange, der sad og nærmest blev blæst bagover af statsministerens pludselige grønne ambitioner. Men det har jo så også vist sig, når vi undrede os over, hvor det skifte kom fra – altså at man så kraftigt sadlede om, efter at man mest af alt var gået efter at sætte priserne ned på almindelige benzin- og dieselbiler – at der på trods af den klare melding ikke rigtig var det store at komme efter.
De konkrete initiativer, regeringen lagde frem, ville kun betyde 1.000 flere elbiler på vejene, end hvis man ingenting gjorde.
Det er jo lidt til grin, når man sammenligner det med statsministerens tale.
Vi har så forsøgt i de forhandlinger, der har været, at nå til noget, der kunne være et grundlag for en egentlig aftale.
Det har vi ikke kunnet.
Derfor forlod en samlet opposition de forhandlinger, vi netop har været igennem.
Socialdemokratiet, Enhedslisten, Alternativet, Radikale Venstre og SF var enige om, at den aftale, regeringen kunne tilbyde, ikke var ambitiøs nok.
Vores udgangspunkt var at lave en grundlæggende omlægning af bilbeskatningen, som vi egentlig havde ønsket længe, og som er det, der skal til.
Og hvis det ikke kunne lade sig gøre, så i det mindste en forpligtende målsætning om at nå til det her meget store antal i 2030, som vi skal nå frem til, hvis vi virkelig skal have udbredt de grønne biltyper.
Regeringen var ikke villig til at lave den form for forpligtelse, ligesom regeringen heller ikke var parat til nu og her at finde finansiering til de yderligere konkrete initiativer.
Vi har f.eks. ønsket at gøre det mere attraktivt for kommuner at skifte benzinslugerne ud med grønne alternativer.
Vi har ønsket at gøre el til opladning af elbiler billigere gennem fortsatte lave priser på opladningsstrømmen.
Vi synes også, at vi skal have en grønnere firmabilbeskatning – hvis jeg lige må lægge lidt til her til sidst.
Det mener vi stadig væk bør kunne gennemføres, selv om der ikke blev lavet nogen aftale.
Derfor vil vi stille et ændringsforslag til lovforslaget, vi diskuterer her, så der i lighed med det, der egentlig blev diskuteret i forhandlingerne, bliver en lavere firmabilbeskatning, hvis man vælger en grøn biltype.
Det vil undre os meget, hvis regeringen ikke støtter det, fordi det faktisk er en del af regeringens eget udspil fra oktober og det vil være et rigtig dårligt signal til elbilbranchen og alle de virksomheder, der faktisk står klar til at implementere det sammen med de medarbejdere, de har, som bruger firmabiler og er interesserede i at få en elbil, hybridbil, brintbil, eller hvad det måtte være.
Så det er glædeligt, at afgiften ikke skal stige den 1. januar, men vi må konstatere, at statsministerens tale var meget snak og store ord, men få penge og ingen forpligtelser.