Søren Søndergaard (EL), 2020-05-28:
Tak, og tak for fremlæggelsen af forespørgslen.
Jeg vil starte med at sige, at diskrimination ikke er noget nyt fænomen i Ungarn, og jeg tror ikke, at man behøver at gå tilbage til 1930'erne og de fascismevenlige regimer for at finde eksempler.
Den afgørende vending kom, da vi fik en regering i Ungarn, som aktivt har promoveret den her diskrimination.
For der er jo forskel på, om der foregår diskrimination i et land, og at man har en regering, der går imod det, eller for den sags skyld at der foregår mord i et land, og at man har en regering, der går imod det, eller om man har en regering, som understøtter det.
Der er loven imod kønsskifte jo bare det seneste eksempel.
Som Amnesty International i Ungarn udtrykte det: »Det udsætter ikke blot personer for yderligere diskrimination, men forstærker også et allerede intolerant og fjendtligt miljø, som LGBTI-samfundet står overfor.«
Der er jo ikke noget galt i, at et parlament i en bestemt situation giver særlige magtbeføjelser til en regering, hvis det også har muligheden for at trække dem tilbage igen.
Nu forlyder det så, at Orbán vil fjerne den her lov den 20. juni.
Nogle bruger det som et bevis på, at han ikke er så slem, men i virkeligheden er det jo lige omvendt.
Demokrati kommer fra folket og skal aldrig gives til folket af en højere magt – det være sig gud eller Orbán.
Jeg må sige, at jeg jo personligt ofte er meget uenig med professor Marlene Wind i EU-sager, jeg er faktisk meget sjældent enig med hende, men jeg var fuldstændig enig, da hun for nogle dage siden udtalte til Politiken, og jeg citerer: »Det, vi ser i Ungarn, er så graverende, at vi ikke kan sidde og se passivt til.
Det her har stået på så længe nu, og der har været så mange advarsler, så megen dialog, så mange traktatbrudssager og løftede pegefingre fra europæiske ledere, uden at der er blevet gjort noget.«
Det er rigtigt.
Af vores forslag til vedtagelse i dag fremgår det jo også, at der skal gøres noget.
Her har vi jo en formulering, der hedder, at vi opfordrer regeringen til at gå i forreste række for at sikre, at EU's grundlæggende værdier og demokratiske principper opretholdes, og at alle midler inden for EU-retten tages i brug for at forhindre og bekæmpe diskrimination.
Fint, strålende.
Men hvilke midler er der inden for EU-retten?
Det er jo der, vi bliver nødt til – hvis vi tager den her diskussion seriøst – at diskutere artikel 7, nemlig den artikel 7, som er en rent politisk paragraf, og som på initiativ af f.eks. Europa-Parlamentet eller andre giver Rådet mulighed for at træffe en beslutning om at fratage et land rettighederne.
Men desværre er den jo udformet på en sådan måde, at den kræver enstemmighed.
Så kunne man jo egentlig umiddelbart tro, at ved enstemmigehd skal dem, der skal smides ud, også være enige.
Men nu er det sådan i EU, at ingenting i EU er, som det umiddelbart ser ud.
Så når man har en paragraf 7, hvori der står enstemmighed, så henviser det selvfølgelige til artikel 354, hvori der står, at i den afstemning har det pågældende land ikke ret til at stemme.
Men så skal der bare være et andet land, der er med.
Og vi er jo i den situation, at der er to lande, der er problemer med, nemlig Polen og Ungarn.
Det vil sige, at jo større problemet er i forhold til at respektere det, som et flertal i EU mener er værdigrundlaget for EU, jo mindre mulighed har man for at gøre noget effektivt ved det.
Det bliver vi da nødt til at fundere over.
Det bliver man da nødt til at diskutere.
Og det rejser jo spørgsmålet om en ændring af artikel 7, for ellers kan man jo i hvert fald risikere, at man meget længe kan blive ved med at tale uden reelt at kunne gøre noget.