Birgitte Vind (S), 2019-12-17:
Tak for ordet.
Og tak for at rejse spørgsmålet om demens, som er et meget, meget vigtigt spørgsmål.
Vi danskere lever længere, og det er jo faktisk rigtig glædeligt, men med alderen øges også chancen for at få demens.
Det anslås, at der i Danmark er 82.000 ældre i alderen 65+, som har demens, og ca. 3.000 personer under 65 år, som har det.
Og hvert år registreres cirka 8.000 nye tilfælde af demens i de nationale registre.
Og Nationalt Videnscenter for Demens anslår derfor, at vi er mellem 300.000 og 400.000 danskere, som rent faktisk er pårørende til et menneske med demens.
Og da Folketinget i 2016 vedtog den nationale demenshandlingsplan, var det et stort set enigt Folketing, der valgte at afsætte 442 mio. kr. til 23 forskellige initiativer i perioden 2016-2025, og det samme så vi her i 2019, hvor alle partier – med undtagelse af et enkelt – valgte at prioritere 244 mio. kr. frem til 2023.
Vi har her i Folketinget ansvaret for, at kommuner og regioner sammen med civilsamfundet har muligheden for at imødekomme behovet for at være et demensvenligt samfund.
Og derfor er det også afgørende, at vi med den nye regering og støttepartierne nu er gået ind i en ny tid i dansk velfærdspolitik.
Med kommune- og regionsaftalerne sikrer vi en hånd under velfærden.
Nu kalder Venstre det godt nok for et figenblad, men det er historisk, at vi med 1,7 mia. kr. i 2020 kan sikre kommunerne en økonomi, som på et enkelt år giver mere end de sidste 4 år tilsammen.
Det er et rigtig godt løft.
Samtidig med at vi sikrer økonomien, står vi over for en ny æra, hvor vi ikke længere fortæller personalet, at de bare skal løbe hurtigere og være mere effektive.
Vi er også der, hvor man siger til personalet, at demens ikke hører hjemme i effektiviseringsskemaer og new public management-teorier.
Demens kræver viden, det kræver tid, og det kræver nærvær.
Så hvordan kan vi forbedre arbejdsgangene i dagligdagen, så dokumentationen ikke stjæler tid fra nærvær?
På min tur rundt i landet besøgte jeg i sidste uge Plejecenter Lindegården, et demensplejehjem i Vejle med meget høj faglighed.
Indretning og forebyggelse i dagligdagen betyder meget, men det er afgørende, at personalet har fysisk mulighed for f.eks. at være omkring Signe på 72 år – lad os kalde hende Signe – der reagerer ved at kaste med ting, hvis hun ikke kan overskue situationen omkring middagsmåltidet, eller ved at slå mennesker omkring sig, hvis hun ikke kan overskue badesituationen.
I de tilfælde tæller alene omsorgs- og relationsarbejdet; nærværet fra et medmenneske, der kan imødegå usikkerheden og skabe tryghed for hende.
Alt det kan ikke sættes på formler i skemaer.
Og akkurat som når vi i flyveren bliver instrueret i selv at tage iltmasken på, inden vi hjælper andre, så skal vi i vores ældrepleje og demensindsats give personalet mulighed for at trække vejret, så de kan hjælpe andre.
Og det er en af grundene til, at der også bliver nedsat en taskforce nu til at se på, hvordan vi kan afbureaukratisere.
Det er derfor, vi stopper udhulingen af kernevelfærden.
Kommune- og regionsaftalerne samt finansloven er afgørende for, at vi kan begynde en ny tid; en tid, hvor vi kan holde hånden under velfærdsøkonomien, og vi sikrer, at der følger penge med, hver gang vi bliver flere børn og ældre.
Demens er et livsvilkår for mange mennesker og for flere af os i fremtiden.
Og derfor er der også med den nye aftale, som stort set alle partier heldigvis har indgået, besluttet at afsætte flere penge til demensområdet.
Vi kan bl.a. videreføre de eksisterende rådgivnings- og aktivitetscentre, og vi kan arbejde med de mere specialiserede og tværfaglige udrednings- og behandlingsmuligheder.
Og ikke mindst skal vi have set på medicineringen, som har været et stort problem.
Vi skal give mindre antipsykotisk medicin.
Vi kender jo alle tiltagene, men vi er hverken med demenshandlingsplanen, finansloven, reservepuljeaftalen eller kommune- og regionsaftalen nået helt i mål.
Ingen af os ved, hvem af os der bliver ramt af demens eller af en sygdom for den sags skyld, men vi har alle sammen ansvaret for at skabe de bedste rammer, for at vi kan imødekomme fremtiden.
Og jeg forventer, at resten af Folketinget fremadrettet vil samarbejde om fremtidens demensindsats, og derfor håber jeg også, at det er et enigt Folketing, som vil stemme for det her forslag til vedtagelse.
Derfor skal jeg på vegne af S, RV, SF, EL og ALT fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget finder det afgørende, at mennesker med demens kan leve et trygt og værdigt liv.
Der ønskes en gennemskuelig og professionel indsats på demensområdet.
Det er Folketingets ambition, at Danmark har en ambitiøs og målrettet indsats på demensområdet, herunder et skærpet fokus på det forebyggende arbejde.
Demenshandlingsplanen med dens 470 mio. kr. til 23 initiativer har gjort en positiv forskel.
Derfor har aftalekredsen bag udmøntningen af reserven valgt at afsætte yderligere 244 mio. kr. til opfølgning på demenshandlingsplanen med 12 konkrete initiativer.
Kommuner og regioner skal have så gode rammer som muligt til at kunne tage hånd om mennesker med demens og pårørende.
Aftalen om kommunernes økonomi for 2020 løfter kommunernes økonomi med 1,7 mia. kr. i forhold til 2019, hvilket følger demografien og er et skridt på vejen til at sikre et reelt velfærdsløft.
Nationalt Videnscenter for Demens er desuden permanentgjort.
Demens står højt på den politiske dagsorden.«