Morten Messerschmidt (DF), 2020-12-17:
Tak, formand.
Den tidligere ordfører nævner i sin sortie her retsforbeholdsafstemningen, og det er jo et ganske godt sted at begynde fortællingen om den debat, vi har her i aften.
For hvad var netop retsforbeholdsafstemningen et billede på?
Ja, det var en sag, hvor et overvældende stort flertal i det danske Folketing ønskede at give EU flere beføjelser, ønskede at lade EU bestemme mere, men hvor det viste sig, at befolkningen ville noget andet.
Jeg kender ikke nogen, der i dag argumenterer aktivt for, at det var en dårlig idé, at danskerne blev hørt.
Det lykkedes rent faktisk imod alle forventninger at få lavet den særaftale, som vi alle sammen håbede på, og ja, de katastrofer, som de partier, der ønskede at afskaffe dansk suverænitet, havde varslet om fripas for både pædofile og terrorister osv., er da indtil videre ikke realiseret.
Så folkeafstemninger er jo grundlæggende et meget godt instrument til at sikre, at når det gælder store, vidtrækkende beslutninger med langtrækkende konsekvenser for danskerne og for Danmark, har beslutningerne grundklang i den danske befolkning.
Der er til dels genopretningsfaciliteten, som det hedder, hvor man nu for første gang optager gæld i fællesskab blandt de 27 lande.
Det siger sig selv, at det er første skridt i retning af en fælles finanslov, at man på den måde kan begynde at blande sig i, hvorvidt de øvrige lande så også fører en anstændig finanspolitik og den slags og lever op til de krav, der er for, hvordan man har styr på økonomien.
Det er også første gang, at vi oplever, at man sådan direkte giver ind på Kommissionens forslag om selv at kunne opkræve skatter og afgifter.
En plastikskat, eller en plastikafgift, forventes snart at træde i kraft, og det sker tilmed på det tyndest mulige demokratiske grundlag, man overhovedet kan arbejde på her i Folketinget, nemlig 90 mandater, strikket sammen af et andet patchworktæppe, hvor man skulle have De Konservative overbevist, fordi Enhedslisten vist ikke ville være med, og Venstre, som jo normalt stemmer ja til hvad som helst i Bruxelles, eller i hvert fald hr. Jan E. Jørgensen, ville heller ikke være med, og så var man nødt til at lave sådan et underligt kludetæppe.
Ikke engang i dén underlige demokratiske konstellation, ikke engang i den helt nye skabelse af fælles hæftelse og gæld osv.
og ikke engang i et instrument, der skal række 30 år frem, synes man, at sagen er vigtig nok til at spørge danskerne.
Er man virkelig så bange – så bange – for, at man ikke har argumenterne i orden?
Er man så bange for, at stillet over for danskerne i den særegne situation vil man blive sendt hjem med uforrettet sag, ligesom man gjorde ved retsforbeholdet?
Det tror jeg man er, og så dækker man sig, så dukker man sig, med dårlige argumenter om, at det kan vi jo bare tage ved folketingsvalget, selv om man udmærket godt ved, at til den tid er EU-toget jo kørt.
Statsministeren havde ellers kort forinden sagt, at 5 mia. kr. mere ville være fuldstændig gakgak, og på den måde må man takke statsministeren for sådan at udvide det politiske vokabularium.
Men fuldstændig gakgak var udtrykket, som statsministeren brugte, da Kommissionen foreslog 5 mia. kr. mere, men da man kom hjem med et nyt og forbedret budget, som kun forøgede det danske bidrag med 4,5 mia. kr., var det fuldstændig fantastisk.
At vi kunne have fået 7.000 sygeplejersker mere, og at vi kunne have fået 10.000 pædagoger mere, fortonede sig fuldstændig i euforien, og mon ikke også danskerne har glemt alt om det, næste gang der skal være folketingsvalg?
Men alt det der med EU er jo dog alligevel vigtigere end det, der gjaldt for et par måneder siden, så nej, væk med idéerne om folkeafstemning.
At man havde det snævrest mulige parlamentariske flertal for sagen, var jo lidt sjovt i sommer at kunne drille regeringen med, men nej, det er ikke nok til at give danskerne muligheden for at sige stop.
Og det er i virkeligheden en skam.
Jeg tror, at hvis danskerne igennem de seneste årtiers danmarkshistorie havde haft mulighed for at sige stop noget hyppigere, havde det her land været i en bedre forfatning – på udlændingepolitikken, på EU-politikken og på en stribe andre områder.
Jeg synes, det er trist, og jeg vil nærmest sige skændigt, at man forhindrer, at befolkningen bliver spurgt.
Tak, formand.