Marianne Jelved (RV), 2018-03-23:
Vi behandler jo, jeg var lige ved at sige et aktuelt emne, altså noget, der rammer ind i overenskomstforhandlingerne – den måde, vi anskuer dem på.
Altså, det er klart, at der er lavtlønnede kvindefag, og at der er højere lønnede mandefag.
Det er i sig selv en uskik, og vi bør måske prøve at lave en eller anden strategi til, hvordan man kan rejse den type debatter.
Men det er en endnu værre uskik, hvis man har samme uddannelse og samme arbejdsfunktion, men forskellig løn, alt efter hvilket køn man har.
Det, vi så samtidig kan sige om lønspørgsmålet, er jo at understrege, at rigtig mange af dem, vi taler om nu, er ansat i den offentlige sektor.
Den er stor, og det skal den være, fordi vi har mange krav til den som borgere.
Derfor er det også vigtigt i den her sammenhæng at sige, at dem, der arbejder i den offentlige sektor, meget ofte gør det, fordi de er committed til det, og at de er uundværlige i det samfund, som vi har i Danmark.
Vi kunne simpelt hen ikke undvære alle de medarbejdere, der er rundtomkring, som varetager rigtig mange opgaver, og som på en måde godt med et billede kan beskrives, som at de er familiens forlængede arm.
Når familien ikke selv kan passe børnene, er der nogle, der passer dem i en børneinstitution.
Når man ikke selv kan undervise dem, er der nogle, der underviser dem i en skoleinstitution osv. hele vejen op igennem livet.
Det synes jeg er et rigtig godt billede, fordi det også siger noget om, at man er en særlig del af vores arbejdsmarked, når man er familiens forlængede arm.
De skaber sammenhængskraft i vores samfund, og det er, uanset om det er mænd eller kvinder, der varetager de funktioner og de opgaver.
Derfor har jeg også meget stor forståelse for det beslutningsforslag, der her er lagt frem, hvori Enhedslisten og Alternativet foreslår, at vi opretter en ligelønspulje og så afsætter 5 mia. kr. til den med henblik på at løfte kvindernes lønninger gradvis.
Jeg kan rigtig godt forstå det sådan med almindelig snusfornuft, om jeg så må sige, fordi vi i årtier har diskuteret, hvordan vi skulle løfte opgaven med lige løn for lige arbejde.
Og så hopper kæden alligevel lidt af – og nu citerer jeg fra beslutningsforslaget, hvor der står: » ... er Folketinget som bevillingsgivende instans ved de offentlige overenskomstforhandlinger nøgleaktør, ...«.
Det er så begrundelsen for at lave den pulje.
Og så fortsætter citatet: » ... hvis ligelønsproblemerne skal adresseres og løngabet mindskes.« Der spørger jeg, om det virkelig er den danske model, jeg hører omtalt her.
Er det virkelig Folketinget, der er bevillingsgivende instans for alle, der er ansat i den offentlige sektor?
Det er det ikke efter min opfattelse.
Der har vi organisationerne enten i kommunerne eller i regionerne, og selvfølgelig er der nogle statsansatte.
Og om de sidste kunne man måske i en eller anden grad sige, at det også var Folketingets ansvar, men ikke på den måde, som har med vores overenskomstsystem at gøre.
Der er det altså vigtigt, at man ikke retter smed for bager, eller hvad det nu hedder.
I det her tilfælde er det innovationsministeren, der har ansvaret for de statsligt ansatte.
Innovationsministeren er selvfølgelig medlem af Folketinget og regeringen, men hun er jo den, hun er, og har den funktion, hun har, fordi hun er en del af regeringen.
Så derfor kan jeg ikke sige, at jeg er imod, at man prøver at løse det her – det er jeg ikke – men jeg er imod, at man siger, er det er Folketinget, der er bevillingsgivende instans for de offentligt ansatte.
Det mener jeg er en anden variation af den danske model, end jeg før har mødt.
Men jeg er selvfølgelig modtagelig for argumenter.