Flemming Møller Mortensen (S), 2023-06-01:
Mange tak.
Jeg har været ivrig efter at komme til at diskutere det her .
Jeg vil også sige til hr. Stinus Lindgreen, at det jo måske ikke er alt, hvad man arver, der er lige godt, men jeg synes faktisk, at ordføreren her har arvet et virkelig godt initiativ, i forhold til at vi får den her forespørgselsdebat.
Jeg vil takke Radikale Venstre, og så vil jeg sige, at det her er ekstremt afgørende for vores sundhedsvæsen.
Det er også rigtig væsentligt, at vi får diskussionen her, og måske er det næsten det allervæsentligste for vores sundhedsvæsen, at vi også politisk får drøftet prioriteringerne.
Der er jo rigtig mange prioriteringer, og der foregår prioriteringer hele tiden.
Som det også er blevet sagt, kommer vi ikke, end ikke med vores lands velstand, til at have økonomien til at gøre alt, hvad vi gerne vil i vores sundhedsvæsen.
Vi bruger godt 180 mia. kr., som situationen er i øjeblikket.
Det er mange penge, og vi har på alle måder et fantastisk sundhedsvæsen, men der er også udfordringer.
Jeg vil også gerne slå fast, som også ordføreren for forespørgerne gjorde i sin begrundelse, at når vi skal diskutere, hvad det er, der skal foregå i vores sundhedsvæsen, så skal det bygge på sundhedsfaglige og lægefaglige vurderinger.
Det er ikke kun det lægefaglige.
Men vi har mange fagligheder, der spiller sammen i vores sundhedsvæsen, og vi skal give plads til de forskellige faglige skøn – ikke deres skønhed – for dermed får vi også generelt trukket kvaliteten op.
At der også er skønhed i fagene, er jeg enig i.
Fra Socialdemokratiets side står vi stejlt på, at det hverken skal være pengepungen eller ressourcerne eller den enkeltes evner og ressourcer til at navigere rundt i et kompliceret sundhedsvæsenet, der skal afgøre, hvilken behandling og hvilken kvalitet man får.
Vores sundhedsvæsen er kringlet, og derfor skal vi også tage patienten i hånden, og vi skal være der for patienten og for de pårørende.
Vi går også fra Socialdemokratiets side ind for, og det tror jeg at alle her i Folketingssalen er enige om, at de mest syge skal behandles først.
Vi skal også helst have en buffer.
Det ville jeg ønske at vi kunne have i forhold til alle elementer i vores sundhedsvæsen.
Det ved jeg godt at vi ikke kan.
Det er ikke altid, fordi det koster penge, man mange gange er det, netop fordi ressourcerne, altså mandskabsressourcerne og de faglige kvalifikationer, ikke er der.
vi taler om prioriteringer, må vi jo sige, at alle rejser spørgsmål om prioriteringer.
Det gør regionerne, det gør kommunerne, det gør patientorganisationerne, og det gør de faglige organisationer.
Jeg har været med i gamet længe, og jeg kan huske, at vi umiddelbart efter kommunalreformen og regionernes dannelse på et af de første møder, jeg var med til med Danske Regioner, som det jo blev døbt, lige nøjagtig havde diskussionen om, hvordan vi skulle prioritere.
Vi blev aldrig færdige med det.
Det er virkelig ongoing.
Der er hele tiden ny medicin, og der er hele tiden nye behandlingsformer, og vi vil gerne det, der er bedst for patienten.
Derfor er jeg også af den opfattelse, at når vi taler om prioritering, drejer det sig ikke kun om økonomi.
Det drejer sig også om politiske beslutninger.
Det er et spørgsmål om, hvad vi lægger ind i lovgivningen, og hvilke rammer og hvilken uddannelsesstruktur og hvilken kapacitet vi sikrer, og hvilke faste normeringer vi måske lægger ned over nogle ting.
Så prioriteringer er rigtig, rigtig meget andet end lige nøjagtig det, der har med økonomi at gøre.
Der rejses et væld af dilemmaer her, når man skal vælge til eller fra, og der er også rigtig mange etiske overvejelser, som man skal have med i det.
Jeg har været sundhedsordfører gennem mange år, og jeg har også haft en pause, og det kan være godt nok en gang imellem at komme lidt på afstand af det og så vende tilbage og se, hvordan man jo lidt kører i den samme rille.
Men jeg synes, at vi kører i mange gode riller, når det drejer sig om sundhedsvæsenet i Danmark, og jeg mener også, at vores sundhedsdebat i Folketingssalen næsten altid afspejler en ekstremt høj grad af ordentlighed og et fokus på det væsentlige.
Og det væsentlige er patienten, det er borgeren, og det er de pårørende, men det er også i høj grad medarbejderne.
For som det også står i det nuværende regeringsgrundlag, er den vigtigste ressource i sundhedsvæsenet medarbejderne.
Vi kan drømme og være nok så illusoriske, men hvis vi ikke har medarbejderne til det, kan vi ikke udvirke det, vi så gerne vil politisk.
Jeg er rigtig glad for, at de tre regeringspartier har besluttet sig for, at der skal nedsættes et tværgående nationalt prioriteringsråd.
Jeg mener, at det er rigtigt.
Jeg forventer mig rigtig meget af det.
Jeg tror, at det er helt nødvendigt.
Jeg vil gerne, som ministeren også har gjort, fremhæve Medicinrådet som en dygtig og god instans, hvor vi netop også fik sat en meget fin og meget bred politisk ramme her fra Folketingets side, som regionerne også i høj grad levede op til, hvor de satte sig for, at det var sådan, det skulle være.
Til hr. Stinus Lindgreen vil jeg sige, at vi fra Socialdemokratiets side bakker om alt det, der blev sagt fra ordførerens side i forhold til forebyggelse.
Vi skal have en anden strategi.
Det med børn og unge kigger regeringspartierne på i løbet af ganske kort tid.
Det er ét sted at starte.
Men det er tudetosset ikke at forebygge sygdomme, som kan forebygges.
Vi kommer aldrig i mål med det, men vi skal virkelig gå langt for det.
Det er godt for den enkelte borger, og det er også godt for den enkelte patient, når det drejer sig om forebyggelse for patienter, og vi skal hele vejen rundt.
Tak, formand.