Mattias Tesfaye (S), 2021-12-08:
Tak for ordet.
Det Konservative Folkeparti ønsker med den anmeldte forespørgsel, at jeg skal redegøre for, hvorfor jeg finder det rimeligt og udtryk for god skik at afvise at give indsigt i relevante informationer om et lovforslag på Udlændinge- og Integrationsministeriets område vedrørende tildeling af dansk statsborgerskab, og hvordan det ikke er i strid med hensigten bag grundlovens § 44.
I april 2021 indgik regeringen en aftale med Venstre, Det Konservative Folkeparti og Liberal Alliance om, hvilke betingelser der skal gælde for at blive optaget på et lovforslag om indfødsrets meddelelse.
Det er en aftale, som jeg synes er god; det er en aftale, hvor vi fik understreget, at tildelingen af statsborgerskab er noget, som man skal gøre sig fortjent til.
Af aftalen fremgår det, at tildeling af statsborgerskab bør ske på baggrund af forholdsvis strenge krav og dermed være forbeholdt de personer, som har valgt Danmark og grundlæggende danske værdier og retsprincipper til, lært dansk, ikke har begået kriminalitet, og som har integreret sig i og ønsket at være en aktiv del af det danske samfund.
Aftalen er efterfølgende, helt som sådanne aftaler plejer at blive det,
blevet udmøntet i en cirkulæreskrivelse om naturalisation.
Cirkulæreskrivelsen beskriver de betingelser, der skal være opfyldt, for at en ansøger kan optages direkte på et lovforslag om indfødsrets meddelelse, samt de betingelser, der skal være opfyldt, for at en ansøgers sag kan forelægges for Indfødsretsudvalget.
Hvis Udlændinge- og Integrationsministeriet konstaterer, at en ansøger om statsborgerskab opfylder de betingelser, som aftaleparterne er blevet enige om, optages ansøgeren direkte på det førstkommende lovforslag om indfødsrets meddelelse.
Når ansøgeren har fået afslag, kan Indfødsretsudvalget anmode om at se en konkret sag.
En ansøger, der ikke opfylder betingelserne for at blive dansk statsborger, medtages altså kun på et lovforslag om indfødsrets meddelelse, hvis Indfødsretsudvalget forinden har meddelt dispensation fra en eller flere af de fastsatte betingelser.
Det synes jeg er en god model.
Jeg må også indrømme, at jeg er en lille smule forundret over, at man ønsker at få oversendt et stort antal sager om ansøgere, som opfylder alle betingelserne i den nye indfødsretsaftale, som også Det Konservative Folkeparti har været med til at indgå.
Som jeg har givet udtryk for i min besvarelse af tidligere spørgsmål vedrørende samme spørgsmål, mener jeg ikke, at sådan nogle anmodninger er i overensstemmelse med de grundlæggende rammer, som i årtier har dannet grundlag for behandlingen af ansøgning om dansk statsborgerskab.
Oversendelse af sagerne vil indebære, at Udlændinge- og Integrationsministeriet skal forelægge et betydeligt antal sager, hvor ministeriet allerede har konstateret, at ansøgeren opfylder alle de betingelser, som et flertal i Folketinget har aftalt skal være opfyldt, for at en ansøger kan optages på et lovforslag om indfødsrets meddelelse uden forelæggelse for Folketingets Indfødsretsudvalg.
Ansøgerne får jo også løbende at vide, at de opfylder de fastsatte betingelser i cirkulæreskrivelsen om naturalisation, og at de kan forvente at blive optaget på det førstkommende lovforslag om indfødsrets meddelelse.
Det er min opfattelse, at ansøgere, der opfylder alle de betingelser for at kunne opnå dansk statsborgerskab ved naturalisation, som er fastsat af et flertal i Folketinget, bør optages på et lovforslag.
Ordningen er jo netop sådan, at når en ansøger opfylder samtlige betingelser, skal ansøgeren optages direkte på et kommende lovforslag om indfødsrets meddelelse, fordi der er i aftalen er taget stilling til, hvad kravene er for at få dansk statsborgerskab.
Hvis en ansøgning skal forelægges for Indfødsretsudvalget, efter at ministeriet har behandlet ansøgningen og har konstateret, at ansøgeren opfylder alle betingelser, så vil der skulle aftales en helt anden ordning for behandling af ansøgning om dansk statsborgerskab.
Jeg mener derfor, at det både er rimeligt og udtryk for god skik at afvise at oversende sagerne.
I forhold til det rejste spørgsmål om, hvorfor jeg ikke mener, det går imod hensigten bag grundloven at afvise at oversende sager, der opfylder betingelserne i den politisk fastsatte aftale for direkte optagelse på et lovforslag om indfødsrets meddelelse, kan jeg oplyse, at der ikke i grundloven eller i lovgivningen i øvrigt er fastsat generelle regler, som pålægger ministeren en almindelig pligt til at besvare spørgsmål fra eller videregive oplysninger til Folketinget.
Det retlige udgangspunkt er derfor, at en minister ikke er forpligtet til at videregive oplysninger til Folketinget, medmindre der er fastsat særlige bestemmelser herom.
Grundlovens § 44, stk. 1, der fastslår, at ingen udlænding kan få indfødsret uden ved lov, indeholder heller ikke sådan en forpligtigelse.
Det er dog naturligvis i praksis sådan, at ministre som altovervejende hovedregel stiller de oplysninger til rådighed for Folketinget, som Folketinget ønsker.
Men når jeg ikke umiddelbart er indstillet på det i det her tilfælde, skyldes det, at jeg ikke mener, det er i overensstemmelse med den indfødsretsaftale og -ordning, som et flertal i Folketinget har vedtaget, og fordi indfødsretsområdet er et særligt område grundet den grundlovsbestemmelse, vi har.
Tak for ordet.