Marlene Ambo-Rasmussen (V), 2021-11-25:
Tak for ordet.
Da Stén Knuth, som er ordfører på forslaget, desværre ikke kan være her i dag, nupper jeg også lige den her med.
Jeg er glad for, at vi i dag har mulighed for i salen at diskutere det her forslag, der vil gøre tilværelsen en smule nemmere for regnbuefamilier, homoseksuelle par og transpersoner, der stifter familie og får børn.
I Venstre mener vi, at alle skal have mulighed for at udleve deres seksualitet på den måde, som de ønsker.
Venstre mener, at det er vigtigt her at se på, hvordan lovgivningen kan tilpasses, så lgbt+-personer kan se deres egen livssituation afspejlet i reglerne.
De regler, som vi i dag er ude i at ændre på, er bygget på en meget gængs forståelse af, hvordan en familie skal se ud.
Derfor bør vi dog også være ekstra skarpe på de nye situationer, som netop kan opstå som følge af lovforslaget.
Jeg hæfter mig specielt ved, at et af høringssvarene – det er det fra Børnerådet – henviser til, at barnets tarv ikke er tilstrækkeligt belyst i forslaget.
Det gælder bl.a. i forhold til spørgsmålet om barnets ret til at kende dets biologiske ophav, at kende til identiteten på sin biologiske far, også selv om familien består af to mødre og faren i de fleste tilfælde ikke kommer til at have en rolle i barnets liv.
I Venstre mener vi i hvert fald ikke, at vi skal tilskynde til, at den information forgår eller går barnet forbi, når de bliver ældre og muligvis gerne vil vide det.
Det virker, som om det kan blive tilfældet, når forslaget på flere måder vil bevirke, at flere par vil benytte sig af hjemmeinsemination.
Her vil det være værd at se på, hvordan vi kan sikre, at identiteten af faren ikke går tabt, sådan at børnene kan få adgang til information om donoren på lige fod med børn, som er bragt til verden gennem en ordinær sæddonation.
Et andet forhold, som jeg noterer mig, er spørgsmålet om en eventuel fortrydelsesret.
Samtidig kan vi ikke helt slippe tanken: Hvad nu, hvis en af dem fortryder?
Vi hørte ved sidste uges tekniske gennemgang af forslaget, at der ingen fortrydelsesret er.
Helt konkret kommer processen til at være således, at et par registrerer via en indsendt blanket, hvem der er forældre til barnet, og straks denne er kommet i hænderne på det offentlige, er beslutningen endelig.
Selv om det er en beslutning, som ikke kan fortrydes, og selv om begge parter helt sikkert er vidende om dette, skal det dog nok forekomme, at nogle vil tænke, at det er hamrende uretfærdigt.
Nogle vil sikkert også forsøge at gå tilbage med hensyn til beslutningen.
I et ciskønnet, heteroseksuelt par vil der i det mindste være et biologisk slægtskab til barnet.
Faren kan ærgre sig nok så meget, men slægtskabet kan ikke benægtes.
I dette tilfælde vil barnet stå med en medmor, som godt kan stå med en fornemmelse af, at de intet slægtskab har, ud over en følelse af ejerskab eller forpligtelse.
Jeg er med på, at de situationer godt kan opstå, også som reglen er i dag og også for heteroseksuelle par, men der må alligevel være en følelse af, at der er en forskel – en forskel på, om man bliver forældre som følge af en graviditet eller på grund af indsendelse af en blanket.
For langt de fleste par og i langt de fleste situationer tror jeg på at forslaget her vil skabe glæde hos forældrene og skabe gode familier for de børn, som man bliver forældre til.
Barnets rettigheder må dog stadig væk gå forud for forældrenes.
Vi kan derfor heller ikke se forbi de spørgsmål, som forslaget rejser.
Dem vil vi søge nogle svar på, før vi kan sige mere tydeligt, om vi endegyldigt kan støtte forslaget eller ej – men vi er positive.