Mette Frederiksen (S), 2024-12-10:
Jeg troede først, der blev spurgt til, hvilke lønmodtagere vi kigger i retning af, men så var det, hvilke partier vi kigger i retning af.
Når det handler om partierne, kan jeg jo ikke bruge helt de samme ord og begreber, og jeg synes, at her har vi lidt en udfordring med Enhedslisten, hvis jeg må være så fri.
For selv om jeg er rigtig glad for det, vi har kunnet lave sammen med Enhedslisten – og nu kommer jeg igen tilbage til min egen kronjuvel, nemlig Arnepensionen; den har vi lavet sammen med Enhedslisten, og det vil jeg gerne takke for – så er Enhedslisten jo ikke med i velfærdsaftalen.
Jeg er tilhænger af, at vi har en velfærdsaftale.
Vi er også tilhængere af, at der er en mekanisme, i forhold til at pensionsalderen skal stige.
Men som socialdemokrat mener jeg ikke, at vi bare kan fortsætte den indeksering, der er, som den gælder i dag.
Hvordan de øvrige partier i forliget kommer til at gå ind i den her diskussion, ved jeg af gode grunde ikke.
Det her har bestået i næsten 20 år, og det har været rigtig, rigtig godt for Danmark.
Jeg vil gerne starte med først og fremmest at sige tak for at rejse en vigtig debat.
Forudsætningen for vores velfærdssamfund, forudsætningen for, at vi har råd til plejehjem, til skoler og til vores sygehuse, er jo, at folk bidrager, går på arbejde, forsørger sig selv og deres familie og betaler skat, og det gør langt de fleste i Danmark også.
Ud over at det er vigtigt for vores velfærdssamfund, at så mange mennesker som overhovedet muligt arbejder, så er det også vigtigt for den enkelte.
Det betyder rigtig meget for de fleste af os danskere at gå på arbejde og være en del af et fællesskab, det betyder rigtig meget for mange af os at kunne selv, med alt, hvad det indebærer, det giver karakter, og det ranker ryggen.
Men – og der er altid et men – tilsvarende er det helt afgørende og vigtigt, at man, når man har haft et godt, solidt, langt arbejdsliv, så også har muligheden for at trække sig værdigt og ordentligt tilbage, og det gælder selvfølgelig i særdeleshed for dem, der af forskellige årsager ikke kan arbejde helt hen til, at de når pensionsalderen.
Regeringen tilrettelægger den økonomiske politik inden for rammerne af bl.a. det, vi kalder velfærdsaftalen.
Den går helt tilbage til 2006, og til februar fremsætter vi et lovforslag om at justere pensionsalderen – det følger af det forlig, vi har – så pensionsalderen stiger til 70 år fra 2040.
Jeg tror, det er gået op for de fleste, at ud over at være statsminister er jeg også formand for Socialdemokratiet, og det er helt rigtigt, som hr. Morten Messerschmidt også sagde, at Socialdemokratiet startede en debat tilbage i august måned, og den debat handler grundlæggende om, at pensionsalderen i vores øjne skal være realistisk i forhold til arbejdsevne og livskvalitet i alderdommen, og at den så i øvrigt skal være socialt retfærdig.
For 4 år siden vedtog vi Arnepensionen her i Folketinget, bl.a. med opbakning fra Dansk Folkeparti, og det vil jeg gerne sige tak for.
For mig er det en af kronjuvelerne i den periode, jeg har været statsminister.
Det er et af de fineste eksempler på en forbedring af almindelige lønmodtageres almindelige vilkår, og derfor har den været vigtig.
For det handler om at skabe en mere værdig tilbagetrækning for folk, der har brug for det, og det er ofte dem, der har haft de længste og hårdeste arbejdsliv.
Selv om jeg er glad for Arnepensionen, løser den ikke alt, og hr. Morten Messerschmidt har jo netop fortalt om en, der faktisk har haft et langt arbejdsliv, og som alligevel ikke har været berettiget hertil, og derfor skal vi selvfølgelig hele tiden se på, om der er behov for at gøre mere.
Vi lever generelt længere i Danmark, og heller ikke det er generelt retfærdigt fordelt, så når jeg siger generelt, er det gennemsnitligt, og når vi gennemsnitligt lever længere, skal vi også arbejde længere.
Det er et princip, jeg selv har stor fidus til, men jeg tror ikke på, at alle bare kan blive ved med at arbejde og arbejde, indtil solen brænder ud.
Det håber jeg sådan set også hr. Morten Messerschmidt og Dansk Folkeparti er enige i, og med det håber jeg selvfølgelig også på et godt samarbejde på det her område.
For alle har i vores øjne ret til gode liv, når man har gjort sit på arbejdsmarkedet, og det er derfor, vi har rejst en diskussion af, om der fremadrettet er brug for en anden mekanisme for en justering af pensionsalderen end den, der gælder i dag, så vi kan få mere retfærdighed ind i pensionssystemet.
Jeg vil gerne gentage, at velfærdsaftalen tilbage fra 2006 har været og er helt afgørende for, at vi i Danmark har sunde offentlige finanser – helt afgørende – men den er snart 20 år gammel, og derfor er det selvfølgelig også naturligt på et tidspunkt at drøfte, hvordan den skal se ud i fremtiden.
Hvis der er et flertal for en genforhandling af velfærdsaftalen, og det tror jeg der er, så skal det forberedes ordentligt, både hvad angår et talgrundlag, men i det hele taget også, for at vi har et stærkt faktuelt grundlag at stå på.
Der skal selvfølgelig være tale om en ansvarlig økonomisk løsning, det siger sig selv, og jeg vil i den sammenhæng gerne lige angribe en af de præmisser, der er fremme i debatten, om, at det, når det drejer sig om værdighed og retfærdighed, står i modsætning til hinanden, altså at det, hvis man både vil have noget, der er retfærdigt og værdigt, så ikke også kan være økonomisk ansvarligt.
Det er jeg simpelt hen grundlæggende helt uenig i.
Jeg har det faktisk omvendt, altså at forudsætningen for, at vi har en ansvarlig pensionsordning i fremtiden, er, at der er en mekanisme, som bygger på en realisme i forhold til virkelighedens verden.