Nikolaj Villumsen (EL), 2017-05-05:
Den folkeafstemning, som blev gennemført, var jo ikke alene i strid med Europarådets, altså Venedigkommissionens klare anbefalinger til den tyrkiske regering om enten at stoppe undtagelsestilstanden og sikre de demokratiske rettigheder eller at undlade at holde folkeafstemningen, nej, den tyrkiske regering undlod også at følge Venedigkommissionens klare anbefalinger, som den ellers er forpligtet til at følge, og afholdt en folkeafstemning i en situation, hvor landet var i undtagelsestilstand, hvor den demokratiske opposition sad fængslet, hvor nejkampagnen blev groft undertrykt og fik deres plakater og valgsange forbudt, mens Erdogan og hans regering blev anklaget for at misbruge offentlige midler til at føre en jakampagne for.
Ja, situationen endte sågar så fuldstændig grotesk, at da man på valgaftenen havde lukket valgstederne, traf den tyrkiske valgkommission, som ellers skulle forestille at være uafhængig, men som i månederne op til folkeafstemningen havde fået flere af dens medlemmer fængslet og fjernet og erstattet med regeringstro personer, den beslutning, at nu skulle det være tilladt at optælle ugyldige, ikkeofficielle stemmer.
Nogle rapporter siger, at det var op mod 2 millioner ugyldige stemmer, som så på valgaftenen blev talt med.
Jeg har ikke på nuværende tidspunkt et præcist tal, men der er ingen tvivl om, at det var et enormt stort antal.
Og det var ikke bare et klokkeklart brud på – hvad kan man sige – enhver form for internationale demokratiske standarder, det var også et klokkeklart brud på den tyrkiske valglov og noget, som man må sige ærlig talt er helt ekstremt desperat.
Altså, at Erdogans regime skulle synke så dybt, viser, hvor presset de er.
Og der er ingen tvivl om, at Erdogan trods den her formelle sejr ved folkeafstemningen reelt er en ekstremt presset mand.
Hvis man så på de partier, som bakkede op om et ja til folkeafstemningen, burde han have haft over 60 pct. af den tyrkiske befolkning med sig, men nu kunne han med et kortsluttet demokrati og valgsnyd dårlig nok mobilisere et flertal.
Det er en presset mand, og spørgsmålet er, hvad vi kan gøre for at øge det pres og hjælpe de demokratiske kræfter.
Jeg vil gerne understrege, at det jo er det, som det her går ud på.
Det her forslag går ud på at række de kræfter, der lige nu sidder fængslet, en hjælpende hånd.
Så sent som i tirsdags talte jeg med en repræsentant fra det venstreorienterede HDP-parti, som er det parti, der har været udsat for den største undertrykkelse, og som har mange af deres parlamentarikere og enormt mange af deres borgmestre, stort set alle, fængslet, og deres budskab var ganske klart: Vi har brug for en midlertidig suspendering, indtil de demokratiske rettigheder er sikret; det er helt afgørende for os, at Erdogans undertrykkelse får en konsekvens.
Og det skal være budskabet fra mig til Folketingets partier her i dag.
Prøv lige at overveje, om det virkelig kan være rigtigt, at man skal fortsætte optagelsesforhandlinger med Tyrkiet i en situation, hvor de folkevalgte parlamentarikere sidder i fængsel, i en situation, hvor demokratiet er kortsluttet.
For mig handler det her om et behov for at række de demokratiske kræfter i Tyrkiet en hjælpende hånd, for at række befolkningen i Tyrkiet en hjælpende hånd, og om at sikre, at det, at der sker undertrykkelse i et land, som er medlem af Europarådet, og som har forpligtet sig til at sikre grundlæggende rettigheder, skal have en konsekvens.
Jeg er rigtig bange for konsekvensen, hvis vi ikke handler.
Allerede i dag har vi en situation, hvor FN anslår, at 500.000 civile er fordrevet i de kurdiske områder i Tyrkiet.
Hvis vi ikke handler nu, er der ingen tvivl om, at den her udvikling vil fortsætte, og at mange, mange flere vil blive jaget på flugt.
Det er derfor, det i den grad er på tide at handle, og det er derfor, det er så afgørende, at der lægges et pres fra Europas side, fordi den tyrkiske opposition sidder i fængsel.
Og jeg vil gerne understrege endnu en gang – som det allersidste – at det her ikke er et forslag til at bryde dialogen, det her er ikke et forslag til at smække døren i hovedet på Tyrkiet, på ingen måde.
Det her er et forslag til at lægge pres på Erdogan ud fra et oprigtigt ønske om at hjælpe de prodemokratiske kræfter i Tyrkiet og ud fra et oprigtigt ønske om at hjælpe den tyrkiske befolkning til at få sikret dens grundlæggende demokratiske rettigheder.
Tak for det.
Det giver ikke mening at forhandle om EU-medlemskab med et land, hvor demokratiet er kortsluttet.
Det er kort sagt baggrunden for det her beslutningsforslag.
EU-optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet bør midlertidigt suspenderes, indtil de demokratiske rettigheder er sikret.
Det er selve indholdet af det her beslutningsforslag.
Det ligger i tråd med vedtagelsen fra et stort flertal i Europa-Parlamentet og ligger i tråd med vedtagelsen i et enigt østrigsk parlament.
Det er meget vigtigt at bemærke, at forslaget går på en midlertidig suspendering, så forhandlingerne kan blive genoptaget, hvis de demokratiske rettigheder sikres.
Der er altså ikke tale om et permanent, et evigt stop, og det synes jeg er vigtigt at understrege, både over for Folketinget, men også over for dem, der sidder og følger med.
Og jeg vil meget gerne advare imod at bruge den argumentation, som jeg har hørt flere og desværre også udenrigsministeren lidt slå til lyd for, og som er, at en midlertidig suspendering, indtil de demokratiske rettigheder er sikret, skulle være det samme som at lukke døren.
Det er en retorik, som jeg ikke er et sekund i tvivl om bliver brugt af den tyrkiske regering og af den tyrkiske præsident Erdogan, men det er på ingen måde det, som det her forslag indeholder.
Jeg synes, det er vigtigt sådan helt generelt at overveje, om det overhovedet giver mening at lægge pres på Tyrkiet.
Tidligere i dag var Dansk Folkepartis ordfører, hr. Kenneth Kristensen Berth, inde på, at det ikke har nogen som helst konsekvens, når der kommer kritik fra Europa, altså at Erdogan er uden for pædagogisk rækkevidde.
Jeg citerer meget frit lige nu, men det var sådan essensen af det, som hr. Kenneth Kristensen Berth sagde.
Det er ikke rigtigt.
Det er i hvert fald på ingen måde mit indtryk.
Altså, jeg synes, at den meget desperate reaktion, der kom fra den tyrkiske præsident oven på den klare kritik fra de internationale valgobservatører, hvor han var meget, meget desperat og brændte en masse broer, både til Europarådet og til OSCE, helt tydeligt viser, at han bliver presset, når der er international kritik.
Der var sågar trusler om, at man ville melde Tyrkiet ud af Europarådet, hvis beslutningen blev truffet.
Og det var fuldstændig tomme trusler.
Altså, reaktionen fra Tyrkiet, fra den tyrkiske regering var ekstremt afdæmpet oven på den her meget, meget klare beslutning, som var ganske drastisk, fordi det var første gang i Europarådets mangeårige historie tilbage fra 1947, at det reelt blev besluttet at sætte et land under fuld monitorering, som én gang var kommet ud af monitorering.
Og jeg synes desværre, at der er alt for mange her i Folketinget, der har argumenteret mod forslaget, der er gået med på den retorik, og det tror jeg ikke på nogen måde gavner debatten om forslaget, tværtimod.
Det her forslag er vigtigt, fordi der er behov for at lægge pres på den tyrkiske præsident.
Det er ikke så lang tid siden, at Folketinget diskuterede et lignende forslag, som flere også har været inde på.
Dengang var der opbakning til forslaget fra os i Enhedslisten, fra SF, fra Alternativet og fra Dansk Folkeparti.
Jeg besøgte som valgobservatør ved folkeafstemningen et stort fængsel, der ligger lidt uden for storbyen Izmir, med mere end 6.000 fanger – det er ganske mange – og op mod halvdelen af de indsatte i det her fængsel er simpelt hen politiske fanger indsat efter det forfejlede kupforsøg.