Sikandar Siddique (UFG), 2021-05-25:
For Frie Grønne handler en genindførelse af blasfemiparagraffen ikke om, at vi ikke skal have religionskritik eller satire i Danmark.
Det skal vi, og det har vi en god tradition for.
Og helt ærligt: Kan man virkelig kalde det en kritik eksempelvis at brænde Bibelen, Toraen eller Koranen i det offentlige rum?
Ikke i min verden.
I en ideel verden havde vi naturligvis ikke brug for en blasfemiparagraf eller en racismeparagraf eller en lov om hadforbrydelser.
Men vi lever ikke i en ideel verden.
P.t. lever vi i Danmark, hvor forhånelsen af religiøse mindretal og religion vel ikke har været større siden anden verdenskrig.
Den forhånelse blev nemmere at udføre, da et enigt Folketing på Enhedslistens initiativ med undtagelse af Socialdemokratiet i 2017 valgte at afskaffe blasfemiparagraffen – en paragraf, som i ca. 80 år forinden ellers havde sikret, at der kunne rejses tiltale i de groveste sager om religionsforhånelse.
Kritikere af forslaget vil sige, at religionskritik er nødvendigt.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Men forhånelse er ikke kritik, og det er jo ikke, fordi religionskritikken ikke eksisterede før 2017, hvor blasfemiparagraffen blev afskaffet – tværtimod.
Til gengæld har afskaffelsen af blasfemiparagraffen, som de fleste af os opdagede, siden givet mulighed for, at Stram Kurs, Rasmus Paludan og andre hadprædikanter har kunnet brænde Koranen af på offentlige steder helt lovligt, herunder på skoler foran børn og unge, der udsættes for psykisk terror – børn, der har fået et traume, børn, der kommer hjem og spørger forældrene, om det er rigtigt, at de skal smides ud af Danmark.
Kan vi ikke i et velstående land som Danmark forvente, at den demokratiske debat er mindre primitiv?
Men det stopper ikke her.
Faktisk har afskaffelsen af blasfemiparagraffen været medvirkende til, at den danske stat har været forpligtet til at beskytte Rasmus Paludans og andre hadprædikanters hadefulde mediestunts i en sådan grad, at politiets regning på et år er løbet op over 100 mio. kr. Mens Paludan beskyttes som en amerikansk præsident, ser virkeligheden anderledes ud for de borgere, der rammes af hans tour de koranafbrænding.
For racismeparagraffen kan ikke beskytte dem.
Det mener flere jurister at en blasfemiparagraf ville kunne.
På den måde kan man sige, at vi med blasfemiparagraffen giver disse borgere en mulighed for at beskytte sig selv og leve deres liv i fred og ro.
Jeg vil gerne lige understrege, at det selvfølgelig er politiets opgave at sikre, at vores rettigheder beskyttes.
Men det bør ikke være en rettighed at misbruge ytringsfriheden til at udøve psykisk terror mod et religiøst mindretal, der blot passer skole, arbejde eller andre dagligdags ting.
Derfor vil jeg gerne i den forbindelse spørge ordførerne for de øvrige partier, som er for en fortsat afskaffelse af blasfemiparagraffen, hvad I helt konkret tænker at vores religiøse medborgere skal stille op i de her situationer.
Hvad mener I de skal gøre, når I ikke mener, at blasfemiparagraffen skal værne om de mest hadske anslag mod deres tro?
Hvordan skal de beskytte deres børn?
Her taler jeg særlig til Enhedslisten, Radikale Venstre og SF.
For os i Frie Grønne er det helt åbenlyst, at blasfemiparagraffen kan være et værn mod lømler som Rasmus Paludan, der spreder had og sår endnu mere splid i vores samfund – et samfund, der de sidste 20 år er blevet mere og mere splittet, på den ene side mellem folk, hvis holdning går fra ikke at bryde sig om indvandring til decideret at hade muslimer, og så på den anden side os humanister, der ønsker et Danmark for alle.
Ligesom racismeparagraffen ikke har betydet, at der ikke er racisme i Danmark, vil blasfemiparagraffen heller ikke betyde, at hadet til religionerne forsvinder.
Men det vil betyde, at der er en bund, en grænse for, hvad vi som samfund synes er acceptabelt – præcis som vi gør med andre ting.
Tak for ordet.