Mattias Tesfaye (S), 2020-12-21:
Jeg vil starte med at sige tak til ordførerne for modtagelsen af lovforslaget og for den debat, der har været i dag i Folketingssalen.
Jeg er glad for, at vi har haft mulighed for at drøfte det nærmere indhold af lovforslaget her i Folketingssalen i dag og tidligere, og at der er bred opbakning til forslaget.
Lovforslaget udspringer som bekendt af beslutningsforslag B 176, fremsat af Dansk Folkeparti før sommerferien.
Det var aktualiseret af den tragiske sag, hvor en mand efter at være vendt hjem til Syrien med økonomisk støtte fra Danmark efter det oplyste har slået sin kone og søn ihjel.
Det er jo en sag, som har berørt alle os, der har arbejdet med det her spørgsmål, dybt, og som vel stadig gør et enormt indtryk på alle os, hver gang vi kommer til at tænke på det.
Efter min opfattelse har vi grundlæggende set en god og en attraktiv repatrieringsordning, altså en ordning for hjemrejsestøtte, men det er selvfølgelig helt forkert, at personer, der har fået økonomisk støtte til at vende hjem, og som efter at være vendt hjem begår alvorlig kriminalitet, kan få yderligere støtte udbetalt fra Danmark efter de nuværende regler.
Den konkrete sag fra Syrien har på en meget trist baggrund vist, at der har været behov for at se den her ordning efter i sømmene.
Jeg er derfor glad for, at der er bred enighed om at lukke det her hul.
Det er jo lige præcis det, som lovforslaget handler om.
Det skal sikre, at vi ikke igen fremover ser tragiske sager svarende til den, der i medierne er blevet kaldt Hudasagen.
Jeg vil ikke gennemgå hele lovforslaget i detaljer her fra talerstolen, men sige, at lovforslaget som overordnet formål har at indføre en ny ordning i loven, som vil betyde, at udbetaling af anden rate af den økonomiske hjælp, som en person kan få fra den danske stat, når man ønsker at vende hjem til sit hjemland eller tidligere opholdsland, er betinget af, at en person f.eks. ikke begår alvorlig kriminalitet efter udrejsen.
Lovforslaget indeholder en tilsvarende ordning i de tilfælde, hvor en person vælger at rejse hjem med reintegrationsbistand – det er den pensionslignende månedlige ydelse.
Nærmere bestemt foreslås det, at personer, som efter afgørelsen om tildeling af hjælp til at vende hjem, men inden anmodningen om anden rate af hjælpen, begår handlinger, der ville udelukke en udlænding fra opholdstilladelse her i landet, ikke har ret til anden rate af hjælpen.
En tilsvarende ordning vil efter forslaget gælde for personer, som efter afgørelsen om reintegrationsbistand, men før bistandens ophør, begår handlinger, der ville udelukke en udlænding fra opholdstilladelse her i landet.
Forslaget bygger på en overordnet præmis om, at tidspunktet for, hvornår eksempelvis et kriminelt forhold har fundet sted – det vil sige, at uanset om forholdet er begået forud for eller efter repatrieringen – principielt set bør være uden betydning for, om en person, der ønsker at vende hjem, kan få økonomisk støtte fra den danske stat.
For mig at se er det helt selvfølgeligt.
Med forslaget sikres det også, at udbetaling af yderligere støtte ved tilbagevenden kan tilbageholdes, når der foreligger oplysninger, som giver grund til at antage, at personen f.eks. har begået alvorlig kriminalitet efter afgørelsen om at yde støtte.
Adgangen til at tilbageholde hjælpen i de tilfælde er efter min opfattelse et vigtigt instrument for at sikre, at støtten rent faktisk ikke kommer til udbetaling, mens myndighederne undersøger sagen til bunds.
Viser det sig, at erklæringen var urigtig, sikres det med forslaget, at hjælpen naturligvis skal tilbagebetales.
Bl.a. for at undgå, at kommunalbestyrelsen pålægges en uforholdsmæssigt tung administrativ byrde på et nyt og komplekst sagsområde, foreslås det, at det er Udlændingestyrelsen, som vil skulle vurdere, om betingelserne efter udlændingeloven for at udelukke en udlænding fra opholdstilladelse her i landet er opfyldt.
Udlændingestyrelsen vurderer allerede i dag, om det er tilfældet i bl.a. asyl- og familiesammenføringssager.
Kommunalbestyrelsen vil ifølge forslaget herefter skulle træffe afgørelse om eventuelt bortfald af repatrieringsstøtten på baggrund af Udlændingestyrelsens vurdering.
Forslaget muliggør derfor en så vidt muligt hensigtsmæssig administration i kommunerne, samtidig med at der tages det nødvendige opgør med udbetaling af yderligere støtte i tilfælde af f.eks. alvorlig kriminalitet.
Jeg vil slutte af med at sige tak for debatten i dag om de forskellige dele af lovforslaget, og jeg har som sagt noteret mig, at der er opbakning til lovforslaget og det overordnede formål om en ny ordning i loven, som vil betyde, at repatrieringsstøtte er betinget af, at en person ikke begår alvorlig kriminalitet.
Jeg ser frem til den videre diskussion i dag i salen og til den videre udvalgsbehandling.
Jeg kan selvfølgelig kun tale på egne vegne, men jeg var ret chokeret, da jeg læste de første artikler om den her sag.
Jeg synes, det er fuldstændig grotesk og vanvittigt, hvad der er foregået.
Det er jo en ordning, vi har haft i rigtig, rigtig mange år.
Og jeg tror, at når diskussionen om kriminalitet begået mellem første og anden rate først kommer nu, så må det vel være, fordi der ikke har været så groteske sager tidligere.
Det betyder vel ikke, at der ikke før har været nogen, der er repatrieret, som har begået kriminalitet, men at det i hvert fald ikke har været kriminalitet af en karakter, som har skabt så meget offentlig debat og virak i det danske samfund.
Og det har det jo nok, fordi ofrene for den kriminalitet var folk, der faktisk havde opholdstilladelse her i landet, og som jeg tror vi alle sammen er enige om er de egentlige ofre i den sag, vi diskuterer i dag.
Så tror jeg måske heller ikke, det er helt rigtigt at sige, at den her ordning er skabt for at få folk ud af landet.
Den er også skabt for, at nogle af de første gæstearbejdere efter at have været i Danmark i en årrække havde mulighed for at vende hjem og måske leve deres tredje liv eller deres alderdom i deres hjemland og få en pose penge med fra det danske samfund – også som en erkendtlighed for, at de jo har betalt til det danske velfærdssamfund og ikke kommer til at trække på det samfunds ydelser som pensionister, f.eks. sundhedsydelser, og dermed kunne de få en pose penge med hjem og genetablere livet i deres hjemland.
Det behøver ikke at have noget med kriminalitet at gøre.