Kenneth Kristensen Berth (DF), 2018-11-13:
Jeg vil indlede med at sige tak til Folketingets partier for behandlingen af forslaget.
Jeg er meget glad for, at der tegner sig et flertal for i hvert fald at gøre noget ved det her.
Der er et flertal af Folketingets partier, som er bekymret ved udsigten til, at antallet af dispensationer løber løbsk.
Så selvfølgelig en meget stor tak til Socialdemokratiet, Enhedslisten og Socialistisk Folkeparti for, at man er villig til at kigge positivt på en måde at løse den her udfordring på.
For der er slet ikke nogen tvivl om, at det er en stor udfordring og et problem, der skal løses.
I Dansk Folkeparti er vi, som det også fremgår af forslaget, stærkt bekymret over den udvikling, der har gjort, at der år efter år gives flere dispensationer fra reglerne om, at man skal have haft bopæl i Danmark i 5 år for at kunne erhverve et sommerhus.
Som det også ses af tallene, har udviklingen særlig taget fart siden 2010, hvor der år for år er givet betydelig flere tilsagn, og spændet mellem antallet af tilsagn og afslag bliver mindre.
Sommerhusreglen er jo som bekendt et forbehold, som Danmark er født med i EU- og EF-sammenhæng, da det var en del af forudsætningen for Danmarks indtræden i EU og fyldte ganske meget i debatten, da Folketinget tog stilling til medlemskabet forud for afstemningen i 1972.
Bekymringen var dengang og er stadig, at en ophævelse af sommerhusreglen vil medføre massive prisstigninger på det danske sommerhusmarked, som følge af at vi i Danmark har en betydelig kyststrækning og at der lige syd for den dansk-tyske grænse også befinder sig et særdeles købedygtigt publikum, hvis indtræden på det danske sommerhusmarked vil kunne presse priserne i vejret.
Skulle man være i tvivl herom, kan man se på forskellen i sommerhuspriser mellem f.eks. Rømø og Sild.
En ophævelse af sommerhusreglen vil således i praksis udelukke mange danskere fra overhovedet at kunne erhverve et sommerhus i Danmark.
Dertil skal så naturligvis lægges den affolkning af sommerhusområder, som følger af, at velpolstrede personer uden behov for eller ønske om at udleje deres sommerhus overtager ejendommene.
Hvorfor er det så relevant i forhold til spørgsmålet om dispensation fra bopælspligten?
Ved forskellige lejligheder har både Justitsministeriet og Kammeradvokaten udtalt sig om de mulige problemer ved f.eks. at give øget adgang til anvendelse af sommerhuse som helårsbeboelse eller indlede forsøgsordninger med salg til udlændinge i afgrænsede områder og peget på, at der er en risiko for, at Danmark fortaber retten til at fastholde sommerhusprotokollen.
Når EU-Domstolen har udtalt sig om andre undtagelsesordninger til medlemslandenes traktatmæssige forpligtelser, f.eks. i relation til Østrig, så har Domstolen lagt vægt på, at disse kan bevares, såfremt de har udgjort en uafbrudt bestanddel af medlemsstatens retsorden siden vedtagelsen af den relevante traktatbestemmelse.
Men med en dispensationspraksis, hvor Justitsministeriet giver mere end dobbelt så mange tilsagn som afslag, og hvor de fire kriterier for at afvige fra bopælspligten, nemlig tidligere ophold i Danmark, familiemæssig tilknytning, sproglig eller kulturel interesse for Danmark eller tilknytning til en bestemt ejendom, må betragtes som usaglige set i lyset af erhvervelsesloven fra 1959, så er der en risiko for, at EU-Domstolen vil kunne nå til den konklusion, at erhvervelsesloven i praksis ikke har været gældende, hvorfor sommerhusreglen kan falde. Hvorfor er Justitsministeriets dispensationskriterier så usaglige?
Det, som loven fra 1959 beskæftiger sig med, er alene spørgsmålet om bopæl og længden af ens residens i Danmark.
Derfor kan man også i Højesterets afgørelse fra 1998 se, at der lægges vægt på bopælspligten og alene bopælspligten i afgørelsen i den konkrete sag.
Hvordan ligger Justitsministeriets dispensationskriterier så i tråd med loven fra 1959, som jo er baggrunden for, at vi overhovedet fik sommerhusprotokollen?
Ser man sig omkring i Europa, kan man notere sig, at 6,5 pct. af fritidshusene i Sverige er ejet af udlændinge, mens man i Danmark ikke ved, hvor mange fritidshuse der er ejet af udlændinge.
Det er i sig selv temmelig mærkværdigt, at der ikke føres sådan en statistik, når vi har en protokol herom i EU.
I Syd- og Sønderjylland er der imidlertid ifølge en artikel i JydskeVestkysten baseret på en, så vidt jeg forstår, manuel optælling 6 pct. af fritidshusene, der er ejet af udlændinge, altså kun en ganske lille smule mindre, end tilfældet er i Sverige, som ikke har en sommerhusprotokol.
I hele Danmark blev der i perioden 2007-2017 givet 1.864 dispensationer til udlændinge til at købe sommerhus i Danmark, og det vil sige, at 4 pct. af omsætningen af sommerhuse var til udlændinge.
Forskellen mellem Sverige, hvor man altså ikke har en sommerhusprotokol, og Danmark, hvor vi altså har en, er således ikke ret stor, og det taler jo også for, at der er tale om en for lempelig dispensationspraksis.
Det er Dansk Folkepartis opfattelse, at det er i strid med nationale og kulturhistoriske interesser, og at det er uhensigtsmæssigt, potentielt fordyrende og ødelæggende for det sociale miljø i sommerhusområderne, at mange sommerhuse kommer på udenlandske hænder.
Udviklingen med stadig flere ansøgninger og stadig flere tilladelser må dog frem for alt stoppes.
Ellers risikerer vi, at hele sommerhusreglen underkendes ved EU-Domstolen, og det vil være et kæmpestort problem for vores land.
Men endnu en gang skal jeg sige tak for den positive modtagelse, som forslaget har fået fra en bred kreds af partier i Folketinget. Vi ser frem til udvalgsarbejdet.
Det er sådan set bare for at kvittere for hr. Karsten Hønges bekymringer.
Forud for det her forslag tillod jeg mig lige at læse op på Folketingets behandling af tilslutningen til de europæiske fællesmarkeder.
Der var bl.a. et par fantastisk gode indlæg af Jens Maigaard, hr. Karsten Hønges tidligere partikollega, som netop også fokuserede på det her spørgsmål om adgang til at fastholde – hvad var det, han sagde?
Jeg vil bare kvittere for, at Socialistisk Folkeparti stadig væk har den opfattelse, at det her er væsentligt at holde fast i, og jeg håber på, at vi kan finde en måde at gøre det på, der indebærer, at antallet af dispensationer ikke løber fuldstændig fra os.
For det er det da i hvert fald ved at gøre nu.
Nå, men så må man jo antage, at hr. Rasmus Nordqvist mener, at direktøren for Feriehusudlejernes Brancheforening, Carlos Villaro Lassen, er en angst person.
For han har jo tilkendegivet, at han finder, at det er et problem, at der er så mange sommerhuse, der lander på udenlandske hænder, og har også påpeget, at det er problem, at der er så få, der lejer feriehusene ud, og at de, der er overtaget af udlændinge, ikke bliver lejet ud.
Vi står med det problem, at feriehusudlejerne kan leje mange flere sommerhuse ud – mange flere sommerhuse – men så godt som hver gang et sommerhus bliver solgt til en udlænding, ryger det ud af den kø.
Så bliver det brugt af udlændingen, når vedkommende er her, men det bliver ikke brugt til udlejning.
Er hr. Rasmus Nordqvist ikke enig i det?