Theresa Scavenius (UFG), 2026-01-16:
Vores retssamfund hviler på, at man for alt i verden vil undgå, at uskyldige bliver dømt eller straffet.
Derfor har mange kæmpet for retfærdige, lange, nidkære procedurer for at sikre, at enhver dom og afgivet straf er korrekt og retfærdig.
Ministeren bruger udtrykket, at fodboldtølperne skal have et ordentligt hak i tuden, der skal statueres et eksempel, og livet skal gøres surt for dem.
Jeg har de seneste par måneder, som det også er fremgået af spørgerunden her, efterspurgt data på problemerne og evidens for virkningen af de foreslåede redskaber.
Loven blev indført først i 2008 med det her hooliganregister, og nu er det så, at man i endnu højere grad vil bruge de redskaber.
Men man har faktisk ikke undersøgt, om de har virket; man har ikke et overblik over selve det her hooliganregister.
Vi ved altså ikke, om tiltagene kommer til at virke efter hensigten.
Måske kan det endda have den modsatte effekt.
Men for at retfærdiggøre den omfattende hooliganpakke – og det er ministerens eneste argument – henviser ministeren til Rigspolitiets vurderinger.
Men som sagt i svarene på spørgsmål 115, 116 og 117 fremgår det altså: »Rigspolitiet er ikke i besiddelse af data, der nærmere kan belyse, hvordan meddelelse af generel karantæne har påvirket kriminalitetsniveauet, og hvordan det har påvirket konfliktniveauet mellem fans og politi.«
Vidensgrundlaget mangler altså på mange niveauer, og der er ikke evidens for, at de her tiltag kommer til at virke på det problem, man mener at der er.
Alligevel vil man nu udvide anvendelsen af hooliganregisteret ved at sænke kravet til mistanke og karantæne.
Det får den konsekvens, som Politiforbundet også skriver i deres høringssvar, at hooliganregisteret kan vokse uhensigtsmæssigt og miste fokus og derfor ikke give et retvisende billede af, hvem der reelt udgør en risiko, og at det vil være administrativt uoverkommeligt for politiet at identificere kontakter og registrere så mange personer og derfor i det hele taget at håndhæve forslaget.
Det lyder altså i det hele taget som lovgivning, som det bliver svært at implementere og svært at håndhæve.
Tilbage står jo så alligevel en hel række krænkelser af borgernes retssikkerhed, som vi også har været inde på, for forslaget bryder med de allermest fundamentale principper i vores retsstat, nemlig at vi skal undgå, at uskyldige bliver dømt, og at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Men det virker altså ikke til at optage regeringen så meget.
I stedet er man interesseret i at give så brede beføjelser til justitsministeren og politiet som muligt, og hvis der så ryger en uskyldig i processen, gør det nok ikke så meget.
Man skaber også et usikkert retsgrundlag for en masse mennesker, der går til fodboldkampe, ved at udbrede de her visitationszoner og karantæne zoner på 5 kilometers afstand fra stadion.
Det vil sige, at det kan være en hel by, som vi har snakket om, det kan være personer, der i deres privatliv skal ned til købmanden eller andet med deres børn.
Det er nogle af de her lavpraktiske tvivlsspørgsmål, politiet skal spilde deres tid på.
Så dem, der er bekymret om ressourcer, skulle også være bekymrede om det her forslag.
Generelt kan vi bare sige, at lovforslaget opjusterer på strafmuligheder og nedjustere på procedurer, der skal undersøge, om straffene faktisk er retfærdige og korrekte.
Men vi har også hørt flere her i dag, der bare sige: Det er egentlig fint, bare straffene er der, og de er så hårde som muligt.
Derudover vil jeg også nå at tale om et andet stort brud på vores retssikkerhed, som høringssvarene også beskriver, og det er det her med, at grænserne og forskellen mellem forvaltning og dom udviskes.
I det oprindelige forslag blev politiet en dømmende magt, da udstedelse af karantæner kom direkte på straffeattesten.
Efter kritik er det heldigvis taget ud af det reviderede forslag, og tusind tak for at lytte til kritikken, men problemet er, at vi ikke rigtig kan være helt glade, for, som det også er blevet nævnt tidligere, hvorvidt den her karantæne kan komme på straffeattesten ved meddelelse og dermed uden dom, er stadig væk et spørgsmål, som ligger på bekendtgørelsesniveau.
Det bliver givet som en bemyndigelse.
Der står i lovtekstens § 6 c: Justitsministeren kan fastsætte nærmere regler om politiets behandling af oplysninger om generel karantæne.
Der er altså blevet indbygget en kæmpe bagdør til at bryde med vores grundlæggende retsstatsprincipper stadig væk.
Det tredje brud på vores retsprincipper, som jeg vil nævne igen, er det her med, at det foreslås, at der skal gives automatiske straffe til nogle, som er dømt for noget helt andet, og endda med tilbagevirkende kraft.
Grundlæggende vil jeg sige, at jeg tror, det her forslag vil have den modsatte effekt.
Det vil svække tilliden og sandsynligvis vil det gå som med knivloven: Det vil møde masser af det praktiske problemer ude i virkeligheden og komme til at blive tilbageført.