Jeppe Kofod (S), 2021-05-26:
Tak for det, formand.
Også tak til ordføreren for forespørgerne, hr. Christian Juhl.
11 dages raketangreb og bombardementer har kostet langt over 200 mennesker livet og har såret mange tusinder, herunder et stort antal børn.
Det er en menneskelig tragedie, og det er dybt frustrerende endnu en gang at være vidne til en så voldelig og blodig opblussen af konflikten.
Jeg er lettet over, at der nu er opnået en foreløbig indstilling af kamphandlingerne.
Det er helt afgørende, at våbenhvilen respekteres, så vi kan beskytte civile, sikre humanitær adgang til Gaza og igangsætte en diplomatisk proces.
Jeg har fra starten af taget klart afstand fra de mange tusinde vilkårlige raketangreb fra terrororganisationen Hamas og andre militante grupper i Gaza rettet mod civile i Israel.
Og lad mig sige det helt klart: Det er helt uacceptabelt.
Det er ren og skær terrorvirksomhed; det må og skal stoppes.
Regeringen har meget klart sagt, at vi anerkender Israels legitime ret til selvforsvar i den situation.
Samtidig har vi også kontinuerligt lagt vægt på, at Israel må demonstrere proportionalitet og tilbageholdenhed i magtanvendelsen.
Bestræbelserne på at få våbenhvilen i stand har haft stor international opbakning.
Herhjemme har Udenrigsministeriet været i løbende kontakt med de herværende ambassadører, og vores ambassader ude har ydet en stor indsats trods svære omstændigheder.
De diplomatiske bestræbelser, der i sidste ende ledte til våbenhvilen, blev gradvis intensiveret i løbet af de 11 dage, som konflikten varede.
Det oplevede jeg selv på nærmeste hold, da USA's udenrigsminister i den forgangne uge var i København, på Island og i Grønland.
Her førte han løbende et meget aktivt telefondiplomati med en række af de centrale aktører, ligesom Blinken og jeg drøftede konflikten på tomandshånd ad flere omgange.
Det amerikanske engagement har været afgørende for at få Israel om bord i en våbenhvile.
I forhold til Hamas skal man nok især se på de regionale aktørers indsats.
Egypten har ved tidligere konflikter mellem Israel og Hamas i bl.a. 2014 og 2009 spillet en nøglerolle for at få Hamas til at tilslutte sig våbenhviler.
Det har Egypten haft særlig mulighed for, da man nyder tilstrækkelig tillid både hos Israel og Hamas.
Regeringen havde selvsagt gerne set, at FN's Sikkerhedsråd havde kunnet enes om en resolution, som opfordrede til en våbenhvile, men vurderingerne fra især amerikansk side var, at der var større chancer for at opnå en våbenhvile uden en resolution – og det respekterer vi.
For regeringen er målet, altså selve våbenhvilen, vigtigere end midlet.
EU har også engageret sig aktivt under konflikten.
Herfra har der været løbende opfordringer til deeskalering og aktivt diplomati fra både den høje repræsentant Borrell og fra flere EU-medlemslande, herunder altså også en aktiv indsats fra dansk side.
Afholdelsen af et ekstraordinært udenrigsministermøde den 18. maj var et vigtigt signal om, at konflikten måtte deeskalere og helt slutte.
I lyset af den nuværende situation, hvor de humanitære udfordringer i Gaza er kolossale, vil regeringen fokusere på to indsatser: For det første vil vi særlig gennem EU og FN arbejde for at sikre beskyttelsen af civile og uhindret humanitær adgang til Gaza.
For det andet vil vi bidrage til at adressere de grundlæggende årsager til konflikten og forhåbentlig få genskabt perspektivet for en tostatsløsning.
Det er den eneste farbare vej for både israelere og palæstinensere.
Derfor skal der også tages skridt fra begge parter.
Det omfatter en ophævelse af blokaden mod Gaza til gavn for Gazas indespærrede befolkning, og det skal selvsagt gå hånd i hånd med skridt, der sikrer israelske borgere mod angreb fra Gaza, herunder afvæbning af alle terrorgrupper i Gaza.
Begge dele burde være en selvfølgelighed.
I kølvandet på våbenhvilen må en serie af tillidsskabende tiltag derfor også fremmes, så situationen gradvis skal normaliseres i og for Gaza og dermed også for Israel.
I EU-kredsen er vi enige om de store linjer, herunder målet om en tostatsløsning med grænser baseret på status før besættelsen i juni 1967 med mulighed for landbytte.
Jerusalem skal være delt hovedstad for de to stater, og sikkerhedsarrangementer skal tilgodese israelernes sikkerhed i forhold til terrorisme og andre sikkerhedstrusler, herunder regionale trusler.
Samtidig skal de respektere palæstinensernes suverænitet og ret til deres egen stat.