Kenneth Kristensen Berth (DF), 2016-12-01:
Først og fremmest skal jeg lige minde fru Zenia Stampe om, at hverken i dag, i går eller i fremtiden har en almindelig politibetjent adgang til på sin mobile enhed at søge noget som helst i AIS.
Det kan man ikke.
Når det så er sagt, vil jeg i øvrigt sige til fru Zenia Stampe, at det er en hypotese bygget på en hypotese bygget på en hypotese.
Og hypoteser i tredje potens forholder jeg mig ikke til.
Tak, hr. formand.
Se, den 3. december 2015 besluttede et flertal af vælgerne, at Danmark skulle fastholde retsforbeholdet.
Det har givetvis været en bitter pille at sluge for de EU-positive partier, der jo så Europols overgang til overstatslighed som det brækjern, der skulle bryde danskernes modstand mod afskaffelsen af retsforbeholdet ned og sikre, at Danmark kunne komme tættere på kernen af EU.
Regeringen afsendte herefter en anmodning om en parallelaftale til Kommissionen.
Så har jeg egentlig det indtryk, at tingene gik i stå.
Det virkede, som om regeringen lænede sig tilbage og afventede, at tiden skulle gå.
Den selvdefinerede deadline den 1. januar kom nærmere, hvorefter man så i erkendelse af det manglende fremskridt kunne udskrive en ny folkeafstemning om afskaffelse af retsforbeholdet, måske fordi regeringen havde fået den opfattelse, at hvis man bare lod projektet om en operationel aftale kuldsejle, kunne man altid falde tilbage på en ny afstemning, hvor Dansk Folkeparti ville anbefale et ja.
At forløbet tegner sig sådan, mener jeg i øvrigt også bekræftes af de svar, vi har fået fra Justits- og Udenrigsministeriet på, hvad forhenværende justitsminister hr. Søren Pind og forhenværende udenrigsminister hr. Kristian Jensen har foretaget sig i den her sag.
Vi bad om at få at vide, præcis hvornår, på hvilke møder og i hvilke sammenhænge jorden var blevet gødet for ønsket om en dansk aftale.
Det bad vi om i august.
Der gik 3 måneder, før vi fik svar.
Men da svaret kom, var det ganske intetsigende.
Der var ingen konkrete angivelser af, hvornår de to ministre havde rejst spørgsmålet og i hvilke sammenhænge.
Det var et svar, der kunne være skrevet på 5 minutter i Justitsministeriet, men som det altså tog 3 måneder at tilvejebringe.
I det hele taget har processen været omgivet af nogen mystik.
Jeg har personligt ikke hørt noget som helst fra hr. Kristian Jensen, men jeg har kunnet læse en masse gisninger i pressen.
Det er jo mildt sagt ikke den normale måde, man her på Christiansborg ellers holder aftalepartnere orienteret på.
Jeg ved ikke, om det også var sådan, det foregik i forbindelse med den afstemning, vi havde i 1992, hvor hr. Holger K. Nielsen sad i en central position.
Hørte han heller ikke noget som helst, efter han havde indgået en aftale med den daværende regering om, hvordan det videre forløb skulle være?
Det kan være, vi kan få svar på det senere i dag.
I de seneste uger har jeg så i pressen først kunnet læse, at forhenværende justitsminister hr. Søren Pind under et møde hos tænketanken Europa kunne løfte sløret for, at der var en vis lydhørhed over for det danske problem, og den 15. november kunne jeg forstå på et indslag i TV 2 og efterfølgende pressedækning, at forhenværende udenrigsminister hr. Kristian Jensen mente, at der nu vil komme en aftale i løbet af nogle uger.
Jeg kan så nu forstå, at partilederne er indkaldt til møde i Statsministeriet næste torsdag til orientering om forløbet vedrørende Europol.
Det er i og for sig interessant, at vi nu ser ud til overhovedet at få sådan en aftale.
Nu ser det så ud til, at vi får sådan en aftale, og så lader det også pludselig til ikke at være godt nok.
Det er i øvrigt meget vanskeligt at skulle forholde sig til noget, hvis indhold man ikke kender, så det vil jeg afstå fra, men blot konstatere, at den fremgangsmåde, som regeringen har brugt i relation til disse forhandlinger, med reelt at holde en aftalepartner som Dansk Folkeparti hen i total uvidenhed om forløbet efter min bedste overbevisning ikke har været synderlig smart.
Det er jo ikke befordrende for tilliden mellem aftalepartnere, at man ikke orienterer de partier, man har aftaler med, løbende om status, men at aftalepartierne i pressen skal konfronteres med nye rygter og fragmenter af mulige aftaler, brudstykker af regeringens overvejelser osv.
Nu er der så kommet en ny regering, og den nye justitsminister og den nye udenrigsminister skal naturligvis have mulighed for at råde bod på fortidens synder.
Jeg har tillid til, at der opnås en aftale mellem EU og Danmark om Europol.
Vi har jo sådan set fået at vide af den forhenværende udenrigsminister, at en sådan aftale er lige på trapperne, og det må vi stole på.
Når den aftale er i hus, vil vi selvfølgelig fra Dansk Folkepartis side nøje studere aftalen, forholde os til den, men indtil da er det dybest set ikke særlig interessant at diskutere med udgangspunkt i antagelser, gætterier og hypoteser.
»Folketinget konstaterer, at regeringen ved den daværende udenrigsminister den 15. november 2016 i pressen meddelte, at der formentlig ville blive indgået en aftale om fortsat dansk deltagelse i Europol i løbet af nogle uger.
Folketinget ser frem til at blive gjort bekendt med indholdet af den indgåede aftale i nærmeste fremtid.«