Karin Liltorp (ALT), 2025-12-11:
Jo, det vil jeg meget gerne, og det er jo netop det, arbejdsgruppen skulle gøre, for jeg kan love for, at der er masser af undersøgelser derude.
Der har været forskning på det her område i rigtig mange år.
Jeg ved godt, at det med lsd i 1960'erne blev nævnt; det var meget uheldigt, men det ligger snart 60-70 år tilbage.
Man er blevet klogere, og man ved lige nøjagtig, hvad man gjorde galt.
Så vi snakker jo i virkeligheden om, at man skal samle op på al den viden, der er derude.
Når de i nogle lande siger, at det tør de godt, fordi de synes, de har tilstrækkelig evidens til at ville en anden vej, hvorfor så ikke se på, hvad det er for noget evidens, de synes de har set, og hvad er det for nogle resultater, de synes de har set, siden de tør kaste sig over det?
Det synes jeg måske ikke er så farligt i sig selv, altså at finde ud af, hvad vi kan lære af dem.
Tak for ordet, og tak for debatten i dag.
Det kom meget til at handle om, at vores beslutningsforslag ikke var klart nok, så det vil jeg da gerne op opsummere igen.
Vi snakkede faktisk ikke om, at vi skulle godkende noget til medicinsk behandling, som ikke er godkendt andre steder.
Det har vi aldrig nogen sinde snakket om.
Vi har sagt, skal vi ikke have en arbejdsgruppe til at kigge på det her.
Vi ved, den her behandling ser ud til at have rigtig gode effekter ude i verden.
Man gør det mange steder, man kan gøre det i USA, man kan gøre det i Holland, og man kan gøre det i Spanien.
Hvorfor ikke lærer af deres erfaringer, og hvorfor ikke samle op på den forskning, der er derude, og finde ud af, om det giver mening at have det i et psykiatrisk perspektiv, eller om det faktisk er noget helt andet?
Og den her sikkerhedsvurdering, I alle sammen snakker om, synes jeg jo bare bliver lidt sjov.
For jo, der er fare ved at indtage alting; det er der.
Der er kæmpe fare ved det.
Når vi tager antidepressiver, er der jo en forhøjet risiko for selvmord inden for for de første par uger, og det er en kæmpestor risiko, og det ved man også noget om i forhold til psilocybin.
Der kan være fare forbundet med det, og det er også derfor, vi siger, om det ikke er dejligt at sørge for, at folk gør det et eller andet sted, hvor de kan føle sig trygge, i stedet for at de gør det i undergrunden.
De folk, der tager psykedeliske stoffer, gør det jo tit af en grund.
De gør det, fordi de søger lindring.
De prøver at finde forståelse.
Det er hele formålet med det, og det er derfor, at de i det hele taget er startet på det.
I dag kriminaliserer vi dem, og det synes vi da er rimelig ærgerligt, i forhold til at vi kunne komme et helt andet sted hen og acceptere, de har brug for hjælp, og lade være med at se så sort bidt på det.
Jeg har allerede sagt i forhold til den her sikkerhedsvurdering, at der er 3.000 om året, der dør af alkohol.
Der er jo ingen her i salen og snakker om, at det skal vi forbyde lige med det samme, fordi det er alt for farligt, selv om det er farligt.
Der ved man faktisk rigtig meget om psilocybin, bl.a. at det ikke giver nogen fysisk afhængighed.
Det værste, der kan ske, og det sker i nogle tilfælde, er, at man kan få sådan et bad trip, ser det ud til, og der er det rart at være i trygge hænder, hvis man får det.
Så vi snakker om en arbejdsgruppe, der skal kigge på, hvad har man gjort andre steder, hvad har de erfaringer med det?
Og det, der er spændende ved det, er jo at psykedelisk terapi ikke virker på samme måde som traditionel medicin.
Man tager ikke stoffet for at undertrykke symptomer over tid, som man gør med antidepressiver.
Det er ikke stoffet alene, der gør forskellen, men samspillet, oplevelsen, rammen og den efterfølgende integration, som man snakker om.
Hvad oplevede du, og hvordan kan du bruge det?
Så du noget grimt i din oplevelse?
Det er jo noget, man i virkeligheden ikke forstår, fordi vores hjerne er sådan en stort finurligt organ.
Vi snakker for lidt om, hvor lidt vi stadig væk forstår hjernen.
Vi tror stadig væk, at psykiatri er sådan en eksakt videnskab, og at hvis man har det skidt, er det, fordi der er lidt sort lige her.
Nogle beskriver det, som at man får sådan en åbning af hjernen og lige pludselig ser det hele på en helt ny måde.
Det kan være godt, og det kan være mindre godt, men mange synes åbenbart, det er så godt, at de frivilligt opsøger den her form for terapi for at have det bedre.
Derfor synes jeg jo heller ikke, det giver mening automatisk at placere det som et medicinsk præparat i psykiatrien, og det var noget, en arbejdsgruppe skulle være med til at klarlægge, altså om det hører til det rigtige sted.
For psykiatrien er indrettet til diagnosticering, medicinsk behandling og langvarige forløb.
Psykedelisk terapi handler om støtte, tryghed og bearbejdning i forbindelse med en tidsafgrænset oplevelse.
Fru Louise Brown sagde selv i sin tale, at det jo nogle gange handler om, at det var noget, man skulle prøve en gang.