Pernille Vermund (NB), 2020-12-17:
En sen forårsaften blev Cecilie tævet, ydmyget og voldtaget af en 17-årig seriekriminel somalisk statsborger.
Den somaliske voldtægtsmand blev dømt, men han blev ikke udvist.
Han fik bare endnu en advarsel, den fjerde af slagsen, fordi det med sikkerhed ville stride mod Danmarks internationale forpligtelser at udvise ham, må man forstå.
Hverken første, anden, tredje eller fjerde gang blev han udvist for sin kriminalitet, og faktisk er det sådan, at ud af 3.820 udlændinge, der i 2019 modtog en dom til frihedsstraf, blev kun 140 udvist for bestandig, og kun 30 ud af de 140 er registreret som udrejst.
Det er en hån mod Cecilie og andre ofre.
Hvordan kan det være kommet så vidt?
Hvordan kan hensynet til kriminelle udlændinge fuldstændig tilsidesætte hensynet til danskernes sikkerhed og tryghed?
Langt væk fra de danske ofre sidder der i Strasbourg 47 dommere, som har videreudviklet og fortolket menneskerettighedskonventionen efter forgodtbefindende.
Det, der følger af loven i dag, er ikke, hvad der står i menneskerettighedskonventionen.
Menneskerettighedsdomstolen har fastlagt, at der skal lægges vægt på gerningsmandens tilhørsforhold til Danmark, gerningsmandens tilknytning til sit hjemland og forbrydelsens grovhed.
For Cecilie betød det, at hun blev tæsket, ydmyget og voldtaget af en somalier på den københavnske Vestegn.
Det var ikke sket, hvis gerningsmanden var blevet udvist konsekvent og efter første dom.
Politikerne sidder med ansvaret, fordi man i årtier har ført en forfejlet udlændingepolitik, fordi politikere ikke har grebet fat om nældens rod, og fordi udlændingepolitikken ikke er løst fra bunden.
Når den somaliske voldtægtsmand igen kommer ud af fængslet, kan han atter tage ophold i Taastrup, hvor Cecilie bor.
Resultatet bliver, at det er Cecilie, der ender med at måtte flytte væk.
Menneskerettighedsdomstolen lægger stor vægt på retten til privat- og familieliv, men åbenbart ikke, når det gælder danske ofre for udlændinges kriminalitet og hærgen, for hensynet til den udenlandske gerningsmand trumfer hensynet til danskernes sikkerhed og tryghed.
Lov bliver ikke rimelig eller retfærdig af at blive kaldt en menneskeret.
Lad mig give mig et eksempel mere.
I en dom fra Vestre Landsret undgik en 42-årig palæstinenser udvisning, selv om han blev idømt 6 års fængsel for gennem længere tid at have begået grove seksualforbrydelser.
Hvorfor blev han ikke udvist?
Det blev han ikke, fordi det ville stride imod hensynet til hans syv mindreårige børn, som han alene havde forældreretten over.
Der er bare et problem – et stort problem.
Palæstinenseren var dømt for at have voldtaget sine egne to døtre, den ene, fra hun var ca. 6 år, til hun var ca. 12 år.
Enhver burde kunne sige sig selv, at det er sindssygt at forhindre udvisning af en pædofil, incestdømt udlænding ved at vise hensyn til hans mindreårige børn, altså hans ret til privat- og familieliv.
For os i Nye Borgerlige er hensynet til danskernes sikkerhed og tryghed vigtigere end hensynet til kriminelle udlændinge og forældede konventioner.
Når jeg står her i dag, beder jeg ikke politikere om at opsige nogen konventioner.
Jeg beder politikere om at støtte, at Danmark ikke skal følge den europæiske menneskerettighedskonvention i udvisningsspørgsmål.
Alt, hvad det kræver, er, at vi beslutter, at det i lovens bemærkninger skal fremgå, at domstolene ikke skal lægge den til grund i udvisningsspørgsmål.
Konsekvensen vil alene være politisk, og den kan og må politikerne tage.