Mette Abildgaard (KF), 2022-05-12:
Jeg har læst redegørelsen – det må være det mindste, man kan forvente – og jeg har også skrevet en tale, men jeg har faktisk krøllet den sammen og smidt den i skraldespanden, og det besluttede jeg at gøre, da jeg hørte SF's ordførers tale.
For fru Kirsten Normann Andersen var inde på noget meget rigtigt i forhold til den måde, vi samarbejder på, og bare den dialog, vi havde om det frie valg, viser jo, hvordan vi har brug for at gå konstruktivt ind i nogle snakke.
For jeg tror, vi vil det samme.
Jeg betvivler ikke, at vi alle sammen har de samme gode intentioner for alle ældre i det her samfund og for alle danskere i det hele taget, men vi ser bare forskelligt på, hvordan vi kommer derhen.
Det bliver en lidt usædvanlig tale, jeg kommer til at holde i dag, og jeg kommer ikke til at komme med 117 henvisninger til side 7 eller side 4 i redegørelsen, og det er også derfor, jeg føler behov for at sige, at jeg har læst den – det er bare for at understrege, at det ikke er derfor.
For nogle gange står man helt ærligt i et dilemma som politiker, og det vil jeg åbne lidt op for, og det er lidt usædvanligt.
Nu valgte statsministeren i forbindelse med nytårstalen at annoncere, at man har behov for at kigge på det her område med nye friske øjne.
Men så skal man også vælge som politiker og i særdeleshed som oppositionspolitiker, hvordan man går til det samarbejde.
Jeg kan sagtens vælge at have en tilgang, hvor jeg siger, at jeg synes, det er dybt useriøst, at statsministeren annoncerer en så stor forandring af vores samfund, som skaber masser af forventninger hos vores ældre, hos deres pårørende og hos medarbejderne, men man har ikke gjort en masse forarbejde, som ligesom gør, at det her arbejde kan sættes i gang.
Altså, der er gået 5 måneder, og der er en rådgivende komité og tre ekspertgrupper.
Det er ikke meget tempo, der er i den proces, og kynikeren kunne vælge at spørge, om det hang sammen med, at man kort tid før havde fået kritik fra Ældre Sagen for, at man gjorde for lidt på det her område, og så blev det fedtet ind i en nytårstale.
Jeg kan sagtens vælge den tilgang, og for at være helt ærlig er den tilgang også nogle gange fristende, fordi – og nu siger jeg noget, som også er kontroversielt –
den nuværende social- og ældreminister anlagde også i sin tid som oppositionspolitiker en stil, hvor der blev gået meget hårdt til den, og hvor rollen som oppositionspolitiker var meget udtalt.
Man hæftede sig netop ved, hvor mange lovforslag der var i lovprogrammet.
Jeg kunne også sagtens forestille mig, at den nuværende minister havde hæftet sig ved i redegørelsen, hvor meget delen, der handlede om reelle initiativer, fyldte, og hvor meget der var oplistning af kommuneaftaler.
Den stil synes jeg sagtens man kunne vælge at lægge, men bringer det os videre?
Gør det, at vi når i mål i forhold til de ting, som vi er enige om skal gøres?
Nej, det gør det ikke.
Derfor bliver vi bare nødt til at insistere på, at der er noget, der er vigtigere end christiansborgfnidder, også selv om der er et folketingsvalg rundt om hjørnet.
Derfor vælger jeg at prøve at have en konstruktiv tilgang til det arbejde, der er sat i gang.
Jeg synes, det oplæg, vi havde sidst i forhold til den rådgivende komité og ekspertgrupperne, gjorde mig positiv og gjorde mig optimistisk, i forhold til at der sidder nogle dygtige mennesker, som er ved at udvikle noget, vi kan bruge til noget.
Og lige så vel kan der komme et regeringsskifte, og så er der nogle, der føler, at de skylder noget til det næste hold.
Men vi er bare ikke vores mandater værdige, herinde, hvis det hele synker ned i det.
Jeg ved ikke, om det er det, ministeren griner af, men det tænker jeg ikke at det er.
Det er jo et meget godt eksempel på, hvad vi kan tillægge hinanden af intentioner.
Vi havde jo den samme situation for nylig, hvor vi havde et samråd, som handlede om brugen af antipsykotisk medicin, og hvor der også gik christiansborgfnidder i den.
Ministeren havde forberedt sig på tallene, i forhold til om der er et større eller et mindre forbrug på de kommunale plejehjem kontra de private, for ministeren havde en antagelse om, at det var det, der så at sige var min krog – mit ideologiske korstog – i samrådet.
Og det kan jeg egentlig ikke bebrejde ministeren, for der har været masser af samråd med skiftende partier, der gennem tiden har haft det formål.
Det havde været mere givtigt for vores ældre, hvis ministeren havde brugt sin forberedelsestid på at dykke ned i tallene og se på, om vi, når man nu fremhæver plejehjemslæger som et virkemiddel, så rent faktisk kunne se, at det virkede.
Jeg har lige set i dag, at der er kommet nye tal, som faktisk viser, at det antipsykotiske medicinforbrug er faldet for de ældre, der bor uden for plejehjem, mens det er steget for vores ældre på plejehjem.
Det kan jo godt bekymre mig, med hensyn til om indsatsen har virket i forhold til plejehjemslæger.