Christian Juhl (EL), 2017-05-16:
Tak til formanden.
Jeg tror, at den danske befolkning rigtig, rigtig gerne vil være med til at gøre noget ved det her og også rigtig gerne vil have, at deres folkevalgte gør alt, hvad de kan, for at de overhovedet kan være med til at gøre noget.
Jeg ønsker ingen konflikt om det her.
Jeg undrer mig over, at man kan træde gamle, sure mænd i regeringen så meget over tæerne, at man har fået så blodfattig en debat, som man har fået her.
Jeg troede egentlig, Venstre kunne levere noget på det her område, kunne bidrage og have så meget overskud, at de turde sige til oppositionen: Hey, det er en god idé, den tager vi med!
Men nej, selv på så relativt overskueligt et område som det her siger man, at det er et problem, og det er en konflikt, og jeg ved ikke hvad.
Det er ting, som med relativt få kræfter kunne iværksættes og prøves af, og hvis man var bange for det, kunne man sige, at vi skulle prøve at se, hvordan det går de første 2 år, de første 3 år, og hvis det er rent bureaukrati og spild af tid, kunne man da sige: Nå, men så prøver vi noget andet.
For så har regeringen da garanteret fundet på noget endnu bedre.
Det er ikke sådan, vi plejer at arbejde i Enhedslisten eller der, hvor jeg kommer fra, i fagforeningerne.
Der prøver man i ledelsen at spørge folk, om de har nogle gode ideer, om der kunne findes en genvej, om man har overset noget, og så prøver man i fællesskab at trække læsset, og det bør vi gøre, især når vi har ryggen mod muren, og især når vi bevæger os helt ude på kanten og det er blevet alvorligt, når vores børn og børnebørn engang kommer dertil.
Det her er eksistentielle mål, der er stillet op for menneskeheden.
Det er ikke noget, man skal lave med venstre hånd, bare for at kunne sige, at man har gjort det, og så få et kryds i karakterbogen.
Det er konkrete ændringer, der skal laves hver eneste dag i de næste 5.000 dage, hvis det her skal lykkes.
Det er derfor, det er så skuffende, hvis en regering siger: Hm, det tager vi senere!
Men så får vi jo ingen dialog, så det duer ikke at sige i den her sammenhæng.
Derfor prøver jeg at appellere til den sunde fornuft, der trods alt må være inde bag ved ethvert Venstrehjerte – det gælder for den sags skyld også Konservative og Liberal Alliance – i det her spørgsmål, ved at sige: Det er også jeres børns overlevelse, det drejer sig om.
Det er sådan set ligegyldigt, om man er rig eller fattig i dag.
Vores næste generationer kommer til at lide under det her.
Man kan ikke købe sig fra det om 30, 40 og 50 år, det kan ikke lade sig gøre.
Det er en global trussel, der rammer os, hvis vi intet gør.
Derfor skal vi tage nogle skridt.
Her er et lille, forsigtigt skridt, og jeg vil endda sige, at hvis regeringen havde kritiseret os for at sige, at det her ikke er visionært nok, så ville jeg have sagt: Fuldstændig rigtigt.
Undskyld!
Det var lige en idé, vi fik på nuværende tidspunkt, men vi skal nok gøre os umage til næste gang.
Vi skal også nok love, at hver eneste gang, vi kommer på en god idé, vil vi smide den på bordet – det gør jeg i hvert fald på egne vegne – og hvis ministeren ellers vil invitere til forhandlinger og inspirationsmøder og den slags, kommer jeg hver eneste gang, det lover jeg.
Derfor vil jeg også godt bede om, at man lige prøver at vende den positive side til, den må da være et eller andet sted.
Ellers frygter jeg da for, hvordan de stakkels folk, der har meldt sig ind i Venstre, har det, medmindre hr. Michael Aastrup Jensen kommer til møderne og siger: Nu skal I ikke komme for godt i gang, vi har en plan.
Stakkels folk!
Det er en stor og mangfoldig indsats, der skal til, og det her synes jeg er et rigtig godt redskab.
Vi har prøvet det af siden 2005 eller 2008, eller hvornår det blev indført, på en række områder, og jeg er ikke i tvivl om, at der dengang var nogle, der sagde: Hvad er det her for noget bureaukratisk noget?
Det skal vi da ikke have stående i lovgivningen.
Det skal regeringen nok tage sig af.
Men det har vi jo vænnet os til.
Det er endda sådan, at når jeg spørger både DF'erne og Venstre, om det er noget bureaukratisk skidt, vi har, for så skal vi da have det ud, lyder svaret
: Nej, det er det ikke, det er godt nok med det, vi har, men det skal nu heller ikke gå for vidt.
Jo, det skal gå for vidt, for vi står nemlig med ting, som vi aldrig har stået med før, hverken i hr. Michael Aastrup Jensens tid, i min tid, eller for den sags skyld i forhold til andre herinde, der er ældre end mig.
Det her er så vigtigt, at vi er nødt til at handle, og der kunne vi tage det første skridt, når vi alligevel skal revidere vores lovgivninger, og vurdere, hvilke konsekvenser det vil få for alt muligt, og så udvide i forhold til miljøkonsekvensen, til konsekvensen for den tredje verden, til konsekvensen for uligheden.
Det er ikke svært for en rigtig dygtig embedsmand at lave.
Det tager ikke længere tid.
Der er selvfølgelig nogle flere, der skal bidrage, og der, hvor det er overflødigt og ikke har noget med lovgivningen at gøre, tager det 2 sekunder at skrive, at det ingen konsekvenser har.
Man kan på sin computer få sådan en autofunktion, hvor man trykker én gang på en knap, og så står der »ingen konsekvenser«.
Jeg mener, at der ingen undskyldning er, det er kun et forsøg på at forhale tingene ligesom med de andre ting.
Nu har vi brugt 2 år, og vi har endnu ikke taget ét konsekvent skridt, kære regering.
Se nu at komme ud af røret!