Mohammad Rona (M), 2025-05-21:
Tak for ordet, formand.
I samme omgang trækker mine forældre sig ud af Afghanistan.
Det bliver 2 år på flugt som afghanske flygtninge i Pakistan.
Når jeg snakker med dem omkring det her, kan jeg godt høre, at det ikke er noget, de vil tale særlig meget om; de vil helst glemme det her.
7. maj 1991 landede vi for første gang i Kastrup Lufthavn, to små brødre med alt for meget varmt tøj på, og var nu klar til et liv i det kolde nord.
Det er jo 34 år siden, og ingen anede, hvad der egentlig ventede os.
Hvis jeg dengang havde vidst, hvad livet her ville bringe, så havde mit smil den dag nok også været noget større, og min mors hånd måske knap så svedig.
Mine forældre sørgede for, at vi slog rod.
De havde et mål for os.
Det blev vores hjem og ståsted.
Min mor havde jo sin måde at sige tingene på, og jeg tør ikke gentage nogle af de ting, for så får jeg nok en reprimande af formanden, men hun sagde det også med et smil.
Hun sagde til os, at hvis vi tog os sammen, skulle det nok gå.
Jeg ved, at et trygt land som Danmark ikke bare kommer af sig selv.
Det er gjort af generationers hårde arbejde, så Danmark med tiden er blevet rigere, friere og grønnere.
De generationer skylder vi så meget.
Men verden ændrer sig også hurtigt.
Hver dag lyser tv-skærmene op med krig, kriser og katastrofer.
Det er nemt at miste modet og krybe sammen i hjørnet, men vi i Moderaterne tror på at stå sammen herhjemme, i Europa og ude i verden, og vi træffer historisk store og vigtige beslutninger for at sikre, at vi får et lige så godt Danmark som det, der mødte mig og min familie den dag i Kastrup Lufthavn.
Det er et sted, hvor økonomien passer, pengekassen stemmer, og hvor vi ikke har solgt vores fremtid for at betale regningerne i dag.
Regningerne står i kø.
Tænk bare på alt det, vi skal bruge på forsvar.
Det koster.
Men vi må tænke langt frem, turde tage de svære valg og samtidig gribe mulighederne.
Det gør vi i Moderaterne.
Så vi skal passe på os selv og hinanden og sikre, at Danmark stadig er fyldt med muligheder for dem, der vil kæmpe for det.
Når jeg står her på talerstolen, banker hjertet altid lidt hurtigere.
Det er der nok mange af jer, der også kender.
Hvis jeg kunne tage en tidsmaskine tilbage til 1990'erne og finde lille Mohammad ude i lufthavnen, ville jeg også læne mig ind og sige: Bare rolig, det vil gå dig godt; arbejd hårdt, lyt til dem, du stoler på, og gør det, der føles rigtigt, så skal det nok gå.
Det gælder også for Danmark.
Vi ved ikke, hvad der venter, eller hvilke kriser der popper op på skærmen i morgen, men hvis vi forbereder os og knokler og tager kloge valg, så er jeg altså sikker på, at det vil gå os godt.
Bare se på Danmark: Indtil nu har vi klaret det ret godt.
Vi har i regeringen fået ting til at ske, altså store ting, som tidligere regeringer kun kunne drømme om, f.eks. en skattereform, som er præcis en til en den, som Moderaterne selv gik til valg på, fordi vi netop kunne være med til at droppe blokpolitikken og samle på midten.
Vi har givet kommunerne frihed til at hjælpe ledige tilbage på arbejde på deres egen måde, så der i stedet for papirbunker kan bruges milliarder på pædagoger og personale i ældreplejen, fordi vi tror på tillid frem for kontrol.
Lige nu er beskæftigelsen skyhøj, særlig på grund af alle de internationale medarbejdere, der er kommet til, altså næsten 12 pct. flere, siden Moderaterne trådte til.
Lad os lige tage den en gang til: en fordobling af alle landets sygeplejersker på alle landets hospitaler.
Det er også en af grundene til, at det går så godt økonomisk – rigtig godt, vil jeg sige.
Derfor skal vi også kunne være klar til at kunne tiltrække endnu flere kollegaer fra verden.
For selvfølgelig betyder antallet noget.
De betaler skat, de løfter vores økonomi og gør Danmark stærkere.
Men det skal være endnu lettere, og reglerne mere gennemskuelige, og processerne mere digitale.