Jens Joel (S), 2025-11-27:
Tak for det, vi har et lovforslag gå i dag, som er en udløber af beskæftigelsesreformen.
Jeg vil sige, at det er endnu et lovforslag, og derfor kan man nok også godt imødese, at en del af debatten, som vi havde for en uge siden, vil gentage sig her i dag, for det hænger selvfølgelig sammen.
Vi har hørt alt for mange historier om, at ledige er blevet trukket igennem forløb, der ikke passede til dem, men som var dikteret af regler fra Christiansborg.
Vi har set alt for mange eksempler på, at man har gjort meningsløse ting, fordi der stod, at man skulle.
Vi har set alt for mange eksempler på sagsbehandlere, som har sagt: Hvad skal jeg egentlig bruge min faglighed til, når jeg sidder her og ikke kan vurdere det menneske, der sidder over for mig, fordi jeg er nødt til at kigge i reglerne, jeg er nødt til at følge skemaet?
Vi har oplevet alt for mange borgere, som har følt, at de skulle proppes ned i kasser, som passede til dem, og at man ikke har kunnet tage et hensyn til det, som egentlig var deres situation.
Det gør vi grundlæggende op med.
Vi giver grundlæggende kommunerne, sagsbehandlerne, socialrådgiverne derude en større frihed til at kigge på det menneske, der sidder over for dem.
Vi giver grundlæggende borgerne en bedre mulighed for at sige: Det er det her, der er mit problem; det er det her, jeg har at byde ind med; det er det her, jeg gerne vil – så vi kan hjælpe dem bedre.
Det er klart, at når vi fjerner en masse krav om, at man skal aktiveres, fordi det står i reglerne, også selv om ingen tror, det virker, når vi fjerner krav om samtaler, som man ikke ønsker, når vi siger, at man ikke behøver at sanktionere borgere, og hvis man tror, det ikke hjælper, for man kan som bekendt ikke plukke en skaldet – og nogle gange gør det er det faktisk værre, hvis man sanktionerer borgerne i en situation, hvor man ikke tror, at sanktionen vil flytte dem tættere på arbejdsmarkedet, men bare gøre dem fattigere – så vil man også fjerne nogle udgifter.
Man vil simpelt hen fjerne noget aktivitet, og det realiserer en besparelse.
Det er sådan set, tror jeg, klogt, for vi har haft et meget dyrt – til sammenligning – beskæftigelsessystem i Danmark.
Men det er også klart, at vi jo også har en ambition om at frigive nogle midler fra beskæftigelsessystemet eksempelvis til at investere i den psykiatri, som nogle gange er stopklodsen for, at nogle af dem, der har andre problemer end ledighed, kan komme tilbage på arbejdsmarkedet, fordi de skal stå på kø i psykiatrien.
Så alt i alt er det rigtig klogt.
Det lovforslag, vi har i dag, handler om at sikre, at vi får den besparelse.
Det er klart, at når man siger til kommunerne, at de skal bruge lidt færre penge, end de hidtil har gjort, og man samtidig giver dem en frihed, giver man dem jo også et ansvar for at prioritere, hvad det er for nogle indsatser, vi skal skære væk, hvad det er for nogle indsatser, vi skal holde fast i, hvad er det for nogle ting, der er vigtige for de unge på kanten, og hvad det er for nogle ting, der er vigtige for de langtidsledige, for at de kan komme tilbage og tættere på arbejdsmarkedet.
Der skal, kan man sige, bønnen herindefra jo være, at vi bliver ved med at diskutere med kommunerne, at vi faktisk måler dem på, om det virker, at vi faktisk siger til kommunerne, at hvis de får folk i arbejde, er der også er økonomisk gevinst.
For så slipper kommunekassen, om man så må sige, billigere, så det kan svare sig at gøre det rigtige for borgerne.
Men vi skal diskutere det.
Vi skal bare ikke, tror jeg, falde tilbage i det, vi gjorde tidligere, nemlig at sige, at hver gang der er et problem, laver vi en ny regel.
For det er jo det, der har gjort, at vi har tusindvis af sider og en jungle her.
Jeg tror på, at man kan lave en besparelse også uden at ramme dem, der er længst fra arbejdsmarkedet, nogle af dem, der er mest udsatte.
Det baserer vi også på, at vi kan se, at i dagens system er nogle af dem, der har mest brug for frihed, nogle af dem, der har mest brug for en individuel indsats, nogle af dem, der har mindst brug for en kasse, de skal passe ned i, faktisk nogle af de mennesker, som er langt fra arbejdsmarkedet.
Så vi støtter forslaget, men vi er også helt opmærksomme på den kritik, der er, og det kan godt være, kritikken ikke bliver til virkelighed.
Men det er en berettiget diskussion, som nogle organisationer har rejst også over for kommunerne ved at sige: Husk nu at spare de rigtige steder, når I skal ud og finde besparelser her; husk nu at prioritere indsatserne der, hvor det rent faktisk virker for de borgere, der er derude.
Det er det, som lovforslaget i dag handler om.
Det er den frihed, kommunerne har bedt om.
Det er også den, vi har givet med reformen.
Jeg håber og tror, at man ude lokalt er bedre til at vurdere, hvad det er, der virker, end vi er herinde fra Christiansborg, hvor vi i alt for mange år har troet, at vi kunne fjernstyre det.
Socialdemokratiet støtter det her lovforslag.
Nej, og der kommer jeg jo til at gentage nogle af de ting, vi også snakkede om for en uge siden.
For jeg synes faktisk, det ville være en meget forkert måde at bruge sin frihed på.
Der vil være nogle borgere i beskæftigelsessystemet, som har brug for en pause, kan man sige, eller en timeout, men grundlæggende og generelt mener jeg ikke, at det er det, man skal, hvis man er langt fra arbejdsmarkedet, og hvis man tumler med andre problemer end ledighed.
Så skal man jo grundlæggende set ikke være i fred.
Så skal man nemlig have hjælp til at komme et bedre sted hen i sin situation.
Som ordføreren siger, er det jo rigtigt, at vi laver færre ændringer for nogle af de ledige, som er tættest på arbejdsmarkedet.
Det er altså nogle af dem, der også nogle gange finder job af sig selv, og nogle af dem, der lige er kommet ud i ledighed, og som skal over i et andet job.
Grundlæggende set er der mindst ændringer for dem, men det er jo også nogle af dem, vi faktisk er relativt gode til at få i arbejde i Danmark.
Det, vi bare kan se, er, at uanset om det går godt eller dårligt på arbejdsmarkedet, så er der en gruppe langt fra arbejdsmarkedet, som vi slet ikke er i stand til at få med ind, og det er, fordi de ikke passer i kasserne.
Det skal de heller ikke – det er mennesker.
Det er dem, vi skal kunne tage bedre hensyn til individuelt.