Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2025-12-05:
Tak for ordet.
Lad mig starte med at slå en ting helt fast.
Jeg tror, det er fuldstændig umuligt at forestille sig, hvordan det er at være menneske hos vores allierede i Østersøregionen, grænsende op til Rusland.
Det handler om, hvordan det er at være forældre og dagligt være bekymret for sine børn, for slet ikke at tale om det at bo og leve i Ukraine.
Det er Rusland, som dagligt begår krigsforbrydelser i Ukraine, det er Rusland, der konstant søger at påvirke vestlige demokratier igennem den hybridkrig, vi herhjemme også har været udsat for, og det er Rusland, for hvem al international lov og ret er en by i deres eget land.
Jeg synes, at udenrigsministeren sagde nogle kloge ord om en verden, hvor tingene oftest ikke er sorte eller hvide.
Men som jeg også hørte både udenrigsministeren og andre sige, så er der én ting, vi specielt som et lille land bør fastslå er sort og hvidt, og det er behovet for en internationale retsorden, specielt for et lille land som Danmark, hvor der er nogle regler.
Selv i krig er der regler for, hvad man må, og hvad man ikke må.
Vi har enormt meget tilfælles med vores finske, baltiske og polske venner.
Vi er i et skæbnefællesskab, som vi aldrig har været det før, og vi skal arbejde endnu tættere sammen.
Men der er netop en grund til, at Danmark specielt som et lille land har brug for et internationalt regelsæt, og lige her er vi uenige med vores venner.
Og våben er ikke bare våben.
Der er grund til, at der er forskellige regelsæt for forskellige typer våben.
Klyngevåen og personelminer har enorme omkostninger for civile og har historisk medført enorm smerte i mange år, hvis ikke i årtier efter en krigs afslutning.
Desværre er antallet af sårede og døde efter de her våben faktisk stigende.
Sidste år var der over 6.000 mennesker, der blev såret eller døde af dem.
90 pct. ofrene var civile og børn, der, hvis de ikke mister deres eget liv, så mister deres lemmer eller bliver forældreløse, når deres forældre bliver sprængt i stykker.
Ifølge militærofficerer fra 19 forskellige lande har, og det kom frem, da vi diskuterede de her konventioner, antipersonalminer endda tvivlsom militær værdi, og ligeledes er begge våbentyper enormt svære at rydde op efter.
Brugen skaber også mere langsigtet ustabilitet, der kan få vidtrækkende konsekvenser for civile, men også for hele samfundet, som ofte skal genopbygges efter en langvarig konflikt.
Det har vi set i Asien, Mellemøsten og i Afrika, og man kan også tage Syrien, hvor 14 millioner mennesker fortsat lever blandt landminer og andet ueksploderet ammunition.
Især miner fastholder samfund, der om nogen har brug for udvikling, i et jerngreb, længe efter våbnene er forstummet.
Og vi kan sagtens gå hårdt og også for min og SF's skyld endnu hårdere til dem, der truer vores fred, sikkerhed og demokrati, uden at skulle forlade de konventioner og det internationale regelsæt, som beskytter Danmark.
Og det er en trussel mod Danmark, at der er mange magtfulde aktører, der bevæger sig længere og længere væk fra en international retsorden med love og regler.
Forslagsstillerne mener, at Danmark skal udtræde af konventionerne for at indkøbe og indsætte våben i NATO's afskrækkende missioner i Baltikum.
Det er missioner, som SF altid har bakket op om, og som vi kan være stolte af at vores udsendte bidrager til.
Vores udsendte soldater har også børn og ægtefæller og familie, og jeg tror faktisk også, de sætter pris på leve i en verden, hvor deres børn heller ikke teoretisk set skulle kunne miste deres liv eller lemmer, fordi det lige pludselig er blevet legitimt at føre krig mod civile.
80 til 90 pct. af ofrene for de her våben er civile, og derfor er våben ikke bare våben.
SF mener, at Danmark skal have et stærkere, mere slagkraftigt, afskrækkende og uafhængigt forsvar.
Men vi mener, at vi skal gøre det inden for de rammer, som vi har besluttet i fællesskab, og derfor kan SF ikke støtte forslaget.