Lotte Rod (RV), 2024-05-15:
Tak for det.
Alle, der har været på en efterskole, har prøvet det.
Når det er spisetid, stimler alle eleverne sammen og kommer ind og sidder ved bordene.
Og når de er færdige, samler de tallerkenerne sammen.
Man får sådan en familiefølelse, når man spiser med hinanden, og det er en af de fineste former for pædagogik.
Jeg elsker det på vores efterskoler, og jeg ville ønske, at det også var sådan i folkeskolen.
Der er alle mulige argumenter for at indføre skolemad, men jeg har lyst til at starte her, for det vigtigste for mig er det pædagogiske i at spise sammen og have fællesskabet med hinanden.
I de her år er der jo bare for mange forældre, som vælger folkeskolen fra, fordi de er bange for, at de ikke får den kvalitet, de gerne vil have, og fordi de tror, at de kan få noget bedre til deres børn et andet sted.
Det synes jeg vi skal tage mere alvorligt, end vi gør, for folkeskolen er fundamentet for vores samfund.
Det er der, vi kommer til at gå i skole på kryds og tværs med hinanden, og det skal vi tage alvorligt.
Derfor har vi et ansvar for her i Folketinget at ville folkeskolen og at ville prioritere folkeskolen i en sådan grad, at vi laver så god en skole, at flere forældre har lyst til at vælge den.
Jeg tror, at det at have et godt og sundt og hyggeligt og sjovt måltid med hinanden vil have en stor betydning for det; så det har en værdi i sig selv.
Men derudover er der jo også alt muligt, vi ved om skolemad.
Vi ved, at det er med til at øge sundheden, at det gør det nemmere at koncentrere sig, at man lærer noget mere, at man i det hele taget jo på den måde får mere ud af at gå i skole.
Det har også en betydning for den sociale arv.
Nogle partier har snakket meget om forældrenes ansvar, men virkeligheden er jo bare, at der hver evig eneste dag i skolen er børn, som ikke får madpakke med, eller som har en tom madkasse med fra i går, hvor der ikke er blevet puttet noget i, eller som har noget med, som de synes er så pinligt at skulle åbne foran de andre børn.
Der er en kæmpe ulighed i de madpakker, og hvis vi gerne vil have en folkeskole, hvor alle elever får en chance og alle elever er en del af fællesskabet, så betyder det noget, at man kan sidde og spise maden sammen.
Jeg tror også på – og det ved vi jo også – at når man laver skolemad, især på den måde, hvor eleverne selv er med i køkkenet, så er det jo også en gave til børnene at introducere dem til al mulig forskellig mad.
Det er også lidt et svar til den konservative ordfører.
Altså, hvis vi gerne vil have, at vores børn skal være nysgerrige på mad, hvis vi gerne vil have, at de skal lære at lave bæredygtig mad, så gør det at gå i køkkenet sammen en forskel.
Jeg besøgte lige en skole for nylig, hvor de kunne se, at når det var nogle af vennerne, der havde været i køkkenet, så smager man også på noget af det, som man ellers ikke ville kunne lide, fordi det er ens venner, der har lavet det.
Endelig kan det her med skolemad betyde, at lige så meget som vi kan tale ansvaret for forældrene op, lige så meget er det jo også en mulighed for, at vi børnefamilier, som har travlt, ville kunne bruge tiden på noget andet.
Vi ville kunne lege med vores børn, vi ville kunne læse, vi ville kunne gøre noget andet, hvis ikke vi skulle lave madpakkerne.
Jeg tror egentlig, at der, når det kommer til stykket, faktisk ville være ret mange forældre, der ville synes, at det var ret dejligt.
Men det har jo været en lidt sjov debat.
Man må sige, at vi har delt os efter anskuelse.
Tak til de partier, som har bakket op – tydeligst var det SF, Enhedslisten, Alternativet.
Jeg hørte også, at Danmarksdemokraterne og Dansk Folkeparti i hvert fald var enige i, at skolemad er en god idé.
To partier – Liberal Alliance og De Konservative – var direkte imod, de er sådan nærmest lidt ideologisk imod skolemad.
Derfor vil jeg også gerne sige meget tydeligt til dem, der har fulgt debatten, og som har hørt argumentet fra Moderaterne om, at man ikke lige har 3 mia. kr.: Jamen jeg har jo helt med vilje lavet et forslag, som handler om, at vi skal have nogle drøftelser, fordi der kan være mange forskellige modeller.
Jeg ved jo godt, at hvis man som parti fremsætter et forslag, der koster 3 mia. kr., så er det alt for nemt for en regering at sige: Det stemmer vi ned, for det har vi ikke nogen penge til.