Joachim B. Olsen (LA), 2017-05-04:
Og også tak til SF for at rejse den her forespørgselsdebat.
Og jeg er da glad for at få muligheden for at stå her på talerstolen, selv om spørgsmålet jo egentlig er rejst til finansministeren.
Jeg har hørt nogle stykker i dag sige, at vi har et af verdens bedste sundhedsvæsener, og jeg ved ikke, om det er sådan noget, man bare siger.
Det kan egentlig også godt være, at det er rigtigt.
Men i forberedelsen til dagens forespørgselsdebat prøvede jeg sådan at undersøge det lidt, og i alle de undersøgelser, jeg kunne finde, syntes jeg i hvert fald, det var svært sådan at argumentere for, at vi faktisk har et af verdens bedste sundhedsvæsener.
Men jeg kan jo konstatere, at der er mange, der i hvert fald forsøger at måle på det.
I alle de analyser, jeg kunne finde, ligger vi faktisk ikke særlig godt placeret.
Den bedste, jeg kunne finde, var en, der målte på europæiske sundhedsvæsener, og der kom vi ind på en niendeplads.
Og alle vores nabolande lå foran os.
Og når man har målt på de bedste sundhedsvæsener i verden, ligger vi i sådan et sted mellem nr. 30 og nr. 36.
Når jeg siger det, er det bestemt ikke nogen kritik af de ansatte i det danske sundhedsvæsen.
Min egen mor var sygeplejerske i over 30 år.
Min far var plejer i over 40 år.
Jeg har også selv haft fornøjelsen af at blive behandlet nogle gange i det danske sundhedsvæsen, og jeg må sige, at jeg altid har fået en meget, meget fin behandling og har haft gode oplevelser.
Jeg har også haft dårlige oplevelser med nogle af mine egne familiemedlemmer, hvor det blev et meget rodet behandlingsforløb, og hvor servicen også nogle gange kunne have været bedre.
Men jeg ved ikke rigtig, om den der præmis om, at vi har verdens bedste sundhedsvæsen, holder, hvis man undersøger det nærmere.
Den her diskussion handler så om – det er den i hvert fald kommet til – det her famøse 2-procentskrav.
Det er vores opfattelse, at det er et fornuftigt krav at have, og at det har medvirket til, at ressourcerne over tid er blevet brugt mere og mere effektivt, og at det bestemt er kommet patienterne til gavn.
I den offentlige debat får man indtrykket af, at det udelukkende betyder, at de ansatte skal løbe hurtigere og hurtigere, at de skal præstere mere og mere for de samme penge hvert år.
Men det kan jeg så ikke helt få til at stemme med, at når man ser på de faktiske udgifter til sundhedsvæsenet, vil man opdage, at de sådan set er steget hvert år.
Der bliver altså tilført flere og flere penge, og det er jo et udtryk for, at man ikke alene tilfører flere penge, men også et udtryk
Og vi tror, det er ret fornuftigt, at der er det her pres.
Så for os at se
er det vigtigt, at vi fastholder det her pres, at vi selvfølgelig stiller nogle krav til, at man øger effektiviteten.
Og jeg anerkender heller ikke den præmis, der hedder, at fordi man bliver mere og mere produktiv, fører det automatisk til et dårligere arbejdsmiljø.
Jeg havde for nogle år siden fornøjelsen af at sidde i Sundhedsudvalget i en periode, og der besøgte vi et hospital i Skåne, som havde en dansk sygehusdirektør, hvor man havde øget produktiviteten ganske, ganske markant, langt mere end 2 pct. om året.
Vi talte også med de ansatte på det pågældende hospital, og det, som de sagde, var, at forbedrede arbejdsgange, som havde ført til højere produktivitet, havde øget arbejdsglæden, fordi man nu brugte mere tid på det, man egentlig var der for, nemlig at behandle patienterne.
Man brugte mindre tid på at vente, der var færre frustrationer, arbejdsglæden blev forbedret.
Så til den her præmis om, at det automatisk fører til dårligere arbejdsmiljø, at der er et produktivitetskrav, vil jeg sige: Så enkelt er jeg ikke sikker på det er.
Dermed ikke være sagt, at der ikke kan være ting omkring produktivitetskravet, som er uhensigtsmæssige i forhold til den måde, det måles på, og det bør man da – det håber jeg også at regeringen vil – have en dialog med regionerne om ved de kommende forhandlinger.
Jeg kan i hvert fald konstatere, at der nok fortsat er rum for, at ressourcerne i sundhedsvæsenet bliver brugt bedre.
Det må være vigtigere først at sørge for, altså før vi tilfører flere ressourcer.
For der er også andre vigtige udfordringer, som skal løses, i det danske samfund.