Preben Bang Henriksen (V), 2024-05-21:
Tak for det.
Og tak til de partier, som har fremsat forslagene, som vi debatterer her i dag.
Det er jo faktisk også nogle af de partier, ikke mindst SF og Enhedslisten, der har været bærende for, at samtykkebestemmelsen kom på dagsordenen for 3-4 år siden.
Så meget desto mere synes jeg, at det er flot, at man også har for øje, om det, man selv var med til at vedtage, og som Venstre og hele Folketinget var med til at vedtage, nu også virker, som det skal, eller om det har, om jeg så må sige, mildt sagt forkerte konsekvenser.
Så stor respekt for det.
For det er godt nok en vanskelig lovgivning, og det, der gør det vanskeligt, er jo bevisbedømmelsen.
Der er som oftest kun to personer til stede, mens den potentielt kriminelle gerning finder sted, og ofte kan det være påstand mod påstand.
Når det så kombineres med nogle trods alt alvorlige straffe, må man bare sige, at så skal vi undersøge, om det, vi gør, er rigtigt.
Det skal vi selvfølgelig under alle omstændigheder, men det bliver jo ikke mindre af de omstændigheder, jeg lige har nævnt.
I sidste uge havde vi en høring i Retsudvalget – en af de bedste høringer, jeg har været med til – hvor man virkelig gik derfra beriget og nogle af os måske lidt forskrækkede over at høre, hvad der blev sagt fra professorer, advokater og anklagemyndighedens side.
En af de tilstedeværende – jeg er ikke helt sikker, men så vidt jeg husker, var det professor Lasse Lund Madsen – havde taget et uddrag af Rigsadvokatens meddelelse og publiceret det.
Og Rigsadvokaten skriver altså følgende ud til sine anklagere: »Derimod må det i tilfælde, hvor en tiltalt hævder at have haft samtykke til at foretage en ellers strafbar lovovertrædelse, i stedet antages, at der påhviler den tiltalte at sandsynliggøre, at der er givet samtykke, hvis sagens beviser i øvrigt støtter, at der er foretaget en lovovertrædelse.
Det var, hvad der blev sagt, og så kan man tolke det som en omvendt bevisbyrde.
Man kan også tolke det, som om der ikke er omvendt bevisbyrde, netop fordi Rigsadvokaten skriver, at der også skal være bevis for, at der er foretaget en lovovertrædelse.
Alligevel kan det jo få det til lidt at løbe en koldt ned af ryggen, og hvis ikke det er nok, kan man tage de udsagn, som kommer op på skærmen, og som var hentet fra samtaler med en anklager, der skriver: Som jeg ser det, blev dommen afsagt på performance i retten.
Det er altafgørende, hvordan sigtede sætter ordene sammen.
Det kan være helt udslagsgivende for sagen, og det er skræmmende i sig selv.
Det synes jeg faktisk også er skræmmende.
Selvfølgelig er vidneforklaringer jo altid vigtige i retten, men at det er udslagsgivende for, om en person bliver dømt, hvorvidt vedkommende giver et pænt indtryk i retten, for at sige det rent ud, tyder altså på, at der kan være en overhængende risiko for, at de pæne bliver frifundet, og at de mindre pæne eller dem, der ikke har haft tid til at gennemgå det hele med deres advokat i tide, herunder haft samtale med advokaten inden politiafhøringen, risikerer at blive dømt.
Så et eller andet sted er det her et område, vi er forpligtede til at gå ind og undersøge så godt, som vi overhovedet kan.
Og jeg står ikke og appellerer til, at loven skal laves om, men derimod at vi får et rigtigt beslutningsgrundlag med henblik på de ting, vi nu måtte foretage os.
Og – så kommer vi til sagens kerne – derfor tror jeg, at sådan en undersøgelse bør foretages, for det siger jo i hvert fald alle dem, jeg har hørt her på talerstolen, og så er spørgsmålet vel egentligt, om det er på det ene tidspunkt eller på det andet tidspunkt.
Al den stund at Folketinget nu går på sommerferie og der nok ikke rigtig sker så meget på området inden oktober, er spørgsmålet, om man så skal tage næste år med.
Det tror jeg nu godt vi kunne gøre.
Det er jo sådan, at loven trådte i kraft den 1. januar 2021, og den omhandler og bliver brugt på forbrydelser efter den dato, og dels skal politiet jo efterforske den potentielle voldtægt, dels skal der afsiges dom i byretten, og det kan der vel gå et halvt års tid med.
Tilsvarende kan den dom bliver appelleret til landsretten, og så kan der vel også gå et halvt års tid.
Så inden vi har en landsretsafgørelse, har vi nok skrevet den 1. januar 2022; jeg er ikke sikker på det, det er et gætteri fra min side.
Der er sikkert nogle, der er gået hurtigere, og nogle, der er gået langsommere.
Men det vil altså også sige, at vi måske har et par års landsretspraksis at holde os til, og efter min opfattelse gør det ikke noget, at vi får en lidt mere stabil praksis.
Og jeg synes, vi skal gøre, som også justitsministeren accepterede og lagde op til, nemlig skrive en beretning om det pågældende emne.