runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jakob Engel-Schmidt (V), 2017-02-02:
Tak for det.
Forskning og innovation er afgørende for udviklingen af vores samfund.
Jo ældre man bliver, jo mere opmærksom bliver man på, at uden relevant forskning og uden innovation i virksomhederne bliver det sværere at sikre velfærden og skabe nye arbejdspladser.
Derfor er jeg også utrolig tilfreds med den lovgivning, vi behandler i dag.
Jeg synes, den indeholder nogle relevante forandringer, der sikrer, at de to organer, vi er med til at regulere – Danmarks Forsknings- og Innovationspolitiske Råd og Den Frie Forskningsfond – får optimale betingelser for at arbejde.
Med L 118 foreslås det, at vi viderefører store dele af den gældende lovgivning, som har fungeret fornuftigt for begge organer.
Det Frie Forskningsråd skal også fremadrettet have til formål at give tilskud til forskning baseret på forskernes egne initiativer, og rådets grundlæggende formål fastholdes altså, men der stilles til gengæld forslag om, at vi ændrer en række andre forhold, som mine kollegaer allerede har redegjort for.
Jeg synes – ikke overraskende som ordfører for regeringspartiet Venstre – at det her er nogle ganske fornuftige forslag.
Det synes de fleste af mine kolleger her i salen også.
Nu har vi lavet lovgivning, der regulerer to af dem, og det er god lovgivning, og jeg ved, at vores kollegaer på de andre ordførerområder sidder og tænker på det samme.
Men det er simpelt hen en bundet opgave at sikre, at offentlig jobterapi ikke er formålet med mange af vores innovationspolitiske strategier og vækstkroner.
Det kan simpelt hen ikke være rigtigt, at vi i et land, der ikke har flere indbyggere, bruger så massivt mange offentlige midler på at rådgive virksomheder uden nødvendigvis at få en dokumenteret effekt.
Det helt interessante er, at når man så ser på en generation af virksomheder – og i Danmark bliver der stiftet omkring 25.000 nye virksomheder med cvr-nummer hvert år – og så går 5 år frem, er cirka halvdelen af de her virksomheder enten tvangsopløst eller gået konkurs. Måske har 1.500-2.000 af dem fået flere end fem medarbejdere, mens under 150 er blevet til egentlige vækstvirksomheder.
Det er det, det hele handler om: Det hele handler om at sikre, at vores innovationsmidler og vores vækstmidler bliver brugt til at skabe arbejdspladser og vækst og bæredygtighed.
Nu har vi lavet en fornuftig lovgivning for to af de institutioner, der er med til at føde viden ind i systemet og med til at sikre innovation.
Det næste er altså også – selv om det går lidt ud over vores ordførerområde og lovbehandlingen – at det bliver bragt videre over på erhvervsområdet.
Således opløftet vil jeg sige: Tak for ordet.
Bruno Jerup (EL), 2017-02-02:
Vi er i Enhedslisten overvejende positive over for det her lovforslag.
Hvis man kigger i § 8, stk. 2, nr. 4, kan man se, at der indsættes et krav om, at der i Danmarks Forsknings- og Innovationspolitiske Råd skal være erfaring med anvendelse af kommercialisering af forskningsresultater.
Vi finder ikke, at et sådant krav er en nødvendig betingelse i forhold til den instans.
I § 14 står der, at Danmarks Frie Forskningsfond giver tilskud til konkrete forskningsaktiviteter inden for politisk fastsatte temaer eller virkemidler, når der er fastsat særlig bevilling hertil på den årlige bevillingslov.
Denne paragraf kunne godt være en glidebane i forhold til hele ideen med frie forskningsmidler, men den sidste del af paragraffen, hvor det understreges, at det kun er penge, som står på den årlige bevillingslov, kan forhåbentlig være en stopklods for dette.
Bestyrelsen for Danmarks Frie Forskningsfond kan udpege op til 75 medlemmer af de stående udvalg.
De udpeger både udvalgsmedlemmerne og formændene for de stående udvalg.
Det ville måske være mere inddragende, hvis de stående udvalg selv valgte deres formænd, eller hvis bestyrelsen valgte formanden efter indstilling fra det stående udvalg.
I den gældende lovgivning bliver disse udvalg betegnet som faglige udvalg.
Vi håber, at det er underforstået, at de stående udvalg i deres essens stadig er faglige udvalg.
Jeg vil også nævne, at det i et høringssvar fra Aalborg Universitet anføres, at 75 personer er for få.
De mener, at det tal bør øges til 90 ud fra en vurdering af den samlede arbejdsbyrde.
Det kan være svært for mig at vurdere, om det er korrekt, men det er dog et forhold, vi skal prøve at snakke om.
I § 28, stk. 3, anføres det, at en bevilling fra forskningsfonden kan tildeles en fysisk eller juridisk person.
Når der i lovforslaget ikke står »juridisk enhed«, men står »juridisk person«, kan man tolke det positivt derhen, at det heller ikke er hensigten.
Det vil vi gøre.
Vi er af den opfattelse, at den paragraf skal udgå.
Der skal ikke være en karensperiode, fordi en forsker har lavet et ansøgningsmateriale, der er for dårligt.
Derfor bør § 31 udgå.
Man kan eventuelt beholde § 31, stk. 1, nr. 2, der giver karens i forbindelse med, at en forsker er kendt videnskabeligt uredelig.
Det er så en tillægsstraf til de ting, der ofte følger med, når en forsker bliver kendt videnskabeligt uredelig.
Man kan diskutere, om det er rimeligt.
Men det er i hvert fald en mulighed.
Vi vil også gerne nævne, at vi synes, det er en forbedring i § 33, at der står, at man i forbindelse med en klage får en klageadgang, sådan at man inden for 4 uger kan anke afgørelsen til ministeren.
Det synes vi også er en positiv ændring i forhold til det oprindelige udkast.
Så vi er samlet set positive over for det her lovforslag.
Det er sådan set på mange punkter et rigtig godt lovforslag, og det har også været en god proces omkring tilblivelsen af det.
Men som anført har vi et par forslag til mulige ændringer, som vi mener vil gøre det endnu bedre.
Jakob Engel-Schmidt (V), 2017-02-02:
Tak til ordføreren for talen.
Det er dejligt, at vi i så stor grad kan være enige om det positive i lovgivningen.
Jeg føler bare trang til at bemærke noget i forhold til det, ordføreren sagde, om karensperioden.
Udvalget har jo af flere omgange haft mulighed for at møde repræsentanter fra de to institutioner, og når det er, man har nikket til at eksperimentere med den her karensperiode, så skyldes det, at ansøgningerne var af så omfattende karakter, at man var nede på at give tilsagn til under 10 pct.
Samtidig var ansøgningerne efter repræsentanternes udsagn af meget svingende karakter; nogle excellente, andre måske på et niveau, hvor man ikke mente der var behov for at overveje dem gennem længere tid.
Når det så er, at man har sendt en ansøgning, som er blevet vurderet ikkeegnet, og man har gjort det nogle gange, så synes både vi og jo også institutionerne, at det ville give mening.
Kan ordføreren ikke til en vis grad se det fornuftige i at have sådan en karensperiode på den baggrund, jeg netop har fremstillet?
Bruno Jerup (EL), 2017-02-02:
Altså, jeg kan godt forstå argumenterne.
Jeg kan forstå, at det er sådan, at hensigten i en eller anden forstand er at begrænse mængden af sager, man skal behandle, og at det ligesom er det, der er sigtet med det.
Men vi mener ikke, at det er med til at give en rimelig retsstilling i forhold til den enkelte forsker med hensyn til at kunne ansøge igen, at fordi man ved en lejlighed har afleveret et materiale, som nogle bedømmer som værende af dårlig kvalitet, så har man i 2 år ikke lov til at søge igen.
Det mener vi sådan set ikke er rimeligt.
Julie Skovsby (S), 2017-02-02:
Tak for det.
I efteråret blev der indgået en bred politisk aftale om rammerne for det, der fremover bliver kaldt Danmarks Frie Forskningsfond.
Aftalen blev indgået på baggrund af en international evaluering, der viste, at Det Frie Forskningsråd grundlæggende er meget velfungerende, og det er der grund til at glæde sig over.
Evalueringen pegede samtidig på enkelte anbefalinger til forbedringer, som aftalen har imødekommet.
Den frie forskning er helt afgørende og et uundværligt led i forskningskæden fra idé til anvendelse.
Med den frie forskning identificerer vi problemer, vi ikke kendte, og der bliver skabt løsninger på udfordringer, vi ikke havde forestillet os.
Fri forskning er baseret på de bedste forskningsideer, og den forskning er nødvendig for udviklingen af vores samfund, for det kommer både virksomheder og det offentlige og alle os andre til gavn.
Novo Nordisk A/S er et godt eksempel: en dansk virksomhed, der har skabt arbejdspladser og stor værdi for vores samfund.
Novo Nordisks forskningsdirektør, Mads Krogsgaard Thomsen, udtalte for et års tid siden, at Novo Nordisks succes netop baserer sig på grundlæggende forskningsmæssige opdagelser, der var blevet gjort af universitetet.
Det er her, det starter.
Dette understreger blot, at det er rigtig positivt, at vi nu understøtter rammerne for den frie forskning med L 118.
Det er positivt, at der med aftalen, vi nu udmønter, er en bred politisk opbakning til rammerne for den frie forskning.
Som samfund er vi afhængige af de gode ideer, og derfor skal vi give vores bedste forskere muligheden for at blive klogere på de områder, der endnu ikke er udforsket.
Det sker med L 118, og Socialdemokratiet kan støtte lovforslaget.
Som ved det forrige lovforslag skal jeg hilse fra SF's ordfører, hr. Jacob Mark, og fortælle, at SF ligeledes støtter lovforslaget.
Henrik Dahl (LA), 2017-02-02:
Videnskabelig uredelighed er faktisk et meget komplekst spørgsmål.
Lad mig give nogle eksempler på det.
Der er en af kolonnerne, der giver 109 i stedet for 100, og hvis man retter fejlen, er der faktisk ikke forskel på protestanter og katolikkers holdninger.
Men fejlen er aldrig blevet rettet, og artiklen lever og er en berømt klassiker.
Det videnskabelige samfund har på en eller anden måde bedømt, at artiklen er acceptabel.
Jeg underviste også for nogle år siden i store klassikere inden for samfundsvidenskaben, og mange af de her store klassikere er blevet til ved nogle forskningspraksisser, som i dag ville være fuldstændig uacceptable, hvor man infiltrerer sociale grupperinger og ikke fortæller, at man er i gang med at forske, men ikke desto mindre tilvejebringer sine forskningsresultater.
Det peger på, at man i ret vidt omfang skal overlade til forskernes selvjustits at finde ud af, hvad der er uredeligt, og hvad der ikke er uredeligt.
Det er noget, der kan flytte sig historisk.
Omvendt er der jo så sager som Penkowasagen, hvor der decideret er tale om fabrikation og svindel, og den type af sager bør selvfølgelig opfanges.
Der synes jeg at Oddershedeudvalget faktisk har gjort et rigtig godt stykke arbejde, så det er de grove tilfælde, der rammes, men hvor man kan sige, at de tilfælde, hvor man er uenig, eller hvor der i virkeligheden er mere behov for videnskabelig selvjustits, undgår man en retsliggørelse af den videnskabelige uenighed og bruger de midler til selvjustits, der faktisk er i det videnskabelige samfund.
Der er gjort et godt stykke arbejde af Oddershedeudvalget.
Snittet mellem videnskabelig selvjustits og egentlig retslig regulering ligger rigtig godt, og derfor bakker vi selvfølgelig op om forslaget.
Bruno Jerup (EL), 2017-02-02:
Tak for det.
I Enhedslisten er vi grundlæggende positive over for det her lovforslag.
Det er godt at holde øje med, om vi har nogle gode forskningsstandarder.
Videnskabelig uredelighed kan i sin yderste konsekvens have meget alvorlige følger, og derfor er det godt, at vi har en ramme for det.
Vi har også bemærket, at der – i forhold til det oprindelige udkast til et forslag vedrørende videnskabelig uredelighed – er blevet ændret på en del af lovforslaget.
F.eks. har man fået sådan et tvivlsomt begreb som selvplagiering ud af lovforslaget, og det ser vi som noget positivt.
Jeg har nogle bemærkninger til nogle af paragrafferne.
I lovforslagets § 2 om lovens anvendelsesområde indskrænkes den til at omfatte offentligt finansieret forskning ved en offentlig dansk forskningsinstitution.
Hvorfor denne indskrænkning?
Der er jo også forskning på de offentlige danske forskningsinstitutioner, som er privatfinansierede, og forskning, som er finansieret af udenlandske fonde.
Det er ikke acceptabelt, at vi på den måde opererer med forskellige standarder alt efter finansieringskilden.
Vi forstår ikke, hvorfor der er behov for denne smutvej.
Enhedslisten er ikke sikker på, at disse to hensyn bør begrunde, at sager ikke realitetsbehandles.
Det lyder ikke forskningsetisk rigtigt at have den slags stående i lovteksten, og det kan i praksis blive svært at administrere, eller det kan blive et lille ustyrligt smuthul.
En lille sidebemærkning til lovforslaget kunne være, om der er en tilstrækkelig retssikkerhed for den enkelte forsker.
Vi ved jo, at en afgørelse om videnskabelig uredelighed kan have meget vidtrækkende konsekvenser for en forsker, og derfor skulle vi måske overveje, synes jeg, om der ikke i loven skal være en ankeinstans, sådan at der er en mulighed for, at forskeren kan få sin sag prøvet – fordi det jo som sagt kan have ret vidtrækkende konsekvenser for forskeren, ikke kun i den konkrete sag, men også for forskerens videre arbejde i det hele taget.
Men med disse bemærkninger vil jeg sige, at vi går positivt ind i det og vil i udvalget prøve at se, om vi kan få flertal for måske at ændre et par af de punkter, som jeg har nævnt her.
Jakob Engel-Schmidt (V), 2017-02-02:
Det er godt og vel 10 pct. af dem, der søger, der får midler.
Det betyder, at det kun er de allerbedste.
Har man skrevet en ansøgning, der ikke er god nok, så er det min opfattelse, at man så må – ja, undskyld, jeg siger det – tage sig sammen og så søge igen, når man har noget, der er endnu bedre.
For at sikre, at vores midler og de peer reviews, der bliver lavet af de her ansøgninger, kommer enormt bredt ud – og heldigvis gør de det, så man sikrer alle en fair retsstilling og behandling – så synes vi, det er fornuftigt at arbejde med karensperioden.
Når det er sagt, synes jeg også at det er værd at nævne, at hvis vi får den opfattelse, at det ikke virker – altså, at der er folk, der bliver forhindret i at få realiseret gode ideer – jamen så må vi jo lave det om.
Og det tilsagn vil jeg sådan set
gerne give – og det har udvalget og i øvrigt også forslagsstillerne jo taget med i betragtning.
Bruno Jerup (EL), 2017-02-02:
Men hvis det lige præcis er sådan, at en, der kommer med et forslag, bliver afvist – og at begrundelsen for afvisningen ikke er, at forslaget er for dårligt, men at ansøgeren bare bliver afvist – så er der jo en forhåbning eller formodning om, at han forbedrer sig eller gør mere ud af sin ansøgning, hvis han søger igen snart efter.
Det må man gå ud fra.
Men vi behøver ikke have en karensperiode for ligesom at få ansøgeren til at forstå, at man selvfølgelig skal gøre sig umage med de forslag, man søger støtte til.
Christian Rabjerg Madsen (S), 2017-02-02:
Det vil jo være et ganske begrænset areal.
Jeg har ikke det eksakte tal.
Det kan vi sikkert få gravet frem, måske under udvalgsbehandlingen.
Men det er jo også vigtigt at sige, at det, vi åbner op for, i forbindelse med at man imellem by og havn kan nogle andre ting, skal drøftes og fastlægges i en senere vejledning, som aftalepartierne naturligvis får indflydelse på.
Så vi vil selvfølgelig også følge den mulighed og den lempelse nøje i det arbejde, som ligger foran os.
Maria Reumert Gjerding (EL), 2017-02-02:
Er det ikke en bekymring, som Socialdemokratiet deler, eller har jeg misforstået det, der ligger i lovforslaget?
Christian Rabjerg Madsen (S), 2017-02-02:
Det er jo to spørgsmål.
Men jeg er meget, meget opmærksom på, at vi skal gøre vores ypperste for at friholde de åbne kyster.
Det er også derfor, at det i bemærkningerne til lovforslaget meget klart er anført, at såfremt der åbnes op for de her faciliteter, placeres de så tilbagetrukket som overhovedet muligt, sådan at man som udgangspunkt friholder de åbne kyster.
Så vi er meget opmærksomme på den problemstilling, og jeg synes også, at den problemstilling er balanceret i bemærkningerne til lovforslaget.
Pia Adelsteen (DF), 2017-02-02:
Tak for det.
Jeg er simpelt hen nødt til at spørge, fordi ordføreren sagde, at det ikke var nogen hemmelighed, at det var Socialdemokratiet, der trak forslaget i en anden retning end det »vidtgående forslag, regeringen kom med«
: Hvor var det vidtgående henne?
Ordføreren nævnte selv, at der kunne ligge hundredvis af liggestole på stranden.
For hvis der netop var noget, der var med til at lave mytedannelser, så var det f.eks. en underskriftsindsamling fra Danmarks Naturfredningsforening mod, at der nu ville komme strandbyggeri langs hele Vestkysten i store træk – noget, der virkelig generede mig, og som jeg syntes var useriøst.
Så jeg er nødt til at spørge ordføreren: Hvor var det, forslaget var vidtgående?
Maria Reumert Gjerding (EL), 2017-02-02:
Tak for det.
Jeg vil gerne starte med at kvittere for, at Socialdemokratiet med den politiske aftale, der blev indgået, var med til at forhindre det, der var regeringens plan, nemlig at åbne op for mere byggeri ved kysterne.
Der er noget, jeg er lidt bekymret for.
Det er det her med, at man helt vil ophæve strandbeskyttelseslinjen mellem by og havn.
Har Socialdemokratiets ordfører – Socialdemokratiet er jo en del af den her aftale – nogen idé om, hvor stort et areal der vil være tale om?
Altså: Hvor meget kyststrækning vil samlet set ikke længere være beskyttet med en strandbeskyttelseslinje, når man indfører det her?
Christian Rabjerg Madsen (S), 2017-02-02:
Jeg er meget glad for, at vi i de forhandlinger fik fastholdt, at der skal være en strandbeskyttelseslinje, og der skal være en kystnærhedszone.
Det er jo fuldstændig afgørende for, at man kan sikre en udvikling i de her områder, samtidig med at man holder fast i, at de åbne strande skal være frie og tilgængelige.
Noget af det, vi var bange for, i det oprindelige udspil, var, at der ville blive lukket op for muligheden for at bygge eksempelvis hoteller meget tæt på vores strande.
Der var også forslag, som ville lukke op for, at turisterhvervet ville få øget mulighed for at udbrede sin aktivitet inden for strandbeskyttelseslinjen.
Det var der, vi kunne trække aftalen i en for os mere fornuftig retning.
Jeg er sådan set glad for, at vi havde den forhandling, for jeg synes, vi er nået frem til et rigtig positivt resultat.
Pia Adelsteen (DF), 2017-02-02:
Jo, men jeg undrer mig stadigvæk, for i det forslag, som den daværende regering fremlagde, stod der ikke noget om, at kyst- eller strandbeskyttelseslinjen skulle fjernes.
Det var ikke en del af forslaget.
Så hvad var det, der var vidtgående?
Man sagde ikke: Nu skal strandbeskyttelseslinjen væk, og nu må alt gives frit.
Det var jo aldrig nogen sinde en del af forslaget.
Det er også derfor, det undrer mig, at ordføreren siger, at der så kunne være mulighed for at bygge hoteller langs strandene.
Det har aldrig været foreslået.
Jeg ved godt, det var det, der var fortællingen – det er jeg med på – men det har aldrig ligget i det »vidtgående« forslag, som ordføreren mener det var.
Så jeg spørger bare igen: Hvad var det, der var vidtgående?
Christian Rabjerg Madsen (S), 2017-02-02:
Det lå jo i den smalle Venstreregerings udspil, at man ville give yderligere lempelser end det, vi er nået frem til, eksempelvis for turisterhvervet inden for strandbeskyttelseslinjen.
Jeg synes faktisk, vi med aftalen rammer en god balance ved at holde vores strande åbne.
Jeg tror faktisk også, det er til turisterhvervets bedste, at vi gør det, fordi det jo er den her vilde, uspolerede natur, som rigtig mange kommer for at se.
Så uden at rippe yderligere op i den gamle diskussion vil jeg bare sige, at jeg egentlig er glad for den aftale, som ligger.
Erling Bonnesen (V), 2017-02-02:
Tak for det.
Jamen vi har jo – det ved vi – de her ca. 7.000 km kyststrækning i Danmark, og vi har strandbeskyttelseslinjen på de 300 m, og der har aldrig været noget forslag på bordet om at afskaffe strandbeskyttelsen, overhovedet ikke.
Der har heller aldrig været forslag om at begynde at plastre det hele til med beton, selv om den socialdemokratiske ordfører af uvisse årsager åbenbart har behov for at puste sig op til at sige, at man ligesom skulle have reddet en situation, der aldrig har været der.
Det synes jeg er meget ærgerligt for behandlingen af den her sag.
Det er da godt, at vi er flere partier med i regeringen, og det er også godt, at Socialdemokratiet er med, men lad os lige prøve at få det ned, hvor diskussionen hører hjemme.
Det er også det, der har indgået i debatten.
Nu er der kun ganske kort taletid, men jeg vil sige, at jeg synes, det er ærgerligt for debatten, at den skal foregå på den måde: at en ordfører har behov for helt unødvendigt at puste sig op om at have reddet noget, som slet ikke har været i fare.
Kan ordføreren ikke bare bekræfte – hvis vi lige tager én ting, det om hotellerne – at der er ti konkrete projekter, der er givet tilladelse til, og så har der været en drøftelse om nogle yderligere?
Det er jo ikke at plastre det hele til.
Christian Rabjerg Madsen (S), 2017-02-02:
Nu har jeg naturligt en størrelse, der gør, at jeg ikke har behov for at puste mig op, og det synes jeg nu heller ikke at jeg har gjort fra talerstolen i dag.
Jeg har bare sagt, at der var nogle uenigheder mellem Socialdemokratiet og den daværende regering om, hvor meget byggeri man skulle tillade, og hvad man skulle tillade turistvirksomheder inden for strandbeskyttelseslinjen.
Jeg bemærker bare i al fredsommelighed, at der så vi forskelligt på tingene.
Jeg er glad for, at vi i et langt forhandlingsforløb og til tider et vanskeligt forhandlingsforløb har kunnet nå frem til en aftale som den i dag, som jeg egentlig synes at der er en god balance i – en god balance mellem på den ene side at åbne op og gøre nogle ting mindre bureaukratiske og på den anden side stadig væk at fastholde, at kysterne altså tilhører alle, så der skal være en god adgang og vi skal friholde de åbne kyster.
Det er jo også i lokalsamfundenes interesser.
Jeg har selv boet og arbejdet i Varde Kommune, og noget af det, der er årsagen til, at Varde Kommune er den største turistkommune uden for hovedstaden, er jo netop alle de tyskere og europæere fra alle Europas lande, som kommer dertil for at opleve den vilde natur, den uspolerede natur.
Det er bare den naturtype, som vi har ønsket at bevare og beskytte.
Og jeg synes egentlig, at vi i forslaget her har landet en god balance.
Erling Bonnesen (V), 2017-02-02:
Jamen jeg tror, at alle politikere vil passe godt på vores natur og vores kyster.
Jeg har ikke hørt en eneste politiker fra noget som helst parti ville gå ind og begynde at smadre det.
Der har været nogle nuanceforskelle, med hensyn til hvor langt man ville gå.
Og bare for at tage en af dem vil jeg sige, at jeg da synes, det er meget ærgerligt – når vi taler om at kunne få lov til at lave en café i eksisterende bygninger og så lave en lille udvidelse af dem – at man ikke kunne komme igennem med at give lov til f.eks. at lave en lille café i eksisterende, nuværende bygninger derude, tæt på, som bare står der.
Det er jo sådan nogle nuanceforskelle, der er.
Så kan man jo spørge, hvorfor Socialdemokratiet ikke vil være med til det.