Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2026-01-08:
For 2 år siden, den 26. januar kl. 10.08 om formiddagen, sender jeg en sms til min kollega hr. Rasmus Jarlov og spørger: Har du set det aktstykke, der netop er kommet?
Det er ret sketchy – altså underligt.
Han svarer: Nej, jeg er i Estland, og det er da mærkeligt, at man, når det er noget, der vedrører forsvarsforligskredsen og forsvarsordførerne, som er af sted og væk, ligesom ikke blevet gjort opmærksom på det.
Jeg stiller så nogle opklarende spørgsmål om det her aktstykke om Elbit, som ser spøjst ud, hvilket får hr. Morten Dahlin, daværende finansordfører for Venstre, til både at true mig, klage over mig til min formand og fortsætte med at sige i udvalget, at det er under al kritik, at nogen kan finde på at stille spørgsmål ved det her; ved jeg ikke, at det drejer sig om rigets sikkerhed?
Det er altså spørgsmål, som med få timers varsel skal besvares.
Vi kommer så senere i processen til møde ovre i Forsvarsministeriet, hvor der ikke bare bliver løjet for Folketinget en gang, men flere gange.
Der blev løjet for den daværende forsvarsminister, hr. Jakob Ellemann-Jensen, indtil flere gange.
Han var mand nok til at undskylde over for mig og SF, at nogen var blevet forsøgt intimideret til ikke at stille spørgsmål til det her aktstykke.
Den her sag er noget af det mest grelle, jeg har set i de 14 år, snart 15 år, jeg har siddet i Folketinget.
I en tid, hvor vi – helt nødvendigt – bruger milliarder og milliarder af kroner på oprustning af vores forsvar, kan vi ikke sige, at fordi vores land står i en alvorlig situation, kan vi ikke undersøge sådan nogle ting til bunds.
Det er netop, fordi vi står i en alvorlig situation, hvor det handler om befolkningens tiltro til forsvaret og til vores institutioner, og hvor det handler om de utrolig, utrolig mange penge, vi kan, skal og bør bruge på vores forsvar, at det så også skal gå ordentligt til, når vi tildeler endog meget store, ofte milliardbeløb, til virksomheder.
Jeg var jo finansordfører før; jeg har kun været forsvarsordfører i et halvt år.
Det her adskiller sig jo fra alle andre politikområder, ved at vi nærmest sidder og laver direkte tildeling til konkrete virksomheder inde i et lokale – virksomheder, som helt legitimt banker på vores døre og inviterer os til alverdens arrangementer.
På den måde er det ekstra vigtigt, at befolkningen har en tiltro til, at vi også forvalter den tillid på det her ret specielle område med omhu, og at tingene går ordentligt til.
Der er ikke noget andet politikområde, hvor vi sidder og tildeler konkrete virksomheder ordrer, slet ikke i milliardklassen.
Som nogle af min kolleger har været inde på, er der en meget stor forskel på en granskningskommission og en advokatundersøgelse.
Der er en lang række ubesvarede spørgsmål fortsat.
Nogle af de her spørgsmål er jo fuldstændig centrale at få opklaret, for at vi også kan komme videre.
Det er rigtigt, at en række af de centrale personer er væk, altså nogle af dem, som løj os direkte op i vores ansigt i lokalet, og som løj den daværende forsvarsminister direkte op i hans ansigt.
På klassisk dansk manér har nogle af dem fået nye, gode jobs.
Sådan ser vi det jo tit.
Men ikke desto mindre er det afgørende, at vi får vendt hver en sten på det her område.
Jeg synes, at jeg har kunnet mærke, uden at det er blevet sagt fuldstændig direkte, sådan lidt en stemning af, at fordi vores land netop er i så en alvorlig situation geopolitisk og udenrigspolitisk, så bør vi ikke bruge tid på den her slags ting.
Som jeg har prøvet at argumentere for, synes jeg faktisk, at det er modsat, altså at når vi skal have befolkningens opbakning til at bruge så mange penge, hvilket jeg også mener er nødvendigt, på vores forsvar, så skal tingene også foregå ordentligt.
Der er ikke blevet vendt hver en sten.
Der er rigtig, rigtig meget, der kun kan opklares i en granskningskommission, og derfor støtter vi det også i SF.