Christian Rabjerg Madsen (S), 2019-12-18:
Tak for det.
I dag skriver vi den 18. december, så julen står for døren, og kalenderlyset er efterhånden ved at være lige så slidt, som i hvert fald nogle af os var, efter at vi havde forhandlet finanslov.
Heldigvis er juleferien jo også sådan lige om hjørnet.
Med til den rigtig gode julestemning hører selvfølgelig også den gode julemiddag med juleand eller julesteg, med hvide kartofler, med brunede kartofler, med rødkål og med sovs.
Nu er jeg jo fra Jylland
, så derfor er der selvfølgelig også masser af de der Menychips, som kan bruges til at skovle sovsen indenbords, når vi når så langt.
Om få dage sidder vi alle samlet om julebordet, samlet om det samme, men alligevel er vi, der sidder her, jo forskellige.
Ved bordet sidder eksempelvis kusine Anne.
Hun er midt i trediverne, hun arbejder som sygeplejerske på hospitalet.
Selv om Anne er ung, har hun hårdt brug for en friaften, for tingene går stærkt på hospitalet.
De løber hurtigt.
Der er mindre nærhed, der er mere travlhed.
Finansloven er god for Anne, for med finansloven kan Anne sammen med juleanden glæde sig over udsigten til at få nye kollegaer.
Når vi senere i dag og i morgen har trykket på de grønne knapper, vil der være afsat penge til, at Anne kan få 1.000 nye kollegaer i løbet af et par år.
Over for Anne sidder søster Pernille.
Pernille er frustreret over, at der ikke er nok pædagoger i den institution, som hendes ældste barn går i.
Det gør hende usikker på, om hendes barn bliver set, når hun er ked af det.
Når nogle stiller spørgsmålet: hvor er der en voksen? er det ikke altid lige let at svare på.
Men når vi senere trykker på den grønne knap, så vil Pernille sammen med tusindvis af andre forældre få stillet i udsigt, at der allerede fra næste år vil være flere pædagoger i vuggestuer og i børnehaver – dygtige voksne, der kan trøste Pernilles børn, når de bliver kede af det.
Pernille bor i Køge, og derfor er der en vis sandsynlighed for, at hun har stemt på Jacob Mark.
Og har hun det, har hun været direkte medvirkende til, at hendes børn næste år oplever, at der vil være flere voksne omkring dem.
Så har også hun oplevet, at politik gør en konkret forskel.
Ved bordet sidder også farmand Per.
Per siger ikke så meget, og han kan godt finde på at trække sig lidt ind i sig selv, når der er større selskaber, for Pers sind slår knuder.
Per har oplevet, at fortællingen om vores sundhedsvæsen er en fortælling om to byer.
En fortælling, hvor de somatiske, de fysiske sygdomme, bliver behandlet på et niveau i verdensklasse.
Og en anden fortælling om en by, hvor psykiatrien og behandlingen af mennesker med psykiske lidelser halter efter.
Når vi lidt senere vedtager finanslovsforslaget, vedtager vi også et stærkt tiltrængt og helt nødvendigt løft af psykiatrien.
Det synes jeg at vi og Per kan være rigtig godt tilfredse med.
Så er der også fætter Tobias, der går i 2.g.
Han er gået til klimademonstrationer det sidste år sammen med sine gymnasiekammerater.
Jeg ved ikke helt, hvad der er med ham fætter Tobias.
Det er, som om der er sket noget med ham de sidste måneder.
Han er begyndt at iklæde sig rullekrave, og så er han begyndt at lave sådan nogle underlige hjerter, hver eneste gang der er et kamera i nærheden, og så ser han hele tiden videoer med den franske præsident Macron på YouTube.
Hvis den opførsel skal tolkes derhen, at Tobias har stemt på Sofie Carsten Nielsen eller Morten Østergaard eller andre fra Det Radikale Venstre, så kan også Tobias være rigtig godt tilfreds, når han spiser rødkålen – eller rødkål og rødkål.