Peter Hummelgaard (S), 2020-11-27:
Tak for det.
Og tak til ordførerne for en, synes jeg, spændende og givtig debat.
Det er en god opvarmning til de to store lovforslag, som skal behandles i næste uge – det ene lovforslag, som er en yderligere udmøntning af velfærdsaftalen fra 2006, hvor vi skal levetidsindeksere pensionsalderen yderligere, og det andet lovforslag, hvor vi så at sige korrigerer for nogle af de beslutninger ved at skabe en mere retfærdig og mere differentieret tilbagetrækningsmulighed for de mennesker, de danskere, der har knoklet i allerflest år og haft de hårdeste og længste arbejdsliv.
Det er diskussioner, jeg glæder mig rigtig, rigtig meget til.
Vi har jo allerede taget hul på dem her i dag, så uden at skulle bruge meget tid på det vil jeg bare lige pege på et par enkelte nedslagspunkter i debatten.
Jeg har sådan set meget respekt for, at der både er organisationer og partier i Folketinget, som siger: Vi er uenige i, at folkepensionsalderen skal stige, i takt med at vi lever længere.
Det er et synspunkt, man har al mulig ret til at have.
når man har det synspunkt, og når man påstår, at man kan finansiere de udgifter, vi ved hober sig op i fremtiden, fordi der kommer flere ældre, fordi der bliver færre til at være med til at skattefinansiere det velfærdssamfund, som vi i hvert fald i Socialdemokratiet kerer os så meget om, fordi vi ved, at det er en af de samfundsmodeller i hele verden, som ubetinget klarer sig bedst, fordi frihed, tryghed, retfærdighed og for den sags skyld også lighed er med til at skabe konturerne af et godt samfund – det er derfor, vi er varme tilhængere velfærdssamfundet, men vi er jo også pinligt bevidste om, at det skal finansieres – så synes jeg også, at man skylder, altså når man ikke bryder sig om den måde at finansiere de udgifter, der kommer ude i fremtiden, at anvise alternative veje til at sørge for, at vi kan blive ved med at have fri og lige adgang til sundhed, fri og lige adgang til uddannelse, at vi kan sørge for at have gode daginstitutioner med i øvrigt endnu flere pædagoger, som der er politisk ønske om, og at vi i det hele taget kan blive ved med at have en offentlig grundforskning, som er med til at bane vejen for, at vi kan have store eksporteventyr osv. osv.
Det synes jeg man skylder.
Et andet nedslagspunkt i debatten er, at der jo allerede nu også bliver varmet meget op til diskussionen om retten til tidlig pension.
Jeg synes dog bare, at man skal bemærke, at Danmark ikke er det eneste land i den vestlige verden, navnlig i Vesteuropa, hvor man begynder at tage skridt hen imod at konstatere, at der er forskelle på vores arbejdsliv.
Der er forskel på, hvornår vi er begyndt på arbejdsmarkedet, der er forskel på, hvad det er for nogle typer af job, vi har haft.
I Tyskland valgte man for en række år tilbage at indføre den såkaldte Rentenpaket, hvor man dybest set giver mulighed for at kunne trække sig tilbage efter 45 år på arbejdsmarkedet, og hvis nogle andre betingelser er opfyldt.
I Holland har man lavet en egentlig branchebestemt tidlig tilbagetrækningsordning, og i Danmark førstebehandler vi jo altså så i næste uge forslaget om en ret til tidlig pension, som er baseret på anciennitet på arbejdsmarkedet.
Hr. Lars Boje Mathiesen har forladt salen nu, og al respekt for det, men jeg synes, at man med hensyn til den her forestilling om, at de forskelle, der er i levealder, ene og alene handler om den måde, man sundhedsmæssigt lever sit liv på, ikke tager højde for, at det, at vi jo samtidig ved, er, at der er en markant overrepræsentation af faglærte og ufaglærte, der i øvrigt er den gruppe, der er også er rygere, der også drikker for meget, og som i øvrigt har en kortere forventet levetid.
Måske er der også en sammenhæng mellem arbejdsliv og livsstil i øvrigt.
Måske spiller det en rolle, at man, hvis man er brolægger, ikke har mulighed for at gå i en kantine lige rundt om hjørnet hver evig eneste dag, hvor der er et sundt og varieret kosttilbud, som tilfredsstiller alle kostpyramidens behov.
Måske hænger det sammen med, at man, når man går ud i kulden en hel dag og lægger brosten, måske også har lyst til en cigaret.
Måske er der en sammenhæng mellem de ting.
Det er der i hvert fald mange der har peget på, og det synes jeg også den her debat fortjener at der bliver kigget på, og det er derfor, vi også synes, at det selvfølgelig skal spille en rolle, når vi snakker om tilbagetrækningsmuligheder, at vi har forskellige arbejdsliv og forskellige måder, vi bliver slidt på igennem vores arbejdsliv.
Når det er sagt, takker jeg SF og Enhedslisten for forespørgslen i dag.
Jeg tror ikke, at regeringens synspunkter overrasker – det er i hvert fald nogle, vi har diskuteret flittigt, også i forbindelse med forhandlingerne om retten til tidlig pension.
Vi står bag velfærdsaftalen, men vi står også bag velfærdsaftalen på den måde, at vi mener, at den nu også er bragt i balance igen, at det, som det håndtryk betød, da det blev givet, dengang man lavede velfærdsaftalen, er blevet genskabt.
For forudsætningerne for velfærdsaftalen i 2006 var, at der var værdige, rimelige og tidligere tilbagetrækningsmuligheder for de folk, der er begyndt tidligst på arbejdsmarkedet og i øvrigt har de hårdeste og længste arbejdsliv.
Det synes vi at vores aftale er et godt svar på, og på den baggrund kan vi fint forsvare, at vi bliver ved med at sikre finansieringen af velfærdssamfundet i fremtiden ved at levetidskorrigere et enkelt år mere.
Tak for debatten.