Lotte Rod (RV), 2022-06-08:
Vi har faktisk en ret bred fælles historie om skrammellegepladser, for når man sådan dykker lidt ned i historien, kan man se, at den første skrammellegeplads blev bygget ved Arbejdernes Andels Boligforening.
Jeg har også læst mig til, at vores nuværende statsminister selv er kommet meget i Andeby, som byggelegepladsen i Aalborg hedder.
Søger man lidt videre i arkivet, støder man på en undervisningsordfører fra Venstre, som i 1990'erne taler varmt om legepladserne, og for et par år siden blev min idé om skrammellegepladser faktisk kåret til den bedste sommeridé i JydskeVestkysten af både Jesper Petersen fra Socialdemokratiet, Anni Matthiesen fra Venstre, Henning Hyllested fra Enhedslisten og Henrik Dahl fra Liberal Alliance.
Så der er måske lidt at bygge på.
Det var dér tilbage i årene 1938 til 1944, at de i Emdrup ved Arbejdernes Andels Boligforening var i gang med at lave det her større boligkompleks, og der fik man fat i ham, der dengang var den førende havearkitekt, Carl Theodor Sørensen.
Han havde allerede i 1931 udgivet bogen »Parkpolitik i Sogn og Købstad«, hvor han havde filosoferet lidt over det her med udearealer og børns legemuligheder, og han var måske den første til at hævde, at børnelegepladsen er byens allervigtigste form for offentlig beplantning.
Han foreslog: »Måske kunne vi forsøge at indrette en slags skrammellegeplads på et passende og ret stort areal, hvor børnene fik lov at udnytte gamle biler, papkasser, kvas og andre slags ting.«
Hans tanke var, at det, der skulle adskille skrammellegepladsen fra den almindelige legeplads, ganske enkelt var, at: » ... den byder børnene muligheder for at skabe og forme.
De kan drømme og fantasere og gøre drømme og fantasier til virkelighed, i hvert fald til en virkelighed som barnesindet er fuldt tilfreds ved.
En skrammellegeplads kan nogenlunde give byernes børn de samme rige muligheder, som landets børn har.
Der skal være kvas, gamle brædder og bræddestumper, mursten, tagsten, kloakrør, kasserede biler, både, vogne, trillebøre og hvad ellers kan nævnes af skrammel.
Børnene kan benytte det alt sammen.
Alene dette, at de kan grave i jorden, så galt de vil giver dem storartede muligheder.«
Men skrammellegepladserne kom ikke helt uden ballade, for der var voksne, der syntes, at børnene blev for beskidte.
Der var også voksne, der syntes, at det, de byggede, og i det hele taget den måde, som legepladsen så ud på, var for grimt.
Den første leder af skrammellegepladsen i Emdrup, John Bertelsen, sagde: »Til tider kan børnene forme legepladsen, så den er monumental og æstetisk for voksnes øjne - til andre tider ligner den set med voksne øjne en svinesti, men børns leg er nu ikke det, som voksne ser; men det, som barnet oplever.«
Det var tilbage i 1952, og over årene er skrammellegepladserne blevet til byggelegepladser, og de er blevet stadig mindre vilde, og allerede i 1990 var der en voksen, som var barn dengang, som fortalte: »For en del år siden kom jeg en dag forbi pladsen, og fik lyst til at kigge ind.
Jeg passerede en masse pænt påklædte børn, der spillede bold på den store plæne, på vejen ned for at finde vores gamle jordstykke.
Det var en fast regel, at husene skulle pilles ned hvert efterår.
... og jeg spurgte nysgerrigt, om der ikke blev bygget nye huse hvert forår?
- Joh, en gang imellem bygger vi nogle, svarede han.
- I, spurgte jeg, - er det ikke børnene, der bygger?
- Nej, svarede han, - det kan de da ikke finde ud af.
Men børn kan jo heldigvis meget mere, end vi tror. Vi skal bare give dem plads.
Derfor tror jeg på, at vi skal gøre, hvad vi kan, for at fremme, at der igen kommer flere byggelegepladser og skrammellegepladser.
Jeg tror på, at tiden er til at fremme den risikofyldte leg, og jeg håber, at vi kan gøre det sammen.
Derfor vil jeg bare slutte med at kigge tilbage på 1995, hvor Venstre og Konservative havde indkaldt den daværende undervisningsminister til en forespørgsel.
Her sagde Venstres ordfører, Anders Mølgaard: »Venstre foreslår her, at lærere og pædagoger i deres uddannelsestid undervises i virksomhedsstart og selvstændighedskultur, at man i skolebøger og undervisning som helhed inddrager eksempler fra selvstændighedskulturen, at børn i førskolealderen sikres bedre fysiske og kreative udfoldelsesmuligheder såsom skovbørnehaver og byggelegepladser ...«
Det var Venstres bedste bud på at sikre selvstændige børn.
Med det vil jeg gerne på vegne af Socialdemokratiet, Venstre og Radikale Venstre fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget finder, at udfordrende leg er væsentlig for børns udvikling.
Den aktive og frie leg er med til at understøtte og stimulere børnenes sociale, følelsesmæssige og kreative kompetencer.
Det var her i Danmark, vi opfandt skrammellegepladsen i 1940’erne, men en stigende fokus på sikkerhed er formentlig skyld i, at der ikke er ret mange tilbage.
Nu er tiden til at styrke den ukontrollerede leg med skovbørnehaver m.m. og gennem skrammellegepladser: Her bestemmer børn selv, hvad de vil lave.
De kan udtænke idéer, afprøve materialer, save, hamre.
Her kan børn og unge lære om sig selv, hinanden, praktisk arbejde og genbrug.