Mattias Tesfaye (S), 2026-02-03:
Først og fremmest vil jeg gerne sige tak til Socialistisk Folkeparti for at tage initiativ til den her debat om folkeskolens økonomi.
Folkeskolens økonomi er ofte til debat, både når vi i Folketinget drøfter folkeskoleloven, altså rammerne for og indholdet i folkeskolen, og også når kommunerne lægger deres budgetter om efteråret, og mon ikke også, at den en gang imellem er til diskussion hjemme omkring spisebordet, når forældrene snakker med deres børn om deres skoledag.
Så har jeg i øvrigt også noteret mig, at økonomiprofessor Nina Smith fra Aarhus Universitet ligesom mig selv også interesserer sig for udgiftsudviklingen i folkeskolen set i forhold til velstandsudviklingen mere generelt i samfundet.
Når jeg er på skolebesøg – i går var jeg f.eks. både i Gladsaxe og i Herlev – så hører jeg bl.a. fra skoleledere og lærere, at folkeskolens økonomi er presset.
Der var en skoleleder i sidste uge, der beskrev situationen i folkeskolen, som om det var en lidt stresset organisation.
De kommunale regnskaber viser, at vi bruger omkring 52 mia. kr. årligt på at drive folkeskolen – det er både almen- og specialområdet.
Hvis man sammenholder det med antallet af elever i folkeskolen, kan vi se, at der bliver brugt flere kroner pr. elev i folkeskolen end tidligere.
I 2024 blev der i gennemsnit brugt omkring 100.000 kr. på én elev i folkeskolen pr. år.
Det kan jo virke mærkeligt, at der på den ene side bruges flere kroner pr. elev, og at der på den anden side mange steder er en oplevelse af, at folkeskolens økonomi er udfordret; men begge dele kan godt være rigtigt på en og samme tid, bl.a. fordi en stadig større andel af folkeskolens samlede økonomi og ressourcer bruges på specialundervisning, fordi flere elever har behov for tilbud, hvor der gives ekstra støtte.
Det kan både være specialklasser, men det kan også være specialskoler.
Men for mig er det afgørende ikke, om flere eller færre er inkluderet; det vigtige må være, om eleven får det rette tilbud, og derfor har vi også for længst skrottet inklusionsmålsætningen.
Regeringen har de senere år sammen med et flertal af Folketinget i folkeskoleforligskredsen styrket folkeskolen med en lang række tiltag.
Der er indgået aftaler, som skaber bedre rammer for folkeskolen.
Folkeskolens kvalitetsprogram indeholder bl.a. nye læreplaner, juniormesterlære, flere fysiske bøger, og det er i øvrigt gennemført med opbakning fra et enigt Folketing – tak for det.
Finansloven for 2025 satte også gang i et omfattende landsdækkende forsøg med skolemad.
Det er nu i fuld gang – også tak for samarbejdet omkring det til SF og Radikale.
Ved den seneste finanslov indgået mellem regeringen og De Konservative er der taget en række tiltag og afsat økonomi til indsatser mod ufrivilligt skolefravær.
Der er derudover også lavet en aftale om mobilfri folkeskoler, der skal give bedre rammer for fordybelse og koncentration i undervisningen; det lovforslag er lige på trapperne.
Så har vi netop indgået en aftale om nye regler for fravær og specialundervisning.
Det er en aftale, der skal understøtte skolernes mulighed for at arbejde forebyggende, så færre elever på sigt har langvarigt bekymrende fravær eller får behov for at segregeret specialundervisning.
Aftalen betyder også, at elever og deres forældre ikke skal vente på pædagogisk-psykologiske vurderinger, møder og rapporter, før der kan komme hjælp, for det slider voldsomt på familierne.
Det er også, fordi problemerne ofte vokser sig større, når hjælpen kommer for sent.
Vores ønske er jo tidlige forebyggende indsatser, som er godt for den enkelte elev, og som samtidig er noget, der også kan sikre folkeskolen ressourcer, fordi de i højere grad vil blive brugt på det brede fællesskab på almenområdet frem for på dyre specialtilbud.
Jeg er rigtig glad for de her mange tiltag, der er sat i værk.
De skal selvfølgelig have tid til at virke på skolerne og i de enkelte kommuner.
Hertil er det vigtigt at sige, at vi fra regeringens side bakker op omkring det kommunale selvstyre.
Vi synes, at det er godt, at folkeskolen er kommunalt forankret, og dermed også, at det er kommunerne, der har ansvaret for folkeskolens budget.
Det er altså lokalpolitikere, der står med den svære opgave, det er at prioritere på tværs af velfærdsområder og sikre, at der tages lokale hensyn.
I regeringen mener vi dog, at der har været og fortsat er behov for at styrke den lokale velfærd, og derfor er der også aftalt historiske løft af kommunernes økonomi.
Det sker i de årlige økonomiaftaler.
Det giver lokalt mulighed for at løfte folkeskolen, og det kan jeg også med glæde konstatere netop var tilfældet her i efteråret, da der blev indgået budgetaftaler for 2026; måske spillede det også ind, at mange af kommunalpolitikerne jo var på valg lige præcis det år.