Christian Langballe (DF), 2019-02-06:
Jeg vil også sige tak til ministeren og regeringen for den her redegørelse, som jeg har siddet og læst med stor interesse.
Altså, jeg er ikke sådan til de der FN-snakkeklubber, men jeg synes alligevel, at ministeren og regeringen har adresseret noget, som i alt for mange år er blevet fejet ind under gulvtæppet, nemlig de religiøse forfølgelser.
Jeg har beskæftiget mig med de religiøse forfølgelser i mange år.
Jeg kan huske tilbage til 2008, hvor jeg skrev noget om Asia Bibi, som ordføreren for Socialdemokratiet nævnte, og som jo ikke bare blev fængslet for blasfemi og forhånelse af profeten, men også for at være kristen og for at røre ved muslimer, og efterfølgende blev den guvernør, der tog hende i forsvar, likvideret på gaden, fordi han tog hende i forsvar – og at Pakistan jo i øvrigt har indført sharialov og shariaafstraffelsesmetoder ved lov.
Sådan er det i Pakistan.
Jeg synes, at det her er en kærkommen lejlighed til at få drøftet noget væsentligt.
Jeg synes en gang imellem, at der siges nogle uvæsentlige ting fra Folketingets talerstol, men jeg synes faktisk, at det her er meget, meget væsentligt.
Det, jeg så selvfølgelig specielt interesserer mig for og har interesseret mig for, er de kristne i Mellemøsten, også fordi Mellemøsten – og det er også noget, der er fokus på i redegørelsen – jo så at sige er Europas og Danmarks fokusområde, hvad angår de religiøse forfølgelser.
Derfor synes jeg, at det giver mening at lægge en særlig vægt her.
Der er folk, der bliver forfulgt, og vi har jo lige hørt om manden fra Jehovas Vidner, der har fået 6 års fængsel i Rusland – jeg takker min gud og skaber for, at jeg er født i et land, hvor religionsfriheden er indskrevet i vores grundlov, og hvor den så faktisk også bliver respekteret i den grad, den bliver det i Danmark; vi lever i et smørhul, hvad angår de her ting.
Noget af det, som har chokeret mig, er kristenforfølgelserne i Mellemøsten.
Jeg synes faktisk, når jeg tænker over det og læser om det, at det er en uhyrlighed, der foregår for vore øjne.
Det spiller ikke nogen rolle i den europæiske debat, og i den europæiske offentlighed er de kristne i Mellemøsten jo stort set glemt.
Jeg tror, det har meget at gøre med, at man ikke vil lægge sig ud med religionen islam og ikke vil lægge sig ud med de islamiske regimer i Mellemøsten, og at man så vender det blinde øje til, men det er jo altså bare uhyrligt, hvad der foregår.
Her har jeg med mig en opgørelse fra Open Doors, som jo er en organisation, der beskæftiger sig med kristenforfølgelser.
Hvis man kigger på den, kan man jo se, at i toppen af kristenforfølgelser ligger det gamle stalinistiske kommunistiske regime i Nordkorea, og derefter følger så en masse muslimske lande.
Der er Afghanistan, der er Somalia, der er Libyen, der er Pakistan, der er Yemen, der er Iran, der er Syrien, der er Irak, der er Saudi-Arabien, og der er Egypten – for blot at nævne nogle af de første på listen.
Hvis man ser på, hvad forfølgelse af de kristne i de islamiske lande har betydet, kan man vende blikket mod Mellemøsten.
I 1910 var der 13,2 pct. af Mellemøstens befolkning, der var kristne – 13,2 pct. I dag er vi nede på 4,2 pct.
I 1910 var 13,2 pct. af syrerne kristne.
I dag er vi nede på 5,2 pct. – har jeg set et tal på – men jeg mener nok, at der i redegørelsen nævnes 10 pct., men i hvert fald er det faldet.
I Egypten udgjorde de koptiske kristne for omkring 100 år siden 18,7 pct.
I dag udgør de koptiske kristne 10,7 pct. Og noget af det, som er det mest skræmmende, er, at det i Irak inden for de sidste år er gået stærkt.
I 1987 var der 8 pct., i dag er der omkring 1 pct.
Jeg vil sige det på den måde, at der nok ikke går ret lang tid, før der ikke er flere kristne tilbage i Irak.