Maria Durhuus (S), 2024-05-24:
Jeg mener også, at der i fagligheden og uddannelsen hos de ansatte, vi har derude, ligger det at forebygge.
Men jeg mener, at vi skal kigge på det på en anden måde.
Jeg mener, at vi i den grad skal give civilsamfundsorganisationerne en meget større værdi, i forhold til hvordan vi forebygger ensomhed.
Kunne vi forebygge fald på en anden måde, f.eks ved at sætte gang i bevægelse?
Så jeg er ikke overbevist om, at forebyggelse er ude, og det er i hvert fald noget, vi kommer til at følge meget nøje.
Det er jo altid helt særligt, når man i en sag som denne får muligheden for at skulle gøre status på, hvad der er sket det sidste år.
Siden den sidste redegørelse er der jo landet en ny ældreaftale, en politisk aftale, et politisk fokus, og en investering, der har været længe undervejs.
Aftalen har fået en blandet modtagelse; den er blevet kaldt lille, ubetydelig, symbolsk, ligegyldig, utopi og andre ting.
Den opfattelse deler vi ikke i Socialdemokratiet.
For Socialdemokratiet er en god og værdig ældrepleje helt centralt.
Det skal være trygt at blive gammel, og man skal ikke miste sin frihed og selvbestemmelse, bare fordi man bliver ældre.
Man skal have den hjælp, man har behov for, og vi skal som samfund tage os godt af dem, der har taget deres tørn på arbejdsmarkedet og været med til at bygge velfærdssamfundet.
Derfor er det vigtigt at huske de rigtig mange andre dele af vores samfund, som bidrager til et godt ældreliv, ikke mindst civilsamfundet med de mange frivillige foreninger.
De giver os nemlig noget af det allervigtigste uanset alder.
For i et land som Danmark skal vi ikke se på, at mennesker dør af ensomhed, fordi den eneste værdi, de har, er den støttestrømpe, de skal have, og den frostmad, der skal serveres.
Facit blev mindre.
Det blev meget mindre, for vi fjernede mennesket fra ligningen, både borgeren, men også medarbejderen, altså mennesket som et fysisk, psykisk, socialt og åndeligt væsen.
Vi fjernede alt, der ikke var målbart, inklusive omsorgsbesøgene.
Hvorfor nævner jeg det her?
Det gør jeg, fordi en af de største bedrifter i den her aftale er, at vi får muligheden for at begrave BUM-modellen.
Aftalen her, som vi lige har indgået, har fået kritik, fordi den ikke indeholder noget om sundhed og forebyggelse, fordi regeringen ikke sad med hænderne i skødet og ventede på Sundhedsstrukturkommissionen.
Havde vi gjort det, havde vi ikke fået den samme aftale.
Vi havde ikke haft muligheden for at lave en ramme, som vi i forligskredsen skal fylde ud til det maleri, der skal forme ældreplejen omkring mennesket, altså hele mennesket.
Men er det nok?
Nej, det er det ikke, og Sundhedsstrukturkommissionen og flotte forebyggelsesplaner kan ikke bære det alene.
Derfor vil jeg gerne bruge resten af taletiden i min tale i forbindelse med denne redegørelsesdebat på at tale om hverdagens helte, nemlig vores medarbejdere, og manglen på arbejdskraft.
I ældreredegørelsen fremgår det, at i perioden marts 2023 til august 2023 blev 13 pct. af social- og sundhedsassistentstillingerne og 16 pct. af social- og sundhedshjælperstillingerne ikke besat.
Det er uden tvivl bekymrende, men har vi belyst problemet godt nok?
Ville nogen af os løbe sålerne af vores sko og slide dækkene af vores cykel for at gå på arbejde, hvis narrativet om os var, at vi, som vi hører det ude i kommunerne, ikke var fagligt stærke, at niveauet var for lavt, at de ikke kunne rekruttere, og at de ikke kunne fastholde, eller hvis vores faglige vurderinger ikke havde en værdi, fordi dagens køreseddel eller plejeplan var udfyldt som en ydelse?
Derfor er vi i Socialdemokratiet glade for, at en af de bærende værdier i den nye ældrelov er tilliden til medarbejderne.
For tillid opstår i en relation, en relation mellem mennesker, og den kan ikke sættes ind i et skema, men den opstår, og den skal holdes vedlige.
Og i ældreaftalen afsatte vi også en pulje til sosu-skolerne til en håndholdt og opsøgende indsats.