Mikkel Bjørn (DF), 2025-03-27:
Forslaget i dag er et forslag, som enhver ansvarlig politiker uanset partifarve bør kunne støtte.
Det er udtryk for almindelig sund fornuft, nemlig at Danmark ikke skal sende milliarder af kroner i udviklingsbistand til lande, der nægter at tage imod deres egne kriminelle statsborgere.
Danmark bruger årligt 22 milliarder skattekroner på udviklingsbistand.
Det er penge, der bliver taget fra danske familier, danske pensionister og danske skatteydere og sendt ud i verden med en forestilling om, at vi dermed køber os fred og stabilitet.
Men hvad får vi så til gengæld?
Ja, vi får lande fra typisk Mellemøsten og Afrika, der modtager millioner fra Danmark med den ene hånd og med den anden hånd nægter at tage imod deres egne kriminelle statsborgere.
Vi har set det igen og igen: kriminelle udlændinge dømt for vold, voldtægt, bandekriminalitet eller terror, som ikke kan sendes hjem med tvang, fordi deres hjemlande kun vil tage imod dem, hvis de rejser frivilligt.
Imens render de frit rundt i Danmark på danske gader og stræder blandt danske borgere.
Det er absurd, det er farligt, og det er uansvarligt.
Hvis du have hjælp, må du også tage ansvar.
Det er sund fornuft, det er retfærdigt, og det er på tide.
Regeringen med Socialdemokratiet i spidsen ynder at tale om stramninger, om kontrol og om ansvarlighed, men når virkeligheden banker på døren og de får muligheden for at stemme for noget konkret, sågar noget, der har været en del af deres eget udenrigspolitiske udspil, så stemmer de imod igen og igen.
Hvor længe skal danskerne finde sig i det hykleri?
Med det her forslag sender vi et klart signal: Danmark vil ikke længere være bankautomat for regimer, der modarbejder os, og Danmark vil ikke længere være et tag selv-bord for lande, der nægter at tage ansvar.
Derfor foreslår vi, at der øjeblikkeligt stoppes for al udviklingsbistand til lande, der ikke tager imod deres egne borgere, og at kravet om hjemtagelse bliver skrevet ind som en forudsætning i fremtidige bistandsaftaler.
For hvis du ikke vil tage ansvar for dine egne borgere, skal du ikke have en krone fra Danmark.
Det burde være selvfølgeligt, men i en politisk virkelighed, hvor bl.a. Socialdemokratiet hellere vil please FN, EU og islamiske vælgergrupper i ghettoerne end at passe på danskerne, er det desværre ikke længere selvfølgeligt.
Vi skal ikke sende penge til lande, der gør grin med vores tillid og truer vores sikkerhed.
Hver gang Danmark sender hundredvis af millioner af skattekroner ud af landet i udviklingsbistand, også til regimer, der nægter at tage imod deres egne kriminelle borgere, fravælger vi samtidig danske børn, ældre og svage.
Derfor er vi nødt til at stille nogle meget simple spørgsmål.
Hvor er det humanitære hensyn til den ældre dansker, der sidder alene på et plejehjem, mens der ikke er personale nok til at passe på dem og opfylde deres basale behov?
Hvor er det humanitære hensyn til den handicappede borger, der får besked om, at der ikke er råd til ledsagelse eller hjælpemidler, som konsekvens af at regeringen sender hundredvis af millioner af kroner til den tredje verden?
Hvor er det humanitære hensyn til de familier, der kæmper med lange ventelister på hospitalet, alt imens Danmark sender milliarder til korrupte stater, der end ikke vil tage imod deres egne voldsmænd og voldtægtsforbrydere?
Vi har vænnet os til, at humanitær hjælp kun handler om, hvad vi sender af penge til den tredje verden, men hvem taler om de humanitære forpligtelser over for danskerne, altså dem, der har bygget det her samfund op, dem, der betaler verdens højeste skatter og afgifter, og dem, der bliver svigtet, fordi deres penge sendes til regimer, der griner os lige op i ansigtet?
Det er på tide at redefinere begrebet humanitær ansvarlighed.
Der er ikke noget humant i at bruge danske skattekroner på stater, der nægter at tage ansvar, i stedet for at bruge dem på sygeplejersker, sosu-assistenter, lærere og tryghed på gaderne.
Tak for ordet.