Morten Bødskov (S), 2023-11-21:
Tak for det, formand, og tak til fru Mona Juul for at fremsætte det her beslutningsforslag, som jo har til formål, at virksomhederne skal vide, hvordan de er stillet, hvis en ny epidemi bryder ud.
Det håber vi selvfølgelig alle ikke sker, men det er godt, at vi har den her diskussion i dag, og regeringen synes sådan set, at hensigten med beslutningsforslaget er god.
Men der er to grunde til, at vi ikke kan støtte det konkrete forslag.
For det første er vi nødt til at skelne skarpt, og vi mener skarpt, mellem kompensation og erstatning.
Virksomheder er ifølge grundloven berettiget til erstatning, hvis der er tale om ekspropriation.
Når vi taler om kompensation, har vi med statsstøtte at gøre, og udbetaling af statsstøtte skal godkendes af Europa-Kommissionen.
Det oplevede vi jo under coronapandemien, hvor kompensationsordningerne kun var mulige, fordi man i EU gav særlige midlertidige muligheder for statsstøtte.
Og det er helt fair, at man gerne vil det anderledes, men det er nu engang sådan, at vi i Danmark ikke kan vedtage et nationalt retskrav på kompensationsordninger af den størrelse, vi så under covid-19, medmindre EU har åbnet op for statsstøttemuligheder herfor.
Med andre ord kan vi ikke vedtage noget i Folketinget, når vi ved, at det, på det tidspunkt vi vedtager det, ikke er i overensstemmelse med EU's statsstøtteregler, som i øvrigt forpligter et fremtidigt Folketing på at udbetale kompensation uden en forudgående statsstøttegodkendelse.
Det er helt centralt her.
For hvad stiller vi op, hvis vi vedtager et retskrav, men Europa-Kommissionen ikke giver os den nødvendige statsstøttegodkendelse, der gør det muligt at udbetale kompensationen?
Jeg forestiller mig ikke, at Det Konservative Folkeparti er interesseret i en retstilstand, hvor virksomheder reelt set ikke ved, om den kompensation, de er stillet i udsigt, kan udbetales lovligt.
Hvis det ikke er tilfældet, er virkeligheden jo den, at så skal virksomhederne betale den tilbage.
For det andet er virkeligheden og erfaringen jo desværre også den, at epidemier er fuldstændig uforudsigelige.
Det så vi om noget med coronapandemien.
Vi kan ikke lægge os fast på en bestemt ordning for kompensation; det vil ikke være ansvarligt.
I stedet må vi handle, når vi ved, hvad det er for en epidemi, vi står over for, og hvor hårdt den rammer.
Kompensationsordninger må nu engang tage udgangspunkt i de økonomiske skadevirkninger, som den konkrete epidemi giver anledning til, så vi er sikre på, at vi har tilladelser til at udbetale kompensationen, og at vi sætter ind i forhold til dem, der reelt er ramt i den konkrete situation.
Den tilgang svarer også til de anbefalinger, som arbejdsgruppen om principper for hjælpepakker ved nye epidemier er kommet frem til.
Lad mig bare understrege det helt klart: Hvis vi bliver ramt af en epidemi i fremtiden, vil regeringen selvfølgelig holde hånden under erhvervslivet i det omfang, der må være brug for det.
Det gjorde vi med brede flertal under covid-19, og det er jeg helt og fuldkommen overbevist om fremtidige regeringer og et fremtidigt Folketing selvfølgelig også vil gøre.
Under covid-19 blev der indgået 20 brede politiske aftaler i Folketinget om kompensation til virksomheder, kulturliv og foreninger med videre.
Der blev udbetalt 60 mia. kr. i kompensation til virksomheder og kulturliv til over 100.000 virksomheder.
Hertil kommer låne- og garantiordninger på ca. 100 mia. kr.
Samtidig har vi så en rapport fra en arbejdsgruppe, der indsamler erfaringer, også gode erfaringer, med covid-19-kompensationsordningerne, og på den baggrund er man kommet frem til 18 anbefalinger til, hvordan fremtidens kompensationsordninger bør indrettes.
Vi har altså, og det mener jeg faktisk, et ganske godt og solidt og jo desværre også, må man sige, velafprøvet erfaringsgrundlag at stå på, hvis vi, Gud forbyde det, skulle opleve en lignende epidemi i fremtiden.