Nick Hækkerup (S), 2020-04-24:
Det er jo, fordi det, der er målet med kontakt- og opholdsforbuddet, er at forhindre yderligere radikalisering.
Måtte folk udvikle sig derhen, at man kan sige, at der ikke længere er nogen risiko, så er der jo heller ingen grund til at have et kontakt- og opholdsforbud.
Det var det, jeg lige præcis sagde, nemlig at lovforslaget lægger op til en finansiering inden for den eksisterende ramme, men at vi står på kanten af og er i gang med forhandlinger om hele den økonomiske ramme for vores politi- og anklagemyndighed, som jo skal tage sig af en del af det her, herunder f.eks. opfølgningen på kontakt- og opholdsforbuddet.
Tak for det.
Tak for debatten, og i øvrigt tak for den brede opbakning til lovforslaget, som det ligger.
Der er flere ordførere, der har indledt deres bemærkninger med at sige, at de tager afstand fra terrorisme, at alle i Folketinget tager afstand fra terrorisme, og at det her er noget, som vi skal gribe kraftigt ind over for, og det er vi jo enige om.
Jeg har lyst til at starte med en historie, som jeg læste i det tyske tidsskrift Der Spiegel for godt et års tid siden.
Den beskæftiger sig med fremmedkrigerne, og der er så en tysk islamist, som har været nede at kæmpe for Islamisk Stat, og som undervejs i den proces laver et facebookopslag, hvor han skriver: Ved du, hvad det bedste var ved min kamp, med min jihad, for Allah?
Hans svar er: Det bedste var at skyde og dræbe tre af mine fjender, som alle sammen var vantro.
Derefter beskriver han, at han tog en af sine ofres mobiltelefon og ringede til den kvinde på kontaktlisten, der stod øverst, og fortalte hende, at han stod med sin fod på ofrets hoved, hvorefter kvinden begyndte at skrige.
Det var det, han var mest stolt af.
Der går så nogen tid, og så kommer han i en tilbageholdelseslejr, og så ændrer tonen sig noget, for så skriver han til sin familie i Tyskland: Jeg savner jer; I har måske hørt, at jeg er taget til fange.
Ved I, hvordan jeg kan komme ud?
Hvad siger myndighederne?
Jeg vil bare gerne hjem; jeg vil bare væk herfra.
Det var ikke den samme krigerhelt, som man hørte i første omgang.
Hvorfor siger jeg det her?
Hvis han eller en lignende kom tilbage til Danmark – det gør han ikke, for han er tysk, så det gør han jo ikke – mon det så ikke ville være godt at holde øje med ham?
Mon ikke det ville være relevant at give ham en fængselsstraf, så det vasker sig, for den opførsel?
Mon ikke det ville være fornuftigt at sætte ind med kontakt- og opholdsforbud, så vi forhindrer ham i at radikalisere andre?
Det er i virkeligheden det, som det her forslag handler om.
Det handler om at sige, at der skal hårde straffe til, og at vi skal holde øje med og føre kontrol med det, at der ikke sker en yderligere radikalisering.
For det, der er med fremmedkrigerne, er, at de er en trussel mod Danmarks sikkerhed, vores tryghed, Danmark som retsstat og vores frihedsrettigheder.
Alt det er bygget ind i fundamentet for det lovforslag, som vi behandler i dag.
Det er grunden til, at vi skal vedtage det, og det er grunden til, at jeg er glad for, at der er et meget, meget bredt flertal, som bakker op om det.
Så er der rejst et spørgsmål, som jeg sådan set synes er relevant nok, nemlig om det ikke er et problem, at der ikke skal indhentes en retskendelse, hver eneste gang der følges op på de her opholdsforbud, kontaktforbud osv.
Der bliver man nødt til, synes jeg, at forholde sig til spørgsmålet principielt og praktisk.
Og hvis vi nu skal starte med at forholde os til det principielt, kan man i virkeligheden tager udgangspunkt i et citat af Winston Churchill.
Det er i hvert fald tilskrevet ham.
Det er også tilskrevet forskellige andre, men det er tilskrevet ham flest gange, så nu siger vi, at det er ham, der har sagt det, og det lyder nogenlunde sådan her: Winston Churchill er til et selskab og spørger på et tidspunkt en tilstedeværende dame: Frøken, ville De gå i seng med mig for 5 millioner pund?
Dertil svarer hun: Min gode gud, hr. Churchill, jeg tænker, at vi selvfølgelig først lige skal drøfte de nærmere betingelser.
Herefter spørger Winston Churchill: Ville De gå i seng med mig for 5 pund?
Hertil svarer kvinden: Hr. Churchill, hvilken slags dame tror De egentlig jeg er?
Hertil siger Churchill: Frøken, det har vi allerede fastlagt; det, vi snakker om nu, er prisen.