Jens Rohde (RV), 2020-01-29:
Jamen jeg står jo ikke her og siger, at alle fonde er gode.
I øvrigt bryder jeg mig ikke om fondssocialisme, så jeg er helt villig til at høre til de budgetrestriktive, der siger, at man skal gå ind og kigge på tingene.
Men jeg vil jo ikke være med til det på den bekostning, at vi f.eks. renationaliserer landbrugspolitikken.
Jeg vil gerne gøre hr. Morten Messerschmidt opmærksom på, at man ikke afskaffer landbrugsstøtten i Europa ved at afskaffe EU's landbrugsstøtte.
Det er jo sandheden.
Og har vi en interesse i det?
Nej, det har vi ikke.
Derfor skal vi reformere landbrugsstøtten, så vi bruger den på klima og miljø og bedre dyrevelfærd.
Man kan ikke samle Europa, for »man kan ikke lave omelet af hårdkogte æg«.
Sådan sagde Charles de Gaulle som svar på Churchills opfordring til, at man samlede Europa.
Konrad Adenauer arbejdede derfor.
Når jeg nævner det, er det, fordi det lige faldt mig ind, da jeg hørte ministeren holde sin tale, for det lyder lidt som nationernes hårdkogte æg, der skal samles her.
Og Danmark gør sig jo desværre også til sådan et af de hårdkogte æg, for al den argumentation, som ministeren frembringer, beror på en national præmis.
Og hvis man bygger al sin argumentation på en national præmis eller på sin egen individuelle præmis i et fællesskab, bliver det unægtelig vanskeligt at nå en aftale om noget som helst.
Når man laver budgetter i EU, kan vi diskutere, om meget af det er irrationelt, for hr. Rasmus Nordqvist, hr. Søren Søndergaard, ministeren, Konservative og såmænd også Radikale Venstre – alle, der har arbejdet i systemet – tror jeg vil mene, at der faktisk godt lige en gang imellem kunne trænge til, at der kom en leankonsulent ind i administrationen.
Så alle de der ting kan vi jo sådan set godt mene noget om, og vi kan alle sammen også have en holdning, enten til landbrugsstøtte eller strukturfonde osv.
Men skal man have noget som helst på plads her, er man nødt til at udstyre sig selv med en vis empati og forstå, hvorfor det, der ikke er rationelt for os, udmærket kan være rationelt for grækeren og for polakken og for ungareren.
Jeg kan huske, da jeg midt under finanskrisen sad i ALDE-gruppen, som jo er en liberal gruppe, og vi havde nogle grækere i gruppen, som syntes, at det var helt afgørende, at Det Europæiske Fællesskab var med til at lave redningspakker til Grækenland.
Og jeg skulle da virkelig bruge alt mit mentale overskud til at prøve at forstå, hvorfor han syntes, at han var lige så liberal som mig – denne græker, der nu stod og bad om penge fra fællesskabet efter en mildest talt dårlig forvaltning.
Det er jo den øvelse, som man er nødt til at udføre.
For EU handler jo ikke om, at vi skal udligne hinandens forskelle; det håber jeg sandelig at vi kan blive enige om.
EU handler om, at vi skal overkomme hinandens forskelle, og hvis vi vil overkomme hinandens forskelle, er vi nødt til at begynde at tage debatten på fællesskabspræmissen, på solidaritetens præmis, både når det handler om finansiering og når det handler om indhold.
Og det burde faktisk ikke være så svært, hvis vi fokuserer på indholdet.
For Radikale Venstre er det fuldstændig tydeligt, at vi får væsentlig mere ud af de midler, som vi puljer på forskning, på miljø, på klima, på integration – de midler, som vi puljer på fællesskabet – end dem, vi bare bruger selv.
Hvis det ikke gjorde det, skulle vi jo følge hr. Morten Messerschmidts eksempel og sige: Lad os melde os ud, for vi kan klare det meget bedre selv.
Men sådan hænger verden ikke sammen for os.
Jeg vil meget hellere have, at vi tager præmissen fra Konrad Adenauer, en anden statschef, nemlig den første tyske forbundskansler, som sagde, at ideen om det fælles Europa er en idé skabt af de få; den blev til et håb for mange og er en nødvendighed for os alle.