Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2019-01-15:
Tak for det.
Når vi i første omgang som samfund kigger på forældremyndighed og på samværsregler, gør vi det jo, fordi der netop er børn i forbindelse med skilsmisser, hvor forældrene skal finde ud af, hvem det er, der skal have det primære ansvar for disse børn, og hvordan forældrene fremadrettet skal være familie for de her børn.
Desværre er det også sådan med vores lovgivning, at man efter Socialdemokratiets mening hen over de årtier, vi har haft skilsmisser som en relativt udpræget del af vores samfund, har taget for meget hensyn til forældrene og for lidt hensyn til barnet.
Vi mener sådan set, at den tilstand skal vendes på hovedet, sådan at der, hvor barnets tarv kolliderer med forældrenes tarv så at sige, har forældrene vigepligt.
Det kan være synd for forældrene, der kan være kærestesorger, der kan være alt muligt andet, men det er voksne mennesker, og det kan de selv finde ud af.
Men når der er børn imellem, så er det fællesskabets ansvar.
Børnene har ikke nogen mulighed for selv at stå vagt om rettigheder.
Børnene har ikke mulighed for selv at beskytte sig imod de ar, det kan give på sjælen at stå midt i en skilsmisse, og derfor skal samfundet træde til.
Og når alt det er sagt, så er det egentlig som indledning til at sige, at det gjorde man forkert med lovgivningen i 2007, og det har taget utrolig mange år i virkeligheden at få rettet op på den del.
Og jeg mener, at det lovforslag, vi har her, gør lige præcis det.
For forud for lovgivningen i 2007, som vi jo var en bærende del af – så det er ikke for at klandre alle mulige andre, det var sådan set os selv, der var med til det, men det er bare for at sige det – var det jo sådan, at det var mor, der havde forældremyndigheden, og far var weekendfar.
Det var faktisk sådan, det var, i de fleste familier, og det vil sige, at der, hvor der var enten grov vold, mord eller incest, var kønsbalancen jo lige så ulige, som den i øvrigt er i dag.
Det er så mænd, der sidder i fængsel for den slags, og derfor var det automatisk sådan før 2007, at mor havde forældremyndigheden, og far sad i fængsel.
Det er jo selvfølgelig groft sat op.
Jeg ved godt, at der er kvinder, der har begået mord, og jeg ved godt, at der er kvinder, der har begået incest, og jeg ved godt, at der også dengang var mænd, der havde forældremyndigheden, men i grove træk var det faktisk præcis sådan, det var, altså at det var kvinderne, der havde forældremyndigheden, og mændene, der sad i fængsel, ikke?
Efter 2007 lavede man det så om, og det blev til, at forældrene som udgangspunkt havde forældremyndigheden sammen, og at begge parter som udgangspunkt havde ret til samvær.
Se, det duer jo lige præcis ikke i de familier, hvor der er en part, der har begået mord, grov vold, incest eller lignende, og alligevel kom det til at være sådan, at lovgivningen lagde op til, at barnet dermed stod i en situation, hvor den part, der havde begået alle de her helt forfærdelige ting, faktisk havde forældremyndigheden.
Det opdagede vi egentlig ret hurtigt, efter at loven var blevet lavet om.
Det var nogle af de allerførste sager, der kørte på det her område, og alligevel har det taget mere end 10 år at lave om igen.
Det siger jo lidt om, at når man laver en lovgivning på det her område, skal man godt nok tænke sig godt om, for det tager lang tid at ændre den igen, og det gør det, fordi det er meget, meget følsomt stof, og derfor skal de fleste partier helst være med, når man gør det.
Derfor skal hver eneste sten være vendt.
Man griber meget langt ind i familierne, når man gør det, og derfor kan man synes, at ting er nok så uhensigtsmæssige, lige når man har lavet det om.
Der kommer til at gå 10 år alligevel.
Vi har at gøre med noget lovgivning, der har været undervejs i hvert fald i 4-5 år.
Vi har at gøre med det bredest tænkelige flertal, vi overhovedet kan levere i Folketinget.
Det synes jeg er et ret solidt fundament at stille sig op på.
Og så bliver det så sådan – igen, kunne man sige – som det var før 2007, at har man at gøre med en forælder, som har begået mord, eller som har begået meget grov vold eller incest, så har den forælder
ligesom før 2007 automatisk ikke forældremyndigheden og automatisk ikke samvær.
Så er der en masse, der råber vagt i gevær og siger: hov, hov, det kan altså godt være, at der findes eksempler på det.
De der små ord er utrolig væsentlige, og i det her tilfælde er ordene som udgangspunkt dem, man så bruger i det tilfælde, at en dobbeltmorder, der har begået incest og grov vold, lige pludselig er blevet en engel og en fantastisk forælder.
Man har hørt om det i amerikanske film, så det findes sikkert.
Og derfor står der »som udgangspunkt« i lovgivningen.
Det findes sikkert også i virkeligheden.
Det findes sikkert.
Og derfor skal der selvfølgelig stå «som udgangspunkt« i lovgivningen.
Det kunne tænkes, at det fandtes, og derfor skal der selvfølgelig være den mulighed, at hvis det er barnets tarv at være sammen med en forælder, der har begået så alvorlig kriminalitet, så skal det selvfølgelig være muligt, men automatikken skal være, at det skal et barn selvfølgelig ikke lægge ryg til.