runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen J. Klint (S), 2018-12-12:
Tak for det.
Jeg er jo sådan set ikke overrasket over svaret, fordi det passer jo også på den virkelighed, der er ude i folkekirken, og som er bekendt.
Men nu er det jo nogle år siden, at juleaften sidst faldt på en mandag, og det gør den så igen i år, og så går der et vist antal år, inden den falder på en mandag igen.
Den blev så afgjort i marts 2014, hvor de fik medhold i, at de ikke kunne miste deres faste fridag.
Så er det, at mit spørgsmål nu er: Hvordan kommer man til fornuft i den her sag for en af de vigtigste faggrupper, der alt andet lige burde være forberedt på, at julen ikke kommer bag på nogen, og heller ikke, når den falder på en mandag?
Hvordan får vi sikret en eller anden model, hvor de forskellige menighedsråd med god samvittighed kan bede kirketjeneren om at gå på arbejde på en mandag, selv om det almindeligvis er en fast fridag?
Selv om man kører et årshjul kan der jo godt være en undtagelse.
Mette Bock (LA), 2018-12-12:
Jeg kan i hvert fald prøve på det.
Det er sådan, at gravere og kirketjenere i dag i henhold til deres overenskomst bl.a. har ret til en ugentlig fast fridag, og den faste fridag kan så i de uger, hvor fridagen er sammenfaldende med en søgnehelligdag, flyttes til en anden dag i ugen, hvis kirkefunktionæren har tjenstlige forpligtelser på søgnehelligdagen.
Den 24. december er ikke en søgnehelligdag, og hvis den første fridag i et givent år er sammenfaldende med den 24. december, er det derfor ikke muligt at flytte fridagen.
Netop fordi den 24. december er så vigtig en dag for folkekirken med mange gudstjenester og eventuelt andre kirkelige handlinger, har den forhandlingsberettigede organisation for graverne, Forbundet af kirke- og kirkegårdsansatte, i 2012 valgt at indgå en supplerende aftale med Kirkeministeriet, hvorefter muligheden for at flytte den faste fridag også finder anvendelse for den 24. december, og den aftale er efterfølgende blevet en del af organisationsaftalen, altså overenskomsten, for så vidt angår de overenskomstansatte gravere.
Tilsvarende har næsten alle de øvrige faglige organisationer, som har tilsvarende regler i deres overenskomster, indgået aftaler med Kirkeministeriet.
Som den eneste organisation har Danmarks Kirketjenerforening ikke ønsket at indgå en sådan aftale med Kirkeministeriet om de overenskomstansatte kirketjenere, og dermed er der opstået en forskel i arbejdstidsreglerne for henholdsvis kirketjenere og hovedparten af andre grupper af kirkefunktionærer.
Karen J. Klint (S), 2018-12-12:
Mit spørgsmål lyder: Kan ministeren forklare, hvorfor der er forskel på reglerne om adgang til at udføre tjenstlige opgaver i folkekirken på juleaftensdag for gravere og kirketjenere?
Kan ministeren forklare, hvorfor der er forskel på reglerne om adgang til at udføre tjenstlige opgaver i folkekirken på juleaftensdag for gravere og kirketjenere?
Hvis graverens faste fridag falde på ugedagen for den 24. december, og den pågældende har tjenstlige forpligtigelser, kan fridagen henlægges til en anden dag i samme uge.
Denne mulighed eksisterer ikke for kirketjenerne.
Spørgsmålet stilles for at få en forklaring på denne forskel.
Mette Reissmann (S), 2018-12-12:
Altså, jeg vil bare sige til ministeren, at lige nu sparer man knap 72 mio. kr. på Københavns Professionshøjskole.
I 2022 vil vi komme op på et beløb, der hedder 167 mio. kr., som Københavns Professionshøjskole alene skal spare.
Så det vil sige, at der er en kvalitetsforringelse på det punkt, fordi man fra regeringens side har besluttet sig for at køre en form for grillbarstrategi, hvor man åbner en uddannelsesinstitution eller -station på næsten hvert gadehjørne – et sted, hvor der overhovedet ikke er belæg for at skulle etablere det, både med risiko for, at man har en kvalitetsnedgang, samtidig med at der simpelt hen ikke er et grundlag for, at de unge vil søge derhen.
Så hvor er bæredygtigheden henne i udflytningen, som regeringen faktisk står i spidsen for lige i øjeblikket?
Tommy Ahlers (V), 2018-12-12:
Jamen bæredygtigheden er der, at vi tror på, at gode uddannelser er noget, vi skal have i hele Danmark, og vi mener godt, at vi kan gøre både-og.
Vi mener godt, at man på nogle af de store uddannelser kan finde besparelserne.
Og jeg har fuld tillid til, at ledelsen, f.eks. også ledelsen på Københavns Professionshøjskole, arbejder meget konstruktivt med det her, som de har gjort de sidste 3 år, og det vil de fortsætte med at gøre i de næste 3 år, hvor det her omprioriteringsbidrag løber.
Men samtidig ved vi jo godt, at det er svært at få økonomien til at hænge sammen i forhold til at lave en uddannelse på et sted, som ikke er i en storby.
Og derfor har vi sagt, at vi gerne vil give dem et rygstød, så vi står bag vores ord om at tro på, at uddannelser, også fagligt forsvarligt, kan udbydes de andre steder.
Det er det, vi så prøver med den her ordning og med det her ekstra tilskud, og det mener vi ikke i sig selv er med til at dræne uddannelserne i de store byer – det er et ekstra tilbud derude.
Søren Søndergaard (EL), 2018-12-12:
Det sidste synspunkt er jeg fuldstændig enig i.
Jeg synes, det er fuldstændig absurd, hvis det skulle være adgang til pressen, og hvor sød den lille pige ser ud, der afgør, om man får en dispensation.
Så det er jeg fuldstændig enig i.
Nu er 5 minutter ikke meget, og man har ikke tid til det hele, og hr. Mattias Tesfaye koncentrerede sig meget om børnene, men der er jo et bredere formål med den her debat.
Den handler jo om danske statsborgeres rettighed til at bo sammen med deres familie i Danmark, og familien omfatter som regel også en ægtefælle, en mand eller kvinde, efter eget valg.
Hvad er grunden til, at Socialdemokratiet på det her område – hvad jeg ikke tror man ønsker på andre områder – går ind og tager stilling til, hvilke rettigheder en dansk statsborger kan have i forhold til at få sin familie hertil?
Mattias Tesfaye (S), 2018-12-12:
Vi har ikke på noget tidspunkt argumenteret for det, som jeg har hørt andre folketingspartier foreslå, og som også Venstre foreslog før valget, nemlig at et folketingsudvalg skulle tage enkeltsager op og bede om at få dem genvurderet.
Det synes jeg ikke er en rimelig måde at forvalte det på.
Vi vedtager lovgivningen her, og så må embedsmændene forvalte det.
Og hvis vi er utilfredse med afgørelserne, må vi gøre det, vi diskuterer i dag, nemlig ændre lovgivningen.
Det har været Socialdemokratiets position før valget, og det er det også efter valget.
Mads Fuglede (V), 2018-12-12:
Jeg er helt med på, at vi skal have individuel vurdering i al forvaltning herhjemme – det står vi os bedst ved, og det tror jeg også at vi har.
Det er mere mulighederne for at give dispensation, jeg spørger til – det var det, Mette Frederiksen udtalte sig om den 27. november.
Er den mulighed nu ikke længere Socialdemokratiets politik?
Mattias Tesfaye (S), 2018-12-12:
Jeg betragter det egentlig ikke sådan, at der er en modsætning mellem det, min formand, fru Mette Frederiksen, sagde, og det, jeg siger i dag.
Det, som fru Mette Frederiksen sagde den dag, var, at der må være mulighed for at foretage en individuel vurdering, og det er jo hele grundlaget for forvaltningsloven, at der altid foretages en konkret og individuel vurdering.
Det, som jeg mener diskussionen her handler om, er, hvorvidt det skal ske, på baggrund af at man vejer en række momenter op imod hinanden, eller hvorvidt vi har nogle klare kriterier, man skal leve op til.
Når vi snakker permanent ophold, statsborgerskab og ægtefællesammenføring, så synes jeg, at det er lykkedes os at få skruet en lovgivning sammen med nogle klare, objektive krav, som folk kan blive præsenteret for, og så foretages der en konkret og individuel vurdering af, om folk lever op til det.
Det synes jeg er bedre, end at vi siger, at der er 10-15 forskellige momenter, som vi tillader os at veje op imod hinanden, og ud af den sorte boks kommer der så enten et afslag eller en opholdstilladelse, og så kan folk bare sidde tilbage og overveje: Hvad blev der lagt vægt på her, og hvorfor blev det til et afslag?
Mads Fuglede (V), 2018-12-12:
Tak til hr. Mattias Tesfaye for den redelige fremstilling.
Det er nok blot mig, der skal have noget skåret ud i pap her.
Jeg er meget enig i, at vi ikke skal ende med at lave sagsbehandling her i Folketinget, men jeg vil bare lige spørge ind til det, der blev sagt deroppefra, om, at Udlændingenævnet fortsat skal træffe afgørelse i sidste instans.
Så bare lige for at jeg forstår det helt, vil jeg spørge: Hvad ender Socialdemokratiet med at følge – den linje, fru Mette Frederiksen var inde på den 27. november, eller det, der nu bliver sagt af hr. Mattias Tesfaye?
Inger Støjberg (V), 2018-12-12:
For det første vil jeg sige, at det er korrekt, at der bliver indkaldt til drøftelser, men jeg kan også lige så godt sige ligeud, at fru Carolina Magdalene Maier ikke skal forvente en invitation til de drøftelser.
Men derfor kan man jo selvfølgelig efterfølgende tilslutte sig den aftale, som vi eventuelt måtte indgå.
Når det er sagt, vil jeg om styrket vejledning sige, at jeg rent faktisk mener, at man som forældre naturligvis har en forpligtelse til at sætte sig ind i de her regler.
Det er jo heller ikke sådan, at det bare er ligetil at få en familiesammenføring.
Men når det er sagt, burde man også have, kan man sige, den store interesse i netop at sætte sig ind i, hvornår man så skal tage sit barn hertil, især hvis man bliver vejledt ekstra godt.
Så jeg ser ikke, at der på den måde skal være justeringer, som gør, at man, hvis ikke man havde sat sig ind i reglerne, så kan få sit barn hertil alligevel.
Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-12-12:
Tusind tak for det.
Tak til ministeren for talen, og også tak for velviljen og erklæringen om at ville indkalde til drøftelser.
Det er vi i hvert fald meget glade for.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge om en ting i forhold til den her styrkede vejledning, altså at man gerne vil gøre det mere tydeligt for de her udlændinge, at det er vigtigt at tage børnene med med det samme.
Det er jo for så vidt fint.
Men hvis det så sker, at man ikke har læst en vejledning eller af en eller anden grund ikke har sat sig ind i det, så har vi jo et problem.
Og der er det, jeg tænker, om ministeren ikke er enig i, at det også er der, vi bliver nødt til at gå ind og justere på reglerne, sådan at man, hvis man skulle have misset den her vejledning – og det kan der være mange grunde til – så stadig væk har en mulighed for faktisk at få sine børn til Danmark, selv om de måske har været 2 år i Thailand eller et andet sted og ikke går ind under det, som man var bange for i gamle dage, nemlig koranskolerne osv.
Hvis ikke den risiko ligger der, i forhold til at det er nogle, der er blevet indoktrineret i deres hjemlande, hvad er så problemet med at sige velkommen til Danmark, selv om der måske er gået et par år, fra moren er flyttet til Danmark?
Er det ikke bare et spørgsmål om at kigge på det?
Søren Søndergaard (EL), 2018-12-12:
Tak for det, formand.
Igennem en længere periode har vi i medierne set eksempler på, at børn får afslag på at bo i Danmark sammen med deres egen udenlandske mor eller far og danske stedfar eller stedmor.
Det ene eksempel synes jeg har været mere hjerteskærende end det andet, og de dækker endda kun af toppen af isbjerget.
Men for forslagsstillerne er udgangspunktet for den her forespørgsel sådan set ikke udlændingepolitik.
Det handler sådan set heller ikke om børnepolitik eller hensynet til barnets tarv, selv om der i mange sager er blevet set stort på det hensyn.
Nej, den her forespørgsel handler om danske statsborgeres rettigheder.
Skal danske statsborgere have ret til at bo i Danmark sammen med deres udvalgte udenlandske ægtefælle, deres fælles mindreårige børn og disses halvsøskende?
Eller skal der opstilles en lang række barrierer, man kan også kalde det chikaner, som gør det vanskeligt eller helt umuligt?
Skal vi have sat en stopper for de sager, hvor dansktalende velfungerende børn hives ud af deres omgivelser, væk fra deres far, mor, søskende, legekammerater, skolekammerater og venner og udsendes med et veltilrettet hjælpende skub på den nederste del af ryggen, eller skal danske statsborgere som noget helt naturligt, noget helt selvfølgeligt, have retten til at bo i Danmark sammen med den familie, som de selv har valgt?
Vi ser frem til, at ministeren besvarer disse spørgsmål.
Tommy Ahlers (V), 2018-12-12:
Når vi når til udgangen af 2021, sætter vi os ned, og så kigger vi på: Har det været muligt med de her nye uddannelsesstationer rundtomkring i Danmark at skabe et udbud, som er fagligt forsvarligt, som har skabt gode uddannelser, og som måske også i sig selv er økonomisk rentabelt uden ekstra tilskud?
Det er jo den analyse, vi kommer til at lave, og afhængigt af, hvad den viser, kan det da godt være, at det nogle steder ikke skal fortsætte, men det må vi se på.
Vi er nødt til, når vi gør noget nyt, at have lidt tålmodighed for at se, om det kommer til at virke.
Jeg synes faktisk, det er meget – fordi studerende også er lidt konservative – at der her det første år allerede er 210, der har søgt ind på de her i alt 15 stationer, som der er tale om.
Det synes jeg faktisk er en positiv udvikling.
Så jeg glæder mig til at se på det, og jeg tror, det kommer til at bekræfte, at der er mange rundtomkring i hele Danmark, der også vil tage de her uddannelser.
Mette Reissmann (S), 2018-12-12:
Jeg må indrømme, at jeg synes, det er en skizofren strategi, som regeringen kører, altså at man på den ene side sabler deres eksisterende økonomiske grundlag ned, og at man på den anden side forsøger at etablere uddannelsesstationer rundtomkring, hvor det ikke er dokumenteret, at der vil være en søgning.
Nu har ministeren jo flere gange nævnt det her rygstød på 160 mio. kr., og i dag koster det altså 1,2 mio. kr. alene pr. studerende af dem, der har søgt.
Så mit spørgsmål er: Vil regeringen tvinge uddannelsesstederne til at lukke disse uddannelsesstationer ned, når vi kommer frem til udgangen af 2022, såfremt der ikke er penge i det?
Simon Emil Ammitzbøll-Bille (LA), 2018-12-12:
For det første var det, så vidt jeg erindrer, TV 2's udmærkede erhvervsredaktør, Ole Krohn, der forestillede sig den hypotetiske situation, og ikke undertegnede.
Det er bare lige, så vi har det på plads, og jeg forholder mig såmænd bare til de spørgsmål, jeg bliver stillet, hvad enten det er TV NEWS eller det er Folketingets medlemmer.
I forhold til, hvis vi først forestiller os den hypotetiske situation, derefter åbenbart har en forståelse af, at det så er ovre i de offentlige udgifter, vi skal se på tingene, og hvilken type af offentlige udgifter det så er, tror jeg altså allerede, at vi er alt for langt nede ad forskellige splitveje, så at sige, hvor vi skal træffe indtil flere beslutninger, og der skal ske forskellige politiske udviklinger.
Jeg tror, at det, vi skal, er, at vi skal have en sund økonomi, den skal være reformbåret, vi har brug for at kigge noget mere på arbejdsudbud og produktivitetsudvikling, og hvis vi bare gør det, er vi også i stand til bedst muligt at modstå det pres, der kunne opstå, enten af den ene eller den anden årsag.
Benny Engelbrecht (S), 2018-12-12:
Først og fremmest er jeg glad for at få slået fast, at det er en hypotetisk situation.
Vi har også haft drøftelsen lidt tidligere her i salen med finansministeren.
Jeg deler den analyse, at der ikke er nogen overophedning rundt om hjørnet.
Derfor synes jeg bare, det er vigtigt at få slået fast, at der netop er tale om et strengt hypotetisk scenarie.
Det kan blive en udfordring, og finansministeren, ved jeg, har også andre bekymringer, altså Italien med flere.
Det er måske i højere grad det, som vi skal gøre os klar til at kunne modstå, hvis sådanne situationer opstår, end et overophedningsscenarie.
Ikke desto mindre vil jeg bare sådan stille og roligt høre ministeren: Hvis man forestiller sig det tænkte scenarie, den hypotetiske situation, hvor Danmark faktisk kommer ud i en overophedning, forestiller ministeren sig så, at det er anlægssiden af det offentlige forbrug, der i givet fald skal justeres på, fordi offentlige anlæg jo er noget, der relativt nemt kan tilpasses?
Eller er det et spørgsmål om, at man i givet fald skal ind at røre ved mere driftsmæssige elementer?
Peter Kofod (DF), 2018-12-12:
Ja, det er jo træls, når myndighederne klunter rundt i det og man ikke ved, hvad man har med at gøre.
Jeg vil gerne lige sige til ministeren i første omgang, at det jo ikke er unormalt, at man kommer frem til forskellige beslutninger i forskellige retsinstanser.
Det er ikke unormalt, at Højesterets dommere stemmer forskelligt.
Det er der i og for sig intet mærkeligt i.
Det, der gør den her sag mærkelig – og jeg brugte ordet grotesk, og det står jeg ved – er, at der altså er en borger, der har fået krænket sin ejendomsret her.
Jeg synes, det er langt ude, at man så siger: Så prøver vi igen, så tager vi bare et nyt skud i bøssen.
Ministeren kan jo spare mig for forklaringen om sagens forløb, for det kender jeg sådan set rigtig godt.
Men sagen er jo, hvad man så gør nu.
Har transportministeren noget bud på det?
Ole Birk Olesen (LA), 2018-12-12:
Jeg synes ikke, sagen er grotesk, sådan som hr. Peter Kofod siger.
Sagen har været uheldig.
Men først og fremmest må man bare konstatere, at det står enhver kommune frit for, hvis kommunen ønsker at anlægge en ny vej, at indlede en ekspropriationssag.
Det, der bare sker her, er, at Banedanmark gennemfører elektrificering, og i forbindelse med elektrificeringen skal man hæve nogle broer.
Så tilbyder man kommunen i den sammenhæng at samtænke elektrificeringen med anlæg af en ny vej, som kommunen ønsker, og det gør man så i henhold til elektrificeringsloven.
Der er så en uenighed om, hvorvidt elektrificeringsloven kunne være anvendt til det.
Først afgør ekspropriationskommissionen, at det kan den.
Så siger byretten, at det kan den ikke.
Så siger landsretten, at det kan den godt.
Så siger Højesteret med stemmerne 3 mod 2, at det kan den ikke.
Og det er så der, sagen ligger nu.
Men udgangspunktet er jo stadig, at hvis man fra starten havde benyttet vejloven, som kommunen nu vil gøre, ville der ikke have været nogen som helst problemer med eksproprieringen.
Alternativet til det, kommunen gør nu, er naturligvis – og det er jo så spørgsmålet, om hr. Peter Kofod vil det – at den nyanlagte vej bliver revet op med tab af de millioner, der er blevet brugt af skatteyderne i Vejen Kommune på at anlægge vejen, til følge.
Det er vel heller ikke det, hr. Peter Kofod ønsker.
Peter Kofod (DF), 2018-12-12:
Tak til ministeren for besvarelsen.
Det er jo et vanskeligt spørgsmål at stille, for der er både elementer i det her spørgsmål, som kunne stilles til transportministerens kollega økonomi- og indenrigsministeren, og der er også elementer af spørgsmålet, der kunne være stillet til justitsministeren.
Men man har så fundet ud af, at det er transportministeren, der er den mest nærliggende at spørge i den her sag – en sag, som jeg jo godt vil turde kalde helt grotesk.
Altså, man har at gøre med en borger, der mener, at kommunen og Banedanmark gør noget, de ikke må, og fører en sag hele vejen til Højesteret, hvor borgeren får ret.
Og så er der så en situation nu, hvor der altså er en borger, der har et stykke jord, hvor der ligger en vej hen over.
Så han kan ikke bruge den her jord, og så siger kommunen: Det er vi ligeglade med.
Vi brugte bare en forkert paragraf, det var søreme ærgerligt.
Så starter vi lige det hele forfra.
Vi trækker en ny paragraf, og så kan det køre en gang til.
Det synes jeg simpelt hen er uværdigt for den måde, vores myndigheder skal behandle vores borgere på.
Derfor synes jeg egentlig, der er to spørgsmål i den her sag, som jeg ser det.
Det ene er, hvordan man får løst sådan en sag, der er her.
Hvad skal der ske?
Skal vejen fjernes, eller vil man acceptere, at det da bare buldrer løs, hvor kommunen så vil køre en ny sag?
Det er det ene spor.
Jeg ved ikke, om ministeren kan knytte en kommentar til det.
Ministeren er jo stadig væk minister for Banedanmark, der også har i hvert fald noget ansvar i sagen.
Det er den ene del.
Den anden del er den mere principielle del, der går på, hvad vi egentlig kan tillade, at myndighederne gør i forhold til borgere, der får ret i vores system.
Hvor mange chancer skal myndighederne have for at få ret i vores retssystem?
For der er alt andet lige en meget stor forskel på at være hr. og fru Jensen og mene, at man har ret, og så at være en myndighed, der sådan set har penge nok og muligheder nok.
Vi har kammeradvokaten og alle mulige ting.
Der ligger altså et spørgsmål her om, hvordan vi beskytter borgernes retssikkerhed.
Det kunne jeg godt tænke mig at ministeren kom ind på.
Ole Birk Olesen (LA), 2018-12-12:
Højesteret har den 10. september 2018 afgjort, at der ikke i elektrificeringsloven var hjemmel til at gennemføre ekspropriationer til at imødekomme Vejen Kommunes ønske om etablering af Skovgårdsvej.
Jeg har stor respekt for den private ejendomsret, og jeg kan oplyse, at Banedanmark og den berørte lodsejer har efterlevet Højesterets dom.
Banedanmark har leveret arealerne tilbage, og lodsejeren har tilbagebetalt ekspropriationserstatningen.
Spørgsmålet om Vejen Kommunes videre ageren i sagen er et kommunalt anliggende.
Peter Kofod (DF), 2018-12-12:
Tak for det, formand.
Hvad mener ministeren om, at Vejen Kommune – der har tabt en ekspropriationssag i Højesteret mod en borger – efterfølgende påbegynder en ny ekspropriationssag, hvor der anvendes en anden paragraf, og mener ministeren, at det er rimeligt, at offentlige myndigheder, der taber retssager mod borgere, generelt har mulighed for at prøve sagen endnu en gang, særlig set ud fra den betragtning, at der kan være store forskelle på, hvilke økonomiske muligheder henholdsvis borgerne og myndighederne har for at føre en sag?
Hvad mener ministeren om, at Vejen Kommune – der har tabt en ekspropriationssag i Højesteret mod en borger – efterfølgende påbegynder en ny ekspropriationssag, hvor der anvendes en anden paragraf, og mener ministeren, at det er rimeligt, at offentlige myndigheder, der taber retssager mod borgere, generelt har mulighed for at prøve sagen endnu en gang, særligt set ud fra den betragtning, at der kan være store forskelle på, hvilke økonomiske muligheder henholdsvis borgerne og myndighederne har for at føre en sag?
Ellen Trane Nørby (V), 2018-12-12:
Jeg er helt enig med spørgeren i, at der er behov for en stor sundhedsreform, som sætter retningen for udviklingen i vores sundhedsvæsen i årene fremover, hvor vi også har fokus på at sikre, at patienternes rettigheder bliver tilgodeset i hele landet, og hvor vi tager hånd om de alt for store regionale forskelle, der er i dag, sikrer mere nærhed og sikrer mere sammenhæng for patienterne – men forhåbentlig også et sundhedsvæsen, hvor vi bliver bedre til at lære af hinandens erfaringer, sådan at den fejl, der sker et sted, ikke også sker andre steder, men at man tager ved lære af det og udviser rettidig omhu.
Liselott Blixt (DF), 2018-12-12:
Jeg synes, det vigtigste i det her spørgsmål er, at borgerne i Danmark er trygge, og det virker det ikke til.
Jeg ville være utryg ved den region, der skulle begynde at flytte, hvis vi fik de samme problemer, og jeg tænker bare: Er det her ikke bare grundlag nok for, at vi skal have nedlagt de regioner?
Ellen Trane Nørby (V), 2018-12-12:
Det er jo regionerne, der driver vores sundhedsvæsen, og som jeg også sagde indledningsvis, synes jeg sådan set ikke, at håndteringen af sagen har været udtryk for rettidig omhu.
Når man kan komme til at stå i en situation, hvor man mangler – mig bekendt – 16 medarbejdere på en sterilcentral, og man simpelt hen er nødt til at nedlukke operationsstuer, fordi man ikke kan sørge for, at der er udstyr, der bliver klart, så har jeg da en klar forventning om, at man ikke bare lærer af situationen, men at man også sørger for, at sådan nogle problemer ikke vokser sig så store, som de har gjort i det her tilfælde.
For man går vel ikke fra, at alt kører fuldt ud, til, at man mangler 16 medarbejdere.
Derfor er det jo en ledelsesmæssig opgave både fra hospitalets side og fra regionens side at sørge for, at sådan nogle situationer ikke opstår.
Og jeg har da en forhåbning om, at de andre regioner, som også nogle steder skal i gang med indflytningsprocesser, har lært af de sager, der nu har været dækket i medierne, på Aarhus Universitetshospital.