Sophie Hæstorp Andersen (S), 2025-04-01:
Tak, formand.
Med beslutningsforslaget B 38, som vi skal drøfte i dag, foreslås det, at regeringen i indeværende folketingsår fremsætter et lovforslag, som sikrer, at Danmark ikke anerkender ægteskaber, der er indgået i udlandet, og hvor den ene part eller begge parter er mindreårige.
Jeg læser beslutningsforslaget som en klar afstandtagen fra, at børn indgår ægteskab, og jeg tror, alle her i salen er enige om, at ægteskaber mellem børn og mellem børn og voksne ikke er noget, vi bakker op om i Danmark, og det er også noget, jeg tager klart afstand fra.
Børn skal have lov til at være børn, og jeg kan dårligt forestille mig noget vigtigere end at beskytte børn mod overgreb og værne om deres ret til en barndom.
Jeg vil derfor gerne understrege, at regeringen deler forslagsstillernes holdning om, at ægteskaber skal indgås mellem myndige personer og ikke med børn.
Selv om regeringen deler forslagsstillernes holdning til børneægteskaber, kan vi ikke støtte forslaget her i dag.
Det kan vi ikke, fordi vi allerede har en række stramme regler på området, og adgangen til at anerkende udenlandske ægteskaber med mindreårige blev jo med virkning fra den 1. februar 2017 meget kraftigt begrænset.
Det skete, samtidig med at adgangen til at få det såkaldte kongebrev til indgåelse af ægteskab i Danmark blev fjernet.
Det er den helt klare regel.
Ud over en undtagelse fra reglen i forhold til EU- og EØS-borgere og deres ægtefæller rummer loven en snæver undtagelse, der giver mulighed for at anerkende et sådant ægteskab i helt særlige situationer, hvor der er tvingende grunde, og hvor parterne stilles i en urimelig situation, hvis ægteskabet ikke anerkendes, og uanset hvad kan ægteskab ikke anerkendes, hvis det strider mod grundlæggende danske retsprincipper.
Det er, hvad man kalder ordre public.
Som eksempel kan nævnes en situation, hvor en ægtefælle er død, og hvor manglende anerkendelse vil betyde, at den efterladte ægtefælles faderskab til fælles børn drages i tvivl.
Det er der, hvor det vil være urimeligt for eksempelvis børnene, hvis deres situation ændrer sig grundlæggende, fordi vi ikke anerkender et ægteskab, og hvor vi ikke på anden måde kan undgå den urimelige situation.
Absolut lovgivning er ikke vejen frem, slet ikke, når man taler om mennesker og familiers livssituation, men undtagelsen finder først anvendelse, når vi er der, hvor vi ikke kan reparere på situationen på andre måder, og hvor kun anerkendelsen kan hjælpe.
Derfor er det heller ikke grund nok, at parret har eller venter et fælles barn, eller at der er en langvarig tilknytning mellem dem, eksempelvis at de har levet sammen gennem længere tid.
I de tilfælde må parret lade sig vie i Danmark, forudsat at de opfylder kravene hertil og selvfølgelig også alderskravet.
At parret har indgået ægteskab i et land, hvor samfundsnormer tilsiger, at samliv kun kan foregå inden for rammerne af et ægteskab, vil naturligvis heller ikke kunne betyde, at vi i Danmark anerkender ægteskabet, hvis en af dem var mindreårige.
Det er altså allerede efter gældende regler kun i ekstremt begrænset omfang muligt at anerkende udenlandske ægteskaber med mindreårige, og jeg mener, at der bør være denne begrænsede mulighed for anerkendelse i helt, helt særlige situationer.
Men det er selvfølgelig naturligvis helt afgørende, at de regler, vi har, så også rent faktisk følges.
Mit ministerium er aktuelt i gang med en tilsynsundersøgelse, der ser på myndighedernes afgørelser om anerkendelse.
Tilsynsundersøgelsen blev sat i gang, fordi det viste sig, at der var sket anerkendelse i 273 sager efter den 1. februar 2017, hvor adgangen til anerkendelse blev begrænset, og i lyset af stramningerne var det et umiddelbart højt tal, som klart vækker de røde flag.