runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Hjort Frederiksen (V), 2018-11-27:
Vedrørende den første kommentar synes jeg, at vi skal glæde os over, at Europa påtager sig et større ansvar også inden for NATO.
Vi skal yde en større del til Europas forsvar, end vi har gjort indtil nu.
Det er jo det, der ligger i, at vi i det seneste forsvarsforlig har øget forsvarsudgifterne med 20 pct., fordi vi anerkender, at vi skal bære en større byrde i Europa.
Det kan vi jo bl.a. ved, at EU-landene styrker deres militære kapaciteter.
Vedrørende spørgsmålet om FN-missioner skal vi selvfølgelig også kunne deltage i FN-missioner, men jeg tror, at virkeligheden er, at mange af disse ting er blandede militære/civile operationer.
Hvis man ser på nogle af de steder i Sahelregionen, vil det jo i de fleste tilfælde kræve, at der er en militær beskyttelse af disse missioner.
Og med al respekt for FN's indsats på det her område, må man sige, at der er en større formåen, når de europæiske lande optræder sammen i den forbindelse.
Det kan vi jo bl.a. læse ud af de problemer, der er i Mali, med FN-missionen, hvor incitamentet til at komme uden for lejrens ståltråd er meget ringe med de soldater, der er.
Så altså, der er jo nogle problemer der, hvor man kan sige, at der kan NATO og der kan EU noget, som andre ikke kan.
Eva Flyvholm (EL), 2018-11-27:
Jeg må sige, at jeg synes, det er sådan en lidt underlig tilgang til det, når signalerne fra både Frankrig og Tyskland og Kommissionen er, at man så siger en EU-hær.
Jeg synes, der er meget, der peger på, at det også er den retning, det udvikler sig i.
Om man så ender med, at det er en regulær hær, eller at det bare er et meget, meget styrket militært samarbejde med en kraftig oprustning som resultat, så må jeg sige, at jeg er bekymret over begge dele.
Derfor synes jeg, det er mærkeligt, at forsvarsministeren ikke vil anerkende og diskutere den her problemstilling åbent.
Jeg må sige, at jeg synes, det er meget mærkeligt.
Men det, jeg egentlig ville spørge forsvarsministeren om, er det, der handler om lige præcis de humanitære operationer.
For det er jo min holdning, at vi fra dansk side skal spille en mere fredsbevarende rolle i verden, mere end at vi skal deltage i sådan et oprustningskapløb.
Det gør vi f.eks. også i Mali.
Hvordan ser forsvarsministeren på det fremadrettet?
Er det helt korrekt, at vi sagtens kan gøre det, selv om vi har forbeholdet, og at vi altså har mulighed for at spille den her rolle igennem FN, og er der ikke en risiko for, at et øget EU-samarbejde på det militære bare trækker flere kræfter ud af FN, hvor der faktisk er rigtig meget brug for ressourcerne lige i øjeblikket?
Anders Samuelsen (LA), 2018-11-27:
Jeg tror fuldt og fast på, at hjørnestenen i forsvaret af Danmarks frihed også i fremtiden vil være det transatlantiske samarbejde i et samarbejde med vores nære allierede, USA, men vi er jo selvfølgelig også nødt til at lytte til, hvad selve den amerikanske præsident sender af signaler, for det kan man ikke bare ignorere.
Der er et pres i forhold til de 2 pct., for Danmark når jo ikke op på de 2 pct.
Byrdedelingsspørgsmålet er der jo, det er et faktum, og det kan man ikke løbe fra.
Der er områder, hvor vi er uenige med amerikanerne, og det er, når de trækker sig fra Parisaftalen eller fra atomaftalen i forhold til Iran, men der er også andre steder, hvor vi kvitterer og anerkender, at amerikanerne faktisk i øjeblikket engagerer sig yderligere i forsvaret af den europæiske sikkerhed, f.eks. når talen falder på de baltiske lande.
Så der er både plusser og minusser, og det bliver vi nødt til at forholde os til.
Det er ikke et samlet enkelt billede, og det er derfor, vi beder om en ekstern redegørelse.
Eva Flyvholm (EL), 2018-11-27:
Tak for det.
Jeg er meget bekymret over, at det går i en retning med mere oprustning, men mit spørgsmål går i virkeligheden på, at der ikke bare sker rigtig meget på forsvarsområdet, men at der også på udenrigsområdet jo er en udvikling i gang, som handler om at få en mere fælles udenrigspolitik i EU og også netop det her med, at flere beslutninger faktisk vil kunne træffes ved flertalsafgørelser.
Hvis Danmark afskaffer forsvarsforbeholdet i en tid, hvor der både sker rigtig meget udvikling på forsvarsområdet og der samtidig er tilnærmelser mod en fælles EU-udenrigspolitik, hvordan mener udenrigsministeren så det stiller Danmark i forhold til vores egne muligheder for at føre en selvstændig udenrigs- og forsvarspolitik fremover?
Anders Samuelsen (LA), 2018-11-27:
Det er klart, at som udgangspunkt, hvis alt andet var lige, så ville man gerne det.
Men vi har jo senest kunnet se i forhold til den konflikt, vi har med Iran, at det er ret væsentligt for os, at vi har tætte allierede, når vi har sådan en konflikt, eller når vi trækker en streg i sandet i forhold til Saudi-Arabien og våbeneksporten.
Der er det også væsentligt, at man har nogle allierede omkring sig, som man arbejder sammen med, og f.eks. har vi jo også kvitteret positivt for, at tyskerne ser ud til at gå i samme retning, som vi gør der.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2018-11-27:
Forsvarsministeren siger, at der er fuldstændig enighed i EU om, at det her forsvarspolitiske samarbejde ikke skal resultere i en EU-hær.
Samtidig har vi en fransk præsident, Emmanuel Macron, som siger – og nu citerer jeg: Vi kan ikke beskytte Europa, medmindre vi får en ægte europæisk hær.
Citat slut.
Vi har en tysk kansler, der – så vidt jeg husker – den 14. november siger i Europa-Parlamentet, at det er absolut nødvendigt at få en europæisk hær.
Og tilbage i maj sagde hun, at vi ikke længere kunne stole på, at USA kom os til undsætning.
Og vi har en Kommission, som efter at have lyttet til Macron og Merkel siger – og nu citerer jeg, hvad talspersonen sagde: Vi er begejstret for, at både præsidenten for den franske republik og den tyske kansler med få dages interval offentligt har bakket op om vores idé.
Citat slut.
Det forstår jeg ikke.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2018-11-27:
Det er, fordi der er meget uklarhed om, hvad der egentlig forstås ved en europæisk hær.
Og ordføreren ved jo også godt, at når man er i sydeuropæiske lande, svinger man sig op i højere luftlag i forhold til de her ting.
Der er jo ingen, der forestiller sig, at den franske præsident afleverer nøglerne til de franske atomvåben til et kontor i Bruxelles.
Der er ingen, der forestiller sig noget land aflevere kommandoen over sine væbnede styrker, sådan at vi ikke skulle have sagen i Folketinget, hvis vi skulle lave noget – det kræver vores grundlov – eller vi skulle i nævnet omkring de her ting.
Men der er ingen realitet i det, og alle lande forsværger, at vi arbejder efter en europahær.
Når man bruger ordet, kan man jo selvfølgelig skabe en usikker situation.
Det er også derfor, vi føler et behov for at sige helt klart, at der ikke er tale om en europahær.
Og det tror jeg ordføreren kan forsikre sig om ved at tale med alle de andre lande.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2018-11-27:
Det er selvfølgelig godt, at Socialdemokratiet ikke vil sende forsvarsforbeholdet til afstemning, men jeg er simpelt hen i tvivl om, hvad Socialdemokratiets motivation for at indtage det standpunkt er.
Altså, den 7. maj var der en fin artikel i Altinget med overskriften »S tør ikke sætte forsvarsforbehold til afstemning«.
Der er jo en kæmpestor forskel dér.
For hvis det er A, har Socialdemokratiet egentlig dybt nede stadig væk den opfattelse, at forsvarsforbeholdet skal væk på et eller andet tidspunkt.
Så jeg vil bare gerne bede ordføreren om at forklare, om det er, fordi man ikke tør, eller det er, fordi man er blevet tilhænger af forsvarsforbeholdet.
Lea Wermelin (S), 2018-11-28:
Jeg står her med en side fra Klimarådets rapport, og der kan man jo tydeligt under den søjle, der hedder yderligere tiltag, se, at det er der behov for, hvis vi skal nå i mål i forhold til reduktionsbehovet.
Det skriver Klimarådet jo selv i deres rapport.
Før sagde ministeren, at man ikke var uenig i de beregninger, der lå til grund for Klimarådets rapport, så er ministeren enig med Klimarådet, i forhold til om der er behov for yderligere initiativer, eller er ministeren ikke enig med Klimarådet?
Hvorfor skal det være en eller anden form for skuffeplan?
Lars Christian Lilleholt (V), 2018-11-28:
Jeg er faktisk ikke enig med spørgeren i, at vi ikke når i mål.
Nu er det svært at sige helt præcist, hvor stor mankoen er, men vurderingen er jo for øjeblikket med de beregninger, der er, at den ligger et sted mellem 32 og 37 mio. t i perioden fra 2020-2030.
Med regeringens udspil, hvis vi tager transportdelen med, når vi en reduktion på 32 mio. t i 2030.
Der er usikkerhed om nogle af elementerne, og der er også usikkerhed om, hvor stor mankoen er.
Med det udspil, der ligger, løser vi den her opgave, 2 år før vi skal i gang med opgaven, og 12 år før vi skal være nået i mål.
Det synes jeg faktisk er ganske godt.
Men det er også klart, at der løbende bliver brug for flere initiativer, og derfor ligger der også i regeringens klimaudspil, at vi både i 2022, 2024 og 2027 skal lave det, der hedder stoptjek, hvor vi skal vurdere, hvor langt vi er kommet, hvor stor udfordringen er, og om der er brug for yderligere initiativer.
Og bliver der brug for yderligere initiativer, vil vi ikke holde os tilbage med at komme med dem.
Lad os være seriøse om, hvad det er for en fælles udfordring, vi står over for.
Energisektoren er intet mindre end revolutioneret, og vi reducerer CO2-udledningerne herfra med en imponerende hastighed.
Med energiaftalen vil vores elproduktion være et hundrede procent baseret på vedvarende energi i 2030, og varmeproduktionen går helt i samme retning.
Den næste fase, vi står over for i klimaindsatsen, er de sektorer, der er sværere at omstille, som landbrug og transport.
Regeringens målsætning om stop for salg af nye benzin- og dieselbiler fra 2030 vil betyde, at udfordringen med personbilerne på sigt forsvinder helt, men det tager tid at skifte en hel bilpark ud.
Det må vi kunne blive enige om.
På samme vis fører regeringens igangsatte klimaforskningsindsats inden for landbruget på sigt til reduktioner.
På landbrugsområdet har vi i dag ikke en løsning, der kan det samme, som vindmøllen kan for energisektoren.
Vi er langtfra i mål med klimaindsatsen endnu.
Regeringens indsats stopper ikke med energiaftalen og klima- og luftudspillet.
Vi har lagt faste stoptjek ind for klimaindsatsen frem mod 2030, og vi sætter yderligere midler af til klimaindsatsen fremover.
Jeg håber, at Folketingets øvrige partier erkender den svære udfordring, vi står over for, og vil være med til at løse den.
Lea Wermelin (S), 2018-11-28:
Vi anerkender bestemt udfordringen, og det er sådan set også derfor, vi står her i dag, for som vi lige har diskuteret, har regeringens eget nedsatte klimaråd jo lige dumpet den plan, som regeringen er kommet med: Den betyder ikke, at vi når i mål i 2030; der er behov for yderligere initiativer.
For det er ikke nok, hvis vi skal sørge for, at vi rent faktisk er forrest i den grønne omstilling, og sørge for, at vi får reduceret vores CO2-udledning.
Så er ministeren enig med Klimarådet i, at der er behov for yderligere initiativer?
Jeg læser spørgsmålet op: Vil ministeren på baggrund af de alarmerende konklusioner i Klimarådets rapport »Status for Danmarks klimamålsætninger og -forpligtelser 2018« tage initiativ til yderligere indsatser på klimaområdet?
Lars Christian Lilleholt (V), 2018-11-28:
Det er jo det, der er hele hensigten med 10 pct. vedvarende energi i transportsektoren i 2020.
Jeg er optaget af, at vi gør det her på en måde, så vi rent faktisk også får nogle CO2-reduktioner ud af det, og det gør vi jo også i forhold til det mål om 10 pct. vedvarende energi inden for transport i 2020.
Efter de drøftelser, vi har haft med branchen, er det helt klart min overbevisning, at det, der vil blive satset allerallermest på i den her sammenhæng, vil være bioætanol, som ud fra en CO2-mæssig betragtning og ud fra en klimamæssig betragtning er den absolut mest fornuftige løsning.
Jeg er ikke enig med Klimarådet i, at vi ikke når i mål i 2030 med det udspil, der ligger fra regeringen – alt afhængigt af mankoens størrelse selvfølgelig, om den er 32 eller 37 mio. t, når vi når frem til 2030.
Vi når i mål med de ting, der er her.
Der er en vis usikkerhed, og det kan vise sig, at der er brug for yderligere initiativer.
Og det bliver der givet, for jeg har da også en forventning om, at vi sagtens kan komme i en situation, hvor det mål, som EU fastsætter for 2030 – altså i de institutioner, der p.t. er, også i Rådet og i Europa-Parlamentet og i Kommissionen osv. – kan blive forhøjet, ligesom det kan være, at der sker en ændring i CO2-udledningen, en ændring i energiforbruget, en ændring i forhold til f.eks. datacentre og andre, der kommer til, og dermed af det samlede energiforbrug.
Der kan være mange udfordringer frem mod 2030.
Men med det udspil, der ligger fra regeringen, leverer vi på, hvad vi skal nå for at nå målet i 2030.
Lea Wermelin (S), 2018-11-28:
Men nu har jeg jo også læst ministerens udspil, altså klima- og luftplanen.
Der skriver man jo selv sort på hvidt, at den bidrager med 26 mio. t, og det er jo langt fra de 32-37 mio. t, som ministeren taler om.
Det er så, fordi man indregner nogle målsætninger, altså noget, som ministeren håber på man kommer i mål med.
Men kan ministeren ikke bekræfte, at man ikke har anvist de konkrete værktøjer til at nå i mål?
Det er jo det, der er hele problemet.
Det er også derfor, ministerens eget Klimaråd dumper ministerens indsats på det her område.
Lars Christian Lilleholt (V), 2018-11-28:
Hvis transport tælles med, og det skal det, og det, der ligger i forhold til udfasning af benzin- og dieselbiler – så når vi op på 32 mio. t i 2030.
Hvis det ikke tages med, og hvis vi kigger på de andre initiativer, der er, så når vi 26 mio. t. Men det er da min helt klare overbevisning, at det jo selvfølgelig lykkes at gøre noget i forhold til transport.
Med de målsætninger, der er sat her – som jo er de mest markante og langt mere ambitiøse end det, vi har set fra spørgerens parti, på transportområdet med hensyn til antallet af elbiler og lavemissionsbiler i 2030 – jamen så når vi det her mål, og så er det en regering, som er langt mere ambitiøs end det, vi har set fra Socialdemokratiets side.
Det, vi er kommet med her, er jo superambitiøst, og vi har overhalet jer med mileskridt, i forhold til hvad I har spillet ud med.
Jens Joel (S), 2018-11-28:
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Er ministeren enig i, at det er på kant med sandheden at påstå, at »ingen regering før har været så ambitiøs på klimaets vegne«, når regeringens egen klimarådgiver, Klimarådet, netop har påvist, at regeringens politik fører til en alarmerende opbremsning i Danmarks klimaindsats?
Lars Christian Lilleholt (V), 2018-11-28:
Først og fremmest tak for spørgsmålet.
Med energiaftalen for 2018 vil vores elproduktion være hundrede procent baseret på vedvarende energi i 2030, og varmeproduktionen går i samme retning.
Der vil altså nærmest ikke blive gjort brug af fossile brændsler i el- og varmeenergisektoren i 2030.
Når der næsten ikke er fossile brændsler tilbage i energisektoren, kan vi ikke reducere meget mere i den sektor.
Det er logik.
Det er derfor ikke meningsfuldt at anklage regeringen for manglende ambitioner på den baggrund, det er alene et useriøst politisk benspænd.
Men det bliver endnu værre.
Regeringen har offentliggjort et klima- og luftudspil, der gør noget ved de sektorer, som oppositionen aldrig har gjort noget ved for alvor, nemlig transport og landbrug.
Det kan være, at den manglende handling har betydet manglende viden på de to områder fra oppositionens side, for der hersker åbenbart en opfattelse af, at fordi det giver store reduktioner at putte biomasse i kulkraftværkerne frem til 2020, så kan man lave noget tilsvarende i transportsektoren og i landbruget, der giver hurtige og meget store reduktioner.
Det er ikke tilfældet.
De grønne teknologier inden for transport og landbrug er nemlig endnu ikke modne, eller også er de ret dyre.
Regeringens målsætning om stop for salg af benzin- og dieselbiler fra 2030 betyder, at personbilernes udledninger på sigt forsvinder helt.
På samme vis fører forskningsindsatsen inden for landbruget på sigt til reduktioner her.
Jeg ved godt, at der snart er valg, men klimaet venter altså ikke, mens oppositionen laver det her lille mediestunt.
Kom nu ind i kampen frem for at lukke varm luft ud, det har vi nok af.
Jens Joel (S), 2018-11-28:
Tak for det.
Det er jo sådan set positivt på mange måder.
Hvis klimaet også får noget ud af det, er vi mange, der er glade.
Jeg har startet en polemik, og ministeren og jeg var også på TV 2 News i fredags og diskutere det.
Og der sagde ministeren noget, da jeg henviste til, at Klimarådet i den her rapport viser, at vi får en langsommere reduktion i CO2-udledningen i de kommende 10 år, end vi har haft i de foregående 10 år.
Studieværten spurgte også ind til det, og da sagde ministeren, at det anerkender jeg ikke.
Så er det jo, vi kommer ind et sted, hvor det ikke længere handler om politik, men hvor det handler om at beklikke den troværdighed, som et uafhængigt organ, nemlig Klimarådet, har.
Og jeg så også, at ministeren var citeret på Ritzau og andre steder i fredags for at sige om den seneste anbefaling fra de uafhængige eksperter fra Klimarådet, at deres konklusioner var forvrøvlede.
Altså, med al respekt synes jeg faktisk, at det er ministeren, der prøver at politisere, og ikke over for oppositionen, men han prøver at angribe de uafhængige eksperter i Klimarådet, som gør et seriøst stykke arbejde for både at kigge magthaverne efter i kortene, men jo også for at anvise en vej til, hvordan vi faktisk kan komme i mål med vores klimaambitioner.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om han bestrider, som han gjorde på landsdækkende tv, de beregninger, der ligger fra Klimarådet, som jo i parentes bemærket er baseret på regeringens egne tal.
Så det er det første.
Klæder det den politiske debat, og hjælper det klimadiskussionen fremadrettet?
Lars Christian Lilleholt (V), 2018-11-28:
Jeg betvivler sådan set ikke, at beregningerne kan være rigtige nok, men der, hvor jeg går ind i diskussionen, er, når nogle påstår, at der bliver skruet ned for blusset, i forhold til hvad der er sket i perioden fra 2010 til 2020, og hvad der så sker i perioden fra 2020 til 2030.
Det gælder også, når jeg går ind og kigger på, hvad der rent faktisk sker af reduktioner.
Så man kan sige, at den gamle energiaftale fra 2012 og frem mod 2020 medførte en reduktion af CO2-udledningen på 10-11 mio. t.
Det gør den nye energiaftale såmænd også.
Den repræsenterer cirka den samme størrelsesorden, altså mellem 10-11 mio. t, og dertil skal jo så lægges det, der er resultatet af regeringens klimaudspil, som reducerer udledningerne med op imod 32 mio. t. For mig at se er det jo en langt større reduktion, der er tale om i perioden fra 2020 til 2030, end der er tale om i forhold til den energiaftale, der blev gennemført i 2012, og som dækker perioden frem mod 2020.
Jens Joel (S), 2018-11-28:
Det, ministeren gør nu, er sådan set ikke det, ministeren gjorde i weekenden, altså angriber beregningerne, men han synes stadig væk, at regeringen fører en ambitiøs politik.
Nu vil jeg sige, at ministeren har lov til at have sin egen politik, men har bare ikke lov til at have sine egne fakta i den her diskussion.
Derfor er der jo noget at komme efter i forhold til at diskutere, om man skal gå ud og skyde på de uafhængige eksperter, som faktisk prøver at fortælle sandheden om regeringens politik, eller om man skal tage det til efterretning og så i øvrigt diskutere, hvilken politisk indsats man vil have.
I den forbindelse er det jo påfaldende, at ministeren udsender en pressemeddelelse og siger, at der er for meget mudderkastning og polemik, når ministeren selv angriber uafhængige eksperter.
Er det godt og klædeligt for klimadebatten, og er det værdigt for en minister at angribe Klimarådet på dets faglige integritet frem for at diskutere den politik, man står på mål for?
Okay, så vi er i en situation, hvor regeringen siger, at der ikke er andre mulige veje til at leve op til målet end at åbne for det her?
Men regeringen har ikke gjort sig den overvejelse og det hjemmearbejde at tjekke, om man faktisk kan komme i en situation, hvor vi ender med, at klimaet er dårligere stillet, end hvis vi ikke havde lavet målet.
Det må jeg sige at jeg simpelt hen ikke forstår at regeringen ikke har tænkt over.
Og hvis ministeren ikke ved, hvordan han skal gøre det, så må ministeren da i det mindste kunne bekræfte her, at vi selvfølgelig ikke kommer til at have en regering, som stiller et krav om et mål, som i virkeligheden kan ende med at give negativ effekt for klimaet.
Lars Christian Lilleholt (V), 2018-11-28:
Jeg vil gøre, hvad jeg kan, for at det bliver bioætanol.
Jeg er ikke for nuværende opmærksom på, hvilke muligheder vi så har for at kræve, at det så præcis er det, og at hele mængden er det, men det er min klare vurdering, at størstedelen – det hele forhåbentlig, stort set i hvert fald – bliver bioætanol.
Dertil kommer jo også, og det ved spørgeren jo så ganske udmærket, ved jeg, at det også skal opfylde EU's bæredygtighedskrav.
Bjarne Laustsen (S), 2018-11-28:
Men det er jo sniksnak.
Nu siger man så, at det er den særlige rådgiver, der så lige særligt har udvalgt Venstres bagland, og al respekt for Venstres bagland og kommunalbestyrelsesmedlemmer i Frederikshavn.
Men jeg spørger bare, hvorfor man ikke gik direkte til borgmesteren og bad om at høre, hvorfor de ikke har skrevet, og hvorfor de ikke har gjort dit og dat.
Lars Christian Lilleholt (V), 2018-11-28:
Jeg havde intet hørt fra Frederikshavn Kommune.
Der var tilgået ministeriet et par bemærkninger, et par linjer om nogle tekniske udfordringer i forhold til projektet.
For mig var det meget vigtigt, at kommunen var opmærksom på, at der var mulighed for at gøre indsigelse.
Og på den baggrund var det også naturligt, at min særlige rådgiver var i kontakt med Venstres bagland, herunder også kommunalbestyrelsesmedlemmer.
Det synes jeg kun er naturligt, altså at man kontakter kommunalbestyrelsesmedlemmer for at spørge ind til: Hvordan har processen kørt i forbindelse med de her kystnære vindmøller?
Har I hørt om det?
Er I opmærksomme på, at der er mulighed for at gøre indsigelse i forhold til det her projekt?
Det er helt afgørende for regeringen og for mig, at der er folkelig opbakning til de her projekter.
Jeg oplever en række steder i landet, helt aktuelt ved Lillebælt og ved den jyske vestkyst, hvordan nogle af de her projekter giver enorm folkelig modstand, og hvordan det faktisk har alvorlige konsekvenser i forhold til befolkningens opbakning til den grønne omstilling.