Carl Valentin (SF), 2022-01-28:
Vi tager den her forespørgselsdebat om udlændingepolitik, kort efter at udlændingeministeren har givet et interview til Berlingske, hvor han bl.a. har slået fast, at han forvalter Danmarks udlændingepolitik mere med hjernen end med hjertet.
Jeg har stor sympati for, at ministeren i interviewet forsøger at holde balancen i de mange dilemmaer, udlændingepolitikken er fyldt med, men som man også snart kan læse fra min egen pen i selv samme avis, mener jeg, at det modsætningsforhold, som ministeren opstiller, mellem hjerne og hjerte er falsk.
Det kommer nok allerbedst til udtryk i, at han mener, at han står for en såkaldt stram, men ikke skør udlændingepolitik.
Nok er ministerens politik stram, men jeg tror egentlig, at han, også hvis han selv skal være ærlig, godt kan se, at fri for skørhed er den altså heller ikke.
Det ses, når der er mennesker, der har bidraget til samfundet i 40 år, som ikke kan få statsborgerskab, fordi de fik en ganske mild dom for en tåbelighed som 20-årig.
Det ses, når vi sender syrere tilbage til en usikker fremtid i Syrien
eller måske mere realistisk til en meningsløs eksistens på udrejsecenterets mellemposition, fordi asylsystemet også her er gået i stykker
Og det ses, når folk, der har haft dansk pas i årevis, pludselig får det frataget, som vi ser i de såkaldte passager.
Det er resultatet af årtier, hvor dansk udlændingepolitik af et flertal i Folketinget er blevet reduceret til et spørgsmål om, hvorvidt man går ind for flere eller færre udlændinge.
Når alt gøres op på den måde, bliver det umuligt at tage stilling til hver enkelt sag med blik for de nødvendige nuancer.
Og lad os være ærlige: Det er en opdeling, som vi allesammen gør os skyldige i.
Højrefløjen gjorde sig skyldig i det, da de var lige ved at skille Mint fra sin familie.
Selv Venstres og Dansk Folkepartis baglande måtte sige fra over for den skørhed.
Og venstrefløjen gør sig skyldig i det, når vi på den ene side siger, at jo, antallet har betydning, men på den anden side af og til fører en politik, som om antallet ikke har betydning.
Jeg drømmer nogle gange om, at flere partier opdager, hvor befriende det kan være at opgive den der falske dikotomi og i stedet kigge på hver enkelt sag i udlændingedebatten uden forudindtagede holdninger.
Jeg ved godt, at debatten nogle gange er lidt for betændt til, at det er realistisk, men alligevel håber jeg på, at vi i de kommende år kan begrave de allermest skøre elementer i dansk udlændingepolitik; at vi kan aktivere hjertet, når der står et ungt menneske og ryster af skræk for at blive sendt tilbage til et ustabilt diktatur, og give vedkommende den beskyttelse, personen har brug for; at vi kan aktivere hjernen, når vi kigger på de kolossale udfordringer, asylsystemet står over for, og ikke bare afvise alle forsøg fra EU på at beskytte egne grænser som racisme og isolationisme, når vi nu ved, at det først og fremmest også handler om at have kontrol med, hvem der kommer ind i vores lande.
Jeg må indrømme, at da hr. Andreas Steenberg fra Radikale Venstre nuancerede debatten her om dansk udlændingepolitik og europæisk grænsekontrol i medierne for ikke så forfærdelig længe siden, tænkte jeg, at det virkelig var modigt og stærkt – især fordi det ikke lod til at være for at please nogen vælgere, men bare fordi han mente det.
Jeg må også sige, at jeg virkelig godt kunne tænke mig at se det samme mod fra Socialdemokratiet og højrefløjen lidt oftere.
Hvorfor sker det så sjældent, at en konservativ eller en DF'er ser på en åbenlyst uretfærdig personsag eller en skør stramning og siger: Venner,
jeg ved godt, at vi skal føre en stram udlændingepolitik, men det der er simpelt hen for tosset; venstrefløjen har jo ret?
Med de ord har jeg en vedtagelsestekst, jeg skal læse op, og den er fra en hel del partier.
Den er selvfølgelige fra SF, men også fra RV, EL, KD og ALT, og den lyder som følger: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at der skal føres en udlændingepolitik, så integrationsopgaven kan håndteres og der ikke opstår parallelsamfund.
Alle borgere i Danmark skal respektere frihedsrettigheder, ligestilling mellem kønnene og demokratiske principper som nedfældet i lov.
Folketinget konstaterer endvidere, at regeringen og Folketinget skal arbejde for at oprette fællesskaber, der underbygger demokratiske værdier som alternativ til de antidemokratiske og ekstremistiske miljøer, der forsøger at undergrave demokratiet.«