Ole Birk Olesen (LA), 2025-11-21:
Vi i Liberal Alliance hilser naturligvis idéen om at styrke borgernes selvbestemmelse varmt velkommen.
At give mennesker, som har haft ophold på et herberg, mulighed for at vælge den medarbejder, der skal levere deres bostøtte, lyder på papiret som et skridt i den rigtige retning, men desværre er dette lovforslag som fremsat langtfra så liberalt, som det foregiver at være.
I vores øjne risikerer det at være mere pseudo-frit valg end reel valgfrihed.
L 50 giver borgeren ret til at vælge en specifik medarbejder på herberget, som skal levere den tidsbegrænsede CTI-bostøtte.
Det lyder fint, men den valgmulighed gælder kun for bostøtte leveret af herberget, ikke af eksterne leverandører.
Så er der frit valg, eller er der blot en mulighed inden for en snæver ramme, hvor borgeren ikke kan vælge blandt alle potentielle bostøtteudbydere i kommunen, men kun dem, der allerede arbejder på det herberg?
For Liberal Alliance er frihed også reel frihed.
Det er ikke nok bare at give valgmuligheder, hvis valget er kunstigt begrænset.
Endnu mere bekymrende er det, at kommunalbestyrelsen får hjemmel til at afvise borgerens valg med henvisning til faglige eller ressourcemæssige hensyn hos herberget.
Med andre ord kan borgerens ønske tilsidesættes, hvis kommunen vurderer, at herberget ikke kan levere bostøtten på forsvarlig vis, eller at ressourceudnyttelsen ikke er gunstig.
Det underminerer princippet om selvbestemmelse.
Et frit valg, der kan underkendes af kommunen, er ikke fuldt ud frit.
Når man kombinerer disse to elementer, begrænset leverandørvalg plus kommunal vetoret, bliver valget snarere reguleret end reelt.
Man kan altså vælge den person, man kender fra herberget, men kun, hvis kommunen tillader det.
Dette mindsker den borgerlige kerneværdi om, at individer, ikke systemer, skal bestemme over deres eget liv, især når det handler om noget så personligt som bostøtte.
Fra et liberalt synspunkt skal staten sikre rammer for frihed, men ikke skævvride valgmulighederne af politiske eller administrative hensyn.
Når kommunalbestyrelsen kan overrule borgerens ønske, rejser det en række bekymringer.
Hvor stor bliver den kommunale magt over borgerens støtte, kan dette blive et redskab til centralisering frem for en individualiseret indsats, og vil klageadgangen være tilstrækkelig, hvis borgeren ønsker at fastholde sit valg?
Desuden fastholder lovforslaget, at social- og boligministeren skal fastsætte nationale takster for denne bostøtte for borgere, der bruger den foreslåede selvbestemmelsesret.
Hvorfor er det en national takst?
Hvis der reelt var tale om frit og lokalt valg, ville kommunerne og herbergerne skulle have spillerum til at forhandle og tilpasse, ikke at blive låst fast til en central satspolitik, som potentielt kan begrænse kvaliteten eller incitamentet for leverandøren til at yde en ekstra indsats.
Vi må ikke gå i den fælde, at vi introducerer valgfrihed som et glansbillede, mens vi i realiteten bibeholder eller endda styrker statslig eller kommunal kontrol over, hvordan bostøtten leveres.
For Liberal Alliance handler frihed ikke kun om at have valgmuligheder, men om at have reelle valgmuligheder, og at disse valg bliver respekteret.
Derfor opfordrer vi til, at dette lovforslag ændres i udvalgsbehandlingen.
For det første: Udvid valgmuligheden, så borgeren kan vælge mellem flere leverandører, ikke kun medarbejdere på herberget.
For det andet
: Sæt skarpere rammer for, hvornår og hvordan kommunalbestyrelsen kan afvise borgerens valg med tydelig dokumentation og klagemuligheder.
For det tredje: Overvej at lade takstfastsættelsen være mere decentral og fleksibel, så herberger og bostøtteenheder kan konkurrere på kvalitet og service og ikke kun levere samme ydelser til samme satser over hele landet.
Vi kræver ægte valgfrihed, og vi vil kæmpe for, at dette forslag bliver rettet op, så det reelt giver borgeren kontrol over sit eget støttekorps.
Tak for ordet.