Torsten Gejl (ALT), 2025-12-17:
Tak, formand.
Noget af det, der er med til at skabe en meget uambitiøs klimapolitik i Danmark, er, at der ofte er nogle, der siger, at det er ligegyldigt, fordi Danmark er så lille, og at hvis vi stoppede med at udlede CO 2 , ville det slet ikke kunne mærkes noget sted i verden osv. Den præmis er jeg simpelt hen så helt ekstremt uenig i.
Danmark er en kæmpestor udleder af CO 2 .
Hvis alle skulle leve som os, skulle vi bruge fem planeter om året.
Så vi er ikke nogen duks.
Vi er ikke noget grønt land.
Vi er et af de lande i verden, der udleder mest CO 2 , og det skal vi selvfølgelig forhindre at vi selv gør.
Så selv om vi har målene og internationalt bliver opfattet som stærke, starter vi altså på et ekstremt højt niveau.
Hvis et lille, velhavende og højtudviklet land som os siger, at vi da ikke gider tage ansvar for vores eget forbrug og egen klimabelastning, men at stormagterne og de store lande i det globale syd skal løse problemerne for os, så bliver vi nok sådan nogle, som vi ikke selv gad lytte til, hvis vi var indere, kinesere eller amerikanere.
Vi har derimod muligheden for at gå forrest og påvirke den bæredygtige omstilling langt, langt mere, end vi har størrelse til, ved at vise resten af verden, at man kan nå ambitiøse klimamål ved selv at omstille og ved at udvikle teknologi til at reducere CO 2 -udslip, som andre kan bruge.
I Alternativet er vi langtfra enige med ministeren i, at vi lige nu lykkes med ambitiøs grøn handling uden at gå på kompromis med økonomisk vækst og konkurrencedygtighed, som man ellers fejrer i sin redegørelse for regeringens klimahandling.
Faktisk mener vi netop, at det evindelige krav om, at klimahandling aldrig må koste en krone for erhvervslivet, er hovedårsagen til, at den grønne omstilling er gået i stå i Danmark.
Vi har de sidste par år droppet planerne om at firedoble vedvarende energi på land.
Planerne om energiøer vakler, da der i første udbudsrunde ikke rigtig kom nogen bud på, hvordan de skulle laves, og nogen, der havde lyst til at finansiere det.
Vores udbudsrunde, som vi satte i gang for ccs, altså opfangning af CO 2 , startede med ti interessenter, og nu er der tre tilbage.
Vi ved ikke, hvordan det kommer til at gå.
Der er kæmpe forsinkelser i Energinet.
Elektrificeringen går for langsomt.
I landbruget, hvor den grønne trepart har indført alt for lave CO 2 -afgifter, har de problemer med pyrolyse, der skulle have været spredt ud på markerne for at opfange CO 2 .
Det quickfix ser heller ikke rigtig ud til at fungere.
Der er kæmpe problemer med Bovaer, som skulle reducere køernes prutter, men som ser ud til at forgifte køerne i stedet for.
Desuden tyder det på, at det bliver svært at få lavbundsjorderne ud af landbrugsdriften, hvilket forsinker reduceringen af CO 2 -udledningen i landbruget.
Den kvælstofhammer, som skal sikre, at bønderne udtager deres lavbundsjorder, ser ikke ud til at være så effektiv.
Den minder sådan lidt om en lille plastikhammer, der siger piv.
Der er nemlig for lidt fokus på de mest forurenende jorder, og ordningen er smurt for tyndt ud.
For at slutte et sted, for man kunne faktisk blive ved, har vi kastet forureneren betaler-princippet over bord.
Det ser vi tydeligt med den alt for lave CO 2 -afgift på industrien og den tæt på ikkeeksisterende CO2-afgift for landbruget.
Men det behøver ikke at være sådan.
Vi har en kæmpe mulighed for i de igangværende forhandlinger om et nyt dansk klimamål at sætte nogle nye ambitiøse delmål for vores CO 2 -udledning i 2035.
Der er mange måder, vi kunne lave ambitiøs, demokratisk og retfærdig grøn omstilling, hvis vi accepterede, at dem, der sviner, selv betaler regningen.
Vi kunne flytte landbrugsstøtten fra de store konventionelle dyrefabrikker til det økologiske, regenerative landbrug.
Vi kunne reducere den animalske produktion, så vi ikke har flere dyr, end der kan være på græs.
Vi kunne lave en grøn offentlig indkøbspolitik og stille krav til genbrug og reparationsmuligheder på alle varer.
Vi kunne sikre demokratisk økonomisk ejerskab lokalt til vedvarende energi-projekter.
Vi kunne lave reklamefrie byer.
Vi kunne stoppe bankernes investeringer i flere fossile brændsler.
Vi kunne opgradere vores kollektive transport, så det blev førstevalget for mange flere danskere.
I Alternativet er målet at komme op på 100 pct. i 2035, altså klimaneutralitet, så vi ikke udleder mere CO 2 , end vi kan opfange.
Vi har skrevet et stort udspil om det, som man kan skrive til os om.
Vi har regnet ud, at hvis det skal lykkes at blive klimaneutrale i 2035, vil det koste 0,3 pct. af bruttonationalproduktet i samfundsomkostninger.
Det virker som et stort tal for at holde klimaet i gang, indtil vi er færdige med sikkerhedskriserne, men når man sammenligner med, at vi vil bruge 4-5 pct. af bruttonationalproduktet på forsvar, synes jeg, at det er en billig pris.