Dan Jørgensen (S), 2017-01-20:
Tak for det.
Og tak til Dansk Folkeparti for at tage initiativ til den her vigtige debat.
Mit parti, Socialdemokratiet, har, siden vi blev grundlagt i 1871, kæmpet for at sikre lige muligheder og rettigheder for alle borgere.
Vi har brugt mere end 100 år på at være med til at opbygge et helt unikt samfund med fri og lige adgang til uddannelse og sundhed, et samfund, hvor vi tager os af de svageste, med en udpræget grad af lighed, med ligestilling mellem kønnene, med demokrati og ytringsfrihed, med tillid til hinanden.
Det er værdier, vi skal værne om, og desværre gælder det for nogle af de her værdiers vedkommende, at de er udfordret – af globaliseringen og af det faktum, at vi i Danmark har oplevet en stor indvandring til vores land.
Heldigvis er det sådan, at rigtig mange udlændinge, der er kommet til Danmark, er blevet en berigelse for vores samfund – det gælder ikke bare hjemme ved hr. Søren Espersen i hans privatliv; det gælder bredt betragtet.
De er integreret, de har arbejde, og de er en del af Danmark, men desværre er der også dem, som ikke er blevet en del af vores fællesskab.
Den gruppe er for stor, og det skal vi håndtere.
Imidlertid er det svært at sætte på formel, hvad der egentlig er dansk, og endnu sværere er det klart at formulere et politisk svar på, hvad man kan gøre for at bevare de værdier, som vi gerne vil værne om.
Lad mig give et par eksempler.
Jeg elsker personligt den danske tilgang til det med humor – nok ikke specielt danske, da der sikkert også er andre, der har den – altså det, at man kan lave jokes med og gøre grin med meget følsomme ting og politisk ukorrekte ting.
Jeg elsker vores cykler, som vi tager med alle steder og låser fast med flere låse, mens vi gladelig stiller vores barnevogn fuldstændig frit ude foran en café.
Jeg elsker Olsen-banden, og ligesom statsministeren elsker jeg også »Matador«.
Jeg elsker vores flag, og jeg elsker, at vi hejser det hele tiden, til alle tider.
Men hvad skal man egentlig gøre for at værne om de værdier?
Jeg tror, at man skal gøre mange ting.
En af de vigtigste ting i forhold til det danske fællesskab er vores alle sammens fælles referenceramme, altså det at kende vores historie, kende vores kultur, og selvfølgelig også det, at vi taler samme sprog.
Men hvis jeg skal pege på én ting, som man kan gøre noget ved politisk, altså som vi kan tage ansvar for her i salen, er det, at mennesker kommer i arbejde.
Det er også en vigtig dansk værdi.
For hele forudsætningen for, at vi kan have et velfærdssamfund, er, at man både har rettigheder og pligter.
Derfor er vores udgangspunkt, at hvis du kommer til Danmark, skal du arbejde fra dag et.
Indvandrere skal ikke gøres til klienter, de skal ikke på kontanthjælp, men derimod ud at bidrage til det danske samfund – for samfundets skyld og for deres egen skyld.
Det at have et job skaber identitet, det giver selvværd, og mennesker bliver gladere.
Og her står der en vigtig kamp.
Det er en kamp, der handler om noget så fundamentalt som kvinders ret til at tage en uddannelse og have et arbejde, som kvinders ret til at forlade hjemmet og bestemme over deres eget liv.
Vi har desværre i dagens Danmark gammeldags patriarkalske miljøer, hvor kvinder er underordnet mænd, hvor kvinder ikke må forlade hjemmet, og hvor kvinder tvinges til at tildække sig – kulturer, hvor kvindens plads er i hjemmet.
Det er uacceptabelt.
Tallene taler desværre deres eget tydelige sprog.
Hvor tre ud af fire danske kvinder er i arbejde, er kun en ud af fire somaliske kvinder i Danmark i arbejde.
Det skal vi gøre noget ved.
Jeg synes, det er tankevækkende, at når Odense Kommune beslutter sig for at gå sygemeldte kontanthjælpsmodtageres lægeerklæringer efter i sømmene, så bliver ni ud af ti ikkevestlige indvandrerkvinder pludselig erklæret jobparate.
Det skal vi lære af.
Vi socialdemokrater tror, at det er altafgørende, at vi ikke pakker indvandrerkvinder ind i vat, men at vi møder dem og deres familier med klare krav til og forventninger om, at de forlader hjemmet og bliver en del af det danske samfund, altså at vi sender et meget klart signal om, at de skal i gang med en uddannelse, som kan give dem et bredere netværk og flere muligheder i livet; at vi fortæller dem, at arbejde og uddannelse er vejen til at bryde mønstrene og gøre sig fri af de forældede normer.
Derfor foreslår vi at tage det uddannelsespålæg for unge, som indgik i kontanthjælpsreformen, og udvide det til også at omfatte voksne indvandrerkvinder, der ikke har afsluttet folkeskolen eller gennemført en erhvervsuddannelse.
Forslaget vil betyde, at de her kvinder i fremtiden bliver mødt med klare krav til og forventninger om, at de skal finde en uddannelse, som er realistisk og relevant, at de skal søge optagelse på den, og at de skal fuldføre den.
Og hvis ikke de gør det, har det en konsekvens.
Det er ikke det samme, som at alle skal være pædagoger eller advokater.
Det kan være et hygiejnekursus, så man kan hjælpe til i en restaurant, eller det kan være basale læse- og skrivefærdigheder, man tilegner sig.
Det afgørende er, at man kommer ud af lejligheden, ud af hjemmet og skaber sig muligheder i livet.
Jeg vil derfor på vegne af Socialdemokratiet fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at når man kommer til Danmark, får man ret til frihed, demokrati og ligestilling.
Til gengæld får man også et ansvar for at deltage i og bidrage til at bevare det frie og åbne samfund, som vi har bygget op gennem generationer.
Heldigvis er der mange nye danskere, som er integrerede og en værdifuld del af Danmark.
Men vi må sande, at der desværre stadig er for mange, som ikke er i arbejde, som ikke taler sproget, eller som ikke deler vores grundlæggende værdier.
Det skal vi have gjort op med.
Folketinget pålægger på den baggrund regeringen at undersøge muligheden for at indføre et uddannelsespålæg til voksne indvandrerkvinder på kontanthjælp, der ikke har afsluttet folkeskolen eller gennemført en erhvervsuddannelse.«