Torsten Gejl (ALT), 2023-05-26:
Tak, formand.
Alternativet støtter forslaget, og det har også været endevendt og drejet så meget, som det faktisk også har fortjent indholdsmæssigt, at jeg tror, at de fleste, der har fulgt den her debat, har styr på, hvad det handler om.
Så jeg vil også lige komme med en anden type refleksion.
Jeg sad og kiggede på dagens program her i Folketinget.
De vil alle sammen blive stemt ned af regeringen.
Det ved vi.
Jeg tror, det er ud af 103 – jeg tror, det er ca. 103 beslutningsforslag, der er her i forårssæsonen; jeg er ikke helt sikker på tallet.
Jeg ved ikke, om der overhovedet er nogen af dem, der bliver vedtaget; måske et par stykker.
Og der er det, jeg tænker: Når vi kan fremsætte så mange beslutningsforslag, hvoraf der ikke er nogen, der er blevet vedtaget, hvordan kan vi dog være så ringe?
Altså, hvordan kan vi dog have fået så stor en hjerneblødning, at så mange partier kan foreslå så mange ting, som ikke har en jordisk chance for at blive vedtaget?
Det her er foreslået af SF.
De har i de sidste 3 år fået masser af ting igennem, er kommet med masser af forslag til finanslove, til forhandlinger af alle slags og har fået masser og masser af forslag igennem.
Og lige pludselig er det stort set umuligt også for SF.
Jeg ved ikke, om det er lykkedes enkelte, enkelte gange at få noget som helst igennem.
Det er jo, fordi der er den her regel i Folketinget om, at beslutningsforslag er regeringen imod pr. definition.
Det er noget af det, som jeg synes er en af de allerværste knaster for en god politisk dialog mellem Folketinget og ministerierne.
Det er, som om der altid er en undersøgelse, som er i gang, som betyder, at man ikke kan vedtage beslutningsforslaget, eller også er der lavet noget af det, eller også var der en kommunal aftale i går osv.
Altså, det er, som om der er et eller andet kontor, regeringskontor, hvor man er specialister i at sidde og frembringe konstruerede argumenter for at få det til at lyde, som om gode forslag ikke skal blive til noget.
Derfor ville jeg ønske, at man en gang imellem ville møde sådan et forslag og sige: Godt tænkt; det er jo fuldstændig rigtigt; selvfølgelig skal de her mennesker med handicap ikke opleve, at de kommer til en ny kommune, og så risikerer de at få noget hjælp taget fra dem eller at få reduceret deres service – i stedet for at man skulle til at argumentere imod det med en eller anden kommunal aftale i går, der sandsynligvis knap nok hælder penge nok i det hul, der er i forvejen, til, at det vil gøre nogen nytte, for det gør det jo formentlig ikke.
Det, man oplever, er i stedet for, at man modner et forslag, og så på et tidspunkt fremsætter regeringen det, som om det var noget, de selv havde fundet på.
Det giver jo også en eller anden mening i forhold til at fremsætte beslutningsforslag, hvis man er ligeglad med, hvem der får æren.
Men nogle gange kunne man jo godt tænke sig at opleve den dejlige fornemmelse, det er, når man foreslår noget, som er godt, og som bliver vedtaget, og som kan bruges, også selv om man er i opposition.
Ellers bliver det også lange år.
Så jeg vil bare lige bruge den her korte tale til at sige, at jeg tror, vi skal revitalisere den demokratiske debat i Folketinget, bl.a. ved at begynde at sikre, at de forslag, der er knaldgode, og som kan træde lige ind og blive til politik, bliver accepteret en gang imellem.
Jeg ved ikke, om ministeren har hørt noget af det, for ministeren har siddet og snakket under hele min tale.
Men jeg vil prøve at gentage det igen.
Jeg kommer dog ikke til særlig mange af de møder, der er i ministerierne, hvor alle socialordførerne skal snakke sammen, for jeg synes, det er lidt bagvendt, at man skal stå her og kan komme med så gode forslag, det skal være, uden at få dem vedtaget, og så kan man sidde og blomstre i et ministerium med sine gode idéer bagefter og lade, som om alting er fedt.
Formand, det var det, jeg havde at sige til det her forslag den her gang.