Christian Rabjerg Madsen (S), 2022-05-18:
Tak for det.
Jeg har set frem til at behandle det her beslutningsforslag og er meget glad for, at vi får lejlighed til at kigge på det her område, og jeg vil gerne i den anledning indlede med at sige tak til Dansk Folkeparti og hr. Alex Ahrendtsen for, at vi får lejlighed til at drøfte det.
Jeg synes allerede, at vi har haft gode drøftelser på kryds og tværs, og jeg har også haft en direkte dialog med forslagsstillerne om, hvordan vi håndterer den her udfordring.
Så lad os tage debatten nu.
Det ser jeg frem til, men jeg vil bare sige indledningsvis, at jeg har en forhåbning om, at vi, hvad angår det her forslag, bredt set kan være enige om, hvor vi skal hen, og så kan vi tage en drøftelse om, hvordan vi kommer derhen.
Det er nemlig sådan, at jeg helt deler intentionen i beslutningsforslaget om at passe på vores kolonihaver, og jeg er derfor også glad for, at initiativet er taget af Dansk Folkeparti.
Det er jo sådan – også for at få lidt socialdemokratisk historie med ind her – at forslaget til lov om kolonihaver blev fremsat af Svend Auken og den S-ledede regering i 2001 og blev vedtaget i 2002.
Lovens formål er og var at sikre, at kolonihaveområdet fortsat kan være en væsentlig del af bybefolkningens muligheder for rekreation og beskæftigelse i fritiden.
Jeg mener, at kolonihaveområdet har en særlig karakter og charme.
Kolonihaver bygger på en lang folkelig tradition – en, som vi jo også kender fra vores fælles sangskat – og de giver mulighed for, at den del af befolkningen, som bor i byer og typisk i lejligheder, får mulighed for at dyrke noget friluftsliv i små haver i fællesskab med andre.
Det er nogle kvaliteter og nogle muligheder, som vi skal gøre, hvad vi kan, for at bevare og passe på.
Det er også min opfattelse, at der desværre i nogle kolonihaver i dag er udfordringer med helårsbeboelse, og det er min opfattelse, at der er behov for, at vi gør noget ved det.
Og derfor vil jeg gerne igen takke Dansk Folkeparti for at have taget problemstillingen op.
Forslagsstillerne ønsker med forslaget et forbud mod at blive registreret i det centrale personregister, altså CPR-registeret, med bopæl i kolonihaver.
Men som jeg har haft lejlighed til at drøfte med hr. Alex Ahrendtsen, er det efter vores bedste opfattelse ikke den vej, vi skal gå for at komme ulovlig helårsbeboelse til livs.
Det er først og fremmest, fordi vi ikke tror på, at det vil løse problemet, da folk, der ikke overholder et forbud mod helårsbeboelse, næppe heller vil overholde et forbud mod bopælsregistrering.
Hertil kommer, at et sådant forbud vil stride mod det grundlæggende princip for bopælsregistrering, nemlig at personer skal bopælsregistreres der, hvor de rent faktisk opholder sig, og som også er der, hvor de kan træffes i forbindelse med eksempelvis en fogedforretning, en politiforretning eller andet.
Det har en række konsekvenser, hvis ikke vi fastholder det princip.
Hvis ikke oplysningerne om personers bopæl er angivet korrekt, kan CPR-registeret ikke danne grundlag for f.eks. administrationen af offentlige ydelser, herunder automatiske udbetalinger af eksempelvis børnetilskud eller den målrettede varmecheck.
I dag følger det ligeledes af kolonihavelovens definition af et kolonihaveområde, at bebyggelsen i området ikke må anvendes til helårsbeboelse.
Kolonihaveloven indeholder dog ikke i dag påbuds- eller strafhjemler til, at kommunen efter den lov kan håndhæve forbud mod helårsbeboelse.
Dette gør det ofte til en kompliceret sag og en unødig kompliceret sag, når der er mistanke om ulovlig helårsbeboelse i områderne.
Det konkrete grundlag for det enkelte kolonihaveområde – det kan f.eks. være en lokalplan eller en lejeaftale – er i dag afgørende for, hvor forbuddet mod helårsbeboelse er fastsat, og dermed for, hvem der skal håndhæve det forbud.
F.eks. håndhæver kommunen lokalplaner og landzonetilladelser efter reglerne i planloven, hvorimod kolonihaveforeningen eller udlejeren kan håndhæve privatretlige aftaler – lejeaftaler, foreningsvedtægter og lignende – på et privatretligt grundlag.
Det er en drøftelse, jeg meget gerne indgår i, også på den lidt længere bane.
Det gælder i forhold til inflationens virkning ind på udgifterne til bolig.
Det gælder inflationens virkning i forhold til social ulighed.
Det er helt afgørende politisk at have en opmærksomhed på inflation, men det er også bare samtidig en udfordring, som politisk er meget vanskelig at håndtere, fordi det meget ofte er sådan, at den medicin, man doserer for at afhjælpe problematikken, kan have en negativ bivirkning ved, at man skubber til inflationen, så det er virkelig et område, hvor der politisk er nogle dilemmaer.