Stine Brix (EL), 2017-11-14:
Tak for det.
Først og fremmest tak for debatten.
Tak til Folketingets ordførere og til ministeren for at bruge en time her i mit gode selskab på vores rigtig gode forslag.
Baggrunden for forslaget er jo mere aktuel, end jeg troede, dengang jeg sad og arbejdede på det i sommer, fordi for ganske nylig landede der en stor ny undersøgelse lavet af VIVE, som står for Det Nationale Forsknings- og Analysecenter for Velfærd, bestilt af FOA og Ældre Sagen, netop af, hvordan bemandingen på de danske plejecentre rent faktisk ser ud.
Rapporten her blev også omtalt i dagspressen.
Man kunne bl.a. høre, at der er fundet eksempler, hvor en medarbejder på et plejehjem skulle have ansvaret for helt op til 42 beboere om natten.
Der er også kommuner, hvor det er et gennemsnit, altså hvor det er normen, at man har ansvaret for 35 beboere om natten.
Jeg er af den helt grundlæggende opfattelse, at vi skylder vores ældre og medarbejdere en anstændig og værdig behandling, og jeg vil gerne understrege, for det synes jeg var svært for flere af mine kollegaer, at det kan man ikke give, når man har ansvaret for så mange beboere, som vi ser at nogle har i dag.
Heller ikke selv om man er dedikeret som medarbejder, heller ikke selv om man virkelig knokler og løber rundt, er det muligt at give en værdig pleje til så mange på en gang.
Det siger sig selv, at det hverken er i orden over for medarbejderne eller for de ældre.
Derfor ser vi, at man i stedet for giver dem en ble på.
Man kan ikke komme hen og lejre dem, som har brug for at få hjælp til lejring, men ikke selv kan vende sig i sengen.
De må ligge og vente, selv om det gør ondt.
Og så kan det blive rigtig farligt, hvis der f.eks. pludselig er en, der bliver akut syg, eller en ældre dement, som forlader plejehjemmet.
Der skal bare en alvorlig hændelse til, før det er fuldstændig uforsvarligt.
Det er baggrunden for, at vi har fremsat det her beslutningsforslag.
Vi ønsker at tage fat på, at vi sikrer en bedre bemanding på plejehjem.
Forslaget består af to elementer.
For det første, at vi direkte går ind og siger, at det ikke er forsvarligt, at man arbejder alene på et plejehjem.
Der skal være to, sådan at vi kan undgå, at en medarbejder ikke ved, hvordan man skal håndtere en meget akut situation.
For det andet går vi ind og skriver i serviceloven, at kommunerne skal sikre, at der er en tilstrækkelig bemanding, således at man kan imødekomme borgernes behov for pleje og støtte uden ventetid.
Det er en formulering, som eksisterer i den svenske lovgivning.
Den er i øvrigt blevet til på baggrund af en lang, lang række skandaler på de svenske plejehjem, og det giver altså en mulighed for, at det tilsyn, som eksisterer på vores plejehjem, kan tage bemandingen i øjesyn, når de er ude at vurdere, om det er en god måde, man har tilrettelagt bemandingen og i det hele taget det at have et plejehjem på her, altså at de direkte kan gå ind og tage stilling til bemandingen.
Det er klart, at det jo også forudsætter, at vi tilfører nogle penge.
Det kan ikke nytte noget, at vi bare vedtager en lovændring og så ikke gør mere ved det.
Det er på baggrund af nogle beregninger, vi har fået foretaget hos Bureau 2000, som siger, at man skal bruge omkring 700 medarbejdere til at undgå alenearbejde og omkring 700 medarbejdere til at løfte normeringerne i de øvrige vagter, altså om dagen og om aftenen.
Hvorfor vil vi så ikke bare tilføre pengene, men også lave en egentlig lovændring?
Det har jo været en del af diskussionen her i dag.
Og det er der nogle forskellige årsager til.
For det første synes jeg, at vi har dårlige erfaringer med, at man bare tilfører penge uden at definere nogle egentlige håndfaste krav til kommunerne.
Ja, hvad er der sket med ældremilliarder og med klippekort osv.?
En del af pengene er aldrig gået til de ældre, de er gået til bureaukrati, fordi ministeriet har skullet bruge en masse opgørelser over, hvad man rent faktisk har brugt pengene til.
Vi har også set eksempler på, at kommunerne har valgt at bruge pengene til noget helt andet.
Det kunne de jo sådan set gøre, som de ville.
Vi har også set mange eksempler på, at efter et par år, når midlerne ikke længere var øremærkede, ja, så forsvandt de her rettigheder, som de ældre ellers havde fået stillet i udsigt.
Så ved at forpligte kommunerne i lidt højere grad via lovgivningen kan vi også sikre, at pengene rent faktisk går til det, som er hensigten.
Er det nu en god eller en dårlig idé?
Vi havde for nogle år siden en rigtig stor diskussion om, om man skal gå ind og lægge et minimumsniveau for, hvor ringe hjemmeplejen må blive.
Vi sagde fra Enhedslistens side, at vi syntes, at hvis man har vurderet fra kommunens side, at borgere ikke f.eks. selv kan gå i bad, skal de i hvert fald have ret til mindst to bade om ugen – det er ret lidt, synes jeg, men mindst to bade om ugen skulle være absolut minimum.
Hvad er der sket i dag?
I dag er det normen i kommunerne, at man kun kommer i bad en gang om ugen.
Det er en forringelse, der er sket, hvis vi bare sammenligner med for 2 år siden.
I dag er det seks ud af ti kommuner, som kun tilbyder bad en gang om ugen
For 2 år siden var det fire ud af ti kommuner.
Tendensen er stærkt, stærkt nedadgående, og det understreger i øvrigt også det, som SF's ordfører sagde for lidt siden, nemlig at der er egentlige forringelser i vores hjemmepleje.
Det sker, fordi der ingen nedre grænse er for, hvor ringe velfærd vi må tilbyde de ældre.
Det står i modsætning til, som jeg har nævnt i debatten her i dag, at vi definerer en nedre grænse for, hvor mange man f.eks. må putte ind i en folkeskoleklasse, men ældreområdet er kendetegnet ved, at der ingen nedre grænse er.
Vi har oven i købet en dom, Køgedommen kalder vi den, som slår fast, at kommunen godt med henvisning til en ringe økonomi må forringe det serviceniveau, man tilbyder de ældre.
Det er jo i den kontekst, altså kommunernes meget stramme økonomi og det, at der ikke er nogen nedre grænse, at diskussionen om at sikre en nedre grænse er relevant.
Jeg vil også sige, hvilket jeg synes er vigtigt at få med i debatten her, at vi har været i tæt dialog med både Ældre Sagen, Alzheimerforeningen og FOA om det her forslag.
Vi kan jo invitere dem ind til en debat i udvalget og høre, hvad de tænker, men der er positive tilkendegivelser hele vejen rundt.
Det er faktisk både Ældre Sagen og Alzheimerforeningen, som har gjort mig opmærksom på, hvordan man har formuleret sig i Sverige om det her, og som har fremhævet det som en god model.
Så jeg vil sige, at det ikke er vigtigt for mig, at det bliver præcis den formulering, som vi har lavet.
Det er måske også et svar til både Dansk Folkepartis og Socialistisk Folkepartis kommentarer her.
Vi vil selvfølgelig meget gerne diskutere, om vi kunne gøre det på en bedre måde, om vi kunne formulere det anderledes.
Men det er meget, meget vigtigt for mig, at vi går ind og tager livtag med den situation, som vi har på plejehjemmene i dag, som bestemt ikke er i orden, hverken over for medarbejdere eller beboere.
Vi bliver nødt til at gå ind og sikre en bedre standard, og der synes jeg også at vi har et ansvar her fra Christiansborg.
Desværre handler diskussionen på Christiansborg jo ikke så meget om, hvordan vi sikrer flere ansatte til de ældre.
Den handler i høj grad, især fra regeringens side, om, hvordan vi skal sænke skatten, så vi på en eller anden måde især gavner dem, der betaler topskat og har rigeligt til sig selv, og det synes jeg simpelt hen er en fuldstændig tosset prioritering af vores fælles penge, ikke mindst set i lyset af at de penge, som man sidder og vil fordele, er blevet til på baggrund af et løfte om, at nu skulle man forringe danskernes pensionsalder, nu skulle man forringe dagpengene, fordi man ville sikre, at der var råd til, at vi blev flere ældre i fremtiden, fordi man ville sikre, at der var en anstændig velfærd, og så er man altså i gang med at bruge pengene på et helt andet formål.
Hvis ikke det er et løftebrud, ved jeg ikke, hvad der er det.
Jeg vil gerne følge den opfordring, der kom fra SF, om, at vi diskuterer det her videre i udvalget, så det ser jeg frem til.