Trine Torp (SF), 2022-05-19:
Tak for ordet, og tak for debatten.
Det ærgrer mig naturligvis, at regeringen er af den opfattelse, at der ikke bør indføres de her systematiske retslægeobduktioner efter den udvidede obduktionsprotokol i en 2-årig periode.
Jeg glæder mig over den opbakning, der er flere steder fra, i forhold til intentionen i forslaget, og at der kan diskuteres noget finansiering osv., men at der jo faktisk i hvert fald, sådan som jeg lyttede mig til det, både var en imødekommelse fra Venstre, fra Enhedslisten, fra Dansk Folkeparti og fra fru Liselott Blixt i forhold til at prøve at arbejde videre med en beretning.
Det synes jeg kunne være rigtig fint.
Obduktioner bidrager med vigtig viden om dødsårsager.
Ved et dødsfald, hvor der ikke bliver foretaget obduktion, vil oplysningerne om dødsårsagen alene stamme fra det almindelige eller retslægelige ligsyn af afdøde, og oplysningerne baserer sig i de her tilfælde på et skøn.
Hovedargumentet for at foretage obduktioner er at kvalificere den årelange debat, der har været, nemlig om mennesker med psykiatriske diagnoser dør af behandlingen, de får, eller den, de ikke får.
Det eneste, der kan give et svar på det, er en retsmedicinsk obduktion inklusive toksikologi.
Systematiske retslægelige obduktioner kan give os vigtig viden om risikofaktorer for pludselig og uventet død og dermed også viden om årsagerne til overdødeligheden blandt mennesker med psykiske lidelser, f.eks. viden om, hvor ofte medicinsk behandling enten er hoveddødsårsagen eller har bidraget til det, og også omkring samspillet mellem medicinsk behandling og andre risikofaktorer som f.eks. misbrug og livsstilssygdomme.
Med flere obduktioner vil vi også kunne reducere antallet af dødsfald, som registreres med ukendt dødsårsag, og derigennem bidrage til at sikre bedre viden om årsagerne til for tidlig død blandt mennesker med psykiske lidelser.
Der henvises af flere, inklusive ministeren, til, at de nødvendige redskaber, der kan bidrage til viden om sygdom og dødelighed blandt patienter med en psykisk lidelse, allerede foreligger uden yderligere brug af obduktioner.
Men det er jo med udgangspunkt i forskningsresultater, som man kendte til før SURVIVE.
Jeg synes, at vi bør tillade os selv at blive klogere og tage udgangspunkt i det, som man ved i dag, og ikke det, som vi vidste tidligere.
Flere internationale studier viser, at der er væsentlige uoverensstemmelser mellem den kliniske diagnosticering forud for dødsfaldet og de efterfølgende obduktionsresultater, og et norsk studie peger på, at resultaterne af obduktioner i vidt omfang leder til ændringer i den først registrerede dødsårsag.
Ved obduktioner af mennesker med psykisk lidelse ses f.eks. hjertesvigt, kronisk lungesygdom, leversygdom, som ikke var diagnosticeret før.
Diabetes og hjerte-kar-sygdomme som registreret dødsårsag kan jo dække over forgiftning eller hjerterytmeforstyrrelser, som er kendte bivirkninger af psykofarmaka.
Der har været iværksat tiltag med henblik på at undgå overmedicinering, medicinfejl osv. og dermed nedbringe overdødeligheden blandt mennesker med psykiske lidelser.
Det gælder bl.a. projektet Sikker Psykiatri, og det er vigtige tiltag.
Men desværre – som det ser ud i dag – bidrager de her initiativer ikke med øget viden og data om sammenhængen mellem medicinsk behandling og overdødeligheden blandt patienter i psykiatrien.
Det bliver derfor heller ikke monitoreret, om de pågældende initiativer virker, og om de faglige vejledninger og anbefalinger på området bliver overholdt.
Der bliver på den måde ikke tilvejebragt data, som gør det muligt at følge udviklingen og derved overvåge, om de pågældende initiativer bidrager til at nedbringe antallet af dødsfald, som har relation til medicinforgiftning.
En ordning med systematiske retslægelige obduktioner kan bidrage med den viden og data, og endelig er der altså også et menneskeligt aspekt, som også flere har nævnt, i forhold til de pårørende, som vi bør overveje.
Obduktioner bidrager med væsentlig viden om dødsårsagen til den afdødes efterladte.