runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Joachim Hoffmann-Petersen (KF), 2026-02-18:
Tak for ordet.
Lad mig starte med at sige det helt klart: Barnebrude hører ingen steder hjemme i et civiliseret retssamfund.
Vi taler om børn, piger, der gennem årtier ikke har fået den beskyttelse, som enhver dansk myndighed burde have ydet dem.
En række afsløringer har vist, at danske myndigheder i årtier har godkendt registrering af ægteskaber indgået i udlandet, hvor den ene part var mindreårig.
Det er uacceptabelt.
Selv efter at Folketinget i 2017 indførte et forbud mod ægteskab for mindreårige, blev der anerkendt 86 udenlandske ægteskaber, hvor den ene part var under 18 år, i direkte modstrid med loven.
Det er svært at finde et stærkere eksempel på et system, der ikke har levet op til sit ansvar.
Det er ikke småfejl.
Det er svigt af børn, og når staten svigter, er det Folketingets pligt at få sandheden frem – hele sandheden.
Som konservativ mener jeg, at retssikkerhed, ansvarlighed og beskyttelse af børn er grundpiller i vores samfund.
Hvis staten har fejlet, skal det ikke skjules; så skal det frem.
For Det Konservative Folkeparti er sagen klar: Vi står fast på, at børn ikke må udnyttes, hverken seksuelt, kulturelt, religiøst eller administrativt.
Vi står fast på, at loven skal overholdes, også af staten selv, og vi står fast på, at ansvar ikke kun er noget, man taler om; det er noget, man udøver.
Der skal gennemføres en kommissionsundersøgelse.
Når et område er blevet kaldt »statsautoriseret pædofili« af en tidligere socialminister, må Folketinget reagere
hårdest muligt.
Vi skylder de piger, der er blevet svigtet, at vi tager det alvorligt.
Vi skylder dem gennemsigtighed, vi skylder dem sandheden, og vi skylder dem retfærdighed.
Derfor støtter vi, at der bliver nedsat en kommissionsundersøgelse.
Katrine Daugaard (LA), 2026-02-18:
Tak for det; tak, fru formand.
Barnebrude er ikke bare et problem, det er overgreb.
Derfor støtter Liberal Alliance beslutningsforslaget om at nedsætte en uafhængig barnebrudskommission.
For sagen her handler om noget helt grundlæggende.
Vi ved, at danske myndigheder i årtier har registreret tusindvis af ægteskaber med mindreårige indgået i udlandet, og vi ved det, fordi ministeriets eget tilsyn har dokumenteret det.
At der efter 2017-forbuddet stadig er blevet anerkendt ægteskaber med mindreårige, er i strid med loven.
For det her er det afgørende.
Det er ikke nok at konstatere, at der var fejl, eller at uddele en omgang kritik.
Hvis loven er blevet omgået eller tilsidesat, er det ikke en bagatel.
Det er et myndighedssvigt, der har haft konsekvenser, meget konkrete konsekvenser, for konkrete piger.
Derfor skal vi have svar på nogle ting.
Hvilke myndigheder er der tale om, hvilke mønstre er der tale om, hvem traf afgørelserne, hvem udstak retningslinjerne, hvem førte tilsyn, hvem reagerede, og frem for alt, hvem reagerede ikke?
Ikke mindst er det vigtigt, at vi får svar på, hvordan vi sikrer, at det aldrig kan ske igen.
Hvordan sikrer vi, at forbudt i praksis betyder forbudt.
Det er præcis det, en uafhængig kommission kan.
Den kan gå i dybden, samle trådene, få aktindsigt, høre relevante parter og afdække det fulde billede, også når det bliver ubehageligt.
For kære minister, hvis et forbud kan ignoreres i praksis uden konsekvenser, har vi et langt større problem end de her enkeltsager.
Så har vi et system, der ikke beskytter dem, det er sat i verden for at beskytte.
Så er der pigerne.
Uanset politiske uenigheder om ordvalg og retorik skylder vi de piger, som staten ikke har beskyttet, noget helt konkret: anerkendelse af uretten, placering af et klart ansvar og en ændring af praksis – ikke bortforklaringer og ikke rundsendte vejledninger, der ender som papir i en skuffe, men en tydelig placering af ansvar og en reel oprydning.
For det her handler også om integration, men endnu mere handler det om frihed.
Et barns frihed til ikke at blive bundet til en voksen mand, et barns frihed til skolegang, til barndom og til selvbestemmelse og statens pligt til at beskytte barnet, ikke blåstemple overgrebet.
Så Liberal Alliance støtter forslaget, og vi siger til ministeren: Hvis du mener alvorligt, at barnebrude ikke hører hjemme i Danmark, så bør du også mene alvorligt, at vi skal kende sandheden om, hvordan i alverden det kunne fortsætte, også efter at det blev ulovligt.
Lad os få kommissionen, lad os få fakta på bordet, lad os få placeret et ansvar, og lad os sikre, at loven virker i virkeligheden for de piger, som ellers betaler prisen.
Mads Olsen (SF), 2026-02-18:
Jeg synes jo, man kan hjælpe de her kvinder på vej eller på fode igen i fremtiden på mange forskellige måder.
Og nogle af de ting, vi kommer til at tage med os, er at kigge på – som ordføreren også sagde i sit forrige spørgsmål – om nogle af vielserne er blevet ophævet, og hvordan det står til med deres nuværende situation i familien.
Hvis de stadig væk er sammen med samme mand, lever de så i et ægteskab, der er præget af social kontrol osv.?
Det kommer vi da til at have fokus på.
Vi skal nok ikke stå alene med de her bekymringer i forhandlingslokalet, men i hvert fald uden Danmarksdemokraterne.
Karina Adsbøl (DD), 2026-02-18:
Man kan undre sig over, at der ikke engang er nogen, der i forhold til de her 86 sager har svaret på, hvor mange af de ægteskaber der så er ophævet.
Vores ønske er jo selvfølgelig også, at der er nogen, der skal stå til ansvar for det her.
Altså, vi ser det gang på gang med regeringen.
De vil heller ikke undersøge adoptionssagerne, hvor der har været menneskehandel, i forbindelse med at børn er blevet bortadopteret til Danmark.
Vi ser det gang på gang.
Hvilke konsekvenser mener ordføreren at det her skal have?
Erik Veje Rasmussen (V), 2026-02-18:
Jeg kan starte med at sige, at spørgeren omtaler, at det her aldrig skal ske igen.
Nej, det skal det ikke.
Det handler ikke så meget om at grave i nogle gamle sager.
Det er sådan det ene.
Det her taler lidt ind i den samme diskussion, som vi har haft et stykke tid, både om forvaltningsdomstol og i det hele taget det om at pålægge kommunerne bøder.
Jeg ved ikke, hvorfor man tror, at det skulle gøre den store forskel, hvis en kommune får nogle bøder i forhold til en henstilling fra ministeriet.
Katrine Daugaard (LA), 2026-02-18:
Tak, og tak for talen.
Jeg vil så supplere med, at jeg bliver enormt indigneret, når politikere og myndigheder mener, at de er mere værd, end borgerne er.
For det er det, jeg hører at både ministeren, Socialdemokratiets ordfører og også Venstres ordfører egentlig får fortalt med deres taler.
Der kan vi så forstå på Venstre, at det ønsker man ikke.
Er det, fordi I har så stort et kommunalt bagland, eller hvad bunder det i?
Erik Veje Rasmussen (V), 2026-02-18:
Jeg kan ikke undgå at have hørt det ord juridisk undersøgelse tre-fire gange.
Jeg ved ikke rigtig, hvad det betyder.
Det er ikke gået helt op for mig.
Det handler om at få lavet nogle undersøgelser, som jo rent faktisk er forholdsvis faktuelle, i betragtning af at man skal finde ud af, om vedkommende var 18 år eller ikke var 18 år, på det tidspunkt hvor ægteskabet blev indgået.
Hvad det er, vi skal bruge jurister til i den fase,
er mig ikke klart.
En anden ting er: Den dag vi så finder ud af, at der har været 86 tilfælde, og at der har været de og de omstændigheder osv., som vi vil blotlægge, bliver det afgørende.
Der bliver det afgørende, at vi drager de konsekvenser af det, som vi skal.
Men fordi vi korsfæster en eller anden socialarbejder i Thisted, ændrer vi jo ikke på tingenes tilstand.
Jeg tror, det afgørende er, at vi får blotlagt det og klarlagt det og får beskrevet, præcis hvad for nogle regler de skal overholde.
Der er jo ingen af os, der kan holde tanken ud om, at der er en eller anden 16-årig pige, der skal være gift med en gammel mand, fordi nogen har fundet på det.
Katrine Daugaard (LA), 2026-02-18:
Så må Venstre jo ansætte nogle mennesker, der kan forklare jeres ordfører, hvad forskellen er.
I forstod det heller ikke, da vi behandlede adoptionsområdet, som på samme måde er fyldt med meget, meget alvorlige lovbrud.
Der forstod I heller ikke, hvad forskellen er på en juridisk undersøgelse og så en historisk undersøgelse, som er det, vores socialminister ynder at ty til.
Det er jo bl.a., fordi man kun kratter i overfladen og netop ikke går i dybden.
Det kan man da ikke som liberalt parti stå inde for.
I Liberal Alliance står vi på borgernes side.
Hvorfor rykker Venstre sig ikke også derover?
Erik Veje Rasmussen (V), 2026-02-18:
Det var et godt spørgsmål.
Men det, jeg ikke forstår – og det er rigtigt, at der må vi have en eller anden anden til at forklare mig det – er det med en juridisk undersøgelse.
I virkeligheden er den undersøgelse, vi gerne vil have af alle de her dybt alvorlige sager, en undersøgelse, hvor vi får klarlagt, hvor mange der er af dem, hvad omstændighederne var, og hvad der var årsagen til, at der blev truffet de beslutninger, som der blev.
Og så vil vi stå vi med et resultat, som vi efterfølgende skal forholde os til.
Der er ikke noget i den der undersøgelse, der er specielt indviklet, og hvis det er sådan, at Liberal Alliance er i tvivl om, hvorvidt VIVE er i stand til at foretage en uvildig undersøgelse, så skal man jo sige direkte, at man ikke stoler på de statslige organisationer.
Marlene Harpsøe (DD), 2026-02-18:
Det må man sige.
Jeg tænker, at vi begge to kan anerkende, at systemet har svigtet.
Det har svigtet rigtig, rigtig mange piger i tilfælde, hvor man har anerkendt et ægteskab med en voksen mand.
Det er jo også piger, som på den måde kan have været udsat for nogle alvorlige overgreb, og derfor handler det ikke bare om en imam eller om et stykke papir, der er blevet underskrevet af nogle parter.
Det handler om meget mere end det.
Og når systemet har svigtet så alvorligt, som det har, så synes vi i Danmarksdemokraterne også, at det er vigtigt at placere et ansvar for at anerkende, at man netop tager ansvaret på sig.
Det er jo også derfor, vi vil have en meget bredere undersøgelse end den, som Venstre og regeringen lægger op til.
Er det ikke forståeligt, at man for at kunne genoprette tilliden også nogle gange er nødt til at placere et ansvar?
Det er nemlig på alle måder dybt ulykkeligt for de piger, som det er gået ud over, og det er også derfor, vi mener, at der bør placeres et ansvar her.
Men jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre, om Venstre kunne blive lidt mere konkret på, hvad det er for nogle skridt, man mener der kunne tages, når VIVE's undersøgelse ligger klar.
Kunne det være et skridt hen imod, at man også får placeret et juridisk ansvar?
Kunne det være et af de skridt, man tog?
Erik Veje Rasmussen (V), 2026-02-18:
Jeg synes, det er et rigtig godt spørgsmål.
Det er faktisk ikke noget, som jeg har taget stilling til, men jeg synes, det er væsentligt.
Problemet, når vi snakker om at tage et ansvar, er, at der er en lovgivning, som gælder i kommunerne.
Der sidder nogle sagsbehandlere, der får nogle sager ind på deres borde, og så behandler de de her sager, og så krydser de af, og så har en eller anden tilfældig sagsbehandler derude ikke lagt mærke til det.
Så kan vi sige, at det så var hendes eller hans ansvar.
I princippet at gå efter ministeren og sige, at reglerne ikke har været tydelige nok, er jo også urealistisk i den her sag.
Vi kan alle sammen sidde og græde over sagen, men lad os nu få nogle resultater på bordet i forbindelse med VIVE's afgørelse, og så er jeg med hele vejen i forhold til at finde ud af, hvem der har ansvaret for det her.
Jeg er fuldstændig enig i de betragtninger, der har været.
Det må ikke ske igen.
Mads Olsen (SF), 2026-02-18:
Tak for ordet, formand.
Astrid Lindgren sagde engang – og jeg citerer: Giv børn kærlighed, mere kærlighed og endnu mere kærlighed, så kommer forstanden af sig selv.
Et barn skal lege, lære, fejle og drømme.
Et barn skal ikke indgå et ægteskab.
Et ægteskab kræver modenhed, frivillighed og ligeværd.
Når en mindreårig, ofte en pige, ender i et ægteskab,
er det tegn på social kontrol.
Det er strukturer, der lukker friheden omkring et liv, som endnu ikke har fået lov til at folde sig ud.
Derfor er jeg også glad for at sige, at da der opstod tvivl om myndighedernes praksis i forhold til anerkendelse af udenlandske ægteskaber med mindreårige, blev der iværksat en tilsynsundersøgelse.
Den var vi i SF med til at igangsætte.
Den gennemgik sagerne, den vurderede praksis, og den endte med at udtale kritik i 86 sager.
Det er alvorligt, men det er også et udtryk for, at systemet reagerede, at vi undersøgte, og at vi ikke lod det stå uimodsagt.
Når praksis ikke lever op til loven, bliver det undersøgt, kritiseret og rettet for fremtiden.
Instinktet er forståeligt.
Når det handler om børn, vil man helt til bunds.
Men vi må også stoppe op og spørge os selv, hvad det egentlig er, vi mangler at få belyst.
Der er allerede gennemført en undersøgelse, der er allerede udtalt kritik, og der er allerede fulgt op.
En kommission er det tungeste redskab, vi har.
Den er nødvendig, når systemet ikke kan eller vil undersøge sig selv.
Hvis vi, hver gang der konstateres fejl, automatisk nedsætter en kommission, risikerer vi at forveksle handlekraft med gentagelse, og derfor stemmer SF imod.
Barneægteskaber udspringer af social kontrol og patriarkalske normer, som presser unge piger ind i roller, de ikke selv har valgt.
Kampen imod det kræver vedholdenhed og klare retningslinjer og konsekvens praksis.
Vi skal sikre, at ingen myndighed igen anerkender et ægteskab i strid med reglerne.
Men vi skal ikke begynde forfra, når arbejdet allerede er sat i gang.
Vores opgave er at få det helt i mål, at sikre, at de ændringer, der er gennemført, virker i praksis, at bruge de kontrolmekanismer, vi har, og, når den sidste undersøgelse er færdig, at følge op på, hvad vi så kan gøre herefter.
For børn skal have kærlighed, frihed og mulighed for at vokse, ikke en vielsesring på fingeren.
Tak for ordet.
Karina Adsbøl (DD), 2026-02-18:
Statsautoriseret pædofili er det, der også er blevet udtalt i forhold til det her, altså man har blåstemplet ægteskaber med mindreårige.
Og så siger man, at man er tilfreds med en lille, historisk undersøgelse, og at man har handlet.
Okay, så lad mig spørge ordføreren: Hvordan har man hjulpet de her piger, som har været igennem det her, den her blåstempling?
Hvilken hjælp har de fået?
Har de fået erstatning?
Hvad har myndighederne gjort?
Mads Olsen (SF), 2026-02-18:
Ordføreren kommer ind på noget meget rigtigt, synes jeg, nemlig at vi skal se på, hvad det er, vi skal gøre nu her.
Det er jo bare ikke det, det her beslutningsforslag handler om.
Der står ikke noget om, om de her piger – eller kvinder, som det jo nu er – skal have hjælp, have besøg af en socialrådgiver og få tjekket op på, hvordan det går med dem.
Det synes jeg faktisk kunne være et rigtig fint initiativ.
Og når vi mødes, os partier, der har været med til at nedsætte den her tilsynsundersøgelse, undersøgelsen med VIVE, så kommer SF da også med et perspektiv på, hvad vi kan gøre for at hjælpe de her kvinder fremadrettet.
Hvilken situation står de i nu?
Så det synes jeg egentlig er et ganske fint forslag.
Jeg ville da bare ønske, at Danmarksdemokraterne også stod med os i det forhandlingsrum, for der tror jeg egentlig vi er meget enige.
Karina Adsbøl (DD), 2026-02-18:
Men det kunne vi jo ikke, for det var simpelt hen for tyndt.
Vi kom med et forslag.
Det er netop derfor, det også handler om at få det juridiske ansvar placeret her.
Når der bliver begået fejl, bliver man nødt til at placere et ansvar, og det ansvar skal jo placeres, netop også for at pigerne kan få erstatning, de kan få en undskyldning, og der kan blive iværksat tiltag.
Men så længe man ikke vil undersøge ansvaret og kun lige vil stikke lidt i overfladen, er det jo rigtig svært.
For hvordan skal de få erstatning, når man ikke vil anerkende, at der er sket de her kæmpe, massive svigt?
Erik Veje Rasmussen (V), 2026-02-18:
Det må jeg sige at jeg er fuldstændig enig i, og jeg vil da også sige, at i det fremtidige arbejde her, hvis ikke statsministeren trykker på knappen snart, håber jeg da på, at vi får et resultat fra VIVE, og så skal vi så tage alvorligt stilling til, hvad der skal foregå som det næste step.
For jeg er da fuldstændig enig i, at vi skal til bunds i den her sag.
Man kan sige, at vi formentlig vil støde på en række forskellige fejl af sagsbehandlingsmæssig karakter, hvor der er nogle, der har lavet en fejl.
Jeg tror ikke, at vi skal gå ud fra, at der sidder danske embedsmænd rundtomkring, som synes, det er en god idé, at unge piger bliver gift med ældre mænd.
Joachim Hoffmann-Petersen (KF), 2026-02-18:
Det var så lidt.
Gunvor Wibroe (S), 2026-02-18:
Tak for talen.
Nogle af de ord, der er blevet brugt her i dag om ægteskaber med mindreårige, er »modbydeligt«, det er »middelalderligt«, det er »klamt«, det er »uacceptabelt«.
Jeg tror ikke, at der er nogen af os, der er til stede i salen i dag, der mener, at voksne mænd skal gifte sig med eller være kærester med mindreårige.
Det er fuldstændig uacceptabelt.
Når det er sådan, man hører ordførerens tale, kan det jo godt lyde lidt, som om de eneste, der kerer sig om det område er Danmarksdemokraterne.
Det her handler jo om, at vi har forskellige tilgange.
I ønsker en kommission.
Fra regeringens side siger vi, at vi allerede er i gang med en undersøgelse.
Anerkender ordføreren, at regeringen allerede er i gang med en undersøgelse, og at vi rent faktisk forsøger at skubbe på og gøre noget ved den her problemstilling?
Karina Adsbøl (DD), 2026-02-18:
Det står selvfølgelig ordføreren frit for at tolke min tale.
Men regeringens undersøgelse er en tynd kop te.
Den placerer ikke et ansvar, men giver svigtende sociologiske og historiske bortforklaringer.
Og problemet er ikke datidens normer, men at danske myndigheder tillod, at børn blev gift med voksne, og derfor kræver vi netop noget mere end den her lille undersøgelse.
Vi behøver ikke flere analyser.
Vi har brug for også at få placeret et ansvar.
Vi har brug for, at de her piger får oprejsning, og det er der ikke noget der lægger op til i den undersøgelse, som regeringen har igangsat.
Gunvor Wibroe (S), 2026-02-18:
Der vil vi fra Socialdemokratiets side sige, at vi skal et skridt længere ned.
Nej, problemet er, at Danmark igennem årtier har taget imod mennesker, som har mødt den gæstfrihed, som vi har givet dem, og den tillid, i forhold til hvordan vi indretter vores samfund, med at underminere, med at indføre religiøse ægteskaber, med at gifte en datter med en kvart fætter fra Algeriet, eller hvad ved jeg.
Det er jo det, der er problemet, og det er jo det, vi ikke vil finde os i.
Og det er jo derfor, vi går i gang med at kigge på det her.
Vi gjorde det i 2017 ulovligt med kongebrev, vi gjorde det yderligere ulovligt i 2021 med religiøse ægteskaber, og nu er vi i gang med en undersøgelse.
Karina Adsbøl (DD), 2026-02-18:
Jamen altså den her undersøgelse ligger hos VIVE, som laver forskning.
Der bliver myndighederne ikke stillet til ansvar.
Undersøgelsen har jo ikke til formål at finde ud af, hvem der traf forkerte beslutninger, eller hvem der svigtede deres ansvar, eller hvem der skal stå til regnskab for det, også som den tidligere minister har udtalt.
Derfor kan den jo ikke erstatte en barnebrudskommission med klare beføjelser og et klart formål til at få sandheden frem og til at få placeret et ansvar.
Erik Veje Rasmussen (V), 2026-02-18:
Lovforslaget, som vi behandler i dag, har til formål at sikre, at de borgere, som har behov for kompressionsprodukter, får dem udleveret.
Det er problematisk, at borgere ikke modtager den hjælp, som de efter lovgivningen er tiltænkt, og den gældende lovgivning giver anledning til uklarhed om myndighedsansvaret vedrørende kompressionsprodukter, hvorfor der er behov for en lovændring.
Derfor er det meget positivt, at regeringen har indgået en aftale med KL og Danske Regioner, sådan at borgerne kan få den hjælp, de har behov for.
Så Venstre støtter forslaget.
Mads Olsen (SF), 2026-02-18:
Tak, og tak for ordet, formand.
Jeg har den her sag for fru Astrid Carøe, så jeg vil læse hendes tale op.
Det foreslås med lovforslaget at skabe juridisk grundlag i lov om social service til, at kommunalbestyrelsen kan yde støtte til individuelt tilpassede kompressionsprodukter som hjælpemiddel, selv om hjælp til kompressionsprodukter kan bevilges efter anden lovgivning.
Eller oversat til almindeligt dansk: Borgere og patienter er faldet mellem to stole i deres ansøgninger om støttestrømper og andre kompressionsprodukter, fordi regioner og kommuner pludselig ikke kunne blive enige om, hvem der skulle betale regningen.
Det er tankevækkende, at vi nu er nødt til at lave en ny lovgivning for at sikre borgere og patienter, som for en stund eller for altid på grund af sygdom har brug for kompressionsprodukter, men en uenighed mellem kommuner og regioner og en principafgørelse fra Ankestyrelsen efterlod pludselig adskillige borgere uden støttestrømper, armbind og andre produkter, som skal holde væskeophobning væk for at undgå smerter, sår og andre følgevirkninger af den manglende behandling.
Alle er ellers enige om, at patienter og borgere skal have den ordinerede behandling, og i SF har vi de seneste år rykket og rykket for en løsning, som omgående kan løse problemet for borgerne.
Det er så det, som det her lovforslag handler om.
På den lidt længere bane har vi i aftalen om en sundhedsreform fået tilføjet, at det såkaldte afgrænsningscirkulære skal revideres, så vi i fremtiden undgår de her situationer, hvor borgere falder imellem to stole, fordi kommuner og regioner ikke kan blive enige om, hvorvidt den nødvendige behandling er et hjælpemiddel eller et behandlingsredskab.
For patienter og borgere er det jo fuldstændig ligegyldigt, om det er den ene eller den anden forvaltning, som skal betale for nødvendige produkter, men det er altid borgeren, som ender med at komme i klemme.
Det er fuldstændig uholdbart, og det skal fikses.
Lovforslaget i dag fikser problemet med kompressionsprodukter; tak for det.
SF støtter forslaget, og som en lille sidebemærkning kan jeg tilføje, at jeg også selv har haft brug for kompressionsprodukter, og der ville det have været meget rart med det her lovforslag.
Men det må være til de fremtidige Mads Olsen'er, der står i den situation.
Tak for ordet.
Mette Kierkgaard (M), 2026-02-18:
Tak, og tak for ordet.
Tænk engang, at vi taler om, at borgere havner mellem systemer, er i kasser, som Danmarksdemokraternes ordfører var inde på, og havner imellem søjler.
Det skal borgere selvfølgelig ikke, og det har der været uklarhed om, i forhold til hvor ansvaret ligger, mellem regionen og kommunen.
Det har simpelt hen betydet, at nogle borgere har måttet vente alt for længe, mens myndighederne har brugt tid på at afklare ansvaret.
Jeg har selv haft fornøjelsen af at have siddet i en kommune, og jeg må bare sige, at jeg kan genkende det her med, at man sidder og laver tovtrækkeri mellem systemerne, mellem kasserne, mellem søjlerne, og det er simpelt hen ikke til at holde ud.
På den måde fjerner vi tiltrængt en juridisk barriere, så den aftale, regeringen, Danske Regioner og KL har indgået, kan fungere i praksis.
Det synes jeg er meget, meget positivt.
Det er på to områder.
Det er dels hele det her omkring ansvarsfordelingen, hvem der har ansvaret for behandlingsredskaber og hjælpemidler, altså afgrænsningscirkulæret, dels og i lige så høj grad det, der handler om let adgang til hjælpemidler.
For jeg tror ikke, at der er nogen, der hamstrer støttestrømper, og derfor skal der være en langt bedre tilgængelighed, som andre ordførere også var inde på og har sagt.
Derfor er jeg glad for, at vi aktuelt jo har forhandlinger, som netop kigger på det her omkring hjælpemidler og adgangen til hjælpemidler, og at vi også i regi af sundhedsreformen er ved at kigge på afgrænsningscirkulæret.
Så vi i Moderaterne støtter lovforslaget.
Tak for ordet.