Pelle Dragsted (EL), 2019-02-21:
Mange tak.
Det er på mange måder en trist dag og en trist begivenhed, som vi står over for her.
Det er det af flere årsager.
Det er en trist dag for vores folkestyre, fordi den her lovbehandling og den måde, den har været gennemført på, er en skændsel, i forhold til hvordan vi herinde bør tage lovgivningen alvorligt.
Man fremlægger et lovforslag og har en høringsfrist hen over juleferien, og så er man oven i købet så fræk at fremsætte forslaget, inden udløbet af høringsfristen.
Og svaret fra ministeren er, at regeringen bare havde brug for, at det her skulle gå hurtigt.
Det handler ikke om at få en lov, der virker; det handler ikke om at tage hensyn til de ansatte, der skal forvalte loven, eller de menneskeskæbner, som bliver ramt af den her lov.
Nej, det skulle bare gå hurtigt, fordi man skulle tilfredsstille sit parlamentariske grundlag; fordi man skulle have noget i hus før et folketingsvalg; fordi man måske skulle have mulighed for at fejre endnu en rund kagedag, når man har fået gjort livet surt for folk et nyt antal gange.
Vi håber, at når vi får et nyt flertal og en anden regering efter et valg, vil vi se en anden ordentlighed i lovgivningsarbejdet.
Vi har i hvert fald ikke tænkt os som støtteparti at acceptere lovbehandlinger af den her karakter.
Det er også en trist dag på grund af indholdet af forslaget.
Hvis man skal skære ind til benet, handler det jo om at gøre livet sværere, mindre behageligt for de mennesker, der er kommet hertil på flugt fra Assads tøndebomber eller fra Islamisk Stats sexslaveri og halshugninger.
De skal føle sig mindre velkommen i Danmark fremover.
De skal leve for færre midler, man sætter integrationsydelsen ned.
Med åbne øjne ved man, at det her vil øge fattigdommen i Danmark.
Allerede den nuværende integrationsydelse betyder, at folk lever i fattigdom.
Med åbne øjne ved man også, at det vil gøre integrationen sværere.
Der er færre penge til at sende ungerne til fodbold, til at invitere klassekammeraterne hjem, til at blive en del af det sociale liv, som kan give en en fremtid i Danmark.
Man indskrænker retten til familiesammenføring yderligere, flere splittede familier, flere historier som dem, vi har set med børn og unge, som er danskere, har danske venner, er fuldstændig ligesom deres kammerat ovre i skolen, men alligevel skal sendes ud og væk fra deres hjem og fra deres familie.
Man vælger den her symbolske ø ude i Stege Bugt og vælger at bruge 0,75 mia. kr. på at flytte folk derud.
Og så beslutter man, at det fremover ikke skal gøre nogen forskel, at man gør en indsats, at man gør sig umage med at blive en del af det samfund, man er kommet til, at man får et job, at man lærer dansk, at man tager en uddannelse – det skal ikke længere vægte i samme grad, når man skal vurdere, om folk skal have lov at blive i Danmark.
Det vil skade integrationen, det ved vi.
For det første siger arbejdsgiverne jo meget klart, at det vil nedbringe deres motivation for at give ansættelse til de her mennesker, fordi de ikke aner, om de har deres arbejdskraft dagen efter, men det vil også skade integrationen, fordi det skaber en usikkerhed hos de her familier og børn om fremtiden.
De ved ikke, hvad fremtiden vil bringe, og det er klart, at det gør det sværere at blive en del af det samfund, man lever i; det gør det sværere at blive vores nabo, at blive vores kollega og at blive dem, vi møder nede i sportsklubben.
I stedet for at sørge for, at de bliver det, skubber vi dem væk fra os med det her lovforslag.
Ja, selvfølgelig er det udgangspunktet for en flygtning.
Selvfølgelig er det sådan, at man kommer hertil, søger beskyttelse, men hvis der bliver fred og ro i ens land, har man ikke længere et beskyttelsesbehov, og så skal man hjem igen.