runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jeppe Bruus (S), 2024-02-28:
Det, jeg kan give en garanti for, er, at jeg er sindssygt optaget af, og det er regeringen, at danskerne, som vi er flest, kan betale for de fødevarer, der er nede i supermarkedet.
Det er derfor, vi har været meget optaget af at håndtere den her inflationskrise, vi har været igennem, sørge for at give hjælp osv.
Og jo, jeg har været i debat med fru Inger Støjberg, der siger nej, nej og nej til alle de aftaler, vi har lavet i forhold til klimaet, men samtidig åbenbart siger ja til, at klimaloven betyder noget.
Det må man jo så gøre op med sig selv.
Vi andre forsøger at sætte os sammen med landbruget og finde løsninger, og det synes jeg faktisk er helt reelt, for det er den måde, vi udvikler det her samfund på.
Kristian Bøgsted (DD), 2024-02-28:
Er ministeren enig med sin partifælle Erik Poulsen, der på baggrund af Svarerudvalgets rapport om modeller for en CO 2 -afgift på landbruget udtaler til Berlingske: »Hvis det lander på en løsning, hvor det kommer til at koste arbejdspladser, bør Venstre trække sig fra regeringen«?
Jacob Jensen (V), 2024-02-28:
Tak for spørgsmålet.
Det er jo sådan lidt i samme boldgade som det tidligere spørgsmål, men det er selvfølgelig ikke så overraskende, og det er helt fint.
Jeg kan så sige igen, at det er vigtigt for regeringen, at en afgiftsmodel netop bliver udformet på en måde, så landbruget bliver understøttet og der bliver skabt incitamenter til omstilling, uden at landbrugets konkurrenceevne forringes, eller uden at det koster arbejdspladser.
Det er jo også det, der fremgår af regeringsprogrammet.
Og provenuet fra en CO 2 -afgift skal så også føres tilbage til landbruget krone til krone.
Med andre ord leveres de penge, som kommer ind ved en afgift, så tilbage til erhvervet, så det netop kan understøtte den udvikling.
Jeg ser i øvrigt meget, meget frem til det arbejde, der allerede er gået i gang i den grønne trepart, hvor vi også tager afsæt i de faglige anbefalinger fra eksperten bag grøn skattereform for at finde bredt funderede og også langsigtede løsninger for de fortsatte grønne omstillinger af landbruget.
Det er noget, som dansk landbrug i øvrigt også efterspørger.
Jeg forholder mig jo selvfølgelig til de vurderinger, som jeg også bliver præsenteret for, når det eksempelvis kommer til, hvor lang en indfasningsperiode skal være, hvis man skal omstille sig i forhold til eksempelvis andre indretninger af staldanlæg.
Der har man jo så inden for de gældende regler investeret i en type af staldanlæg på en bestemt måde.
Ændrer man reglerne, er det selvfølgelig en juridisk vurdering, hvor lang den indfasningsperiode skal være, hvis man skal undgå en ekspropriation.
Man kan selvfølgelig vælge – det er jeg så ikke interesseret i – at bruge ekspropriation som et redskab, men så er det jo nogle andre regler og dermed også nogle andre økonomiske og erstatningsmæssige krav, der kommer ind.
Jeppe Bruus (S), 2024-02-28:
Nej, det vil jeg ikke.
For vi har sat os sammen med landbruget, og i modsætning til Danmarksdemokraterne, der ikke vil være med og siger nej, nej, nej, hver gang vi skal forhandle klimaaftaler i det her land, selv om vi kan se stormfloder, og selv om vi får varmere temperaturer, er vi nogle partier og nogle politikere, der faktisk går ind og tager ansvar sammen med landbruget.
Jeg anerkender, at det er den position, I indtager.
Jeg er bare uenig.
Kenneth Fredslund Petersen (DD), 2024-02-28:
Jeg synes, at det er et ret dårligt argument, at der er færre landbrug.
Det er jo ikke et argument for, at man kan tillade sig at indføre en afgift.
Det er faktuelt korrekt, at der er færre landbrug i dag, end der var for 50 år siden.
De er anderledes, end de var dengang.
Vil ministeren svare på, hvilken af ekspertudvalgets tre modeller ministeren finder mest attraktiv for befolkningen i landdistrikterne?
Jeppe Bruus (S), 2024-02-28:
Det kommer meget an på, hvordan vi former en kommende klimaafgift.
Nu har jeg i det forrige svar lige været inde på, hvad grundlaget er, så jeg håber, at spørgeren er tilfreds med, at jeg ikke gentager hele den smøre – og det gør jeg så alligevel lidt, beklager.
Hele grundlaget er jo, at vi tror på, at klimaforandringerne er menneskeskabte.
Vi tror på, at vi er nødt til at gøre noget aktivt for at sørge for, at vi ikke bare fortsætter med at opleve det, vi også oplever herhjemme og meget værre rundtomkring i verden: stormflod, høje temperaturer osv.
Som jeg forstår Danmarksdemokraterne, vil man ikke tage ansvar for at omstille vores industri.
Man vil ikke tage ansvar for at omstille vores transportsektor.
Man vil ikke tage ansvar for at omstille vores fødevaresektor.
Man vil ikke engang forhandle om det, selv om der er opfordringer direkte fra landbruget til Danmarksdemokraterne om at gøre noget ved det.
Det er jo så jeres valg.
Vores valg er at sætte os sammen med landbruget og en række organisationer – Danmarks Naturfredningsforening, fagforeninger, industri osv. – og kigge på, hvordan vi gør det her.
Det vil sige, at der har vi nogle balancer for øje: det, at vi udvikler og ikke afvikler arbejdspladser i vores landdistrikter; det, at man kan betale; og det, at vi skaber jobs.
Det spørgsmål, der ligger her i konklusioner, kunne være præcis det samme for 2 år siden, da vi gik ind til at skulle lave en klimaaftale for industrien.
Man kan i den aftale også finde nogle tekniske beregninger af, hvad det i forhold til den ene afgift så vil koste i forhold til arbejdspladser.
Mig bekendt er det jo ikke sådan, at man i industrien lige i øjeblikket tænker, hvor de der arbejdspladser er henne, som følge af afgiften.
Nej, det er mere et spørgsmål om, om vi har hænder nok til de produktionsarbejdspladser, vi vil skabe i landdistrikterne for at udvikle ny teknologi, altså ccs, hvor man indfanger CO 2 og lagrer det, det kæmpestore infrastrukturanlæg, vi skal bygge i forbindelse med havvind, og alt muligt andet.
Så det, vi har vist i Danmark, og det, vi har sat os for at vise resten af verden i forbindelse med klimaloven, er, at vi kan skabe arbejdspladser og teknologi, der kan udvikles og eksporteres.
Det er jo også det, vi har for øje i forhold til den balance, vi gerne vil have, når vi nu sætter os sammen med landbruget og finder ud af, hvordan vi gør det her klogt, så vi udvikler og ikke afvikler dansk fødevareproduktion.
Kenneth Fredslund Petersen (DD), 2024-02-28:
Tak, formand.
Vi fortsætter lidt i samme boldgade.
Mener ministeren, at en CO 2 -afgift på landbruget, som vil koste arbejdspladser i landdistrikterne, lever op til regeringsgrundlaget om »at arbejde for et Danmark i geografisk balance«?
Jeg bliver nødt til at oplyse ministeren om, at vi sådan set rigtig gerne vil være med til det her, men det er nok den her forcerede tilgang til tingene, der bliver vist fra regeringens side, vi har det lidt svært med.
I forhold til vognmændene indfører man en afgift, de reelt set ikke kan komme uden om de næste mange år.
Det kan du høre, hvis du taler med branchen omkring levering af det alternativ, hvor de skulle kunne købe sig ud af afgiften.
I forhold til landbruget har landbruget jo da om nogen forsøgt at omstille sig; de har faktisk omstillet sig rigtig meget, og de har rigtig meget i pipelinen.
Så det er overordnet den forcerede tilgang i forhold til indførslen af CO 2 -afgiften også på landbruget, vi har det lidt svært med.
Men anerkender ministeren, at man ved at tage arbejdspladser fra landdistrikterne igen fører en politik, som er specielt skadelig for landdistrikter?
Det, vi skal huske på her, er jo, at det er selvstændige; det er ikke lønmodtagere, som måske har en anderledes tilgang til det med at skifte job.
Det er selvstændige.
Det er dem, det går ud over, og vi er ret overbeviste om, at hvis man har en mindre forceret tilgang til det her, vil det kunne gøres, uden at man pålægger dem CO 2 -afgiften.
Jeg er nødt til at sige, at mange af de folk, jeg taler med ude på landet, ikke nødvendigvis er helt enige i, at de forhandlinger kan ende ud i noget godt, for sådan som det er lagt op, vil det ende ud i noget skidt for dem.
Jeppe Bruus (S), 2024-02-28:
Jeg vil ikke give nogen garantier, men jeg vil sige, at vi har nogle partier i Folketinget, inklusive dem, der sidder i regering, men også masser af dem, der sidder i opposition, der er fælles om at udvikle og ikke afvikle, der er fælles om at honorere de balancer, der handler om, at vi udvikler vores landdistrikter, sørger for, at vi skaber flere jobs, og sørger for, at vi også tager hånd om de klimaforandringer, der er.
Kan vi løse det ved at sige nej, nej, nej, hver gang vi skal finde ud af, hvad vi vil gøre ved det?
Det sidste er simpelt hen noget vrøvl.
»Sådan som det er lagt op, vil det ende ud i noget skidt for dem«?
Det er jo næsten en respektløs læsning af regeringsgrundlaget og det, vi sidder og siger.
Det er fair nok, at ordføreren ikke tror på det, jeg siger, og regeringen siger, men det kan simpelt hen ikke være rigtigt, at vi skal lægge ører til den slags manipulation.
Jeg var jo i Debatten med fru Inger Støjberg i sidste uge.
Hun fik det her spørgsmål: Vil I lade være med at stille jer med korslagte arme, eller vil I gå ind sammen med landbruget og tage ansvar?
Det er jo det, der står tilbage.
Det er rigtigt, at hvis du kun laver en afgift og ikke laver noget som helst andet, vil det naturligvis have nogle konsekvenser i forhold til arbejdspladser, udviklingen og priser.
Men er det det, vi har gjort i de andre tilfælde?
Er det det, vi har gjort i industrien?
Er det det, vi har gjort med vejtransporten?
Det er det jo ikke.
Derfor kan man ikke lægge den præmis ned over det og sige: Jamen det her er bare den rene afgift, og så kan vi køre kampagne på det og se, hvor skidt det går.
Jeg synes simpelt hen, at I skylder et svar til alle de mennesker, der bor ude i vores landdistrikter, på, hvordan vi kan udvikle og ikke afvikle.
Derudover vil jeg sige, at udviklingen jo har betydet, at i dag er der 7.200 landbrug i det her land.
Der er meget færre arbejdspladser, end der var for bare 10 år siden, og mange, mange færre arbejdspladser, end der var for 20 år siden.
Det har intet med afgifter at gøre.
Det har med en udvikling at gøre.
Vi ønsker ikke at understøtte en udvikling, hvor der bliver færre arbejdspladser, men en udvikling, hvor vi fastholder og udvikler dansk fødevareproduktion, og det er den balance, vi har for øje.
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-02-28:
Så må jeg lige spørge ministeren, om ministeren ikke mener, at det er uhensigtsmæssigt, at ministeren på forhånd antager, at der vil være tale om ekspropriation, når der stilles krav om en bedre dyrevelfærd i landbruget.
Og her tænker jeg jo både på vores forudsætninger som politikere til at træffe beslutninger på et oplyst grundlag, men også med henblik på de økonomiske og dyrevelfærdsmæssige konsekvenser, f.eks. når man så lægger en lang udfasningsperiode ind.
Jacob Jensen (V), 2024-02-28:
Det er jo rigtigt, at det i sidste ende er en domstol, der skal afgøre, om man overtræder regler, og i givet fald hvordan det i en konkret sag skal vurderes.
Det er jo rigtigt, at det er sådan, vi har opbygget vores retssamfund her i Danmark, men det er også klart, at jeg bliver nødt til at læne mig op ad det.
Og det er også derfor, at vi, når vi eksempelvis i en dyrevelfærdsmæssig sammenhæng har forhandlinger, så selvfølgelig også får vurderinger fra typisk Kammeradvokaturen, der så i den konkrete sag vurderer, hvad det er for en indfasningsperiode, der skal til, for at Kammeradvokaturen og dermed statens advokat vurderer, at vi er på den rigtige side af reglerne i forhold til at undgå en ekspropriation.
Det er sådan almindelig praksis.
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-02-28:
Men vil ministeren ikke give mig ret i, at ministeren ikke med sikkerhed kan sige, at der er tale om ekspropriation, før det er prøvet ved en domstol?
Jacob Jensen (V), 2024-02-28:
Det, som jeg prøvede at give udtryk for, er jo, at det hele afhænger af den indfasningsperiode, man så giver, og vi har jo andre eksempler, vi har faktisk temmelig mange eksempler.
Der er f.eks. udfasningen af buræg, som også er noget af det, som vi er fælles om, og som vi i øvrigt også har med som et element i dyrevelfærdsaftalen, og der handler det også om, at man rent juridisk vurderer, hvad det er for en afskrivningsperiode, det produktionsapparat, nogen har, kræver, for at man netop ikke pålægger noget over for nogen, som ellers i god tro har investeret inden for de gældende regler, der er.
For hvis man gør det, er det klart, at man pludselig får en ny situation, hvor nogen ikke længere kan bruge det produktionsapparat, som de jo ellers inden for reglerne har købt, og de dermed bliver pålagt nogle andre krav end dem, der ellers var gældende.
Så det er jo den juridiske afvejning fra sag til sag, som man skal foretage, i forhold til hvor lang en indfasningsperiode der måtte være, og det gælder også i forhold til fikseringen af søer.
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-02-28:
Tak til ministeren for besvarelsen, og jeg kvitterer også for et fint forløb i forbindelse med den netop indgåede aftale om dyrevelfærd, og jeg er jo også glad for, at der er kommet et initiativ på det her område, som trods alt forbedrer vilkårene for søer, der fikseres, og som gør den periode kortere.
Jeg er stadig lidt forvirret, i forhold til hvad ministeren reelt svarer på det her spørgsmål.
For jeg har i forhold til besvarelsen i Deadline fuld forståelse for, at tv-formater og andre formater jo kan være lidt mere skarpt skåret op, og at der ikke er lige så meget plads til nuancer, som der kan være i en skriftlig besvarelse til et spørgsmål eller her, hvor vi står nu, men jeg mener jo, at der er en forskel, i forhold til at man siger, at man med sikkerhed kan sige, at det vil være ekspropriation, hvis vi lavede et forbud mod fikseringen af søer.
Så med hensyn til det, som jeg læser ud af den skriftlige besvarelse til udvalgsspørgsmålet fra mig, hvor der står, at der kan rejses spørgsmål, mener jeg, at det er to meget forskellige ting.
Så nu vil jeg bare spørge ministeren lidt mere direkte: Er ministeren fuldstændig sikker på, at der vil være tale om ekspropriation, hvis vi lavede et forbud mod fiksering af søer?
Jacob Jensen (V), 2024-02-28:
Tak for spørgsmålet, og lad mig starte med konklusionen, for så er det ligesom klaret.
Et forbud mod langvarig fiksering af søer var som bekendt et tema i de netop afsluttede politiske forhandlinger om en ny dyrevelfærdsaftale, og lad mig i øvrigt også benytte lejligheden til at kvittere for forhandlingsforløbet og også for, at spørgerens parti indgår i den kreds af partier, der står bag dyrevelfærdsaftalen.
Når jeg som minister besvarer skriftlige folketingsspørgsmål, er det også klart, at der er helt andre rammer for at kunne nuancere og beskrive komplekse juridiske problemstillinger,
end når jeg og for den sags skyld også andre politikere deltager i tv-interviews med det format, der nu engang er der.
I min besvarelse af det udvalgsspørgsmål, som der bliver henvist til, redegør jeg netop for, hvilke momenter der nærmere vil indgå i en juridisk vurdering af, om et øjeblikkeligt forbud mod langvarig fiksering af søer vil udgøre ekspropriation.
I lovgivningspraksis er der mange eksempler på, at det har været nødvendigt at fastsætte overgangsordninger, når der er indført nye krav til eksempelvis staldanlæg.
Så ja, jeg mener, at mit interview til Deadline og min besvarelse af det nævnte udvalgsspørgsmål er hensigtsmæssige.
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-02-28:
Tak, formand, og jeg læser spørgsmålet op:
Sascha Faxe (ALT), 2024-02-29:
Tak, formand.
Mennesket er af natur nysgerrigt, og nysgerrighed er blevet nævnt en del gange heroppe fra talerstolen i dag.
Mennesket er også eventyrlystent af natur, og sådan helt biologisk giver det jo god mening.
Det sikrer os viden til udvikling, så vi ikke længere sidder og slår to sten mod hinanden, men det giver også en udveksling af genmateriale.
Vi har gennem alle tider flyttet os rundt på planeten, både ved at folk har flyttet sig i store strømme – ellers boede vi jo alle sammen i Afrika stadig væk – og som rejsende i handel, tro, dannelse og opdragelse.
Vi har udviklet forskellige måder at stille den her nysgerrighed på uden at flytte os så langt og alligevel blive klogere på hinanden.
Her er vores museer helt centrale og har været det i de mange år.
De sikrer os en forståelse for hinanden på tværs af kulturer og livsanskuelser, og det gør os gladere og klogere at gå på museum, og jeg vil altså også mene, at det forebygger konflikter, når vi forstår hinanden bedre.
Genstande er modsat landegrænser, kulturer, religioner, sprog, styreformer osv. fastfrosset, og det giver os et indblik i noget, der engang var i en given tid.
Men øjnene, der ser på genstandene, ændrer sig over tid.
Bare i den tid, som er gået, siden jeg gik i skole, er der mange ting i historiefortællingen, der har ændret sig, og den måde, vi ser på ting på, har ændret sig.
Derfor har tingene også ændret sig temmelig meget siden det gamle Grækenland, tænker jeg.
Det betyder, at genstande fra forskellige steder i verden ikke kun er en fortælling om det sted, hvor de kommer fra, og den tid, hvor de blev tilvirket og havde en betydning.
Det fortæller os også noget om menneskeheden som helhed, og det viser os vores grundmenneskelige fællesskab.
Nogle gange er de forskellige genstande fra forskellige steder i verden også en brik i vores egen historie.
Det er der flere af ordførerne før mig, bl.a. ordføreren fra Dansk Folkeparti, der har nævnt, altså at de her genstande i høj grad bliver en del af vores kultur også.
Så de genstande, der er tale om i forslaget, kommer fra en historisk kultur, som meget markant har påvirket vores danske tænkning, sprog og styreform, og det til trods for, at de er blevet lavet langt fra Danmark i en norrøn tidsalder.
Når det så er sagt, vil der også være genstande, som er afgørende for et folks historie, og som er blevet handlet eller taget i en tid, hvor verden var en anden.
Derfor er det også afgørende, at vi har en lydhørhed over for nutidige kulturers behov for genstande, der er vigtige for deres selvforståelse og historie, og det kan der jo være forskellige årsager til.
Krige er blevet nævnt, og der er blevet nævnt kulturer, der allerede har mistet så meget, at de simpelt hen nærmest skal bygge sig selv op igen.
Derfor hilser vi i Alternativet åbningen for at tale om kulturelle aspekter og postkoloniale opgør meget velkommen.
Set fra vores synspunkt er det lidt overraskende, at det kommer fra Danmarksdemokraterne, men ikke desto mindre er vi glade for det.
Zenia Stampe (RV), 2024-02-29:
Jeg synes jo bare, at det har været sådan en spændende debat, og at der også har været en rigtig god modtagelse af beslutningsforslaget, selv om der ikke bliver flertal for det.
Så det kunne jo også være en mulighed at lave en beretning, hvor vi fik skrevet nogle af de der principper ind.
For jeg synes jo egentlig, at det er rigtig godt, at Danmarksdemokraterne og hr. Søren Espersen har taget debatten herind.
For som jeg også sagde i min ordførertale, har Rane Willerslev jo over længere tid opfordret os til at gøre det.
Så det kunne jo godt være, at vi kunne få sat nogle pejlemærker for noget i en fælles beretning, og jeg ved godt, at det er et arbejde at lave sådan en fælles beretning, men det kan hr. Søren Espersen jo overveje.
For det kunne der måske godt være et flertal for.
Det er jo i hvert fald en diskussion, som man kan se at mange er engageret i, og hvor man måske godt kunne nå til enighed om nogle ting.
Søren Espersen (DD), 2024-02-29:
Fru Zenia Stampe fik jo den her debat sporet ind på noget helt andet, som jeg slet ikke rigtig forstår.
Jeg kan bekræfte, at det her altså er kulturpolitik; det er ikke udenrigspolitik.
Hvis Egypten tilsvarende kom og bad om noget, som vi har på de danske museer, så skulle vi udlevere det, efter min opfattelse.
Så det er ligegyldigt, hvor det er.
Der ligger bare ikke ret meget nogen steder på danske museer, specielt ikke på Nationalmuseet, af den slags, hvad enten det er indført krigsbytte, eller om det er købt og betalt, eller hvad det nu kan være.
Der ligger ganske, ganske få ting.
Når jeg lidt senere får ordet igen, skal jeg prøve at fortælle, hvad der eksempelvis ligger af danske kunstskatte i Sverige, og man kan blive meget forbavset over, hvor meget det egentlig drejer sig om.
Men det er altså en bekræftelse af, at det her gælder alle lande, og jeg er interesseret i, at det her bliver en sag, hvor man kommer til at følge op på, hvad UNESCO besluttede, dengang vi fra Danmarks side ratificerede den her konvention i 2003.
Jeg går virkelig op i den konvention, og jeg er flintrende ligeglad med, hvor tingene kommer fra.
Per Larsen (KF), 2024-02-29:
Tak for det, formand.
På vegne af fru Helle Bonnesen skal jeg hermed læse den konservative ordførertale op.
En brasiliansk fjerkappe gav sidste år genlyd i branchen.
For repatriering har ikke rigtig været så synligt på vores kulturdagsorden i mange år.
Pludselig blev den det.
Denne tale handler ikke om, hvorvidt det var korrekt at tilbagelevere den specifikke kåbe.
Men episoden på Nationalmuseet viste med al tydelighed, hvor vigtigt emnet er, og hvor meget vi har behov for at diskutere det.
Så lad mig starte med at sige tak til Danmarksdemokraterne for at løfte debatten.
Skal vi sende kulturgenstande retur til oprindelseslandet?
B 96 går specifikt på tre stykker af en græsk frise, men det går hen og bliver en generel diskussion.
For hvis vi gør det, kan det jo danne præcedens.
Forslaget åbner for mange spørgsmål: Er kulturgenstandene købt?
Er de stjålet?
Er de blevet taget i krig eller blevet givet som gave?
Er modtagerparten parat til at sikre modtagelsen?
Stoler vi på modtageren?
En tilbagelevering skulle jo nødig ende med, at genstanden bliver privateje eller bliver videresolgt.
Hvordan kan vi sikre tilbageleveringen?
En stor statue fylder, men det gør et sjældent frimærke ikke.
Det ene kræver ekstreme foranstaltninger for at kunne tilbageleveres, og det andet kan gemmes i en baglomme.
Endelig kan man sige, at den enkelte genstand er gået hen og blevet en del af vores egen danske historie.
Men det allervigtigste er faktisk, at Konservative ikke mener, at vi her i salen er den rigtige gruppe til at beslutte det.
Den rigtige løsning må være, at vi får et solidt repatrieringsudvalg med fagfolk, som kan forholde sig til det fra sag til sag.
Løsningen er ikke, at vi som politikere udvælger enkeltstående kulturskatte og derefter stemmer enten ja eller nej.
Det vil faktisk ikke være fair i forhold til kulturskattene.
Vi har i dag et udvalg, men ikke et udvalg med nok vægt og med nok politisk opbakning.
Det bør vi have.
Det har branchen faktisk også selv efterspurgt.
Konservative kan ikke støtte forslaget, om end vi er rigtig glade for, at debatten er åbnet.
Tak for ordet.