runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kasper Sand Kjær (S), 2020-01-29:
Tak for det.
Vores børn og unge er jo vores fremtid, og derfor har vi også brug for, at de gør sig umage.
Vi har brug for, at de alle sammen bliver så dygtige, som de overhovedet kan.
Jeg tror egentlig på, at alle børn og unge gerne vil dygtiggøre sig.
Der er noget af det, som kan handle lidt om at have talent eller have anlæg for at blive god til noget, men langt det meste handler jo om hårdt arbejde – at man bruger de timer, der skal til, at man øver sig, at man fordyber sig.
Og vi skal anspore alle børn og unge til at gøre deres allerbedste.
Vi skal turde forvente noget af hinanden, for det at gøre sig umage er jo en dyd.
Og det tror jeg egentlig vi er enige om herinde.
Og det er nok også derfor, at der er så bred opbakning til lovforslaget, hvilket vi naturligvis er glade for.
For det berører jo noget af det, som er helt fundamentalt i vores uddannelsessystem, nemlig at man bedømmes på sin egen præstation.
Når man har gjort sig umage og går til eksamen, gør man det baseret på sin egen præstation uden snyd.
Eksamenssnyd er jo ikke noget nyt fænomen, men vi må jo nok erkende, at det har taget en ny form.
Vi har set masser af eksempler på, hvordan digitale muligheder gør eksamenssnyd mere avanceret, og hvordan det er blevet muligt simpelt hen at drive forretning og struktureret tjene penge på at hjælpe til med eksamenssnyd.
Hjælp til et 4-tal til eksamen i et gymnasiefag koster 425 kr.; et 12-tal koster 550 kr.
Man kan også købe sig hjælp til at få skrevet de store skriftlige opgaver i slutningen af 3.g, og så skal man have den store pengepung frem: Det koster helt op imod 5.500 kr. til 7.950 kr.
Og det er jo præcis derfor, det er blevet nødvendigt med det lovforslag, som vi behandler i dag, for med den nye digitale udvikling følger også nye muligheder og udfordringer.
I den her situation har det jo betydet, at vi har brug for et ekstra redskab til at beskytte og sikre legitimiteten omkring vores prøver og eksamener.
Med lovforslaget her sætter vi en stopper for, at man kan sælge opgavebesvarelser, og at man kan give anden uretmæssig hjælp til aflæggelse af prøver eller eksamener.
Det handler jo om, at gode karakterer ikke skal være noget, man kan købe sig til, og det skal ikke være muligt at drive forretning og tjene penge på vores børn og unge, som har et ønske om at klare sig godt i uddannelsessystemet.
Det her er jo en forretningsmodel, som i virkeligheden krænker sådan helt grundlæggende almene samfundshensyn, fordi det strider imod at alt det, som vores uddannelsessystem er bygget op omkring, nemlig at vores børn og unge gør sig umage og gør sig dygtige og bliver vurderet på det.
Vi skal vurdere dem på baggrund af de opgaver, de laver; de skal honoreres for deres arbejdsindsats; de skal motiveres til at fordybe sig – og intet af det skal man kunne tjene penge på.
Derfor støtter Socialdemokratiet naturligvis lovforslaget.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
For der synes jeg, at vi kommer meget tæt på den enkelte konkrete sag, hvor jeg ikke aner, hvilke kompetencer eller hvilken indsigt den pågældende socialrådgiver har.
For kommunerne har jo pligt til at have kendskab til det, som de beskæftiger sig med og træffer myndighedsafgørelser om.
Om der har været det i den konkrete sag eller ej, har jeg simpelt hen ikke skyggen af chance for at vide.
Men jeg kan konstatere, at der, uanset om man er en meget kompetent eller en ikke så kompetent sagsbehandler, så ikke er nogen grund til at være tvunget til via reglerne at skulle tage noget op igen hver tredje måned i forhold til et barn, der er blindt.
Man behøver ikke at have nogen former for faglighed for at vide, at for de fleste blinde går det ikke sådan lige over på 3 måneder, og det vil sige, at så er der ikke rigtig nogen grund til lige at tage det op igen.
Marlene Ambo-Rasmussen (V), 2020-01-29:
Hvad er ministerens holdning til, at det her tilsyneladende er et rent postnummerlotteri, og at der er så store forskelle på, hvordan kommunerne griber de her sager an?
Hvad er ministerens holdning til det, og hvad vil ministeren eventuelt gøre for at ændre på det?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
For hvis »det« dækker over, at der eventuelt foregår et lovbrud, er jeg jævnt hen utrolig ligeglad med postnummer i den sammenhæng; loven skal overholdes.
Men hvis »det« dækker over, at der er forskel på, hvordan kommunerne gør ting i det hele taget, så vil jeg bare sige, at der er næsten dobbelt så stor en udgift pr. elev i de kommuner, som bruger flest penge på skoleelever, i forhold til dem, der bruger færrest.
Sådan er det kommunale selvstyre.
Men i forhold til lovbrud er postnummeret helt underordnet – det skal selvfølgelig ikke foregå.
Så hvis det er det, som ordet det i den her sammenhæng dækker over, mener jeg sådan set ikke, at det skal have noget med postnummer at gøre.
Marlene Ambo-Rasmussen (V), 2020-01-29:
Uden at vi skal gå ind og sagsbehandle, kunne jeg godt tænke mig at høre, hvad ministerens holdning er til, at børn med synshandicap generelt mister deres støtte fra den ene dag til den anden, f.eks. en støttepædagog, som er der fast og på fuld tid, og som børnene er rigtig glade for.
Hvad er ministerens holdning til det?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
Det kommer jo fuldstændig an på, hvad der bliver sat i stedet for det.
Og derfor er det en lidt speciel måde at diskutere politik på, for jeg tror egentlig, at jeg klart har sagt, at jeg gerne vil have ro og regelmæssighed.
Og det vil sige, at hvis det er noget med, at man tager det op hver tredje måned, sådan som jeg kan høre at man åbenbart gør, så duer det jo slet ikke, synes jeg.
For hvad så?
Forventer vi så af et lille barn, at det skal opbygge en ny relation hver tredje måned, eller hvad søren er ideen med det?
hvis det, der er tale om, er, at man har planlagt – i øvrigt i utrolig god tid – at på det her tidspunkt overgår man til at skulle have noget, der er en anden slags støtte, og som er bedre for barnet i den alder, fordi det er en anden type pædagogik, der skal til, når barnet ikke længere er 3 år, men er 5 år, så er det jo noget helt andet.
Så vi bliver nødt til at skille tingene lidt ad.
I den ene situation er det et kæmpe problem, og det skal vi ikke.
Og i den anden situation kan der jo være tungtvejende årsager til, at man gør det på den måde, man gør, og til alles tilfredshed i øvrigt.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-29:
Jeg ved jo, at Socialdemokraterne har en statsminister, der gerne vil smykke sig med at være børnenes statsminister, og jeg håber også, at børne- og undervisningsministeren på en eller anden måde vil tage fat i det her.
Jeg synes, det er problematisk, at man, som vi også har beskrevet det, bruger så meget tid på det, men jeg synes så sandelig også, det er problematisk, at en familie bringes i den situation måske endda næsten hver tredje måned.
Kunne ministeren måske her til sidst dele sine tanker, i forhold til hvordan vi får sikret en endnu bedre kvalitet på det her område?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
Nu er der ikke alverdens tid at svare i, og derfor vil jeg egentlig sige det, der måske er det vigtigste, først, nemlig at jeg tror, at hvis vi skal forbedre det her, og hvis vi skal kunne levere på det som regering, så er en af de væsentligste ting altid at have døren åben, når der er en ordfører, der tager sådan noget som det her op.
Jeg vil ikke sagsbehandle, men hvor vil jeg dog utrolig gerne blive ved med at blive kaldt i Folketingssalen, når en ordfører oplever, at der er nogle problemstillinger, som kan vise sig at gå mere på tværs, og det mener jeg at der er tale om her.
Så tak for det.
Jeg tror egentlig, at det er den bedste måde at sikre, at vi som samfund bliver ved med at gøre det bedre.
Selv om det kan virke enormt lavpraktisk, når man sidder og hører det derude, så tror jeg faktisk, det er det, der skal til.
Pia Kjærsgaard (DF), 2020-01-29:
Tak for det.
Anser ministeren, at der kan være udlændinge- eller udrejsecentre i Danmark, hvor forholdene for udlændingene er af en sådan grad, at en international organisation vil kunne rette en saglig og konstruktiv kritik af forholdene, og hvor ministeren efterfølgende agter at drage konsekvenser/forandringer heraf?
Mattias Tesfaye (S), 2020-01-29:
Tak for spørgsmålet.
Jeg er faktisk helt enig med spørgeren i, at forholdene på udrejsecentre og indkvarteringen af udlændinge i øvrigt er en vigtig diskussion, og det er også en diskussion, som regeringen meget gerne tager.
Jeg tillader mig at antage, at spørgeren særlig er optaget af centrene, som følge af at Europarådets ekspertkomité om tortur for nylig har udgivet en rapport om forholdene på Udlændingecenter Ellebæk.
Reglerne om administrativ frihedsberøvelse hører under Udlændingeministeriets område, men Udlændingecenter Ellebæk drives af Kriminalforsorgen, og de konkrete forhold på centeret hører derfor under justitsministerens område.
Men jeg kan sige, at det i forhold til de udrejsecentre, som vi har, er afgørende for mig, at der er et tydeligt billede af, at det, når man som udlænding er på et udrejsecenter, så er, fordi man har fået endeligt afslag på asyl eller af andre grunde ikke har lovligt ophold i Danmark, og at man selvfølgelig skal rejse hjem.
Og jeg har ikke grund til at tro, at forholdene på udrejsecentrene ikke er rimelige, og her vil jeg gerne understrege, at udrejsecentre alene er indrettet med henblik på et midlertidigt ophold.
Jeg er godt klar over, at der er nogle, der opholder sig i længere tid på centrene, og nogle gange, fordi de modarbejder deres egen hjemsendelse.
Og regeringen er derfor også ved at se på, hvordan vi mere generelt kan styrke hele hjemrejseindsatsen for udlændinge, der ikke har lovligt ophold i Danmark.
Pia Kjærsgaard (DF), 2020-01-29:
Tak for det.
Jeg er bekendt med, at det formelt hører under justitsministeren, og jeg er glad for, at integrations- og udlændingeministeren har indvilliget i at svare her i dag.
For jeg synes jo også, det er helt oplagt, at det meget berører det klientel, som ministeren er ansvarlig for, og jeg bliver nødt til at spørge om to ting.
Jeg går ud fra, at ministeren selv har besøgt centeret – alt andet ville være underligt – og det vil sige, at udvalget også har været på besøg.
Så også ud fra det synes jeg det helt naturligt hører under den her minister.
Der er det jo sådan, at Europarådets torturkomité for ikke længe siden var på besøg på Udrejsecenter Ellebæk, og som det er ministeren bekendt, rettede denne komité en nærmest sønderlemmende kritik af de her forhold.
Det ved ministeren godt.
Det var uhygiejniske værelser, ildelugtende sanitære faciliteter, ødelagte klædeskabe, uisolerede elkabler, der stak ud af væggene, hullede vægge og overtegnede vægge.
Jeg har selv set det, og det er ikke særlig hyggeligt, og det mener jeg sådan set på den ene side heller ikke det skal være.
På den anden side må jeg jo sige, at det ikke er dem, der er ansat deroppe, der gør det.
Det er faktisk de indsatte, der er grove i forhold til den måde, de opfører sig på.
Der kan godt være lidt pænere, hvis man tog sig en lillebitte smule sammen.
Derfor synes jeg, det er fuldstændig grotesk, at den her torturkomité omtaler det, som at de her forhold slet, slet ikke er på linje med menneskerettighederne.
Jeg vil gerne have, at den kritik bliver afvist, for jeg synes, det er så vigtigt, også i forhold til dem, der er ansat deroppe, at de kan gå ud i Danmark og være deres arbejde bekendt, og at de ikke skal tage imod den kritik, der rent faktisk er kommet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
Jeg var forud for det her spørgsmål simpelt hen ikke klar over, at det var sådan.
Altså, så ny en minister er jeg nu, at jeg ikke kender alle detaljerne i det.
Jeg vil sige, at noget af det, jeg går allermest ind for, er ro, renlighed og regelmæssighed – nej, måske ikke lige renlighed, men ro og regelmæssighed – for at tage nogle af de gamle dyder omkring børn.
Og særlig omkring rammerne for sårbare børn må man bare sige, at det, at man ved, hvad man har at forholde sig til, og ved det ud i fremtiden, er vigtigt.
For ja, jeg er enig: Gad vide, hvor mange pædagogtimer der lige bliver brugt på det, og hvad det helt præcis koster, altså det her med hele tiden at skulle udrede, hvordan det står til?
Men jeg kan også bare mærke i min mave, hvor ondt man får i maven, hvis man lige har fået tingene til at falde på plads, og man har fået den støtte, man har fået, til sit barn, og så skal starte forfra igen.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-29:
Jeg giver ministeren ret i, at der jo helt klart er steder, hvor man kan sige, at det er en succes, at man er nødt til at genbesøge og lave en ny visitering, fordi det er et barn, der måske er i støt udvikling.
Men man kan sige, at der i det her tilfælde i forhold til det, vi spørger ind til her, hvor der er tale om et blindt barn, skal bruges kræfter både i familien men så sandelig også i børnehaven og i kommunen fast hver tredje måned.
Det er der, hvor jeg tænker: Er det nødvendigt?
Og jeg tænker straks på mængden af timer, der er blevet brugt på det her, hvor jeg næsten kan blive helt dårlig tilpas over, hvordan de timer i stedet for kunne have været anvendt direkte hos børnene, frem for at man har skullet bruge tid på, også i daginstitutionen, at huske at søge igen fast hver tredje måned.
Jeg hører ministeren sige, at det godt kunne være, der var noget her, vi var nødt til lige at kigge på.
Modsat er jeg også enig i, at selvfølgelig skal man ikke have flere støttetimer, end der er behov for, og at der sagtens kan være børn, som i løbet af 3 måneder udvikler sig så meget, at man kan skære ned på antallet af støttetimer.
Så hører jeg ministeren sige, at det er noget, ministeren gerne vil tage op, så vi kan få kigget på, om vi kan gøre det her bedre?
Nu lyttede jeg til nogle af de ting, som ministeren også svarede på her ved det tidligere spørgsmål, hvor jeg især lagde mærke til, at ministeren understregede, at hun vil gøre alt for at knække trivselskurven, tror jeg der blev sagt.
Og der må jeg sige, at det netop i forhold til et barn som Paloma, som har brug for den her ekstra støtte, er vigtigt, at det barn kommer til at trives.
Og der kan man sige, at jo længere tid, det her trækker ud, jo værre.
Så jeg vil gerne spørge til, om der ikke er mulighed for, at ministeren på en eller anden måde lige kan lave en opringning – vi ved jo, at det er en socialdemokratisk ledet kommune.
Jeg vil rigtig gerne have, at der er mulighed for, at det her barn kommer i daginstitution igen.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
Udfordringen med det er jo også, at det ville have en bagside.
Der er jo nogle helt formelle kanaler, de ting skal gå ad, men hvis spørgeren spørger mig, om jeg har lyst til bare at lave et opkald, så ville svaret være helt utrolig klart: Ja.
For jeg tror sådan set, at vi alle sammen bliver grebet af de situationer, der er, og derfor skal vi også bruge de redskaber, der er, til at presse på.
Og derfor vil jeg også gerne tilkendegive, at jeg vil gå tilbage og kigge på det – vi har haft den her diskussion om et par andre ting faktisk tilmed inden for de sidste 12 timer, og jeg synes da, der er god grund til at kigge på, hvordan det er, de redskaber fungerer, når kommuner ikke lever op til deres ansvar.
Jeg kan ikke dømme, om de gør det i den her sag, jeg kan bare tilkendegive, at jeg gerne vil gå tilbage og kigge på det.
Marlene Ambo-Rasmussen (V), 2020-01-29:
Er ministeren enig med Københavns Kommune i, at børn med synshandicap, som den 3-årige Paloma, kan få dækket deres behov for støtte via en prioritering af ressourcer i institutionerne og med sundhedsfaglig vejledning om støtte og assistance til børn med fysisk handicap, kroniske sygdomme og andre somatiske ledelser – sådan som Københavns Kommune har skrevet i deres opslag om forslag til investering i sundhedsfaglig kompetenceopbygning af dagtilbud?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
Jeg hverken kan eller vil stå og sagsbehandle i Folketingssalen.
Altså, sådan et spørgsmål, der er så konkret på en enkeltperson, mener jeg simpelt hen ikke engang er rimeligt at stille.
Det ved spørgeren godt at jeg ikke kan stå og sagsbehandle her.
Mener jeg, at blinde børn generelt har et meget udstrakt behov for støtte?
Og når jeg læste nogle sætninger op flere gange fra mit talepapir, er det egentlig for at understrege, at jeg mener, at lovgivningen på det her område er utrolig klar.
Ankestyrelsen er jo den myndighed, der fører tilsyn med, at kommunerne overholder lovgivningen.
Altså, det er jo Ankestyrelsen, der skal ind over for at holde øje med, om lovgivningen bliver overholdt.
Men sagsbehandling foregår ikke i Folketingssalen.
Marlene Ambo-Rasmussen (V), 2020-01-29:
Nu er det jo sådan, at Københavns Kommune har vurderet, at det er op til institutionen selv at varetage opgaven med støtten til børn som netop 3-årige Paloma med egne midler.
Mener ministeren så, at det er rimeligt?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
Jamen som sagt vil jeg ikke sagsbehandle i Folketingssalen.
Jeg mener faktisk heller ikke, det er rimeligt at stille spørgsmålet, for hvis det var den praksis, vi indførte her, ville det betyde, at jeg skulle stå og afgøre sager her i Folketingssalen.
ville være dybt og inderlig urimeligt.
Det vil sige, at jeg principielt gerne vil forholde mig til, at jeg mener, at børn, der er blinde, har brug for støtte, i forbindelse med at de går i daginstitution.
Og hvis der er behov for, at der skal sættes udråbstegn bagefter, fordi der er nogle, der ikke forstår det derude, så læser jeg gerne lovgivningen op utrolig mange gange – hvis der var nogen, der ikke havde forstået det endnu.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-29:
Jeg har stor respekt for, at ministeren selvfølgelig ikke kan lave sagsbehandling her.
Jeg er egentlig også selv den type, som ikke bryder sig om at løfte enkeltsager, men jeg synes, at det her er en sag, som har været nødvendig at løfte, selv her i Folketingssalen.
For jeg synes, der er noget principielt i det.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
Jeg vil gerne sige, at nu har jeg været socialordfører i rigtig mange år, og jeg mener, det faktisk er en særskilt, virkelig slem problemstilling, at forældre til børn med handicap bliver ladt utrolig meget alene med at skulle løfte det og finde rundt i den der jungle af lovgivning – også i nogle kommuner, hvor den gruppe børn er dyr.
Og det vil sige, at forældrene oplever, at det ikke altid er lige til at få de ting, som man egentlig mener at man kan læse sig frem til i lovgivningen.
Og i sig selv er det svært at skulle læse op på lovgivningen for at finde ud af, hvad man har ret til.
Jeg synes, vi lader dem meget alene, og derfor er jeg sådan set enig i, at det er ret principielt – og det kan enkeltsagen godt bruges til, men jeg vil simpelt hen bare ikke sagsbehandle.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-29:
Vi fortsætter lidt i samme dur, og vi skal forsøge at lade være med at gøre det til enkeltsager, men måske gøre det mere principielt.
Spørgsmålet lyder: Mener ministeren, at det er rimeligt, at et blindt barns behov skal genvurderes hver tredje måned, og hvordan vil ministeren sikre, at samme fejl som i tilfældet fra Københavns Kommune ikke sker igen og igen i andre kommuner?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-29:
Det medgiver jeg er et meget principielt spørgsmål, og jeg ved ikke, om jeg har fundet de vises sten endnu, men jeg er hvert fald i gang med at gøre forsøget.
Altså, først og fremmest har jeg lovet mig selv altid at sige, at de fleste kommuner gør det rigtig godt, og de fleste kommuner gør alt, hvad de kan, for at borgerne faktisk får den hjælp, de har ret til.
Så nu har jeg sagt det.
Og så vil jeg sige, at der er nogle kommuner, der ikke lever op til det, de skal, og som stiller forældre i en fuldstændig umulig situation og gør, at nogle børn kommer rigtig alvorligt i klemme på handicapområdet.
Dér mener jeg, at vi som stat skal være bedre til at bruge de redskaber, vi har, i forhold til at kommunerne skal leve op til lovgivningen.
Og igen: Jeg vil ikke tage stilling til den konkrete sag.
Jeg vil bare medgive, at jeg også kender til, at der på nogle områder ikke bliver givet den hjælp, der skal til, og det mener jeg simpelt hen borgerne står i en rigtig skidt situation ved og kan komme til at have meget lange perioder, hvor de ikke får den hjælp, de har behov for.
Så vil jeg sige i forhold til det her med, hvor tit man skal genvisitere, som var en anden del af det her, sådan som jeg har forstået det, at jeg også er stødt på det på anbringelsesområdet, hvor man hvert halve år skal genvurdere et barn.
Altså, vi har simpelt hen nogle steder i vores lovgivning givet mulighed for nogle ting, som jeg mener vi skal overveje meget grundigt.
For for et barn og for en familie er selve usikkerheden ved, hvad man har ret til og ikke har ret til, virkelig svær at leve med, og det vil sige, at der da er en idé i med mellemrum at gå ind og genbesøge nogle af de her grænser, vi har, for hvornår man skal hvad, og det er trods alt de færreste, der holder op med at være blinde efter 3 måneder.
Hvis der er en problemstilling i forhold til det, synes jeg da, vi skal drøfte den, ligesom vi har gjort det på anbringelsesområdet.
Spørgsmålet er så, om den skelnen i lovgivningen er god nok.
Det kan jeg ikke sige på stående fod, men jeg kan sige, at jeg er stødt på problemstillingen før, og ja, jeg vil gerne kigge på det, hvis der ligger noget på mit område, hvor de grænser er blevet tåbelige.
Morten Dahlin (V), 2020-01-29:
Er ministeren enig i, at etableringen af et modtagecenter uden for Europa var og er hele omdrejningspunktet for regeringens løfte om et nyt asylsystem?
Mattias Tesfaye (S), 2020-01-29:
Tak for spørgsmålet.
For vores opfattelse er, at det nuværende asylsystem har spillet fallit.
Det er ikke holdbart.
Regeringen ønsker et asylsystem, hvor antallet af spontane asylansøgere reduceres markant, og helst helt ned til nul, hvor langt færre dør i Middelhavet og udsættes for overgreb på migrationsruterne, hvor vi får en markant bedre beskyttelse af flere flygtninge i nærområderne og langs ruterne, og hvor adgangen til EU kontrolleres af EU-landene under ordnede forhold.
Det er bedst for vores eget samfund, og det er også bedst for flygtningene.
Der er tale om et komplekst og omfattende projekt, som kræver et bredspektret sæt af løsninger, hvis vi skal komme helt i mål og få omlagt det nuværende asylsystem.
Etableringen af et modtagecenter i et tredjeland er et meget væsentligt element i de ambitioner.
Det er der ikke ændret et komma ved.
Man skal slet ikke undervurdere, hvor mange penge der er i det her.
En nedbringelse af antallet af spontane asylansøgere er samtidig en af de afgørende forudsætninger for, at vi kan realisere en reel omlægning af asylsystemet.
For med færre spontane asylansøgere får vi frigjort mange flere ressourcer, som vi kan bruge på at hjælpe flere flygtninge bedre i nærområderne.
Det er i virkeligheden allerede i gang og har været det igennem nogle år.
En reduktion i antallet af spontane asylansøgere vil også bidrage til, at de europæiske myndigheder får mulighed for at koncentrere sig om integration af de mange flygtninge, som allerede har fået beskyttelse i Europa.
Der er derfor al mulig grund til benhårdt at forfølge ideen om et modtagecenter, og vi vil arbejde hårdt på at lykkes med at komme frem til en model, som også kan realiseres.
Og hvert et skridt i den retning er positivt og noget, vi vil arbejde for.