Morten Østergaard (RV), 2020-04-29:
Tak for det, og endnu en gang tak til forespørgerne for at give mulighed for at have den her debat.
Der er jo aktuelt stadig væk flere hundrede indlagt med covid-19.
Mange af dem – over 50, tror jeg det aktuelt er – er i intensiv behandling, og en stor del af dem får hjælp til at trække vejret, og jeg synes egentlig også, det er på sin plads at sende tanker både til dem og til deres pårørende, som jo, samtidig med at vi diskuterer, at vi er mindre hårdt ramt end resten af verden, er i en dybt bekymrende situation, hvor vi ved, at nogle vil blive raske, men at flere selvfølgelig vil blive syge.
Og også en tak til det personale, som gør en kæmpe forskel for dem, som forhåbentlig kan gøre, at de samlede tab for Danmark bliver så få som mulige målt i menneskeliv.
Det må være målet.
Derfor synes jeg jo i virkeligheden, at den vigtigste opgave her i forbindelse med genåbningen er at tage hånd om den tillid og sørge for, at der er en åbenhed og en gennemsigtighed omkring overvejelserne, der gør, at man kan blive ved med at have tillid til det.
Derfor er der behov for en langsigtet plan for genåbningen af Danmark, hvor man kan se, hvad det er, vi styrer efter, nemlig at sundhedsvæsenet ikke kommer under et pres, som ikke kan håndteres, en teststrategi, som nu er ved at tage form, og som man kan forholde sig til, og som ikke rejser flere spørgsmål, end den giver svar på, og så selvfølgelig en plan, som er egnet til at vække håb hos folk om, at det, hvis ikke det lige bliver den her gang, og hvis tingene udvikler sig positivt, så bliver næste gang, at det bliver dem, uanset om det er inden for kulturlivet, erhvervslivet, uddannelse, eller hvor det er.
Der synes jeg, det er så afgørende, at den diskussion – hvor svær den end er, og hvor svære de afvejninger er – kan foregå i åbenhed, og derfor er jeg glad for, at begge forslag til vedtagelse i virkeligheden knæsætter det princip for det videre arbejde, at vi skal have en åben og uvildig rådgivning, som man også har set det er gjort i andre lande, hvor man kombinerer det at tage hensyn til smittespredningen med overvejelserne om samfundsøkonomien, den mentale sundhed og selvfølgelig det her spørgsmål om danskernes adfærd, og hvordan vi påvirker den.
Så tror jeg også, det er vigtigt, at vi midt i al alvoren passer på, at vi ikke taler pessimismen op og optimismen ned.
Altså, hvis folk mister troen på fremtiden, så bliver det rigtig, rigtig svært, og så bliver krisen dybere, end den behøvede at være.
Alle os, der havde noget at skulle have sagt, dengang vi bekæmpede finanskrisen, kan huske, at den største fjende, vi i virkeligheden var oppe imod i forsøget på at komme fri af finanskrisen, var, at både virksomheder og borgere var så nervøse, at de ikke turde investere i noget som helst.
Så kunne vi gøre nok så meget herindefra, men det hjalp lige lidt.
Der er jeg overbevist om, at en grøn genopretningsplan er med til at vise, at vi planlægger for fremtiden, at vi investerer i en fremtid, som er bedre for Danmark, og som derfor er egnet til at vække det håb, som er, at det ikke kun handler om at holde os i live – det er jo vigtigt nok – men at det også handler om, hvad det er for en måde, vi skal leve sammen på på sigt i et grønnere og et friere og et stærkere Danmark.
Derfor er min appel til et samarbejde om det bredt i Folketinget, som vi har vist at vi kunne under krisen, og at det kan holde ved, også i genopretningen, et bredt samarbejde i Europa, hvor jeg må være ærlig og sige, at jeg ikke synes, at den danske regering er offensiv nok i ønsket – man taler om eksportudfordringerne, men så skal vi jo også have gang i markederne i Europa og være en del af den gruppe af lande, der vil understøtte, at det kommer til at ske – og en appel og et håb om, at vi gennem vores adfærd her kan få danskerne til at gøre deres.
Og det tror jeg kun vi kan med åbenhed og gennemsigtighed.