Pernille Bendixen (DF), 2017-02-21:
Mange tak for det.
Først tak til forespørgerne for at indkalde til den her forespørgselsdebat.
Jeg synes faktisk, det er et rigtig vigtigt område, og jeg synes, det er lidt ærgerligt, hvis vi igen i dag skal stå og diskutere, om kontanthjælpsloftet er den ondeste ting i hele verden.
Jeg synes, vi skal vælge et mere løsningsorienteret udgangspunkt og se på, hvad det er, vi reelt kan gøre for de mennesker, som jo helt naturligt er ramt af det her.
Derfor har jeg også valgt at tage en lidt anden indgang til det.
Jeg synes for det første, det er vigtigt at slå fast, at den indsats, der er ude i kommunerne, skal være varieret og fleksibel, fordi det at være socialt udsat spænder over så bredt et spektrum.
Så man kan ikke bare sige, at der er én løsning.
Derfor synes jeg jo i hvert fald, at vi herfra godt kan sige, at vi gerne vil hjælpe kommunerne med at blive mere målrettede, i forhold til hvad det er for nogle mennesker, hvad det er for nogle ydelser, de har behov for, og hvad det er for en hjælp, vi kan give dem.
Vi skal jo være ærlige og sige, at folk, der er syge, ikke skal være på kontanthjælp.
Sådan er det.
Men de er det jo alligevel.
I stedet for at stå og skændes om det synes jeg da vi må finde ud af, hvad det så er, vi gør for at få dem væk fra den kontanthjælp og ind på den rigtige ydelse.
Det er den ene ting.
For det andet synes jeg, vi må have en snak om, hvad det er at være socialt udsat.
Jeg synes, der er en ting, der fuldstændig mangler i den her debat, og det er sådan et begreb som stress og stress for børn.
Der er familier, der er totalt stressede, fordi de skal passe deres arbejde.
Der er familier, der er totalt stressede, fordi de ikke har noget arbejde og gerne skulle finde et arbejde.
Og midt i det her står børnene og bliver totalt stressede, enten fordi de opholder sig i dagpasning 48 timer om ugen og aldrig har tid sammen med deres forældre, eller også smitter den stressende effekt fra forældrene af på børnene.
Det synes jeg altså også hører med i det her billede, så det ikke kun handler om økonomi, og hvad det er for nogle ting, man har mulighed for at tilkøbe sig i hjemmet, og hvornår man er fattig, og hvornår man ikke er.
Jeg tror, vi kan gøre en forskel, hvis vi kan finde fælles fodslag og finde ud af, hvad det så er for nogle løsninger, vi vil give derude.
Jeg vælger faktisk også at glæde mig over en lille ting, som er på vej, som er de nye læreplaner.
Det kan godt være, det er en lille ting; det kan også godt være, det er lidt malplaceret i den her debat, men for et stresset barn ude i en daginstitution, der får lov til at lege fri leg fuldstændig på sine egne præmisser, gør det bare en forskel.
Derfor er det egentlig bare det, jeg også godt vil slå et lille slag for.
Så har jeg medbragt en lille tekst her, et forslag til vedtagelse på vegne af regeringen og Dansk Folkeparti, og det skal jeg læse op nu, ikke?
Forslag til vedtagelse »Der er bred politisk enighed om, at flere skal være en del af fællesskabet.
Men fællesskaberne skal åbnes mere op med blik for helheden og bredden.
Folketinget opfordrer regeringen til at sikre en sammenhæng mellem beskæftigelsespolitikken og socialpolitikken.
Folketinget opfordrer regeringen til at understøtte, at kommunerne kan yde en effektiv social indsats, der gør en reel forskel for børn og sociale grupper, der eksempelvis er ramt af hjemløshed eller misbrug.
Der er et ønske om at styrke dagtilbuddene, så de får bedre mulighed for bl.a. at bryde med negativ social arv.
Det er hele familien, og dermed også forældrenes ansvar.
I nogle tilfælde vil en social hjælp også være relevant for familien.«
Men jeg vil ikke stå her og sige, at kontanthjælpsreformen er skyld i al den fattigdom, der er i Danmark, og at alle børn ikke kan være med i en fritidsklub, for det er simpelt hen ikke rigtigt.
Det handler også om prioriteringer.
Det handler om, hvordan man prioriterer de midler, man har til rådighed.
Jeg er godt klar over, at det er en svær øvelse.
Selvfølgelig kan det være svært for nogle.
Så det er både og.