Christian Rabjerg Madsen (S), 2023-10-05:
Tak for det.
Til åbningsdebatten i januar efter valget havde jeg Oliver med.
Oliver har sine hænder skruet rigtig godt på, men han havde svært ved at sidde stille i skolen.
Jeg er bedre til at skrue på en forbrændingsmotor end de fleste, men det er der ingen, der lægger mærke til, sagde Oliver.
Skiftende regeringer og skiftende Folketing har svigtet unge mennesker som Oliver – unge mennesker som Oliver, der står uden for arbejdsmarkedet, og som heller ikke er i gang med en uddannelse.
I Socialdemokratiet og i regeringen er det hjerteblod at tage ansvar for netop den gruppe af unge mennesker, og det starter bl.a. i folkeskolen.
Vi skal give de unge mennesker og vores børn de bedste muligheder for at skabe det liv, de ønsker, hjælpe dem til uddannelse, give dem noget at stå op til og vise dem, at vi har brug for dem.
Vi skal vise, at vi har brug for Oliver.
Vi kan kun udvikle vores samfund, hvis vi tør forandre.
I Socialdemokratiet og i regeringen vil vi forandre den danske folkeskole.
Skolerne skal sættes fri, og de dygtige lærere på landets skoler skal sættes fri fra vores, altså politikernes, behov – sættes fri fra registreringer, målsætning og kontrol.
Vi ved fra forskningen, at mere frihed til faglighed også øger kvaliteten, både for de unge som Oliver, men også for Olivers sidekammerat – vi kan kalde ham Oskar – der hellere vil læse i en bog end rode med forbrændingsmotorer.
For et år siden bad vi danskerne om at sammensætte et nyt Folketing.
I Socialdemokratiet gik vi til valg på en bred regering, der kan tage ansvar for vanskelige beslutninger – vanskelige beslutninger, som nok på den korte bane kan give noget debat, men som på den lange bane giver et stærkere, et grønnere og et mere retfærdigt Danmark.
Det er vi lykkedes med, og jeg vil gerne sende en stor tak til Venstre og til Moderaterne for et godt samarbejde.
Det er jo ret åbenlyst, at vi som partier har forskellige holdninger, forskellige prioriteter og forskellige historiske rødder, men vi har på trods af uenighederne valgt at fokusere på enighederne og at forsøge at fokusere på at slå bro over uenighederne og finde løsninger sammen, fordi vi ønsker at tage et overordnet ansvar for helheden, et overordnet ansvar for at udvikle og styrke vores land.
På mange måder synes jeg at ansvar for helheden måske er den mest definerende skillelinje i dansk politik netop nu.
Jeg mener, at det er den skillelinje, der for alvor adskiller regeringen fra partier både til højre og til venstre for regeringen.
Jeg synes, der er grund til at glæde sig, når vi kan lave aftaler med eksempelvis venstrefløjen, der styrker vores miljø, klima og velfærd.
Vi har eksempelvis en fælles opgave i at tiltrække flere dygtige velfærdsmedarbejdere – en opgave i klogt at investere milliarder i vores sundhedsvæsen, så vi får kvaliteten i kræftbehandlingen endnu højere op, ventelisterne ned og psykiatrien tilbage på sporet.
Det er afgørende fremskridt for os alle, og det er afgørende fremskridt, hvor jeg er helt sikker på, at vi kan regne med, at venstrefløjen tager ansvar.
Men det er også afgørende fremskridt, der hviler på en ansvarlig økonomisk politik, der igen hviler på evnen og viljen til at træffe vanskelige beslutninger, og i den forbindelse savner jeg ofte venstrefløjen.
Eksempelvis tager hverken Enhedslisten eller SF ansvar for velfærdsaftalen.
Det er en aftale, der bidrager med 70 mia. kr. om året til dansk økonomi og dansk velfærd.
Der er ligeledes, synes jeg, grund til at glæde sig, når vi laver aftaler med partier både til højre og venstre i Folketingssalen om eksempelvis universitetsreformen.
Vi har lavet en universitetsreform, der styrker det faglige niveau, der leverer en milliardinvestering i uddannelse, og som skaber en stærkere kobling imellem universiteterne på den ene side og erhvervslivet og arbejdsmarkedet på den anden side.
Det har vi gjort, samtidig med at vi tager ansvar for, at færre i fremtiden skal læse på universiteterne og flere skal uddanne sig til at blive lærer, pædagog eller sygeplejerske, for det er der, behovet i vores samfund er størst.
Man skal jo altid være glad for ros.
Det er jeg selvfølgelig også her for hr. Alex Vanopslaghs.
Man kunne have ønsket sig, at den ros måske også havde bredt sig til fagbevægelsen, som var lidt mere kritisk i forbindelse med den debat.
Spøg til side.
Altså, det, jeg gerne ville med den debat, var jo at få en diskussion af: Hvordan ser det ud med ligheden blandt fremtidens ældre?
Jeg tror samtidig, jeg sagde i mit interview, som jeg forstår at hr. Alex Vanopslagh har læst, at den vigtigste udfordring i forhold til vores ældrevelfærd er manglen på medarbejdere.
Det er det, vi skal levere på her og nu.
Men jeg har en bekymring i forhold til vores velfærdssamfund på den lange bane, når vi bliver langt flere ældre, færre til at forsørge, færre til at være sosu-assistenter og levere en reel og god ældrepleje.
Og det er en udfordring, som vi skal kigge på.
Jeg har så også efterfølgende sagt, at jeg var meget mere optaget af, at vi fik den debat om de her svære udfordringer, end jeg er af de specifikke løsninger, og har også i den forbindelse påtaget mig et ansvar for, at vi nok har talt lidt for meget om løsninger og lidt for lidt om den analyse og den problemstilling, som jeg synes er meget interessant.