Sólbjørg Jakobsen (LA), 2025-04-24:
Tak, formand.
Jeg tager ordet, fordi der både er mange bemærkninger og undren i forhold til vores position, så jeg vil forsøge at uddybe, og jeg står selvfølgelig også til rådighed, hvis der er spørgsmål bagefter.
Abortrettighederne har fyldt ret meget for mig, og de fylder også ret meget for mange af os herinde.
Derfor vil jeg som en, der er vokset op i en noget anden debattone, end hvad vi heldigvis er velsignet med i Danmark, sige, at det gør mig glad, at vi debatterer ud fra en helt grundlæggende forståelse af kvinders ret til abort.
I dag behandler vi jo tre forskellige lovforslag.
Det lovforslag, der omhandler at give 15-17-årige mulighed for fri abort uden at skulle spørge deres forældre, er et forslag, vi støtter i Liberal Alliance.
Jeg synes ikke, der er noget selvfølgeligt over at støtte det, hvad nogle gør det til.
Jeg synes faktisk, det er ret svært.
Men vi ved jo også, at der er nogle miljøer, hvor det at gå til sine forældre og sige, jeg vil have en abort, måske vil betyde en genopdragelsesrejse, eller at man bliver tvunget til at gennemføre graviditeten.
Social kontrol kan vise sig i mange former.
Det har vejet tungere for os, og derfor vælger vi at stemme for, at 15-17-årige selvfølgelig selv skal kunne have retten.
Men der er ikke noget selvfølgeligt over selve beslutningen.
Det har været hårdt.
I forhold til den diskrepans, der er i abortsamrådene, har vi også valgt at støtte det forslag, der handler om det.
Det synes jeg faktisk ligger lidt mere til højrebenet.
Det skal ikke være ens bopæl, der afgør, om man skal have en abort, så den har været nem.
I forhold til ugegrænsen vil jeg sige, at det er den sværeste del, og det er det jo for os alle sammen, ud fra hvad jeg forsøger at lytte mig til.
De eneste, som faktisk har det nemmeste standpunkt, man kan have, synes jeg – og det respekterer jeg, uanset at jeg ikke deler det standpunkt – er Enhedslisten.
For deres standpunkt følger levedygtighedskriteriet, så det vil sige, at hvis levedygtighedskriteriet blev sat lavere, vil deres politik for ugegrænsen også blive lavere.
Jeg synes, de er nemme at følge; det ved jeg er deres politik.
I forhold til mig og de fleste af os i Liberal Alliance – for vi har også nogle medlemmer i vores parti, som ikke deler min holdning; sådan er det ofte med etiske spørgsmål, og det er jeg glad for at vi har plads til i vores parti – vil jeg sige, at der er en gråzone.
Og det er en gråzone, i forhold til at vi har kvinders ret til abort – det er jo kvindens ret til sin egen krop, vi snakker om her – og så er der fosteret, som på sigt bliver et barn.
Det lyder faktisk til, at regeringen også har det, for de har ikke valgt at sætte grænsen på 22 uger.
De har valgt at sætte den på 18 uger, fordi man mener, det er en betydelig afstand til levedygtighedskriteriet.
Det synes jeg også er en fair argumentation.
Jeg synes, at en betydelig afstand er lidt længere.
Ordet betydelig er jo ikke defineret i ordbogen som et antal uger.
Men det er så der, uenigheden ligger, altså hvad en betydelig afstand til levedygtighedskriteriet er.
Der mener jeg ikke, at vi, i takt med at vi kan redde yngre og yngre spædbørn, skal hæve grænsen.
Jeg mener heller ikke, der er grundlag for, at vi skal sænke den.
Men jeg synes heller ikke, at vi skal være efter folk, der har ændret mening i forhold til det her hverken den ene eller den anden vej.
For der udvikles mange ting på det her område, og der kan være mange overvejelser i spil, når man skal afveje sådan et hensyn til kvinders grundlæggende ret til egen krop og til at tage en egen beslutning, som ikke er alle kvinder i verden forundt, op mod de rettigheder, der følger med det spirende liv, der er i maven.
Det er en balancegang, der er svær at ramme, synes jeg, men jeg står personligt på, at der jo ikke er noget magisk ved de 12 uger, og det er der heller ikke ved 18 uger.
Grænsen skal sættes et eller andet sted, hvis man mener, der skal være en afstand til levedygtighedskritieriet.
Det er der, hvor jeg står sammen med et flertal, også i Liberal Alliances folketingsgruppe.
Men jeg kan godt se for mig, at der, i takt med at der måske kommer ny teknologi, der redder endnu yngre børn, bliver anledning til, at vi tager den her debat op igen.
Og der håber jeg også, at vi tager debatten med den respekt og konsensus, vi har kunnet gøre de sidste 50 år, hvor det alligevel er hævet over enhver tvivl, at vi alle sammen grundlæggende tror på, at kvinder i Danmark selvfølgelig skal have ret til abort.
Vores hensyn her er det samme som regeringens og Socialdemokratiets og Venstres og er det, der er grunden til, at man f.eks. vil sætte den til uge 18-20.
Man kan også sige, at 2 uger udgør en betydelig afstand, og så vil det være de samme overvejelser, som ligger til grund for, at I ikke selv har hævet den endnu mere.
Det er umuligt, når man siger, at der skal være et sagligt eller sundhedsfagligt grundlag i forbindelse med en etisk problemstilling, og det er også derfor, man ikke kan efterlyse det saglige svar, der giver dokumentation for, at man siger, at man har en etisk grænse.
Det er det, som jeg ikke synes er helt tydeligt i den her debat.
Det er jo en etisk grænse, vi sætter her.
Det Etiske Råd sagde, at det, man laver med ugegrænsen, egentlig er et etisk kompromis, hvor det kommende barns rettigheder skal vejes op mod kvindens ret til at vælge.
Og det er jo der, hvor vi bare ikke lægger snittet det samme sted.