Peder Hvelplund (EL), 2022-12-13:
Tak for det, formand.
Og også tak til Nye Borgerlige for at fremsætte det her beslutningsforslag.
Jeg synes faktisk, det her er en meget, meget væsentlig debat, for det handler om noget helt fundamentalt i vores folkestyre.
Derfor synes jeg også, den proces, der har været her efter valget, er udtryk for, at man lægger gift ud for folkestyret, at der er despekt for demokratiet.
For det her handler om et af de helt fundamentale principper, som vores folkestyre bygger på.
Når det er sagt, vil jeg også sige, at Enhedslisten ikke kommer til at støtte det her beslutningsforslag, og det gør vi ikke, fordi vores holdning sådan set har været konsistent hele vejen igennem.
Det var en særdeles alvorlig sag med den manglende lovhjemmel i forhold til minkaflivninger.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi var af den opfattelse, at den største fejl i forhold til det var, at man gik bort fra det forsigtighedsprincip, hvor man aflivede mink i smittede besætninger, og at det var det, der var årsagen til, at vi kom til at stå i den situation.
Men det ændrer ikke på, at det var en decideret skandale, vi oplevede, nemlig at det kunne lade sig gøre at gennemføre en lovgivning uden at sikre, at der var lovhjemmel til det.
Derfor bakkede vi også op omkring den granskningskommission, der blev nedsat.
Den sad og arbejdede i et år og leverede et særdeles grundigt stykke arbejde.
Efterfølgende kom Minkkommissionens konklusioner, og der var jo ét centralt spørgsmål, der skulle afdækkes, nemlig hvem der vidste hvad hvornår.
Eller endnu mere simpelt sagt: Var statsministeren klar over, at der manglede lovhjemmel, da beslutningen blev truffet?
Og konklusionerne var sådan set temmelig klare i kommissionens rapport: Statsministeren havde ikke været vidende om den manglende lovhjemmel, og lige så vigtigt havde statsministeren heller ikke forsøgt at unddrage sig viden omkring den.
Det kan man sige var anderledes i forhold til Mogens Jensen, hvor det jo var åbenlyst, at kommissionen ikke lagde den forklaring, han havde afgivet over for kommissionen, til grund.
Men konklusionen var sådan set temmelig klar, nemlig at der ikke var tale om et forsætligt lovbrud, og der var heller ikke tale om, at man forsøgte at unddrage sig viden, og derfor var der heller ikke grundlag for at rejse en rigsretssag.
For det ville jo være en helt ny og anderledes standard, vi satte for, hvornår vi rejser rigsretssager, hvis man i sådanne tilfælde kunne sige: Her vælter vi normalt ikke en minister, men vi kan godt rejse en rigsretssag.
Det ville i hvert fald så betyde, at hver gang vi så væltede en minister, hvor der var tale om et åbenlyst brud på ministeransvarlighedsloven, altså når man forsætligt vildleder eller lyver over for Folketinget, så skulle man også der, hver gang, rejse en rigsretssag.
Det ville i så fald blive en fuldstændig ny standard, fordi vi så skulle have en lang række løbende rigsretssager, i forbindelse med at ministre blev væltet, fordi de begik fejl, hvor de bevidst havde løjet over for Folketinget.
Af den årsag kunne vi ikke bakke op om, at der skulle laves en advokatvurdering.
Det er det, der har været årsagen til vores synspunkt.
Det er det, vi har stået og argumenteret for over for jer kollegaer og også over for pressen, og derfor er det også fortsat vores synspunkt.
Det er også derfor, vi kommer til at stemme nej til beslutningsforslaget.
Men det ændrer jo ikke på det helt fundamentale i, at det, vi har oplevet i det her forløb, har været, at der har været partier, som har baseret hele deres valgkamp, hele deres strategi på at gå ud at fortælle befolkningen: Hvis I stemmer på Moderaterne eller på Venstre, giver vi en garanti for, at der bliver lavet en uvildig advokatvurdering.
Og hvis vælgerne fortsat skal have tiltro til, at de kan regne med, at når vi går ud og siger noget i en valgkamp, er det faktisk også det, vi kæmper for bagefter, så bliver man jo nødt til at stå ved det.
Det er derfor, jeg synes, det er fuldstændig uforståeligt, at både Venstre og Moderaterne nu løber fra det løfte, de har givet.
For det er ikke bare et løfte, man har givet, om, at det her sætter man sig ind til forhandlingsbordet med, og så prøver man at se, hvor langt man kan nå at komme i forhold til det.
Nej, det har været fuldstændig ultimative krav, man har stillet.
Derfor er det her et problem, ikke kun for Venstre og Moderaterne.
Det er faktisk et problem for vores folkestyre, at man behandler det så lemfældigt, og at man ikke efterfølgende har modet til at gå op og sige, hvorfor man så har ændret holdning, men at det bliver noget fordækt noget, hvor det handler om, at ting skal modnes og tiden går og der er andre partier, som måske heller ikke vil stemme for.
Det synes jeg simpelt hen er despekt over for folkestyret.
Det er despekt over for demokratiet, for vi bør som udgangspunkt være med til at vise over for befolkningen, at når vi siger ting, som er fuldstændig afgørende for os – som er ultimative krav – ja, så kan vi også stå ved dem.
Så derfor skal jeg bare beklage, at Venstre og Moderaterne har haft den tilgang, og at de ikke har en større vilje til at forsvare deres synspunkt.
Men jeg skal også samtidig tilkendegive, at Enhedslisten kommer til at stemme nej til beslutningsforslaget.
Vi har præcis samme standarder.
Og derfor er det da klart, at så skal man have en advokatvurdering i forhold til at forberede en rigsretssag.
Her er der ikke tale om et forsætligt lovbrud.
Det står helt klokkeklart i kommissionens konklusioner, at det, man kan kritisere regeringen for, er en forceret proces og en manglende læsepause.
Og hvis det skal være standarden for, hvornår vi skal rejse en rigsretssag, vil jeg bare hilse fru Mai Mercado og sige, at så får vi travlt med at rejse rigsretssager, også over for tidligere konservative ministre.