Sjúrður Skaale (JF), 2020-10-08:
Tak for det.
På mandag udgiver jeg en bog om de meget dramatiske forhandlinger om Færøernes løsrivelse fra Danmark, som fandt sted her i huset for præcis 20 år siden.
Dengang fyldte Færøerne meget i den danske offentlighed, og det var ikke kun et lille flertal på Færøerne, som ville ud af riget.
Følelsen af mistillid var gensidig – faktisk var der et stort flertal af danskerne, som også ønskede at kappe båndene.
Siden dengang har Færøerne stort set levet et stille liv under radaren i den danske offentlighed, men nu har regeringen sagt, at der bør opsættes en militær radar på Færøerne.
Det er en stor og meget principiel sag, for vi har ikke haft militære installationer på Færøerne i mange, mange år.
Så den 13. august forklarede nogle danske forsvarsordførere til Politiken, hvordan de så på sagen.
Fra Venstre lød det: Det er problem, at vi ikke har tilstrækkeligt styr på det deroppe – med den udvikling, der er i øjeblikket, skal der være et godt dansk overblik, og vi skal kunne håndhæve dansk suverænitet.
Jeg tror, at de fleste færinger vil være med til at tage det her ansvar, hvis formålet er at styrke den vestlige alliances forsvar.
Men jeg tvivler på, at man vil lægge fjeld til at sikre dansk overblik og dansk suverænitet deroppe.
Fra De Konservative lød det: Vi er enige i behovet for at få en radar på Færøerne – det er utrolig vigtigt, at vi ved, hvad der foregår i vores egen baghave.
Vores egen baghave – der er noget, man har misforstået her.
Der er altså to forudsætninger, der kan gøre det danske rige til en stor spiller i Arktis.
Forudsætning nummer 1 er de over 2 mio. km², som kaldes Grønland.
Forudsætning nummer 2 er Færøerne – det er et meget lille land, men det ligger placeret på et strategisk meget vigtigt sted, og med havområdet er der altså tale om 275.000 km².
Danmarks 43.000 km² giver ikke riget nogen stor tyngde lige i denne sammenhæng.
Når jeg hører danske politikere tale som de to førnævnte ordførere, kommer jeg til at tænke på en vittighed, som vi plejede fortælle, da jeg var en lille dreng i Thorshavn.
Der var tre banditter – vi kaldte dem banditter – og de havde begået en forbrydelse, og de var blevet idømt en fængselsstraf på 10 år.
Men så siger dommeren, at de kan blive frikendt og sat på fri fod på én betingelse.
De kan få deres frihed, hvis de lever op til én betingelse – og nu er problemet, at moralen i den her historie er meget vigtig for mit budskab, men jeg er lidt bange for, at formanden vil finde et af de næste ord i historien upassende, og at hun vil give mig en reprimande, hvis jeg siger det, så what to do?
På den anden side har jeg stået her igennem 9 år, og igennem de 9 år har jeg aldrig fået en påtale her på talerstolen – aldrig .
Jeg føler mig lidt som Tottenhamspilleren Gary Lineker, der aldrig fik et gult kort igennem hele sin karriere, så jeg tror faktisk, at jeg vil lave den risikable tackling nu, og så må formanden bagefter bestemme sig for, hvad hun takserer den til.
Altså, dommeren siger til de her tre banditter, at de bliver sat på fri fod, hvis deres tre livgivende organer tilsammen er på præcis 20 cm.
Man plejer at sige, at størrelsen ikke er så vigtig, men i det her tilfælde er den meget vigtig.
Nå, de kommer frem til dommeren, og han sidder med sit målebånd, og han måler den første: 12 cm – det ser ikke godt ud.
Men så kommer den sidste: 1 cm!
Men så snart de er ude af retslokalet, siger den første: Nu står I her, men det er mig, I kan takke for det – I havde ikke stået her, hvis jeg ikke havde præsenteret mine 12 cm i dag.
Men så siger den næste: Hvad så med mig?
I havde sandelig heller ikke stået her, hvis jeg ikke havde vist mine 7 cm.
Nej, nej, nej, siger den tredje.
Det er mig, I kan takke for jeres frihed; vi havde i dette øjeblik siddet bag lås og slå, hvis jeg ikke havde haft jern ... altså hvis jeg ikke havde været opstemt.