Victoria Velasquez (EL), 2022-03-22:
Tak for det, og tak for uddybningen.
Lidt supplerende til det vil jeg sige, at der i punkt 46 på side 6 i tillægsaftaleteksten står, at uddannelses- og forskningsministeren skal godkende de ansøgninger, som kommer.
Vil ordføreren sætte lidt ord på det?
Er det noget, der mere bliver sådan en procesting, at man kommer til at kunne regne med, at ministeren godkender det, eller er der en forventning om, at man så kigger på rammeaftalen og løbende godkender eller ikke godkender, afhængigt af den balance?
Eller hvordan skal man forstå det?
Tak for det.
Hvorfor er vi her, og hvorfor bruger vi så enormt stor en del af vores liv på at lave politisk arbejde?
Uddannelse gør den enkelte borger stærkere og klogere og kvalificerer vores udgangspunkt for at deltage aktivt i samfundet og tage medansvar, og uddannelse giver også bedre og mere lige livschancer – indholdet og mulighederne i ens arbejdsliv bliver forbedret.
Uddannelse er også en enorm styrke for et samfund, fordi de ting, vi så i fællesskab skaber, bliver bedre og forudseende, og det gør de i hvert fald, hvis det er gode uddannelser, og jeg taler her generelt, for selv om vi på en og samme tid både er vidne til uddannelsessnobberi og akademikerbashing, har vi brug for uddannelse og uddannede til de forskellige opgaver, som skal løses, og de forskellige opgaver, som skaber en værdi i vores samfund.
Vi har brug for dem.
Se bare på de tydelige aktuelle eksempler som klimakrisen, Putins invasion af Ukraine eller coronakrisen.
Kloden er sammensat af udfordringer, og vi skal have sammensatte løsninger for at klare det så godt som muligt.
Bare se på den grønne omstilling: Vi har brug for dygtige socialrådgivere, der hjælper med at få den arbejdsskadede omskolet til et job, der er brug for i fremtiden; skolelæreren, der kan få folkeskolen til at danne rammen for eleverne, der klæder dem konstruktivt på til den klimakrise, som vi er i; humanisten, der forstår os mennesker, og hvad der skal til, hvis vi skal få endnu flere med på, at vi skal have den grønne omstilling; eller de naturvidenskabelige, der sikrer og forbedrer teknologiske værktøjer, der reducerer udslippet af CO 2 ; og vi har brug for håndværkere, som oversætter gode ideer til godt håndværk og er afgørende, hvis vi skal lykkes med den grønne omstilling; og sådan kunne jeg fortsætte listen.
Det at skabe de gode rammer for vores uddannelse og skabe de der uddannelser sker ikke med et fingerknips.
Det er enormt komplekst og en enormt kompliceret opgave, og det er en stor opgave, hvis det er, at man skal lykkes med det.
Det handler ikke kun om nogle lokaler, nogle borde og nogle stole.
Det handler om at have nogle gode fag- og studiemiljøer, som unge vælger til, det handler om knække koden, så unge ikke dropper ud, men faktisk får en uddannelse, og det handler om at kunne håndtere det, når ungdomsårgange stiger, men også når de falder.
Det kræver, at man omsætter mange års nedskæringspolitik og markedsgørelse af vores uddannelser med benhård konkurrence om deres overlevelse til i stedet at skabe uddannelser af høj kvalitet, der er gratis at tage, skaber lighed, social mobilitet, og som mægtiggør den enkelte.
Derfor bliver jeg selvfølgelig også alvorligt bekymret, når den nye rammeaftale ikke har den tilstrækkelige finansiering, og når fremtiden for småfag og diversiteten ser sort ud.
Det kunne eksempelvis have været gjort ved at løfte småfagspuljen, som vi kom ind på tidligere, eller ved andre tiltag, der kan holde hånden under vores uddannelser.
Og lad os tage humaniora som eksempel: Den krise, som humaniora står i og ikke mindst ser ind i, bliver ikke løst, ved at man nedsætter en taskforce, eller ved at aftalepartierne følger det tæt, for det er jo en teoretisk sikkerhed.
Det er en teoretisk sikkerhed, som ikke materialiserer sig i virkeligheden, når man ikke afsætter de ressourcer, som der er brug for til det.
Humaniora og også dele af samfundsfag har både som forsknings- og uddannelsesfelter været tiltagende underfinansierede igennem en årrække.
Lad os starte med det uddannelsesmæssige: Uddannelsesmæssigt er dimensioneringen primært gået ud over humaniora, og taksterne er for lave, ikke mindst sammenlignet med de våde fag.
Humaniora kan som fortolkende videnskabeligt hovedområde, hvor læring sker igennem drøftelser, ikke i samme grad som naturvidenskabelige fag bruge masseforelæsninger, hvor man f.eks. lærer matematiske formler, som de er.
I praksis rammes sådan nogle uddannelser også hårdere af en dårlig økonomi, og særlig småfag er allerede i dag markant i klemme, fordi der ikke er undervisningskræfter til at sikre bredde og niveau.
Der er mange eksempler på, at uddannelseskvaliteten lider under skævheden på humanioraområdet, og det gælder i forhold til undervisningstimer, kontakt til vejleder og forskellige normer for timer til specialevejledning, og sådan kan listen fortsætte.
Derfor opstår der også over tid en ond spiral af underminering af uddannelseskvaliteten, som igen kan bruges som argument for lukninger, og som skræmmer unge fra at søge ind på de her uddannelser.
Og når jeg nævner det her – og det er bare for lige at slutte af – er det, fordi vi ikke kan se dagens aftale i et vakuum.
Det fungerer ikke i et vakuum.
Det spiller hårdt sammen med den virkelighed, som den er en del af.