Kim Edberg Andersen (NB), 2023-12-01:
Det er jo en sværere debat, end man lige regner med, for man tror, at man kan læne sig op ad fakta, altså et bmi på 25, 30 eller 35.
Hvis vi brugte den målestok til at måle det, ville jeg være svært overvægtig tenderende til fed, ville Monika Rubin sige, for jeg har et bmi lige tæt på 30.
Det er bare for at sige, at det ikke er alting, der er sort-hvidt, når vi snakker fedme.
Jeg vil så også lige bekræfte, at fru Monika Rubin faktisk aldrig har kaldt mig fed, sådan at det ikke skal hænge på hende senere, at hun går og udskammer mig på grund af min vægt.
Men vi skal jo så også passe på med at gå i den anden grøft og sige, at det er selvforskyldt, hvis man er overvægtig, og at vi kun vil give den type medicin igennem en læge, hvis det handler om diabetes.
For der er mennesker, som er meget overvægtige, og i forhold til dem bliver vi som et ansvarligt Folketing bare nødt til at sige: Okay, ud over livskvalitet er der altså også nogle regninger til samfundet, der kommer med denne overvægt, f.eks. knæoperationer.
Hvis man siger, at det er selvforskyldt at være fed, kan man også sige, at det er selvforskyldt at komme til skade, når man tager på skiferie, og så skulle bruge sundhedsvæsenet, når man kommer hjem.
Der er andre områder, hvor man selvforskyldt gør skade på sig selv, og hvor vi som samfund går ind og siger, at vi dækker det.
Men jeg synes, at det er fornuftigt, når ministeren i hvert fald åbner op for, at det her måske kan ske på sigt.
Det er en ny medicin.
Lad os nu se, om der ikke lige om lidt kommer konkurrenter, der kan presse prisen, og om fabrikken ikke bliver udbygget, sådan at de kan producere noget mere.
For guderne skal vide, at jeg har levet så længe, at jeg har oplevet de to største medicinske vidundere, Viagra og Wegovy, som begge to har løst ting, og som mennesker er villige til at tage – faktisk også mennesker, der er ikke nødvendigvis har brug for det.
Det er der, vi lige skal huske at lægge snittet.
For som sagt er jeg jo svært overvægtig tenderende til fed, og jeg ville kunne gå ind på nettet – jeg testede det lige nu – og få lov til at købe min Wegovy for 199 kr., så jeg kunne komme i juleform og spise rigtig meget and.
Det er jo den type mennesker, der gør det, som vi skal have ud af ligningen, når vi tager den faktuelle og reelle debat om, om vi anerkender fedme som noget, som er så sygdomsskabende, at det er noget, som vi som samfund skal ind at kigge på.
Det tror jeg faktisk vi skal.
Jeg har en bekymring i forhold til pengene.
Worst case-scenariet er jo bare, at hvis alle skulle have det med tilskud, så ville det koste 32 mio. kr.
Men uanset om det er 1.000 kr. eller 32 mia. kr., bliver jeg nødt til at sige som ordfører for Nye Borgerlige, at det jo ikke skal finansieres via øgede skatter eller øgede offentlige udgifter.
Så skal vi finde pengene et andet sted.
Noget af det kan vi gøre via effektiviseringer, men måske er der så noget andet velfærd, vi skal skære fra.
Enhedslisten ville jo falde ned af stolen, hvis jeg sagde: Lad os fjerne tandlægehjælpen til de unge.
Det her giver da noget mere mening, vil jeg sige.
Jeg synes, at intentionen er rigtig, og jeg synes, at debatten er vigtig, og jeg håber virkelig, at vi, selv om det nok ikke går igennem og vi nok ikke kommer til forhandlinger om det, faktisk kan begynde at tage det her seriøst og udvide det.
Jeg har også personer i min omgangskreds, for hvem fedme har været et problem, og jeg tror dybest set ikke, at vi får fat i dem alle sammen.
Jeg har en kammerat, som dybest set kun er tyk, fordi han godt kan lide at spise for meget.
Det er han helt bevidst om.
Det er et valg.
Jeg har også mennesker i min omgangskreds, som har kæmpet og har forsøgt at tabe sig og aldrig har kunnet tabe sig.
Jeg tror ikke, at de har nogen psykiske lidelser eller nogen spiseforstyrrelser, men de har en eller anden form for livsstil, som de skal hjælpes med at ændre.
Så der skal andre ting til end bare en sprøjte.
Vi skal have hjulpet folk, så de, når de er kommet af Wegovy igen, har lært at omlægge deres livsstil, sådan at de kan holde sig på den vægt, de nu ønsker at have.
Og det er ofte bare en vægt, der gør, at de igen er mobile nok til at fungere socialt og turde gå ud, og at de slipper for, at folk ser dømmende på dem, hvis de går ned og køber en kage sammen med deres ven, der er svært overvægtig tenderende til fed.
Det er småting.
Så måske er det ikke kun læger, men også socialrådgivere eller psykologer, der skal have retten til at hjælpe folk på den her måde.
Jeg tror, at vi skal den her vej.
Jeg tror, det bliver nødvendigt.
Jeg tror, at vi skal acceptere, at fedme er en del af sygdomsbilledet, ikke kun når de får type 2-diabetes på grund af det eller ødelægger deres knæ, men allerede inden.
Men jeg synes, det er meget udefinerbart, både hvem der skal have det, og hvor meget det koster, også når man kigger på det i forhold til den engelske situation.
Jeg har oplevet udvalget som et vidende udvalg, som faktisk gerne vil finde løsninger sammen.
Tak for ordet.