runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peder Hvelplund (EL), 2019-12-19:
Nej, det kan vi ikke.
For som jeg redegjorde for i min tale, mener vi, at hvis vi skal tale om et femte velfærdsforbehold, bliver man nødt til at tage hele området, og det omhandler ikke kun optjening af retten til sociale ydelser, hvorunder også optjeningsprincippet, som Dansk Folkeparti tidligere har været stor fortaler for, ligger.
Man skal se på hele området bredt, også i forhold til arbejdsmarkedet, for at undersøge, hvordan vi sikrer danske arbejdstageres rettigheder på arbejdsmarkedet.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-12-19:
Jeg forstår slet ikke, hvad ordføreren siger.
Det her forslag handler om, at Danmark hjemtager beføjelsen til selv at bestemme, hvem der skal have udbetalt ydelser, og under hvilke vilkår.
Altså, det er kollegaerne her i salen, de 179, der afgør det.
Og så må man jo finde ud af, om der er opbakning til et optjeningsprincip.
Det er det, forslaget handler om.
Så hvis det er den misforståelse, der let kan ryddes af vejen, så regner jeg da med, at Enhedslisten kan bakke det op.
Peder Hvelplund (EL), 2019-12-19:
Enhedslisten er jo enig i, at det er Folketinget, der skal beslutte, hvordan danske velfærdsydelser skal tildeles.
Det princip, vi ikke er enige i, og som fremgår af det beslutningsforslag her, er jo, at der skal være et optjeningsprincip.
Det er selve optjeningsprincippet, hvad jeg også redegjorde for i min ordførertale, som Enhedslisten er og altid har været modstandere af.
Hvis vi skal til at kigge på hele socialområdet og tale om et femte velfærdsforbehold, bliver vi nødt til at tage hele arbejdsmarkedsområdet med ind under det.
Og for Enhedslisten kommer et optjeningsprincip ikke til at være en del af det.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-12-19:
Der må jeg sige, at ordføreren overraskede mig.
Hele den tale, ordføreren holder, peger jo på, at man så kan støtte det her forslag.
Hvis jeg bare må citere fra mit eget forslag: »Et sådant forbehold vil sikre, at alle beslutninger om udbetalinger af su, dagpenge, børnepenge eller andre ydelser til EU-borgere, der befinder sig i Danmark, altid har et flertal i Folketinget bag sig.«
Er der noget i det – altså at det er Folketinget her, der afgør, hvem der skal have udbetalt danske velfærdsydelser – som Enhedslisten ikke kan se sig selv i?
Det tror jeg vil interessere rigtig mange på den EU-kritiske venstrefløj.
Peder Hvelplund (EL), 2019-12-19:
Tak for det, formand.
Nu kan jeg forstå, at ordføreren for forslagsstillerne er glad for at få hilsner, så jeg kan hilse fra hr. Søren Søndergaard, som desværre ikke er i stand til at være til stede her i dag, og derfor skal jeg ydmygest forsøge at forsvare og forfægte Enhedslistens holdninger.
Til gengæld er vi klare modstandere af at indføre optjeningsprincipper på velfærdsydelser.
Det betragter vi som et forsøg på at underminere principperne i vores skattefinansierede velfærdssystem, som jo bygger på, at alle skattepligtige har ret til de velfærdsydelser, man kan få for sin skattebetaling.
Vi betragter det som en diskrimination af danske og udenlandske arbejdere – for det rammer jo også danske arbejdere – der betaler skat her i landet, hvis man indfører optjeningsprincipper, som medfører, at man ikke har samme rettigheder til velfærdsydelser som andre skatteydere.
Det er en diskrimination, der bygger på en ubehagelig myte om, at udenlandske arbejdere, der kommer her til landet, kommer for at stikke snablen ned i vores offentlige kasser, såkaldt velfærdsturisme.
Men der er intet belæg for den mistænkeliggørelse.
Det er der ingen evidens for, som det hedder på nudansk.
Udlændinge kommer her for at arbejde og ikke for at snylte.
Dertil kommer, at det ikke er tilstrækkeligt med et forbehold over for sociale ydelser.
Enhedslisten finder, at EU's indblanding i reglerne for arbejdsmarkedet, f.eks. udstationeringsdirektivet og EU-Domstolens fortolkning af dette, som begrænser medlemslandenes ret til at stille de samme krav til udstationerede virksomheder som til danske virksomheder, er et lige så stort problem.
Et eventuelt krav om en femte undtagelse bør derfor i det hele taget omfatte EU's sociale arbejdsmarkedspolitik og formuleres meget præcist, så det gøres klart, at EU's regler om fri bevægelighed ikke har indflydelse på Danmarks ret til suverænt at fastlægge regler for arbejdsmarkedet, social- og velfærdspolitikken samt skattepolitikken, sådan som det jo faktisk også var og har været forudsætningen siden afstemningen om dansk medlemskab i 1972. Enhedslisten kan derfor i den foreliggende form ikke støtte beslutningsforslaget.
Halime Oguz (SF), 2019-12-19:
Jeg vil sige, at i SF er vi selvfølgelig klar til at diskutere, hvis der skulle være problemer med koordinationen af de sociale ydelser i EU, men helt at træde ud af de aktuelle forhandlinger i EU, synes jeg ikke rigtig er aktuelt at diskutere lige nu.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-12-19:
Jeg kan fuldstændig bekræfte, at Dansk Folkeparti er meget optaget af velfærdsstaten.
Det er derfor, vi bl.a. er så meget imod at sende velfærdskroner ud til folk, der ikke burde have dem.
Men det er ikke rigtig et svar på spørgsmålet.
Fru Halime Oguz prøver sammen med andre EU-positive partier at stille det der underlige modsætningsforhold op, at man ikke kan have et indre marked uden at have den sociale union.
Der er det så bare, jeg gerne vil høre fra Socialistisk Folkeparti: Hvorfor kunne vi ikke gå tilbage til det?
Hvorfor ville det betyde, at hele det indre marked forsvandt?
Halime Oguz (SF), 2019-12-19:
Tak for spørgsmålet.
Det, jeg gerne ville påpege, og det, som jeg også har understreget, er, at det indre marked faktisk gavner os danskere.
Det gavner os i den forstand, som f.eks. ROCKWOOL Fonden i flere rapporter har påvist, at arbejdskraftens fri bevægelighed bidrager med milliarder af kroner til den danske statskasse.
Så det der med bare at pille et enkelt element ud giver simpelt hen ikke mening, for vi har ret til de samme ydelser i de andre lande.
Morten Messerschmidt (DF), 2019-12-19:
Tak, formand.
Jeg hørte fru Halime Oguz sige, at man ikke kan have det indre marked uden også at have adgang til velfærdsydelser.
Hvis vi så taler konkret om su, er det sådan, at i 1986 traf EU-Domstolen dengang beslutning om, at su ikke var en del af det indre marked.
For hvis man ikke i dag kan have et indre marked uden adgang til su, og dengang havde man inden for de regler, der er gjaldt, ikke adgang til su, var der så ikke noget indre marked i 1986?
Halime Oguz (SF), 2019-12-19:
Desværre forstod jeg ikke det sidste af det, du sagde, men det, jeg gerne vil sige ...
Morten Messerschmidt (DF), 2019-12-19:
Det er jo altid dejligt med hilsner, også fra Alternativet.
Når SF's ordfører taler om det indre marked og om, at Danmark vil blive smidt ud af det indre marked, hvis vi beslutter, at det er her i Folketinget, man afgør reglerne for tildeling af sociale ydelser, så kunne det være, at vi lige i fællesskab skulle kigge tilbage på, hvordan det indre marked har udviklet sig.
Jeg går ud fra, at fru Halime Oguz f.eks. inden for su-området – det er jo meget det, vi taler om – er opmærksom på Grzelczykdommen fra 1986, hvor EU-Domstolen jo gør det meget klart, at su ikke er en del af det indre marked.
Så dengang i midtfirserne var adgangen til su ikke en ret, man som vandrende arbejdstager kunne kræve efter EU-reglerne.
Og så vil jeg bare gerne spørge: Er det fru Halime Oguz' opfattelse, at der i 1986 ikke var et indre marked?
Jeg er sikker på, at formanden giver hr. Lars Aslan Rasmussen ret til at stille mig spørgsmål, når jeg står, hvor hr. Lars Aslan Rasmussen står nu.
Indtil da forholder vi os til det, hr. Lars Aslan Rasmussen siger, og det er ikke svar på det givne spørgsmål.
Udstationeringsdirektivet er ikke et spørgsmål om adgang til danske børnepenge, dagpenge, kontanthjælp og su.
Vejpakken, som udenrigsministeren i sin uudgrundelighed nævnte tidligere, har intet med dansk su, dagpenge, kontanthjælp eller noget af det andet at gøre.
Så derfor, hr. Lars Aslan Rasmussen, repræsenterende det eneste parti, der i dag er i regering i Danmark: Kom med ét eksempel på, at det inden for det område, vi her taler om, har nyttet, har være til gavn for danskerne, at regeringen sidder med omkring bordet.
Jeppe Kofod (S), 2019-12-19:
Jeg tror, jeg sagde det meget klart: Vi ønsker jo at føre en aktiv udenrigs- og sikkerhedspolitik, og vi vil bestræbe os på og gøre alt det, vi overhovedet kan, for at få bredest mulig opbakning i Folketinget til det.
Det mener vi at den til enhver tid siddende regering har en kæmpe forpligtelse til, og dermed vil jeg også sige, at den proces, der her lægges op til, med tydelig, systematisk og bedre inddragelse af Udenrigspolitisk Nævn sikrer, at alle informationer er fyldestgørende og ikke minimalistiske.
Alt det her er rigtig vigtigt for den her regering.
Jeg tror, at hvis vi deler analyser, hvis vi deler information, og hvis vi gør tingene sammen, så har vi en endnu bedre chance for at få et meget bredt flertal bag operationerne.
Det kan vi også se i den her regerings levetid, for til de operationer, hvor vi rent faktisk har taget stilling til udsendelse af danske militære bidrag, har der været en bred opbakning.
Så jeg håber, at alle partier er med til det her, og jeg håber også, at alle vil se, at vi som sagt arbejder for bredest mulig opbakning til vores udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Michael Aastrup Jensen (V), 2019-12-19:
Jamen tak for det, formand.
Og allerførst vil jeg sige, at man jo ikke skal skælde regeringen ud for, at den bliver klogere.
Selv om nogle på venstrefløjen måske vil kalde det et brudt valgløfte, vil jeg da bare gerne takke herfra – nemlig for, at man er gået væk fra den der meget firkantede matematiske tilgang om et totredjedelsflertal.
For holdningen må jo være her, at hvis der er et flertal, så er det et flertal, og dermed har man også et folkeligt mandat.
Og så har man også et parlamentarisk mandat til at gøre en forskel.
Vi ønsker at gøre en forskel rundtom i verden, og ikke mindst når vi kan se, at andre lande – deriblandt USA – trækker sig væk fra verden, er det vigtigt, at vi fra Europas og Danmarks side også gør en forskel.
Så det her skal bare være ment som en positiv anerkendelse af, at regeringen har skiftet holdning, i forhold til da den var i opposition.
Jeppe Kofod (S), 2019-12-19:
Altså, det, som jeg helt klart slog fast, er, at den her regering agter at føre en aktiv dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik – altså det, der er behov for for at sikre Danmark vores tryghed og vores sikkerhedsinteresser i den verden, vi lever i.
Og derfor arbejder vi selvfølgelig på, at når vi træffer beslutninger, så sker det på det bredest mulige grundlag.
Og jeg håber, at ansvarlige partier her i Folketinget vil være klar til at tage imod det tilbud om opbakning til så vigtige operationer.
Vi mener, at det er mere vigtigt at se på, hvordan vi får ført den rigtige politik, som tjener Danmarks interesser, end at fastlægge en bestemt brøk.
Det har intet at gøre med, hvor vigtige de operationer er; det er bare i forhold til, hvordan vi laver processen.
Så jeg håber også, at SF vil være med, sådan som man har været mange gange, til fremover at sikre, at vi kan varetage Danmarks udenrigs- og sikkerhedspolitiske interesser bedst muligt i fællesskab.
Karsten Hønge (SF), 2019-12-19:
Udenrigsministeren siger, at dansk udenrigspolitik ikke skal reduceres til tal og brøker.
Jeg synes, det var en usædvanlig nedladende kommentar, for det handler netop ikke bare om tal og brøker, men om noget så vigtigt, som at når vi sender danske soldater af sted med risiko for, at de mister livet, så må det forventes, at de har et solidt flertal bag sig, når de bliver sendt af sted.
Så det er altså ikke på grund af tal og brøker, men for at give danske soldater bevidstheden om, at de ubetinget har et folkeligt mandat.
Socialdemokratiet har jo tidligere støttet, at vi netop skulle have et totredjedelsflertal.
Så hvad er det, der har forandret sig fra at være noget, som man faktisk støttede – som var en del af regeringsgrundlaget fra 2011 til 2015 – til, at det nu nærmest blot medfører et træk på skulderen og bliver et spørgsmål om tal og brøker?
Eva Flyvholm (EL), 2019-12-19:
Allerførst vil jeg også kommentere det med flertallet, og jeg er meget enig med hr. Karsten Hønge i, at det her med et totredjedelsflertal, når man går i krig, altså er vigtigt.
Det handler om, at det er en særdeles alvorlig beslutning at træffe, når man sender folk i krig, og derfor synes jeg også, det er fornuftigt at sikre, at der er en meget klar politisk opbakning til det og en grundig diskussion af det.
Det er jeg ked af at udenrigsministeren ikke længere er enig i.
Det er jo også noget af det, som jeg synes har manglet langt hen ad vejen.
Senest er vi jo også kede af, at Irak- og Afghanistankommissionen ikke blev til noget.
Hvad er udenrigsministerens syn på det?
Trine Bramsen (S), 2019-12-19:
Det synes jeg sådan set
udenrigsministeren svarede ganske glimrende på; at det også er hos ham, at det i så fald vil skulle drøftes videre.
Så det vil jeg foreslå at rette til ham under replikken.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-12-19:
Det her er ikke »dril ministeren«, det er for at forstå, hvad ministeren siger.
Men i forhold til det her med forskellen mellem, hvad det er, de store indsatser: Er det så dér, man skal have to tredjedele?
Altså, for jeg er meget optaget af, at vi egentlig – det kan godt være, det er meget formalistisk –
laver nogle regler, fordi vi jo netop kan se med udredningen, at meget foregår så uformelt, som det gør.
Så er ministeren i forhold til de store indsatser da med på at sætte nogle regler op, der siger: Jamen vi skal have et totredjedelsflertal, når vi f.eks. skal sende soldater af sted og det ikke handler om to stabsofficerer, men om de større indsatser?
Trine Bramsen (S), 2019-12-19:
Men jeg synes sådan set ikke, der er grund til at være forvirret.
Jeg synes faktisk også, at den her debat er alt for vigtig til at skulle lege »Nu driller vi ministeren«.
Der er ikke nogen tvivl om, at det bredest mulige flertal – det handlede hele min tale om – altid er at foretrække.
Ellers var der jo heller ikke nogen grund til at inddrage og også for mit vedkommende som forsvarsminister at gå ud over forligskredsen.
Hvis jeg ikke havde et ønske om det, kunne jeg bare ignorere dem, der ikke var en del af forligskredsen.
Så jeg synes, det ligger som en grundpræmis, at den brede inddragelse altid skal være forudsætningen for, at vi træffer beslutninger her i Folketinget, og det er bestemt et ønske, at der er så mange mandater bag som muligt.
Jeg har været stolt over de seneste bidrag, vi har vedtaget, hvor det jo har været et stort set samlet Folketing, der har stået bag de soldater, vi sender ud.
Men der kan jo også være forskel på bidrag, som jeg netop sagde, altså om det f.eks. handler om en til to stabsofficerer, der skal sendes ud et sted, hvor der måske er en politisk kompleksitet, som gør, at flertallet er mindre, men stadig er til stede, eller om det er de store udsendelser i den skarpe ende.
Michael Aastrup Jensen (V), 2019-12-19:
Jeg troede, at regeringen var blevet klogere siden oppositionstiden, og at nu var et flertal et flertal, og at man selvfølgelig ville søge det bredest mulige flertal.
Fint nok, men nu er det så, at forsvarsministeren åbner op for, at der åbenbart er forskel på definitionen af, hvor bredt sådan et flertal skal være.
Så jeg må bare indrømme, at jeg er forvirret på et meget højt plan, og det må vi jo så prøve at spørge noget dybere ind til.
Jeppe Kofod (S), 2019-12-19:
For det første tror jeg ikke, der er nogen uenighed mellem os og Enhedslisten om, at den klare hensigt om en bred parlamentarisk opbakning er en hensigt, vi forhåbentlig har i fællesskab.
Men at en vilkårlig flertalstærskel skal være afgørende, mener jeg ikke kan stå i vejen for at føre den nødvendige og rigtige danske udenrigs- og sikkerhedspolitik, der passer på Danmark og sikrer vores interesser.
Altså, her kan der måske være en vis uenighed.
Det er rigtigt og vigtigt, at vi får en debat, og derfor er krigsudredningen også i sig selv noget, der vidner rigtig godt om det.
Altså, det er et rigtig grundigt stykke arbejde med gode konklusioner, men også anbefalinger til, hvordan vi i fællesskab – Folketinget og regeringen – kan gøre det bedre fremadrettet.
Vi skal have en vigtig offentlig debat også om de krige, vi har været involveret i.
Trine Bramsen (S), 2019-12-19:
Jeg vil bare sige, at noget af det, jeg faktisk har set frem til ved den her forespørgselsdebat i dag, jo ikke bare er at skulle stå og svare på spørgsmål, men sådan set også at lytte til de indspark, der kommer.
Så tak for det.
Søren Espersen (DF), 2019-12-19:
Ja, det er egentlig mere en bemærkning end et spørgsmål, men det er også det, det her hedder: en kort bemærkning.
Jeg vil gerne takke forsvarsministeren for regeringens beslutning om at lave en tidligere inddragelse af Nævnet, og jeg vil også udtrykke forståelse for – og det tror jeg også vi i Nævnet skal lægge os på sinde – at når man gør det, har det også den konsekvens, at man fra regeringens side ikke nødvendigvis kan vide alting, og at man ikke har fuldstændig fod på situationen.
Det må vi så lære at erkende, for vi har en tendens til at forvente, at når regeringen kommer og fortæller et eller andet i Nævnet, er det tjekket på alle mulige forskellige måder.
Så det er altså en gave til Nævnet, men også noget, vi selvfølgelig skal være opmærksomme på bliver vores ansvar i den henseende.
Trine Bramsen (S), 2019-12-19:
Jamen jeg synes, der er stor forskel på, om vi sender et rigtig stort bidrag helt ud i den skarpe ende, og vi sender et bidrag med en til to stabsofficerer af sted til et kontor.
Jeg synes, der er stor forskel.
Risikoen ved de bidrag, som vi sender af sted, er forskellig.
Jeg tror, at vi ser ens på de bidrag, der blev sendt af sted til Irak og Afghanistan i forhold til flertal, men der er forskel på det og så en til to stabsofficerer.
Eva Flyvholm (EL), 2019-12-19:
Jamen ud fra den logik kunne jeg da godt tænke mig at spørge forsvarsministeren, hvad det så er for nogen operationer, som man kunne tænke sig ville have gavn af de to tredjedeles flertal.
Vi var jo tidligere i forhold til Irakkrigen enige om, at der ville det altså have været godt, at man havde sikret sig et ordentligt flertal.
Det har Socialdemokratiet jo også ment, og det er derfor, vi har peget på de to tredjedeles flertal som en rettesnor for det.
Så hvad kunne det være for nogen operationer, og ville det så ikke give mening at bruge de to tredjedeles flertal i den sammenhæng?
Trine Bramsen (S), 2019-12-19:
Det står i hvert fald klart for mig efter at have været forsvarsminister et halvt år, at der er meget stor forskel på de udsendelser, vi har.
Nogle er af mere af, kan man sige, stabsmæssig karakter, hvor det handler om kontorbidrag, altså strategiske indsatser, mens andre er ude i den skarpe ende.
Der er altså markant forskel på de bidrag, vi sender.
Nogle har en ekstrem politisk kompleksitet, mens andre ligger, jeg ved ikke, om man kan bruge begrebet lige til højrebenet – det synes jeg aldrig man skal gøre, når det handler om at sende soldater ud – i hvert fald i politisk henseende, og derfor synes jeg faktisk, det giver god mening, at man graduerer indsatserne og vurderer, at der er nogle bidrag, der er så store, at der ikke må være nogen tvivl om, at man skal have den brede opbakning, og at der så er andre bidrag, som er mindre, som har en anden kompleksitet, og som ikke behøver den samme opbakning.
Karsten Hønge (SF), 2019-12-19:
Jeg synes, forsvarsministeren skal have en chance for at opklare det spørgsmål, som jeg stillede til udenrigsministeren, men som vi aldrig kom til.
Tågerne bredte sig i udenrigsministerens svar, og præcis derfor vil jeg bare spørge: Hvad er årsagerne til, at Socialdemokraterne har skiftet holdning, i forhold til om man skal kræve to tredjedeles flertal for at sende danskere i krig i udlandet?
Marie Krarup (DF), 2019-12-19:
Dansk Folkeparti stemmer i dag nej til lovforslag nr. L 41 om tildeling af statsborgerskab.
Dansk Folkeparti har i historiens løb stemt nej til 40 ud af de 54 lovforslag, der har været i salen her siden 1995 – det årstal, hvor Dansk Folkeparti blev oprettet.
Vi har stemt nej som det eneste parti.
Vi har heldigvis fået skærpet kravene til, hvordan man skal få statsborgerskab i Danmark, men vi er langtfra i mål.
Statsborgerskabet er den danske nations inderste og vigtigste forsvarslinje.
Vi må ikke slippe nogen ind over den linje, som ikke virkelig vil Danmark, men det har dette Tings partier gjort 54 gange siden 1995.
Det er en af årsagerne til, at vi står med de problemer, vi står med i dag: terrorsager, ghettoer, syrienskrigere og jihadister.
Det er blevet en del af danskernes hverdag.
Det er sørgeligt.
Det har vi i Dansk Folkeparti kæmpet imod, og det bliver vi ved med at kæmpe imod, og derfor stemmer vi nej i dag.
Jens Joel (S), 2019-12-19:
Tak for det.
Jeg skal blot meddele, at Finansudvalget efter afstemningen om de ændringsforslag, der var blevet stillet til finansloven for 2020, har holdt et møde, hvor afstemningsresultaterne blev gennemgået.
Og jeg kan herefter på et enigt udvalgs vegne meddele, at denne gennemgang ikke har givet anledning til bemærkninger eller til, at der stilles yderligere ændringsforslag.
Så det betyder, at finanslovsforslaget indstilles til fortsat behandling.
Søren Espersen (DF), 2019-12-19:
Jeg synes jo, at ordføreren sætter en glorie på sig selv.
Altså, det her er et spørgsmål om at have tillid til regeringen, og i Dansk Folkeparti havde vi dengang tillid til, at det, Anders Fogh Rasmussen fortalte os, var rigtigt.
Det stemte vi efter, ligesom vi et par år tidligere i det sikkerhedspolitiske havde tillid til Poul Nyrup Rasmussen fra Socialdemokratiet, i forhold til at det var rigtigt at gå i krig i Afghanistan.
Hvis ikke man har tillid til regeringen, må man jo vælte regeringen.
Men når det drejer sig om de her emner, er man nødt til at have tillid til regeringen, som bygger vores efterretningstjenester, og som bygger på et samarbejde mellem de vestlige efterretningstjenester.
At stå her så mange år efter og sige, at det var fake news og det burde man have vidst, er ikke fair over for dem, der traf beslutningen dengang.