Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2025-05-13:
Aalborg Kommune, Sønderborg Kommune og Københavns Kommune er bare nogle af de kommuner i Danmark, hvor jeg har boet i mange år af mit liv, og det er meget forskellige kommuner og forskellige byer, der har forskellige behov.
Med den anerkendelse af, at byer har meget forskellige behov, har SF og Enhedslisten derfor også lavet det her forslag, på baggrund af at vores store kommuner oplever et benspænd – det kaldte Konservatives ordfører det – og det benspænd er, at vi herindefra fratager dem nogle muligheder for at kunne planlægge bedre, så man får nogle blandede byer med blandede boligformer, og så vi ikke fortsætter den tendens, som vi har kunnet se de senere år, til, at der kommer flere og flere private udlejningsejendomme, som overtager en større og større andel af markedet.
Det er der flere grunde til.
En af dem er selvfølgelig, at vi har været inde i en periode med lave renter, og hvor sætter kapitalfonde og andre investorer så deres penge?
Det gør de i høj grad i boligmasse, hvor der er sikkerhed for ens investeringer og en gevinst, fordi værdien af boligmassen stiger, specielt i de større byer.
Problemet er jo bare, at bortset fra at det kan være meget rart for den pågældende pensionskasse eller kapitalfond, har det jo en uheldig indvirkning på vores større byer, fordi boligen bliver et spekulationsobjekt og ikke et sted, hvor folk nødvendigvis kan bo.
Det er jo også derfor, at vi ser, hovedsagelig i København, men jo også i Aarhus og andre steder, at man får nogle meget, meget dyre udlejningsejendomme, hvor folk jo så, hvis de overhovedet har råd til at bo der i en periode, bor i meget kort tid, indtil de finder et nyt sted at bo, der er lidt billigere, hvor de så også bor kort tid, indtil de finder et nyt sted, der er lidt billigere.
Det gør jo også noget ved sammenhængskraften i lokalområdet, de kvarterer eller de udlejningsejendomme, hvor man måske gerne vil opdyrke et godt naboskab over længere tid.
Den boligform, jeg selv har boet i i flest år i København, nemlig andelsboligen, er også på vej ud.
Det er en boligform, hvor man så bor nogle år, og så sælger man den typisk nogenlunde til det, man købte den for.
Vi har på godt og måske mest ondt fået et boligmarked, der også er blevet utrolig spekulativt og i visse dele af landet også er blevet rigtig god forretning for dem, der har været så heldige at kunne komme ind på boligmarkedet.
Det er der så bare rigtig mange der ikke har kunnet, og de er så overladt til et privat udlejningsmarked, hvor der virkelig bliver skruet på prisen.
Det kan ikke passe, at en familie med to små børn skal bo i en toværelseslejlighed og betale 15.000 kr. om måneden.
Det er simpelt hen ikke rimeligt, og det er heller ikke en naturlov.
Det er et resultat af politik.
Det er et resultat af fradragsregler, af manglende beskatning og af manglende planlægning, og det behøver ikke at være sådan.
København, for at tage det som eksempel, i forhold hvordan boligmarkedet har udviklet sig, ligger måske et sted midt imellem London som den ene yderlighed – der har jeg også boet, og der boede vi otte mennesker i et lillebitte byhus beregnet til en familie på fire, fordi det var det, vi kunne betale – og så hovedstaden i Østrig på den anden side, altså i Wien, hvor man i årtier faktisk har planlagt sin boligudvikling, og hvor man har ønsket at have mange forskellige boligformer, så der både var boliger til velhavende, mindre velhavende, studerende og andre.
Vi har en ekstremt markedsorienteret tilgang til vores boligmarked i Danmark, ikke mindst i vores større byer, og der siger SF og Enhedslisten bare stille og roligt med det her forslag: Lad os nu give vores kommuner friheden til at kunne planlægge bedre, altså fjerne nogle benspænd.
Vi siger ikke, hvad de skal gøre, eller hvordan de skal føre boligpolitik, men vi fjerner nogle forhindringer, sådan som de har efterspurgt, så de kan levere nogle bedre boligtilbud for byens borgere.
Det er det eneste.
Tak for ordet.