Frederik Vad (S), 2023-01-31:
Jeg synes ikke, at det at have blandede ungdomsuddannelser er at efterlade nogen som helst regning til nogen som helst, for vi ved jo, at hvis vi f.eks. holder antallet af unge med anden etnisk ikkevestlig baggrund på de her gymnasier på et sted mellem 15 og 30 pct., kan vi faktisk godt håndtere det, for så er der en klassekammerateffekt, der spiller ind, og så bliver rigtig, rigtig manges, især af de underprivilegeredes, liv løftet både økonomisk og frihedsmæssigt i forhold til det liv, der ligger foran dem osv. Så for mig at se smider vi ikke nogen regning på børneværelset.
Den regning, vi ville smide på børneværelset, ville være den regning, der ville opstå, hvis vi herindefra siger: Jamen vi kører bare en opsplitning, så hegner vi de sociale problemer ind, og så laver vi nogle ghettoiserede uddannelsesinstitutioner og boligområder, hvor vi så kan hegne de sociale problemer ind, så vi andre slipper for dem.
Det ville være at svigte vores samfund og de værdier, Danmark bygger på.
På Ørestad Gymnasium i København har 46 pct. af eleverne anden etnisk baggrund end dansk.
5 km derfra ligger Christianshavns Gymnasium.
Her er det kun 2 pct. af eleverne, der har anden etnisk baggrund end dansk.
Og udviklingen fortsætter.
Der er en grund til, at elever, lærere og rektorer på en række gymnasier i årevis har råbt vagt i gevær over udviklingen på det her område.
I de største byer i Danmark er vores uddannelsesinstitutioner ved at blive delt op i et vildt bekymrende tempo: rige og fattige, sorte og hvide, kulturelt udfordrede og kulturelt homogene.
Vi beholder den del af aftalen, der sikrer, at lokale ungdomsuddannelser ikke lukker rundtomkring i landet, ved at holde fast i muligheden for kapacitetsstyring.
Det er godt, og det vil bidrage til at sikre, at man kan tage en ungdomsuddannelse i hele landet.
Men forældreindkomst som kriterie for elevfordelingen fjernes og erstattes midlertidigt af et kriterie om transporttid.
Det kan vi sagtens få gennem Folketingssalen den her vinter, men problemerne er der jo stadig væk.
De er ikke forsvundet.
Opsplitningen af vores land fortsætter.
Den elevfordelingsaftale, Socialdemokratiet sammen med andre gennemførte sidste år, var hverken udansk, ufri eller uigennemtænkt.
Den ville tværtimod bidrage til at sikre det, som er en drivkraft i socialdemokratisk uddannelsespolitik: at vi går i skole sammen, at vi kender hinanden, at vi ikke lever i forskellige mærkværdige parallelsamfund, men lever i det samme land.
Danmark er blevet et af de mest harmoniske samfund i verden, fordi vi bl.a. mødes på kryds og tværs af sociale baggrunde i klasseværelset og på fodboldbanen.
Kombinationen af stærke velfærdsinstitutioner og et stærkt foreningsliv er med til at gøre os myndige.
Her spiller mødet med andre slags mennesker en stor rolle.
Vi lærer liv at kende, som vi måske ikke møder til familiefødselsdage, juleaften eller i forældrenes vennekreds.
Det skaber ikke kun sammenhængskraft, men kan løfte livsindkomsten, karaktererne i skolen og fremtidsperspektivet for en masse unge.
Den klassekammerateffekt skaber frihed.
Et eksempel på, hvad alternativet til det her samfund er, kan man finde i dagbladet Politiken den 24. januar i år, hvor Danske Gymnasiers formand giver et eksempel på, hvordan et bestemt parallelsamfund kan se ud på et gymnasium, og jeg citerer: »Ja, fordi søgningen til gymnasier med mange tosprogede generelt falder.
Nogle skoler oplever parallelsamfundsproblematikker og i det hele taget integrationsproblemer.
Vi ser især, at gymnasier med mange tosprogede har svært ved at have et aktivt liv på skolen med sociale arrangementer, musicals og udvalgsarbejde.
Vores erfaringer er, at kommer man over 30 procent med anden etnisk baggrund end dansk, begynder nogle af de her mekanismer at slå ind«.
Det er da ikke sådan et Danmark, vi skal styre imod.
Derfor er det også glædeligt, at regeringen i sit regeringsgrundlag på side 22 skriver, at der skal laves en ny model, som forebygger skæv elevsammensætning i de store byer.
Vi har altså givet hinanden håndslag på, at problemet skal løses, og den forpligtende ambition kommer Socialdemokratiet til at holde fast i.
Resultatet vil blive et land med flere virkeligheder, flere samfund, flere majoritetskulturer og flere folk.
Det skal vi undgå, og derfor støtter Socialdemokratiet ikke det her lovforslag og det tilhørende ændringsforslag, fordi det er et punktum i kampen for, at vi skal gå i skole sammen; Socialdemokratiet støtter lovforslaget og ændringsforslaget, fordi det er et komma i kampen for, at vi skal gå i skole sammen.