Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2022-05-06:
Det her lovforslag skal jo bl.a. rette op på den situation, som opstod efter den såkaldte Umbrellasag, hvor der var delt krænkende indhold rigtig, rigtig mange gange.
Som nogle måske kan huske, bestemte Højesteret jo altså, at der var givet tortgodtgørelse nok, fordi der var så mange gerningsmænd, at man samlet set var nået op på et loft for, hvor meget tortgodtgørelse man skulle give.
Det var i hvert fald det, Højesteret kom frem til, og det betød jo i praksis, at de sidste gerningsmænd gik fri; de slap simpelt hen for at betale tort.
Det siger sig selv, at det jo ikke duer.
Med forslaget her vil det fremover være sådan, at alle de her digitale krænkelser, som er begået uafhængigt af hinanden, vil skulle vurderes selvstændigt ved fastsættelsen af tortgodtgørelse, altså uafhængigt af tidspunkt, sted og sammenhæng.
Det synes vi faktisk i SF er ret godt.
For os er det centralt at anerkende den kamp, som de forurettede står i, og de konsekvenser, det har, når andre mennesker uden samtykke på den måde tager kontrollen over deres liv og bruger den magt, som det passer dem, også når den er digital.
Der er kritiske bemærkninger fra Den Danske Dommerforening og Erstatningsnævnet.
De er bekymrede for proportionaliteten i den ordning, som justitsministeren foreslår.
Men det er jo i den forbindelse vigtigt at bemærke, at det samlede beløb, der udmåles i tortgodtgørelse, for alle delinger efter omstændighederne potentielt kan blive højt, men at beløbet jo også vil dække over mange uafhængige krænkelser.
Det er altså mange forskellige gerningsmænd, og det forhold, at den forurettede har været udsat for krænkelsen rigtig mange gange, bør selvfølgelig adresseres.
Hvad angår niveauet for tortgodtgørelse, mødte forslaget jo kritik.
Men vi kan også se, at Justitsministeriet efterfølgende har lagt op til at forhøje niveauet for tortgodtgørelse, sådan at udgangspunktet nu sættes til at være mellem 5.000 og 30.000 kr., og det er nok et bedre niveau under alle omstændigheder.
Det er også vigtigt at huske på, at ofre for digitale krænkelser i ni ud af ti tilfælde selv og næsten i hvert enkelt tilfælde skal anmelde den digitale krænkelse til politiet.
Altså, politiet bistår den forurettede, hvis den pågældende ligesom selv kan komme med materialet, og det betyder, at den forurettede jo også mange gange selv skal søge og finde og konfronteres med det materiale igen og igen, hvis man vil have politiets hjælp.
Det tror jeg er en meget stor og uoverskuelig opgave for mange ofre.
Derfor giver det også mening, at sagerne bliver behandlet individuelt i forhold til tortgodtgørelse.
Med lovforslaget får vi jo også gjort B 56 fra Venstre til virkelighed, så ofre for særlig grove krænkelser mod ens fred og ære også vil kunne få en godtgørelse.
Det var jo et forslag, som vi også bakkede op og derfor selvfølgelig også gør i dag.
Vedrørende den del af forslaget, som drejer sig om erstatning fra staten til ofre for forbrydelser, bemærker fagbevægelsen og flere andre i øvrigt også, at forslaget vil betyde et forøget ressourcetræk i nævnet og forlænge sagsbehandlingstiden, og det er selvfølgelig ikke en særlig god situation.
Vi er enige med ministeriet i, at god forvaltningsskik tilsiger, at sagerne skal behandles inden for en rimelig tid, men det er jo en forudsætning, at rammerne for nævnets arbejde er på plads, og vi har altså brug for en nærmere afklaring, synes jeg, af, om det er tilfældet med det her forslag.
Så står der også noget i høringssvarene om, at forslaget kan medføre en forringelse af de forurettedes økonomiske retsstilling, og det vil vi selvfølgelig gerne lige have uddybet under udvalgsbehandlingen.
For det skulle helst ikke være sådan, at man får mindre i erstatning eller tort efterfølgende.
Så vil jeg bare lige varsle her til sidst, nu vi er ved tort- og erstatningslignende forslag, at SF jo også har fremsat et forslag om at give ofre udsat for en terrorhandling begået i udlandet ret til erstatning.
Det har de nemlig ikke i dag.
Men samlet set synes vi, det her er godt for ofres retsstilling, og vi ser frem til den videre udvalgsbehandling.
Forleden besøgte Retsudvalget jo Retten på Frederiksberg, og der opdagede hr. Peter Skaarup og jeg et lille papirskilt på en dør, hvorpå der stod »Taskforce, »Scandinavian Star««.
Og drevet af vores nysgerrighed var vi lige inde at hilse på den taskforce, som det lykkedes især hr. Peter Skaarup, hr. Søren Søndergaard og mig at få nedsat, og som endelig skal foretage den tilbundsgående undersøgelse af, hvad der skete i Danmarks største mordbrand, som kostede 159 mennesker livet.
Det viste sig nemlig, at man aldrig havde foretaget en undersøgelse af ejer- og forsikringsforholdene, selv om politiet havde sagt det i alle årene, og det er det, man nu sidder og undersøger i den her taskforce, fordi motivet om forsikringssvindel jo har været nævnt rigtig mange gange.
Derfor er det også sådan lidt urkomisk, at jeg, som i virkeligheden kæmper for en mindre lukket offentlighedslov, nu står her og modsiger mig selv, kan man argumentere for, fordi her lukker man lidt ned for offentligheden, men det er nødvendigt.
Først og fremmest er det jo taskforcen, der beder om det, men det, der er udfordringen for taskforcen, er, at de siger, at det kan skade undersøgelsen, hvis der bliver adgang til offentlighed om det materiale, som løbende stilles til rådighed for dem.
De indsamler også en meget stor mængde materiale, så det er faktisk ikke muligt for dem på det tidspunkt, hvor en anmodning om en aktindsigt indgives, at få klarhed over, om materialet skal bruges i en senere efterforskning, og om udlevering rent faktisk kan hindre senere efterforskningsmæssige fremskridt.
Vi kunne jo heller ikke forestille os, at der i en efterforskning var fuld offentlighed om den, for der har man jo brug for at holde kortene tæt ind til kroppen, og det er jo i virkeligheden også det, som de har brug for her.
Og så er der det sidste element, som netop handler om, at man også indhenter materiale i andre lande, f.eks. i USA, og det er jo ikke en efterforskning.
Det her er hverken en efterforskning eller en kommission, så det er derfor, at taskforcen, som ligger midtimellem, lige pludselig har den her åbenhed.
Men man kan ikke forestille sig, tror jeg, at USA leverer noget materiale, som ovenikøbet skal ske på frivillig basis, hvorefter der vil være fuld aktindsigt i det her i Danmark.
Så derfor støtter vi i SF, at man får den her mulighed for at lukke for offentlighed omkring processen og efterforskningen, så man kan have den i fred og ro.
Og så ser vi selvfølgelig frem til, at der engang bliver afrapporteret, og vi glæder os til at læse, hvad der kommer ud af det.
Den del bliver jo offentlig, når vi engang har et resultat fra taskforcen.
Og med de ord kan jeg bakke det op, og det forstår jeg i virkeligheden også at alle andre partier gør.
Det takker jeg for, for jeg mener faktisk, at der sagtens kan være børn med lettere funktionsnedsættelser, som kan have gavn af at blive undtaget for Ungdomskriminalitetsnævnet.
Der kan også være andre børn, altså man er jo ikke særlig gammel, når man er 10 år, og hvis vi så dertil lægger, at man kan være lidt senere udviklet og ikke særlig moden, så har jeg bare meget, meget svært ved at se, hvad det er, man ekstra får ud af at blive sat ned i en proces, hvor der sidder en masse voksne for en bordende og stiller nogle spørgsmål, som man slet ikke forstår.
Jeg anfægter ikke, at det kan være godt at have et ungdomskriminalitetsnævn, som bestemmer, hvad den sociale indsats skal være.
Jeg vil bare gerne høre, om ministeren tror børnene får mere ud af det, altså at vi sætter børnene ned foran de her vokse.