Trine Torp (SF), 2017-02-23:
Jeg synes, man kan høre på vores debat, at den er vigtig.
Jeg har ofte stået i andre debatter og diskuteret kontanthjælpsloftet, 225-timersreglen og integrationsydelsens betydning for børnefattigdom i Danmark.
Hver eneste gang ender det med at blive en samtale om, hvorvidt man opfatter det ene eller det andet rådighedsbeløb som et udtryk for reel fattigdom.
Det synes jeg faktisk er ærgerligt, for i hele den debat glemmer vi at snakke om menneskers egentlige udfordringer, og hvordan det spiller sammen med deres økonomiske betingelser.
Fattigdom er et komplekst problem, som også i høj grad er socialt.
De mennesker, som lever i fattigdom, kan både være økonomisk fattige, men de kan også have et misbrug, psykiske lidelser, have spinkle sociale netværk, mangle et sted at bo eller på anden vis være i risiko for eksklusion fra sociale fællesskaber.
Man kan, som det ofte sker i debatterne, forsøge at adskille faktorerne og argumentere for, at det skal kunne betale sig at arbejde, at man skal løse de mest fremtrædende problemer først osv., men i dagens debat mener jeg, at vi er nødt til at forholde os til de fagpersoner, som fortæller os, at der er store sociale konsekvenser som følge af kontanthjælpsstramningerne, og at der utvivlsomt er sket en stigning i børnefattigdommen.
Når socialrådgivere fortæller os, at der er familier, hvor børn må undvære vintertøj, så skal det få os til at reagere.
Når vi får at vide, at en mor må springe måltider over, for at hendes barn kan være sikker på at få mad, så skal vi reagere.
Når vi hører historier om familier, der sparer på medicin og sociale aktiviteter, så skal vi reagere.
Og når vi hører om familier og børn, der må flytte fra deres hjem og ud af deres lokalmiljø for at bo hos venner eller veninder på meget lidt plads, ja, så skal vi reagere.
Især når beretningerne kommer fra faglige organisationer, der kender til borgernes problemer og møder dem hver eneste.
Jeg tror, at det er svært at forestille sig, hvordan det er at være et af de børn, der vokser op med økonomisk utryghed.
Når børn oplever deres forældres bekymring i hverdagen, ja, så bliver de også selv bekymrede.
Det kan være alt lige fra at overhøre forældrenes samtaler om, hvordan budgettet skal holde sidst på måneden, til rent faktisk opleve, at det ikke gør, og at det har konsekvenser: at man ikke kan få ordentlig mad; at man ikke kan komme til fodbold; at man må droppe sociale aktiviteter, som ens skolekammerater skal til; at man på en lang række områder må lide afsavn.
Det skubber børn ud af fællesskaber, og det skaber ensomhed, som kan påvirke barnet langt ind i deres voksenliv.
Det er organisationer, som på den ene eller anden måde arbejder helt tæt på konsekvenserne.
Jeg vil på det kraftigste
opfordre til, at vi fra politisk hold på tværs af alle partier tager organisationernes bekymringer alvorligt og handler efter det.
På den baggrund håber jeg virkelig, at vi snart kan flytte os væk fra debatten om, hvorvidt der er børnefattigdom i Danmark, og over til rent faktisk at gøre noget ved problemet.
Men hvad kan man så gøre?
Jo, vi kan f.eks. diskutere, hvordan vi kan sikre, at de børn, som vokser op i de økonomisk pressede familier, også får mulighed for at udvikle sig og deltage ligesom alle andre børn.
Det kræver gode daginstitutioner med pædagoger nok til at have øje på det enkelte barn, kunne støtte deres udvikling og de børnefællesskaber, de indgår i.
Det kræver, at vi sørger for et skolesystem, hvor folkeskolen er det naturlige førstevalg, og hvor der ikke sniger sig brugerbetaling ind ad bagdøren.
Det kræver et mangfoldigt kultur- og fritidsliv, hvor det ikke er pengepungen, der afgør, om man kan deltage.
Det kræver, at der er boliger, som er til at betale, også med en stram økonomi, vel at mærke uden at man skal rive sin familie ud af deres hverdag og flytte til den anden ende af landet.
Og det kræver, at kommunerne har en økonomi, som gør det muligt at skabe lige muligheder for et aktivt liv for de borgere, der rammes af arbejdsløshed, sygdom osv.
Det håber jeg at regeringen vil komme med nogle bud på, og ellers vil jeg bare sige, at vi bakker op om den vedtagelsestekst, som Enhedslistens ordfører har læst op.