Carl Valentin (SF), 2025-05-08:
Mange tak.
Der findes lovforslag, der korrigerer og implementerer og finjusterer, og så findes der lovforslag, der for alvor rækker ind i menneskers liv.
Det handler om det lille barn, der melder sin ankomst til livet alt for tidligt, og om forældre, som har brug for støtte, tid og nærvær.
Og det handler om de forældre, der skal sige alt for tidligt farvel til et barn, der ikke fik lov til at blive voksen.
Lad mig starte med de for tidligt fødte.
I 2023 blev 615 børn født enten ekstremt for tidligt eller meget for tidligt, altså før uge 32.
Alligevel har forældre i dag kun ret til op til 3 måneders forlænget barsel ved indlæggelse – 3 måneder i situationer, der ofte varer væsentlig længere.
Det er situationer, hvor tiden i maven blev kortere, end den burde have været, hvor tiden efter fødslen bliver længere, sværere, mere uforudsigelig, hvor et hospitalsophold bliver til måneder i alarmberedskab, og hvor det eneste, man har brug for, er plads til det nære.
Vi har hørt de hjerteskærende historier som med Olivia, der fødte sit barn 16 uger for tidligt, en datter på bare 573 gram, og om Pernille, der måtte vente 3½ måned, før hun kunne få sin søn med hjem fra hospitalet, da han kom ud 14 uger før termin.
Lovforslaget er også et opgør med en anden urimelighed, nemlig at forældre, der vælger hjemmebehandling, det, vi kalder tidligt hjemmeophold, ikke har samme rettigheder som dem, der bliver på hospitalet.
Jeg forstår godt, at man gerne vil hjem i trygge rammer, men når hjemmet i praksis bliver en forlænget hospitalsafdeling med kontrolbesøg, sondemad og døgnkontakt til sygehuset, giver det ikke mening, at vi administrativt stiller de familier dårligere, især ikke, når det i virkeligheden aflaster sundhedsvæsenet.
Med det her lovforslag giver vi tid og fleksibilitet til, at de her familier kan komme godt fra start.
Vi tager også fat et andet sted.
Når livet slutter alt for tidligt, når et barn går bort, inden det bliver voksen, siger vi til de forældre, som har brugt 2 år på at passe et sygt barn: I skal have ro til at komme på fode igen, I skal have mulighed for at sørge uden at bekymre jer om privatøkonomi og beskæftigelseskrav.
Og vi siger: Vi kan ikke tage smerten fra jer, men vi kan give jer tid, et pusterum.
Vi siger: I skal ikke stå alene.
Heldigvis er der bred opbakning i høringssvarene.
Mange forstår behovet for og vigtigheden af, at de her familier får plads til omsorg og nærvær, men det er også tydeligt, at man sjældent får store politiske landvindinger igennem uden modstand.
Dansk Arbejdsgiverforening kalder forslaget sympatisk, men siger også, at det er besynderligt og problematisk, at man ikke har regnet på konsekvenserne for arbejdsgiverne.
Og Kommunernes Landsforening peger på risikoen for, at det kan påvirke arbejdsudbuddet.
Det er selvfølgelig legitimt at rejse de spørgsmål, fair nok, men jeg vil gerne minde om proportionerne her.
Det handler om forældre i nogle af livets mest ekstreme situationer, forældre, der bruger deres barns første måneder ind og ud af sygehuset med frygten for, at det hele slutter, før det er begyndt, og forældre, som efter lang tids sygdom må sige farvel til deres børn, før de nåede at se dem vokse op.
De forældre fortjener ikke kalkuler om arbejdsudbud, de fortjener tid og ro, og det giver vi dem nu.
Derfor støtter vi i Socialistisk Folkeparti forslaget.