runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mads Fuglede (V), 2020-06-11:
Tak for ordet.
Ligesom forslagsstillerne deler vi i Venstre også bekymringen for, at Danmark udbetaler repatrieringsstøtte til modtagere, der begår kriminalitet i hjemlandet.
Huda Ali Ahmad og hendes søn Azad blev slået ihjel af deres mand og far.
Huda havde integreret sig i det danske samfund, hun havde lært dansk og taget sig en uddannelse.
For hende og hendes børn var Danmark fremtiden.
Hun tog til Syrien med sin mand og deres tre børn, men planlagde at tage tilbage til Danmark.
Det skete desværre aldrig.
Tilbage står vi med et åbenlyst hul i lovgivningen – et hul, vi skal have lukket.
Det er en absurd situation, som vi skal have rettet op på i en fart.
Desuden har B.T. kunnet afdække, at en ung indvandrer, der havde fået 106.000 kr. i repatrieringsstøtte, forsvandt inden udrejsen.
Vi er i Venstre glade for, at ministeren har sagt, at han vil fremsætte et lovforslag i starten af næste samling, der skal lukke hullerne i lovgivningen.
I Venstre støtter vi repatrieringsloven, som vi mener er et godt værktøj til at få flere udlændinge til frivilligt at rejse tilbage.
Venstre kan derfor godt støtte beslutningsforslaget.
Vi skal ikke udbetale penge til repatrierede, der begår kriminalitet i deres hjemland.
Det har aldrig været meningen med loven, og det underminerer den folkelige tillid til de love, vi vedtager herinde, når sådan noget sker.
Tak for ordet.
Mette Thiesen (NB), 2020-06-11:
Jamen jeg er glad for at høre, at Venstre også mener, at det her skal ændres.
Men jeg er lidt nysgerrig efter at høre, om Venstre virkelig mener, at det er en god idé, at man udbetaler utrolig høje beløb til mennesker, som enten forsvinder eller fortryder og kommer tilbage til Danmark og søger om kontanthjælp.
Er det her løsningen?
Er repatrieringsloven efter Venstres bedste overbevisning løsningen på at sikre, både at migranter bliver holdt ude af landet, men også at de rejser ud, når deres opholdstilladelse udløber?
Mads Fuglede (V), 2020-06-11:
Ja, vi er glade for repatrieringsloven og glade for, den fungerer sådan, at hvis man fortryder og vender tilbage, betaler man selvfølgelig også de penge tilbage, man har fået af den danske stat.
Det er vigtigt, at vi giver folk et incitament til at tage tilbage til deres hjemland, hvis de ikke har en fremtid for sig her i Danmark.
Det er der mange, der tager imod, og det er en god forretning for den danske stat.
Men sådan noget som det, vi er vidne til her, underminerer jo hele det program – hvis vi ikke formår at lave lovgivning, der sørger for, at man selvfølgelig ikke udbetaler penge til mennesker, der begår kriminalitet som det, vi har været vidne til her.
Mette Thiesen (NB), 2020-06-11:
Okay, jeg skal bare lige forstå: Så Venstres ordfører mener oprigtig talt, at det er rigtigt, at man betaler flere hundrede tusinde kroner af danskernes penge, for at migranter rejser ud?
Nogle af dem fortryder måske og kommer tilbage, men nogle af dem bliver også ude, men Venstre mener, at den danske stat skal betale så sindssygt store summer til det?
Mener Venstre ikke, at der må være en anden løsning på det, nemlig at man bare siger, at de må forsvinde, kan man sige, fra Danmark, når deres opholdsgrundlag holder op med at være der, at vi stopper med at lukke flere ind, og at udlændinge, der opholder sig i Danmark, skal forsørge sig selv?
Mads Fuglede (V), 2020-06-11:
Altså, i Venstre er vi glade for, at vi har lavet en ordning, der sørger for, at den danske stat har færre udgifter til de her mennesker, end den ville have, hvis de var blevet i Danmark og havde hævet penge fra det danske system.
Vi er også glade for, at vi har et system, hvor man ikke kan modtage penge, hvis man fortryder og vender tilbage igen.
Det er jo en ordentlighed, der skal være i det.
Vi kan så se på de sager, der har været nu, at der skal rettes op på det her system, og det vil vi meget gerne støtte Dansk Folkeparti i at vi får gjort.
Christian Langballe (DF), 2020-06-11:
Nu lyder det måske lidt underligt, at jeg kritiserer ordføreren, når nu ordføreren stemmer for vores beslutningsforslag, men jeg vil nu alligevel knytte et par bemærkninger til det.
Jeg synes jo klart nok, at repatrieringsordningen er en lappeløsning.
Man kan så lave økonomiske regnestykker i forbindelse med det, når det nu skal være, som ordføreren også har gjort, og det er jeg med på, men når alt kommer til alt, er det altså min klare overbevisning, og det har været mit partis klare overbevisning, at de mennesker, der ikke hører til her i landet, selvfølgelig og uden tvivl bare skal sendes tilbage.
Der er en masse ting, der gør, at det ikke kan lade sig gøre, men jeg har svært ved at forstå, hvordan skiftende regeringer ikke har kunnet komme igennem med, at de her mennesker simpelt hen skal sendes tilbage, og de lande, de kommer fra, skal tvinges til at tage dem tilbage, og der skal man bruge alle de værktøjer, man har: Man skal bruge tilbageholdelse af ulandshjælp og alt muligt andet.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at det ikke er sket indtil nu.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-06-11:
Kan ministeren ikke godt se, at det er en lille smule sjovt?
Altså, den danske regering vil gerne fremstå som værende virkelig restriktiv, hvad angår migration – det anerkender vi alle sammen, altså at sådan vil man gerne se ud – men hvis man så ser på de europæiske lande, Polen, Ungarn, Tjekkiet, og de lande uden for Europa, bl.a. USA, som ikke er med i den her aftale, så er det alle sammen lande, der netop er kendetegnet ved at være restriktive med hensyn til migration.
Altså, det stritter jo i to vidt forskellige retninger, hr. minister – altså at man siger, at man gerne vil være restriktiv med hensyn til migration, men så vælger at gå med i en pagt, som alle dem, der er restriktive med hensyn til migration, ikke er med i.
Mattias Tesfaye (S), 2020-06-11:
Jeg har også en opfattelse af, at Østrigs regering og Norges regering ønsker at være restriktive med hensyn til migration, men det, som nok er forskellen på Danmark og nogle af de østeuropæiske lande, er, at vi har mange asylansøgere – ikke lige nu, men hvis man ser det i et historisk perspektiv – så vi har en interesse i, at der kommer en stærkere international dialog om, hvordan man får håndteret migrationsstrømmene.
Det er ikke sikkert, at alle østeuropæiske lande helt på samme måde har hånden på kogepladen, og derfor tror jeg måske også, at vi er mere i båd med Østrig og Norge, end vi er med Polen og Ungarn.
Marcus Knuth (KF), 2020-06-11:
Tak til ministeren.
Vi Konservative har stillet et ændringsforslag, der går ud på, at vi ændrer ordlyden fra et forbud mod muslimsk bønnekald til et forbud mod højtalerforstærket bønnekald, for på den måde ramler vi ikke ind i problemer med grundloven, religionsfrihed osv.
Vil regeringen støtte vores ændringsforslag?
Og det er et ret vigtigt spørgsmål, for hvis regeringen aktivt går ind og blokerer for et ændringsforslag, der ændrer ordlyden i det her forslag fra at være noget, jeg tror er grundlovsstridigt, til at være noget, som lige pludselig ikke er grundlovsstridigt, så vil jeg se det som et ret drastisk skridt.
Så kan ministeren svare på, om man støtter vores ændringsforslag?
Mattias Tesfaye (S), 2020-06-11:
Vi kan i hvert fald ikke støtte beslutningsforslaget, og vi skal nok tage stilling til det konkrete ændringsforslag, inden vi rammer det udvalgsmøde, hvor der skal afgives betænkning.
Jeg tør ikke lige sige, hvordan juraen konkret vil falde ud i forhold til det ændringsforslag, men det er klart, at vi kun synes, det er positivt, hvis der hos De Konservative er tanker om at fortsætte den her diskussion inden for rammerne af, at det også skal kunne fungere inden for grundlovens regler om religionsfrihed.
Marcus Knuth (KF), 2020-06-11:
Jeg er glad for den positive hensigt.
Jeg vil så gå videre med et andet spørgsmål: Kan ministeren ikke se, hvor hult det klinger, at man siger, at bare fordi der kun har været bønnekald én gang i Danmark, så er det en enlig svale og noget, man ikke rigtig synes er et problem?
På den anden side af sundet, i Sverige, er der allerede en kommune, Väksjö kommune, hvor de svenske borgere hver fredag skal lytte til højtalererråb på arabisk ud over de svenske tage.
Altså, det her er et reelt problem, og det er noget, som kommer tættere og tættere på det danske samfund.
Mattias Tesfaye (S), 2020-06-11:
Spørgeren gav mig forleden selv en artikel om netop den svenske by Väksjö, og hvis det, der står i den artikel, ellers er rigtigt, så anerkender jeg fuldstændig, at de da så har en udfordring i den svenske kommune.
Jeg mangler bare endnu at se et problem af samme omfang i Danmark.
Jeg vil dog medgive spørgeren én ting, nemlig at den her diskussion er gået fra at være en temmelig teoretisk diskussion, som jeg synes den var for, lad os bare sige et par måneder siden, og til, efter de begivenheder, der har været i Gellerup, at være en lidt mere relevant diskussion at tage, og jeg har også overvejet med mig selv, hvor langt vi er, men vi mener så ikke, at vi er der endnu, hvor der er grund til at gribe til lovgivning.
Det er rigtigt, at både kirkeministeren og jeg selv modtog et brev, hvor lige præcis den organisation bad om at få tilladelse til at lave islamisk bønnekald.
Vi skrev tilbage, at den tilladelse kunne vi ikke give – vi kunne heller ikke give en afvisning.
For der er slet ikke hjemmel til, at ministre skal give den slags tilladelser.
Og det er måske også derfor, vi har diskussionen her.
Islamisk bønnekald er ikke reguleret i den danske lovgivning.
Vi ved jo alle sammen, at det er fuldt lovligt, når kirkerne ringer med klokkerne, men der står ikke noget sted i loven, hvorvidt man må råbe til bøn ud fra en minaret.
Og det kan jo også godt være, at vi kommer til et sted, hvor vi skal til at forholde os til den slags ting i Folketingssalen.
Jeg mener bare, at et enkelt eksempel i en coronatid fra Gellerup ikke er nok til, vi skal lave en generel regel.
Jeg appellerer til, at alle de mange fornuftige muslimer, der er i det her land, som ikke har noget behov for, at der bliver kaldt til bøn, også sørger for, at deres religion bliver praktiseret på en måde, der ikke er anmassende over for omgivelserne.
Jeg har egentlig en forhåbning om, at det her kan lade sig gøre ved almindelig appel.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-11:
Jeg tror, at ministeren ved, at jeg ville betragte det som ganske naivt at forestille sig, at herboende muslimer ikke ville forsøge at presse islam ind i vores samfund, al den stund vi jo allerede i dag lever med halalslagtet fødevarer i vores daginstitutioner og på vores sygehuse.
Vi lever med kønsopdelt svømmeundervisning.
Vi lever med, at offentligt ansatte bærer islamiske tørklæder, når de er på arbejde.
Vi lever med, at islam på en række områder har presset sig ind i vores samfund.
Så det kommer naturligvis også her.
Havde vi været i en situation, hvor der var få og et aftagende antal muslimer i vores samfund, kunne jeg forstå, at man kunne være optimist.
Men det her, må jeg sige, er svært at være andet end forundret over.
Mattias Tesfaye (S), 2020-06-11:
Mere naivt er det jo ikke at tro, at det kan fortsætte.
Men jeg har da bemærket, at der findes folk, for hvem islam ikke kun er en religion, men også en politisk overbevisning om at vinde terræn i den offentlige debat, og der kan bønnekald være et meget konkret skridt.
Hvis vi ser moskéer – f.eks. for den organisation, som spørgeren henviser til – der tager det konkrete skridt, så tror jeg, det er åbenlyst for os alle sammen, at vi bliver nødt til at gribe ind.
Jeg vil bare appellere til, at vi ikke griber til paragraffer, hver eneste gang der er et problem i samfundet, som har optrådt en gang.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-11:
Tak for det.
Ministeren siger, hvis der kommer flere tilfælde, er man ikke afvisende over for at lovgive på området.
I slutningen af april skrev Dansk Islamisk Trossamfund til udlændinge- og integrationsministeren, til kirkeministeren og til en række borgmestre, at de gerne ville have lov til at lave elektrisk forstærkede bønnekald.
Dansk Islamisk Trossamfund har menigheder i København, i Brøndby, Helsingør, i Kokkedal, i Vejle og i Aarhus, altså i en række store danske byer, 6 stk.
Det er ikke en enkelt situation som den, der var tale om i Aarhus; det er et stort trossamfund, som har seks menigheder.
Mener ministeren virkelig, at det er en enlig svale, når der er gennemført et bønnekald, og når der er anmodet om at lave bønnekald fra så mange menigheders side?
Rosa Lund (EL), 2020-06-11:
Jeg forstår spørgsmålet, som om det her skal være et juridisk bindende dokument.
Det egner dokumentet sig ikke rigtig til.
Og så vil jeg da ellers i øvrigt opfordre hr. Morten Messerschmidt til at kigge lidt mere efter på Enhedslistens hjemmeside, i forhold til hvad der står dér om migration.
For det er i hvert fald ikke det, som hr. Morten Messerschmidt lige sagde.
Marcus Knuth (KF), 2020-06-11:
Tak, formand.
Det var også noget, der delte vandene i VLAK-regeringen.
Naser Khader fra Konservative sagde dengang i 2018, og nu citerer jeg ham: »Personligt er jeg skeptisk over for pagten og dens konsekvenser, og den konservative folketingsgruppe deler min skepsis.«
Det var ikke, fordi Konservative dengang ikke kunne se, at der var nogle rigtig, rigtig positive dele og nogle gode hensigter i Marrakeshaftalen, men der var altså også nogle dele, som ikke var så positive.
Det var bl.a. den del om at begrænse mediernes frihed til at informere offentligheden, delen, der – synes jeg i hvert fald – blander rettigheder til migranter sammen med rettigheder til flygtninge, og så selvfølgelig også det, som også har været omtalt i dag, at selv om den her aftale som udgangspunkt ikke er juridisk bindende, er der jo en risiko for, at aktivistiske domstole stille og roligt over tid gør den her aftale til gældende retspraksis.
Der var altså også skepsis hos andre partier end Konservative.
Fra Venstre rejste hverken daværende udlændingeminister Inger Støjberg eller daværende udviklingsminister Ulla Tørnæs ned til Marrakesh for at underskrive.
Det gjorde statsministeren Lars Løkke Rasmussen selv.
Men den skepsis, som jeg nævnte før, forblev jo altså i dele af Folketinget.
Konservative var dengang en del af VLAK-regeringen, og Konservative gik med til aftalen med den skepsis, som jeg lige citerede Naser Khader for at komme med.
Men som sagt ved vi – hvilket Socialdemokratiet i denne omgang ikke har erfaret endnu – at når man er en trekløverregering med forskellige synspunkter, går man nogle gange med i en aftale, som man måske ikke var gået med i, hvis man stod alene som en etpartiregering.
Konservative var dengang meget, meget glade for stemmeforklaringen, der tog en række forbehold.
Men stadig væk så vi en række ligesindede lande springe i målet og ikke underskrive aftalen: USA, Australien, Schweiz, Østrig, Polen, Tjekkiet, Kroatien og Bulgarien.
Vores konservative synspunkt er i dag, at vi på den ene side selvfølgelig støtter internationalt samarbejde og vi støtter FN – vi skal bekæmpe migration, vi skal bekæmpe den fattigdom, der er med til at skabe migration – men på den anden side ud fra et forsigtighedsprincip har den her Marrakeshaftale altså nogle tvivlsomme dele, som gør, at vi konservative i dag ikke bakker op om deltagelse i aftalen.
Vi burde have stillet os – eller vi bør stille os, vil jeg nærmere sige – som f.eks. Østrig, som havde en fornuftig tilgang til det her.
Det siger jeg selvfølgelig med et forbehold, og jeg spurgte også udlændingeministeren før, om man overhovedet kan træde ud af sådan en aftale, og om man kan spole det tilbage.
Derudover ville vi måske have formuleret bemærkningerne i forslaget anderledes, men vi støtter forslaget, som det står med den overordnede hensigt fra Dansk Folkeparti.
Henrik Dahl (LA), 2020-06-11:
Vi bakker også op om beslutningsforslag B 177, altså Dansk Folkepartis beslutningsforslag.
Det har jo været spændende at sidde og høre de ordførertaler, der er blevet holdt, fordi de belyser noget, der allerede stod klart i december 2018, nemlig at der var ret omfattende diskussioner i regeringspartiernes folketingsgrupper op til, at Marrakesherklæringen blev vedtaget.
Det var jo helt klart, at når den ansvarlige minister ikke ønskede at tage til Marrakesh og statsministeren måtte tage af sted i stedet for, så var det, fordi man ikke var enige der.
Hr. Marcus Knuth har redegjort for hr. Naser Khaders tale, og hvordan der også var uenighed i den konservative folketingsgruppe, og vi havde bestemt også i Liberal Alliance nogle lange diskussioner om erklæringen.
Når vi ikke gjorde mere væsen ud af uenigheden dengang, var det, fordi den her stemmeforklaring, som har været bragt op flere gange, spillede en betydelig rolle.
Det var forsikringen om, at der ville blive afgivet en stemmeforklaring, og at der i den stemmeforklaring skulle stå, at Marrakesherklæringen ikke tilsidesætter dansk lovgivning.
Med det i baghovedet endte vi jo altså med at acceptere, at Danmark underskrev Marrakesherklæringen.
Det er sket med Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, det sker med diverse EU-traktater, og det er sket med flygtningekonventionen.
Det er jo ganske enkelt ikke acceptabelt i længden, at vi skal have i realiteten ikkevalgte politikere til at lave vores lovgivning om.
Så risikoen for, at Marrakesherklæringen, om jeg må så sige, kan falde i kløerne på en aktivistisk domstol, anser vi for at være en meget realistisk risiko, og derfor bakker vi altså op om Dansk Folkepartis forslag.
Tak for ordet.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-11:
Det, som vi foreslog i vinteren 2018, var, at man fra DF's side havde sagt til hr. Lars Løkke Rasmussen, som jo havde regeringsmagten dengang, at han enten måtte lave en folkeafstemning om Marrakesherklæringen eller udskrive folketingsvalg og gøre det klart for danskerne, hvor han og hvor andre partier stod i den periode.
Man stod jo så tæt på et folketingsvalg, at vi syntes, det var ret betimeligt, at man sagde: Lad os nu enten få en folkeafstemning om det her – vi ved, at befolkningen er ét sted i forhold til migrationen, og hr. Lars Løkke Rasmussen var åbenlyst et andet sted – eller sige til hr. Lars Løkke Rasmussen, at han nu må udskrive valg; det er alligevel så tæt på.
Så kunne befolkningen bruge valgkampen til at diskutere det her, og så kunne hvert parti få lov til at sige, hvor de stod.
Det ville jo også have medført det, som bliver åbenbaret i dag, nemlig at Det Konservative Folkeparti og LA var imod, på samme måde som dele af Venstre var det.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-06-11:
Det lyder også fint.
Altså, som jeg bare lige husker det, tror jeg en folkeafstemning om den her traktat ville stride mod grundlovens § 42, stk. 6; jeg kan ikke hele grundloven udenad, men jeg mener, det er den, for dér er undtagelserne fra de folkeafstemninger, der kan holdes, og dér mener jeg, at § 19-forhold er omtalt – så det er i hvert fald i forhold til folkeafstemning.
Så er der spørgsmålet om at holde et folketingsvalg på det tidspunkt – det tror jeg ville have været en rigtig god idé.
Det, man kan sige, Dansk Folkepartis og vel også fru Pernille Vermunds vedvarende pres på hr. Lars Løkke Rasmussen udvirkede, var jo, at hr. Lars Løkke Rasmussen simpelt hen valgte at sige, at nu ville han overhovedet ikke høre på de indvandrerskeptiske partier længere, og han forsøgte at lave en regering med Socialdemokratiet.
Men i øvrigt forstod jeg det sådan, at fru Pernille Vermund allerede i 2015 ville have væltet regeringen, altså da vi havde udfordringerne med migranterne på motorvejene.
Så man kan sige, at havde man gjort det allerede dengang, havde fru Mette Frederiksen jo været statsminister en del år nu, og så havde vi ikke været i den situation; så havde det været det røde flertal, der havde fået migrationspagten igennem her.
Men det er jo revisionisme sådan at sidde og filosofere over historien.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-11:
Som jeg mindes det, der foregik i sommer i Venstre, var forslaget om en SV-regering en del af årsagen til, at det ikke længere er hr. Lars Løkke Rasmussen, der er formand for Venstre, men en anden.
Så hvis det er DF's pres og Nye Borgerliges pres på hr. Lars Løkke Rasmussen, der har skubbet hr. Lars Løkke Rasmussen i kløerne på et rødt parti og dermed har sikret, at han ikke længere kan tage til Marrakesh eller andre steder og underskrive den her type erklæringer, så har vi da trods alt udrettet lidt godt og konstruktivt sammen.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-06-11:
Nu har fru Pernille Vermund og jeg jo ikke været på Christiansborg i særlig mange år – altså, vi er jo valgt på samme dag – men det er ikke umiddelbart min vurdering, at Venstres nuværende formand er på den, hvad kan man sige, indvandrerkritiske side i sit parti.
Tværtimod mindes jeg, at han meldte sig ud af Venstre og ind i Ny Alliance, fordi han var oprørt over Dansk Folkepartis indflydelse på Venstre.
Altså, der er jo andre i salen, der selvfølgelig bedre kan redegøre for, hvor hr. Jakob Ellemann-Jensen står.
Men hvis fru Pernille Vermund synes, at hr. Jakob Ellemann-Jensen som Venstres formand er hendes fortjeneste, skal jeg ikke tage den glæde fra hende.
Marie Krarup (DF), 2020-06-11:
I Dansk Folkeparti ønsker vi at forbyde ethvert muslimsk kald til bøn, også dem, der ikke er elektrisk forstærket.
Men jeg synes, det er positivt at høre, at ministeren på længere sigt ønsker at forbyde det her, i hvert fald hvis det efter ministerens mening bliver et problem.
Men jeg synes bare ikke, det er godt nok, for der kunne jo sidde folk og følge med i debatten i dag, som kunne sige: Nå ja, det betyder måske, at der i virkeligheden ikke vil ske noget; vi kan godt prøve grænserne af.
Derfor synes jeg da, det ville være bedre at sende det klare signal nu, at det her vil aldrig nogen sinde kunne blive noget, som man bare gør i Danmark, sådan at vi ligesom advarer og gør det klart for alle muslimer, at det her ikke kommer til at ske; lev med det.
Hvorfor synes ministeren ikke at det er det, vi skal gøre?
Socialdemokratiet kan ikke lide muslimsk bønnekald – Socialdemokratiet vil ikke røre en finger.
Det er et meget, meget mærkeligt signal at sende.
Ville det ikke være det mest reelle og ærlige at gøre det på den måde?
Rasmus Stoklund (S), 2020-06-11:
Jamen altså, det, jeg forsøger herfra er sådan set at sige i offentligheden på vegne af Socialdemokratiet, at bønnekald ikke kommer til at blive hverdag i Danmark, så længe vi har medindflydelse sammen med en række andre partier her i Folketinget, der deler den opfattelse.
Vi går ikke ind for, at vi skal have bønnekald i det offentlige rum i Danmark, men vi mener bare, at problemet skal eksistere, før vi skal lovgive om det.
At bruge lovgivningsværktøjet, hver eneste gang der er noget, man gerne vil sende et signal om i samfundet, synes jeg er en forkert måde at bruge det på.
det er den ene del.
Den anden del er, at der jo kan være mange ting, som man ikke bryder sig om, men hvor det rigtige ikke nødvendigvis er at lovgive, men hvor der også er et behov for at appellere til og forvente noget af andre mennesker.
Det er jo det, vi også håber med det her, altså at man ikke har en interesse i at lægge sig ud med majoritetskulturen.
Marie Krarup (DF), 2020-06-11:
Nu er det sådan, at tiderne kan ændre sig, og det er jo ikke sikkert, at der for altid og til evig tid vil være en socialdemokratisk regering.
Jeg kan så forstå, at den socialdemokratiske regering er imod muslimsk bønnekald, men hvis nu der skete det, at man mistede magten, så ville man jo ikke have mulighed for at sætte den her lovgivning igennem.
Derfor ville det da være rettidig omhu at sørge for, at det sker, og i det mindste få nedsat en ekspertgruppe, en embedsmandsgruppe – og der er sikkert også andre, der vil bidrage – så man kan få forberedt et forslag på det her område.