Pelle Dragsted (EL), 2023-03-21:
Money talks
– penge taler.
Han fortsatte med, og jeg citerer, at »dem, som stiller op som kandidater her i området og som gerne vil have fat i vores pengekasse, de er da nødt til at gøre deres hoser grønne over for os«.
Han fortalte også, hvordan politikere, der fik penge fra erhvervsklubben, gav nogle, man kan vel godt kalde det modtjenester til de tilknyttede virksomheder i form af særlig adgang til information og rådgivning.
Det er mere, end hvad man kan sige om de fleste andre af de her såkaldte pengeklubber, der ved hvert valg sender millioner af kroner til de politiske partier.
De fleste afviser helt at tale med medierne eller fortælle, hvem deres donorer og medlemmer er.
En anden, og her er det en kollega, der også har været ærlig og åben, er hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille.
Han fortæller i sin seneste bog om den store indflydelse, som Liberal Alliances hovedsponsor, udlandsdansker og milliardær Lars Seier Christensen, har haft på partiets politik.
Ifølge hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille skulle Lars Seier Christensen have sagt, og jeg citerer, at »jeg har sgu ikke postet 10-15 mio. kr. i projektet her for at få lettelser i bunden«, og samtidig presset partiet til at holde fast på et ultimativt krav om at sænke topskatten.
For nogle år siden, tilbage i 2003, indgik en række af Folketingets partier en aftale om nordsøolien, som var meget lukrativ for specielt et olieselskab, nemlig A.P. Møller Mærsk.
Ved det efterfølgende valg modtog præcis de partier, der deltog i den aftale, partistøtte fra den selv samme koncern.
I forbindelse med finanskrisen var der en støtteforening af danske banker, som gav partistøtte til de partier, der var med til at vedtage de store hjælpepakker til bankerne.
Det er bare for at nævne nogle af de skismaer, dilemmaer, paradokser, problemer, som det her med penge i politik rejser.
Og private penge spiller en større og større rolle i politik.
For hvert valg bruger vi flere og flere penge på kampagner og sociale medier.
I 2019 var det 277 mio. kr., der blev brugt på valgkamp, og vi kender ikke tallene fra sidste år endnu.
Og den økonomiske forskel mellem partierne bliver også større og større.
Så kære kollegaer, vi har altså et problem her.
Vi har et problem, hvis pengestærke grupper og individer kan købe sig til en særlig indflydelse på partiernes politik, og vi har et problem, hvis de partier, der repræsenterer mere pengestærke grupper i samfundet, har flere penge at føre valgkamp for end de partier, der varetager mindre pengestærke gruppers interesser.
Det er et problem, som vi er nødt til at have åbne øjne over for, og som vi er nødt til at adressere.
Måske burde vi, som der blev foreslået for nogle år siden fra Partistøtteudvalgets side, kigge på at udfase privat partistøtte over et vist niveau for at skabe en mere lige spillebane og for at sikre, at der ikke følger indflydelse med den her pengestøtte.
Men det mindste, vi kan kræve, og det er jo det, diskussionen i dag handler om, er, at så længe der ruller millioner af kroner ind fra private donorer til partierne, har befolkningen fuld indsigt i, hvor pengene kommer fra, fuld indsigt i, hvem der finansierer partierne, sådan at de kan bedømme, om partierne er uafhængige af deres donorer, eller om de lader sig påvirke, og den indsigt har befolkningen slet, slet ikke i dag.
Det er blot én i en lang, lang række af lignende historier og skandaler, der viser, hvordan partierne og politikerne desværre er ekstremt kreative i forhold til at omgå de regler, der er i dag.
Det betyder, at virkeligheden lige nu er, at befolkningen ikke har en chance for at vide, hvilke økonomiske interesser der står bag partierne og finansierer deres valgkampe og kampagner, og det skyldes, at de regler, vi har for åbenhed om partistøtte, er så hullede som en si og dermed ikke lever op til det, jeg egentlig tror er ånden i dem, nemlig at der skal være en indsigt og en åbenhed for borgerne.