Torsten Gejl (ALT), 2017-01-17:
Sproget er adgangsbillet til alt andet i tilværelsen, både uddannelse og arbejde, men også fritidsinteresser og socialt samvær.
Derfor er vores tilgang til det her lovforslag, at vi vil se på, hvilke udfordringer der skal løses, for at Alternativet kan stemme for forslaget.
Første del handler om at sikre alle 3-årige tosprogede børn med sprogvanskeligheder et stimuleringstilbud i form af en plads i et dagtilbud i 30 timer om ugen, og det skal gøres uafhængig af, om forældrene er i arbejde.
Det synes vi for så vidt i Alternativet lyder fornuftigt nok, selv om vi mener, at vi i udvalgsarbejdet skal drøfte, om en sådan one size fits all-løsning er den bedste.
Det kunne jo være, at nogle af de børn her f.eks. har brug for en talepædagog i stedet for at komme ind i en travl daginstitution.
Når det kommer til fremrykning af sprogvurderingen af børn fra 3- til 2-årsalderen, har vi også nogle spørgsmål og nogle tanker.
Variationen er naturligt stor.
Hverken ordforråd, grammatik eller udtale er stabile indikatorer.
2-års alderen er derfor et for tidligt tidspunkt at sætte standarder for vurderingen af den sproglige udvikling.
Ifølge Børnerådet peger forskning på, at man ikke kan finde indikatorer hos 2-årige børn, der peger på, at de senere i livet vil få problemer med sprog.
Det er der nogle forskere der mener, og forskere mener jo tit noget forskelligt.
Så det er klart, at jeg er gået lidt længere i det her for at prøve at finde ud af, om der er noget i det.
Jeg er ikke gået så langt, men jeg har da spurgt talepædagoger og netværket omkring talepædagoger, som udfører de her tests.
De mener, at det er meningsløst at teste tosprogede og for den sags skyld også danske børn med kun dansk som sprog som 2-årige.
Kun halvdelen af danske børn vil som 2-årige være i stand til at lave det, der hedder 2-årssætninger, og der er ingen indikation på, at den halvdel, der ikke kan, får problemerne med sprog senere i livet.
Hvis tosprogede børn foreløbig kun har hørt deres modersmål, er de som 2-årige, selv om de har haft et år i vuggestue, knap begyndt at tale dansk, men kun begyndt at forstå det.
Jeg synes, det her er utrolig vigtigt, for det er jo klart intentionen bag den her lovgivning at sikre, at flere af dem, som har sprogproblemer, lærer dansk.
Men hvis det her er rigtigt – det er i hvert fald værd at undersøge meget, meget grundigt – så er man faktisk ved at gøre det modsatte ved at lave sprogscreeninger af 2-årige, som ikke kan bruges til noget.
Derimod er der større enighed om, at når børn er blevet 3 år, begynder sprogscreeningerne at fortælle noget om barnets mulige fremtid.
Så jeg vil virkelig råde os i udvalget til at være dygtige i udvalgsarbejdet med at finde ud af, om der skulle være noget om det her, for i så fald arbejder loven da imod det, den er ude på.
Samtidig mener vi ikke, at man skal standse børneydelsen, hvis forældrene ikke indvilliger i at sende deres børn i 30-timersdagtilbud.
Vi risikerer at sende børnefamilier ud i en fattigdom, der kommer til at medføre problemer på masser af andre parametre.
Når vi ser på udviklingen, var det i 2009 80 pct. af alle tosprogede børn fra 1 til 4 år, der gik i dagtilbud, mens det i 2014 var steget til 84 pct.
Det betyder efter vores beregninger – ret mig, hvis jeg tager fejl – at der kun er 16 pct. tosprogede børn, der ikke går i dagtilbud.
Denne lov handler altså om den procent af de 16 pct., der har sprogvanskeligheder.
Hvor mange er det egentlig?
Spørgsmålet er nemlig, om den her gode udvikling ikke kan forstærkes gennem opsøgende arbejde.
Alt i alt kræver Alternativets støtte til det første punkt, at man kan overbevise os om det meningsfulde i sprogscreeninger af 2-årige, og at man gør ordningen frivillig, selvfølgelig kombineret med en kraftig opsøgende indsats.
Anden del af lovforslaget stiller krav til pasningsordninger om, at dansk skal være hovedsprog, samt at den private pasning skal give børn medbestemmelse, medansvar og forståelse for demokrati.
I Alternativet kan vi godt tilslutte os den første del, og vi kan altid se meningen med at give børn medbestemmelse, medansvar og forståelse for demokrati.
Det er i sagens natur nogle utrolig vigtige begreber.
Men børn i dagtilbud er jo i første omgang i gang med at lære at være mennesker.
Vi er enige i Dansk Friskoleforenings vurdering, nemlig at det kommer til at virke som et tiltag af symbolsk karakter, og vi kan ikke se, hvordan det her krav skal kunne konkretiseres, og slet ikke, hvordan vi kan kontrollere, om det efterfølges.
Derfor vil vi gerne spørge ministeren om, hvordan det konkret er tænkt, i forhold til at privat pasning skal give børn medbestemmelse, medansvar og forståelse for demokrati.
Hvordan vil man måle, at det bliver gjort?
Og hvordan skal tilsynet kontrollere det?
Konklusionen er, at vi godt kan støtte første del af det her punkt, men vi synes, at punktet om demokrati og medbestemmelse skal formuleres som en hensigtserklæring eller lignende, hvis det alligevel ikke kan konkretiseres og følges op.
Det sidste punkt handler om, at forældre, der modtager tilskud til pasning af egne børn, som betingelse for udbetaling af tilskud skal dokumentere, at de kan tale dansk på tilstrækkeligt niveau.
Det kan vi tilslutte os.
Så kort sagt kan Alternativet tilslutte sig det her, medmindre svarene på de spørgsmål, vi har stillet, overbeviser os om andet; vi kan stemme for forslaget, hvis man dropper sanktioner og skaber individuelle muligheder for, at børn kan forbedre deres sprog, hvis man sikrer relevansen af sprogvurdering af 2-årige, og hvis det ikke erstatter vurderingen af 3-årige tosprogede, samt at man gør det til en hensigt at lære små børn om medbestemmelse og demokrati, når det vigtigste for dem er trivsel, leg og opretholdelse af relationer til andre.