Pernille Skipper (EL), 2018-11-13:
Tusind tak for det og tak for en rigtig vigtig debat.
Jeg kan love jer for, at det ikke er sidste gang, vi har den.
Enhedslisten har fremsat et beslutningsforslag, som skal sikre, at vi får en meget mere tidssvarende lovgivning om voldtægt.
Vi ønsker en lovgivning, der er baseret på samtykke, og det handler dybest set om at få en lovgivning, der afspejler, hvad der er rigtigt og forkert.
I dag betyder voldtægtslovgivningen, at det er kvinden eller ofret, der har ansvaret for at sige fra.
Hvis hun er helt passiv, måske af frygt eller af andre grunde, er det legitimt for et andet menneske at have sex med hende – også selv om hun ikke har sagt ja på den ene eller den anden måde.
Lovgivningen siger med andre ord, at mennesker som udgangspunkt har ret til din krop, medmindre du siger fra, og ikke, at du som udgangspunkt har ret til din egen krop, medmindre du siger ja.
En samtykkebaseret lovgivning vil betyde, at man har ansvaret for at sikre, at andre er okay med det, man gør ved dem.
Du må ikke bare have sex med et andet menneske uden at sikre, at de rent faktisk ønsker det.
I dag behøver man ikke at stoppe op, hvis man er i tvivl, man kan godt bare fortsætte.
Med en samtykkebaseret lovgivning sørger vi for, at hvis man er i tvivl, skal man stoppe.
Og det er der god grund til at få slået fast, for det er ikke kun voldtægtsforbrydere, der går fri – det er der – men også fordi der er kvinder, som aldrig nogen sinde får anmeldt et overgreb, og der er overgreb, som ikke bliver kategoriseret som det, selv om de burde.
Jeg har hørt nogle forfærdelige fortællinger fra kvinder, som gør det her til en af de mest relevante ting, vi kan tale om på ligestillingsområdet overhovedet.
Jeg har talt med en ung kvinde, som egentlig ikke havde lyst til sex.
Hun begyndte at græde undervejs, men hun fik ikke sagt fra, fordi hun følte sig forpligtet og ikke turde.
Det er det, der er spørgsmålet.
Jeg har også talt med en ung kvinde, som sov i en seng efter en fest hos en kammerat.
Hun vågnede af, at han havde sex med hende, mens hun lå der fuld og forvirret og bange.
Er det okay opførsel fra hans side?
Det er det, vi spørger om, dybest set, i dag.
Må man godt have sex med et andet menneske, der græder eller sover, så længe de ikke siger nej?
Lovgivningen i dag siger, at det må man egentlig gerne.
Det, vi foreslår, er, at det må man ikke, det er voldtægt, og det skal være strafbart.
Det, vi også bliver nødt til at spørge os selv om, er: Er det sådan her, vi vil opdrage vores børn?
Det tror jeg faktisk ikke der er nogen af os der ville.
Vi ville sige, at det ikke er okay opførsel.
Derfor handler det her også om at slå klart fast for os alle sammen, i forhold til den måde, vi opfører os på over for hinanden, ikke kun i retssalene, men også i forhold til hvordan vi behandler hinanden som mennesker, at hvis det ikke er gensidigt, er det ikke sex, så er det voldtægt.
Det ville en ny lovgivning give os rigtig rig mulighed for.
Men vi skal også sikre, at ofre for voldtægt får en ordentlig behandling, og det er der rigtig mange af ordførerne, der har været inde på, og det vil jeg rigtig gerne kvittere for.
Der er tusindvis af voldtægter om året.
Det er knap tusind, der anmeldes, endnu færre ofre får en ordentlig behandling og en ordentlig efterforskning igennem systemet, endnu færre får overhovedet mulighed for at komme for en dommer, og til sidst er vi nærmest nede på, at det er i en lille promille af sagerne, der dømmes.
Og det er vi alle sammen, heldigvis, enige om er forkert.
Vi skal have mange flere kvinder til at turde anmelde, og vi skal have mange flere voldtægtsforbrydere dømt.
Det er en vanvittig statistik, når der nærmest er en større risiko for, at du bliver dømt for cykeltyveri, end for voldtægt.
Og det er, fordi der er rigtig mange, der ikke tør anmelde – de er bange for skammen, de bebrejder måske sig selv.
Jeg har også engang hørt en ung kvinde sige, at det ikke kan være voldtægt, hvis man er gået med ham hjem efter en bytur, for hvis man har sagt ja, kan man ikke stoppe igen – har man først sagt A, må man også sige B.
Men sådan er det stadig væk nogle steder.
Center for Voldtægtsofre fortæller de, at mange ofre siger, at vejen igennem systemet og anmeldelsesprocessen faktisk var værre for nogle af ofrene end selve overgrebet.
Der sidder kvinder her i dag i salen, som jeg har hørt sige, at de ikke vil anbefale andre ofre for voldtægt at anmelde det, så længe lovgivningen er, som den er i dag, fordi det er for hårdt.
Det bliver vi simpelt hen nødt til at tage ind og tage alvorligt.
Så er der sådan nogle frequently asked questions i den her sag også.
Vil det betyde omvendt bevisbyrde?
Nej, det vil det ikke.
Vi flytter ikke bevisbyrden; bevisbyrden ligger hos anklagemyndigheden.
Vi flytter det, der hedder gerningsmomentet, altså er det eksistensen af tvang, der er strafbart, eller er det det manglende samtykke, der er strafbart?
Det er ikke specielt svært; man har det i mange andre lande.
Om det vil flytte noget overhovedet, er også blevet diskuteret.
Det nytter ikke noget, for der vil stadig væk være voldtægtsforbrydere, der går fri.
Ja, det kan jeg love jer for, at der stadig væk vil være – desværre.
Men det vil flytte rigtig meget for rigtig, rigtig mange – det er der ikke nogen tvivl om.
Jeg får lyst til efterhånden at sige: Ja, vi laver sådan en standardkontrakt, vi alle sammen skal underskrive hver onsdag, inden man kan få lov til at fortsætte.
Altså, hvem tror dog, at vi foreslår det?
Der findes allerede i straffeloven eksempelvis tyveribestemmelsen.
Der står der også, at tyveri er, hvis du tager og fjerner en fremmed rørlig genstand, som det hedder, uden samtykke.
Domstolene vurderer manglende samtykke hele tiden.
Det betyder ikke, at hvis du låner din fars bil, uden at han har underskrevet en kontrakt, så er det tyveri.
Nej, det kan godt fungere.
Nej, det behøver man ikke.
Det handler om, at vi ændrer gerningsmomentet, altså at lovgivningen skal være baseret på samtykke i stedet for tvang.
Men hvordan man præcis skruer det sammen – om det er en svensk model, en irsk model, en australsk model, eller hvordan man præcis gør det i retssalene, som der er blevet sagt mange gange – kan man sagtens vente med at få helt på plads, før man vælger den endelige model.
Jeg tror, at vi alle sammen har hørt om nogle af de der groteske sager, der har været, i pressen.
Vi bør jo altså vide, at den er helt gal med loven, hvis en ung kvinde kan få tvunget en pille i sig, blive filmet til Snapchat af tre mænd, mens de på skift har forskellige former for sex med hende – og så bliver de frifundet, fordi det ikke er bevist, at pillen bedøvede hende.
Det ved vi instinktivt er forkert.
Der er også pigen, der i forbindelse med en ungdomsfest havde sex med 2 forskellige fyre, som hun faktisk ikke kendte i forvejen, bag en busk udenfor til festen.
De blev frikendt, fordi det ikke var bevist, at hun ikke kunne have sagt fra.
Det er ikke de 2 drenge, der skal sikre sig, at hun er o.k. med at have sex med nogle, hun aldrig har mødt i forvejen, bag en busk udenfor til en fest.
Det er ikke de tre mænd, der filmer en ung kvinde og sætter det på Snapchat, efter at de har givet hende en pille, hun ikke ville have, og har sex med hende, der har ansvaret for at stoppe op og lige høre hende: Hey, er du egentlig okay med det her?
Det er hende, der skal sige fra, hvis hun kan.
Hvis det kunne bevises, at hun var bevidstløs eller sløvet, ikke kunne sige fra, så slipper hun for, at ansvaret er hendes.
Det er det, vi skal lave om på.
Det er bare det, det her handler om.