Trine Torp (SF), 2021-12-03:
Jeg synes faktisk, at det er en ret vigtig målsætning.
For det sammen med, at de også skal have et netværk, at de skal have et sted at bo osv., er jo nogle af de ting, vi skal måle på, når det handler om menneskers hele liv, for menneskers hele liv er mere og andet end at få dulmet nogle symptomer på noget lidelse, man har.
Det er jo faktisk også at få styr på det liv, som man skal trives i.
Så jeg synes, det er en vigtig målsætning.
Tak for det.
Som jeg nævnte i begrundelsen for forespørgslen, har FN og WHO gennem flere år opfordret til, at regeringer i vestlige lande som Danmark igangsætter faktiske indsatser for at modvirke dehumanisering, overdreven brug af tvang og overmedicinering.
En biomedicinsk tilgang dominerer, og der mangler reelt involvering af brugere og pårørende i forhold til behandlingen.
Alt for mange oplever, at de får for sen, for lidt og forkert hjælp.
Der er igennem årene gjort mange mindre forsøg med det, men uden at det har ændret på grundtænkningen i den generelle praksis.
Vi skal have udviklet et system til styrkelse af den mentale sundhed, som ser mennesket bag diagnosen, og som giver håb om bedring.
Intentionen om en mere humanistisk tilgang eksisterer heldigvis flere steder i regioner, kommuner og civilsamfund, og vi ser flere forsøg på at reducere tvang, på at inddrage recoverymentorer, brugere og pårørende, og det ser vi både på afdelinger og i dele af socialpsykiatrien, og i dansk praksis er det her ved stille og roligt at vokse frem.
Kunsten er, at recoverytilgang også skal være reel.
Det er ikke nok at sige, at man arbejder recoveryorienteret, hvis ikke også det vises i de måder, man taler om og med mennesker, der bokser med psykosociale problemer, hvordan man forstår problemerne, og i den måde, man i øvrigt organiserer hjælpen og støtten på.
Desværre stikker den her dehumanisering og brugen af både uformel og direkte tvang fortsat hovedet frem i vores behandlingssystem, bl.a. fordi en del borgere med psykiske lidelser anses for at være så komplekse og svære at hjælpe, at de påføres både fysisk og medicinsk tvang i kritiske situationer.
Eksempelvis ser man, at der gives psykofarmaka i store mængder og også så meget, at det er risikofyldt overmedicinering, og det er på trods af, at virkningerne udebliver, mens bivirkningerne derimod er til at tage at føle på for de mennesker, der får dem.
I SF tror vi på, at det er nødvendigt med nogle nye måder at anskue psykiske lidelser på, hvis vi for alvor skal gøre op med de problemer, der er i psykiatrien, og generelt forandre og udvikle den mentale sundhed i Danmark.
Vi skal turde kigge op og ikke kun lede efter de tabte nøgler i lygtepælenes skær, for så vil vi måske se, at der findes flere nøgler til løsningen.
Den biomedicinske tilgang, som fokuserer på hjernekemi og neurologiske processer, fylder altså meget i forståelsen af de psykiske problemer, og det gør os blinde for nogle af de sociale faktorer, som også er medvirkende til både at skabe og opretholde psykiske lidelser.
Og kommunerne og almenpraktiserende læger og psykologer skal have bedre muligheder for at give behandlingstilbud og hjælp til sårbare borgere, før de ender i den behandlende psykiatri.
Og så skal der i det hele taget være meget bedre sammenhæng mellem de kommunale og regionale tilbud, så borgere, der udskrives til f.eks. bosteder eller egen bolig, for det første har sikkerhed for, at man fortsat kan trække på den nødvendige ekspertise i psykiatrien, at bostøtten er på plads, straks efter man er blevet udskrevet fra sygehuset, og at man på bostedet møder uddannet personale og ikke isoleres og hurtigt genindlægges.
Vi skal med andre ord kigge bredt på det her område, og jeg glæder mig til, at vi skal i gang med de forhandlinger, vi skal have senere, men jeg glæder mig også lidt på forhånd til den debat, vi skal have om det i dag.
Så skal jeg på vegne af Socialdemokratiet, Radikale Venstre, Enhedslisten og SF fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget noterer sig, at psykiatrien med Finanslovsaftalen for 2020 har taget de første skridt til et løft af behandlingspsykiatrien, og at man med 10-årsplanen nu skal forsøge at sætte den langsigtede retning for udvikling af en mere helhedsorienteret regional psykiatri, socialpsykiatri, udvikling af bosteder og kommunal psykosocial indsats.
I den forbindelse skal det forebyggende arbejde styrkes, bl.a. via en tidlig og hurtig hjælp i kommunalt regi og udvikling af PPR.
Brugen af tvang skal nedbringes markant og »empowerment« og »recovery« skal være en central del af forløbene, både under indlæggelse, i ambulant behandling og i kommunalt regi.
Brugerne skal opleve en langt mere sammenhængende indsats«.