Theresa Scavenius (ALT), 2023-05-03:
Jeg har lavet en titel til min tale i dag.
Den hedder: »Den blinde konkurrencestat«.
Jeg er jo i virkeligheden forsker og har siddet de sidste 10 år og kigget på klimapolitik og demokrati og kigget på, hvordan konkurrencestaten fungerer som en offentlig administration.
Hvad er det for nogle reformer, der er blevet lavet?
Hvad var det, Anders Fogh Rasmussen indførte for 20 år siden?
Hvordan er det, man tænker i den offentlige sektor?
I den offentlige sektor er det sådan, at man tænker økonomi før miljø, klima og typisk også borgerne, og det er det, jeg helt klart og tydeligt også ser i den her sammenhæng.
Grunden til, at jeg så gik ind i politik, var dels, at jeg syntes, at det her politiske opgør med konkurrencestaten er nødvendigt, hvis vi på nogen måde skal lave klima- og miljøpolitik, dels et spørgsmål om vores demokrati.
Det er jo her, hvor det handler om, at jeg gerne vil arbejde både værdibaseret – vi skal snakke om, hvad det er for nogle værdier, vi putter ind i det her samfund – men også rigtig gerne faktabaseret.
Og hele den her diskussion om det her lovforslag er jo meget et spørgsmål om, hvad fakta er.
Jeg er blevet stillet det spørgsmål mange gange, om jeg bare er uenig, og om det er, fordi jeg har patent på sandheden, og det er jo slet ikke det, det handler om.
Det er sådan noget, man går meget op i i EU, og det kvalitetsløft vil jeg gerne politisk arbejde for fremadrettet.
Det kan være i forhold til det her lovforslag, men også generelt.
Som nyvalgt er jeg ret chokeret over den måde, man ligesom bliver kastet ind i det her konkurrencestatens maskinrum på, og jeg kan virkelig se, hvordan den her logik og det her rationale udfolder sig, også i det her rum, hvor man virkelig bliver helt forblændet af nogle ideologiske tanker omkring konkurrence, vækst og muligheder for at tjene penge inden for den her affaldssektor, men fuldstændig kaster både klima, miljø og borgernes økonomi under bussen.
Det her er jo det første lovforslag, som jeg sidder med, og hvor der ikke er hastebehandling, og det siger jo også noget om, hvordan vores system er.
De første lovforslag blev hastet igennem på få dage.
Det her er det første, hvor der faktisk reelt er tid til at tænke sig om, læse tingene, diskutere det, have høringer osv.
Derudover er det alligevel sådan, at tidsplanen er sat, og at det skal jappes igennem.
Jeg får det indtryk, at det, der foregår i det her hus, bare er af en ceremoniel karakter, hvor vi skal stå her og snakke lidt med hinanden og sige det, som vi ved vores partier er enige om, og at vi derudover faktisk ikke skal diskutere så meget.
Jeg er skræmt over, hvor udhulet den parlamentariske proces er blevet, og hvordan man har mere fokus på holdninger end på faktisk reelt at kigge på, hvordan vi laver nogle klimapolitiske og miljømæssige tiltag, som vi ved virker.
Jeg vil derfor gerne anklage alle, som deltager i det politiske teater og ikke åbner øjnene og lytter til, hvad der bliver sagt.
Den diskussion er jo allerede startet for et par uger siden ovre i ministeriet, og jeg blev allerede dengang anklaget for at kritisere forslaget, fordi det på en eller anden måde ikke var meningen, at vi kritisk skulle diskutere det.
Det, jeg fandt ud af – jeg er jo nyvalgt, så det er nogle partifæller, der har indgået den politiske aftale tidligere – var, at der er en kæmpestor diskrepans imellem lovforslaget og den politiske aftale, som er meget ambitiøs, altså næsten grotesk ambitiøs, for hvordan kan man nogen sinde lave en affaldssektor, som er klimaneutral i 2030?
Men det er faktisk det, vi har aftalt i aftalekredsen.
Ønsker man at implementere målsætningerne og ambitionerne i aftalen, eller vil man fokusere på det ene ord, der står ét sted, selv om det vil have de modsatte effekter?
Konkret handler det jo om det her med, at aftalen siger, at vi skal have mindre import og mindre kapacitet.
Der er jo så det ved det, at det umiddelbart for mig er meget klart, at det her kommer til at virke modsat.
Men den måde, jeg arbejder på, er ikke bare at tænke, at jeg nok har ret.
Efter både en teknisk gennemgang i ministeriet, hvor jeg sad og skændtes med dem, fordi jeg kunne se, at de politiserede og selekterede, i forhold til hvad de præsenterede for os, og efter at have snakket med folk ovre i ministeriet, ministeren osv., kan jeg samlet set bare sige, at det samlede billede, vi har på baggrund af høringer og ekspert- og medieudtalelser, viser, at der er alvorlige problemer i det her lovforslag.
Ja, vi kan være politisk uenige om, hvorvidt vi skal liberalisere eller ej, og ja, vi kan være uenige om, hvorvidt klima og miljø skal prioriteres over økonomisk vækst, men vi kan altså ikke være uenige om, at lovteksten skal være i orden.
Jeg vil derfor igen indstille til, at vi skal trække det her lovforslag tilbage og sige, at det ikke er klar til at blive lovbehandlet.
Det handler konkret om det politiske indhold, men det handler også om processen, og det handler også om arbejdsvilkårene.
Det handler også om, at vi altså ikke kan være bekendt over for det her samfund at sende noget, som en masse andre mennesker kalder lovsjusk, makværk og en katastrofe for vores samfund, ud.
Jeg synes altså ikke, vi kan være det bekendt.
Jeg kan i hvert fald ikke acceptere det.
Jeg er klimapolitisk dybt bekymret, for vi har i årtier kæmpet imod klimabenægtelse, men det, som vi kæmper imod lige nu, er greenwashing.
Det, der er sagen i det her lovforslag, er jo præcis, at det bliver oversolgt.
Jeg nægter at acceptere, at der skal stå klimahensyn noget sted i det her lovforslag, når vi ved, at det fører til en mere sort sektor.
Jeg kan mærke, at jeg skal slutte nu,
og derfor vil jeg bare sige det allersidste, og det er, at jeg ud over, at jeg igen vil appellere til, at vi sætter det her på pause, vil sige, at jeg også synes, at vi skal have en uvildig proces omkring hele processen og en analyse af, hvad der er gået galt.
Jeg ser et meget magtfuld ministerium, som på en eller anden måde fuldstændig har knust det her hus, og at vi bare alle sammen bliver nødt til at acceptere de betingelser.
Jeg ønsker, at flere siger fra over for de arbejdsbetingelser.
Hvis jeg skal supplere det, så er det jo noget med at sige, at vi er tilbage til sådan en demokratidiskussion, hvor der er et magtforhold mellem et Folketing, hvor vi har meget få medarbejdere og virkelig dårlige arbejdsbetingelser og vi bliver læsset til med alt muligt og skal halse igennem det og det er virkelig svært, og så de her magtfulde ministerier, som har tonsvis af medarbejdere, som netop kan lave lange rapporter, som det er svært for os at nå at læse.
Så det er den her demokratidiskussion: Hvordan synes vi at vi skal arbejde?
Har vi de rigtige betingelser?
Har vi givet for meget magt til ministerierne?
Det var to spørgsmål.
Hvad angår økonomien, så handler det her jo om, at der er et stort vækstmarked for salg og køb af affald og forbrænding af det, så vækstpotentialet ligger hos de private aktører, og derfor er jeg ud over klima- og miljøhensynet faktisk også ret bekymret over, at vi bruger statens penge på at give penge til de private aktører.
Jeg synes ikke, det er en måde at passe på borgernes penge på.
I forhold til den faglige diskussion, så er der jo netop en offentlig diskussion om, hvorvidt ministeriet kan finde ud af at regne ordentligt, hvordan de skønner, hvordan den faglige diskussion i ministeriet er.
Så det er jo lige præcis det, jeg henholder mig til.
Derudover mener jeg også, at der har været problemer med, at ministeriet ikke har villet give deres beregningsforudsætninger, og det har jeg så kaldt ministeren i samråd om, og jeg har lige set i går aftes, at der kommer noget, og der kan blive en lang diskussion om det.
Pointen er, at der er en reel diskussion om, hvad kvaliteten af fagligheden i Klimaministeriet er, og hvor politiseret ministeriet er, og det synes jeg vi bliver nødt til at forholde os til, og jeg ved, at der også at er kritiske røster i det her hus, der er bekymrede over det.
Så selvfølgelig skal vi arbejde for det.