Pelle Dragsted (EL), 2017-04-20:
Trygheden omkring vores boligøkonomi er jo et af de måske mest centrale økonomiske spørgsmål for de fleste familier, uanset om man ejer sin bolig, om man lejer sin bolig, og uanset om man er i arbejde eller er arbejdssøgende.
Pludselige ændringer af vores økonomiske forhold, uanset om de kommer fra stigende skattebetalinger eller fra stigende bidragssatser eller fra stigende huslejer, er noget, som skaber enorm utryghed hos danske familier.
Og derfor har vi også i Enhedslisten være meget optaget af og aktive omkring det problem, vi har set i de seneste år, nemlig at, ja, hundrede tusinder af danske boligejere har oplevet eksploderende bidragssatser, altså bidragssatser, som kunne stige med mange, mange tusind kroner.
Det er et alvorligt problem, og det er blevet taget alt for lidt alvorligt fra politisk hold.
Sagen er jo den, at i gamle dage havde vi realkreditforeninger, som fungerede ud fra et hvile i sig selv-princip.
Bidragssatserne skulle dække omkostningerne, og de skulle kollektivisere, kan man sige, eventuelle tab.
Det tog man et fælles ansvar for.
Det var det, bidragssatserne skulle dække.
Sådan er det ikke længere, for de fleste realkreditudbydere er i dag blevet en del af store finansielle koncerner.
De ejes af bankerne, og de skal aflønnes, og det skal vi så også love for er tilfældet.
Vi har jo set, hvordan man for fuldstændigt åbent tæppe har stukket sine fingre ned i lommen på danske boligejere under påskud af, at det handler om at polstre sig, har hævet bidragssatserne, og så har man sådan set kanaliseret det overskud lige over til bankerne og deres aktionærer.
Noget af grunden til, at man har kunnet det her, er jo den uretfærdighed, der er i, at der i realkreditlån er den her indbyggede mulighed for, at man løbende kan ændre på vilkårene, primært med hensyn til hvor meget der betales i bidrag.
Det kan man sige sådan set var okay i gamle dage, for der var der ikke nogen, der skulle tjene på det, så der havde man en forventning om, at hvis bidragssatserne steg, jamen så var det, fordi der var behov for det for at dække eventuelle kollektive tab, eller fordi der var voksende administrationsudgifter.
Men sådan er det jo ikke i dag.
Det er i stedet for blevet sådan en trojansk hest ind i boligejernes økonomi.
For at gøre ondt værre har vi så også en situation, hvor det er svært for kunderne at stemme med fødderne og vælge et andet realkreditinstitut.
Der er nogle positive elementer i det her forslag, men det er efter vores opfattelse langtfra vidtgående nok.
F.eks. er det fint, at man fremover skal begrunde, hvorfor man øger bidragssatserne, men der er jo ikke nogen særlige krav til, hvilke begrundelser man må give.
Der kan være mange begrundelser, man kan bringe i anvendelse, som ikke synes rimelige, men bare man oplyser om dem, er det sådan, det er.
Det er også svært at vurdere, om de her begrundelser er de reelle begrundelser.
Vi har jo set, at der er kommet fuldstændig forkerte begrundelser.
Det er også fint, at man fremover nedbringer omkostningerne ved at skifte institut, efter at bidragssatserne er blevet sat op.
Vi havde gerne set, at man havde fulgt Forbrugerrådet Tænks linje ved at gå endnu hårdere til værks i forhold til indfrielsesgebyrer og i forhold til kurtage og kursskæring, men selv hvis man havde valgt den model, stod man altså stadig med det problem, som jeg også var inde på før, nemlig at der kan være andre væsentlige omkostninger forbundet med at flytte sit lån, f.eks. hvis renten i mellemtiden er steget.
Og det giver altså desværre bankerne og de bankejede realkreditinstitutter nogle alt for store muligheder for at presse citronen.
Så der er brug for en langt hårdere regulering af det her område.
Og den begrundelse skal godkendes af et tilsyn.
Men det er nødvendigt i dag, hvis vi vil beskytte danske boligejere mod at blive økonomisk malkekvæg for bankerne, som står bag de fleste realkreditinstitutter i dag.
Så vi støtter det her forslag ud fra et princip om, at det er en forbedring, men det løser desværre ikke problemet.
Det genskaber ikke nogen som helst tryghed for boligejerne, og det bliver ikke sidste gang, vi kommer til at diskutere det spørgsmål her i Folketinget.