Stine Brix (EL), 2018-11-09:
Jeg synes måske, at den vurdering af, hvad problemets omfang er, er lidt mangelfuld.
Nu refererede ordføreren selv til den konference, vi var til i går, om fremtidens sundhedsvæsen, og en af de ting, som jo lød igen og igen fra kommunerne, er, at man ikke har økonomien til at sikre den kapacitet og den kvalitet, der skal til, for at man kan løfte den her rigtig store opgave med, at man skal tage sig af flere borgere i fremtiden.
Produktivitetskravet har plaget sundhedsvæsenet i mange år.
Det krav betød, at hospitalerne hvert år skulle levere mere aktivitet, flere behandlinger, flere operationer, uden at der fulgte penge med til opgaven, og det førte til et særdeles presset arbejdsmiljø, hvor medarbejderne sled for at få enderne til at mødes, og det er i øvrigt stadig virkeligheden ude på hospitalerne.
Det var en lang, sej kamp at få afskaffet produktivitetskravet.
Vi har haft forespørgselsdebatter, beslutningsforslag, samråd med flere ministre, der har været aktioner, breve fra medarbejdere på de store hospitaler, videoklip fra sundhedspersoner og foretræder fra de faglige organisationer.
Sådan nogle fremskridt eller sejre har mange fædre eller mødre, og det kan man også høre på debatten her i dag.
For mig at se faldt produktivitetskravet først og fremmest, fordi sygeplejersker, læger, social- og sundhedsassistenter, jordemødre og andre faggrupper på hospitalerne kæmpede hårdt for det.
Det er jeres fortjeneste, at produktivitetskravet nu er historie.
I Enhedslisten synes vi, det er en dårlig idé.
Det er godt, at produktivitetskravet er væk, men vi skal ikke erstatte det med et nyt styringsregime med nye uhensigtsmæssige konsekvenser.
Nærhedsfinansieringen betyder, at regionerne skal leve op til en lang række mål, som er fastsat af staten, ellers risikerer man økonomiske sanktioner.
Blandt de mål er f.eks. krav om, at der skal være færre sygehusforløb pr. borger og færre sygehusforløb pr. patient med KOL og diabetes.
Jeg synes, det er stærkt problematisk, at sådanne mål kobles sammen med en økonomisk straf.
Det betyder, at det er økonomiske hensyn, som risikerer at være styrende for, hvad der sker for patienterne, og ikke en faglig beslutning.
Vi ved, at kapaciteten og kvaliteten lokalt langtfra er på plads endnu, og i det lys er det ekstra bekymrende, at regionerne allerede fra den 1. januar 2019 risikerer økonomiske sanktioner, hvis patienterne bliver indlagt mere.
Lovforslaget her rummer ingen svar på, hvordan der skal opbygges en tilstrækkelig kapacitet lokalt.
Tværtimod er de seneste rygter, at regeringen for, ja, jeg ved ikke hvor mange gange efterhånden, har udskudt deres bebudede reform af det nære og sammenhængende sundhedsvæsen.
Samtidig er det jo sådan, at patienterne i langt de fleste kommuner bliver pålagt brugerbetaling, hvis de indlægges kommunalt.
Det skal der efter vores mening også rettes op på, før man presser flere patienter ud på kommunale akutpladser.
Vi ønsker en større frihed til regionerne, og derfor mener vi, at det beløb, som tidligere blev fordelt via aktivitetspuljen, i stedet skal overføres via bloktilskuddet.
Derfor stemte vores medlem af Danske Regioners bestyrelse også nej til den økonomiaftale, som indebar nærhedsfinansieringen, vi stemte nej til økonomiaftalen i Folketingets Finansudvalg, og vi stemmer også nej til det her lovforslag.