Mona Juul (KF), 2021-12-21:
Tak for ordet, tak for året, og tak for samarbejdet om det meste med de fleste.
Jeg kan godt forstå, at ministeren er glad.
Der er lavet mange aftaler; andre lande ser til vores side; vi har meget at være stolte af – sammen.
Energiøer, CCS, landbrug – bare for at nævne nogle af de aftaler, som jeg personligt er rigtig glad for at jeg sammen med andre konservative kræfter og mange andre ordførere og partier har trykket igennem.
For løsninger kommer ikke af sig selv, slet ikke bedre løsninger og slet ikke brede løsninger.
Her må vi alle byde ind og bøje os mod hinanden.
Om vi med de fælles gode kræfter ligefrem skriver klimahistorie, som ministeren kalder det i redegørelsen og andre steder, ved jeg ikke rigtig hvad jeg skal mene om.
Vi har i hvert fald en bunden opgave, og den er de fleste villige til at løse.
Om det ligefrem er historisk, vil jeg nok mane til forsigtighed med at kalde det.
For i det ligger der samtidig den her historie om, at vi er langt foran de andre lande.
Det er også vanvittig god storytelling, men det passer måske ikke altid.
Reelt ved vi heller ikke, om vi overhovedet når vores mål.
Køreplaner er ikke det samme som handlingsplaner.
Det har nemlig været et år, hvor vi er blevet overhalet indenom på f.eks. CCS og først på målstregen fik sikret de her 3.000 grønne arbejdspladser.
Det har været et år, hvor vi igen, igen fik udskudt forhandlingerne om CO 2 -afgift.
Den sværeste øvelse er helt sikkert fastlæggelsen af en CO 2 -afgift.
Det er en øvelse, som potentielt kan blive den største omfordeling mellem virksomheder i Danmark.
Men vi har brug for den her mere ensartede beskatning af CO 2 som drivkraft i den grønne omstilling og for at nå vores mål.
Vi blev også enige om, at det skulle gøres, uden at borgere og virksomheder betaler mere i skat som følge af reformen.
Vi ved, at en mere ensartet beskatning er den mest samfundsøkonomisk effektive vej til 2030-målsætningen, og derfor skylder vi hinanden at gå ned ad den vej.
Hvis vi fortsat skal sikre konkurrenceevne, vækst og arbejdspladser, er det afgørende, at vi samtidig kigger på, hvordan vi giver virksomhederne bedre rammevilkår og skattelettelser, så de har råd til at investere grønt.
Det er nemlig noget, der batter.
Det er ikke som, når der i årets løb mange gange er blevet sat »grøn« foran såvel aftaler som hensigter, ikke bare herindefra, simpelt hen for at kunne fremstå dejlig engageret i forskellige sammenhænge – hvor meget energi bliver der ikke brugt på at pynte sig frem for at tage en reel drøftelse af vejen til vores mål, ikke kun herinde i Folketinget, men også i mange andre sammenhænge?
At ikke alle løsninger er lige gode, siger sig selv.
Det, der lyder godt, er ikke altid det bedste, og valget af løsninger afhænger af øjnene, der ser, for sådan er det jo.
Det duer ikke, at ministeren den ene dag ikke vil øge ambitionerne for CCS og så dagen efter laver en finanslovsaftale om lige præcis det.
Det duer heller ikke, at regeringen og dens støttepartier selv aftaler mere havvind – superfedt, men det er også næsten en gratis omgang og noget, som ethvert seriøst parti herinde i Folketinget jo også gerne ville have været med til, absolut.
Eksemplerne her skal tjene til at vise, hvor meget politisk plat der spindes på den grønne omstilling, og tjene som en løftet pegefinger om, at det ikke gavner den fælles opgave.
For vi er fælles om klimamålene, så lad os nu være fælles om løsningerne.
Og drop at prøve at fremstå mere grønne end andre på en falsk præmis.
Det tror jeg alligevel at de fleste kan gennemskue, også at uenigheden mere går på valg af virkemidler og indsats.
Lad os i stedet i dag hæve barren sammen, få styr på, hvad der skal til for at nå 2025-målet, og ikke udskyde beslutningerne om reduktioner frem mod 2030 – fordi vi kan, fordi vi skal, og fordi vi vil.