Trine Pertou Mach (EL), 2025-05-02:
Tak for det, og tak for en god debat – til jer, der er tilbage.
For en måned siden sagde Danmarks statsminister: Man kan ikke annektere andre lande.
Det var, da hun stod på dækket af inspektionsskibet »Vædderen« i havnen i Nuuk side om side med den afgående og den tiltrædende formand for naalakkersuisut.
Jeg kunne ikke være mere enig.
Man kan ikke annektere til andre lande.
Ikke desto mindre er det annektering, der truer ikke bare i Grønland, hvor den amerikanske præsident ikke vil udelukke brugen af militær magt i forbindelse med en amerikansk annektering af Grønland, det er i høj grad også en trussel, som palæstinenserne står over for.
Vi har længe kendt til den ekstreme israelske højrefløj planer om at annektere alle palæstinensiske områder og skabe et Storisrael med grænser baseret på bibelhistorien og en lovgivning, der bygger på etnisk og religiøst motiverede apartheid.
På det seneste har den amerikanske præsident bebudet, at han ud over Grønland og Canada og Panama også vil eje Gaza, som man angiveligt vil gøre til et Mellemøstens riviera.
Der er altså i meget høj grad risiko for, at grænsedragningen ændres hen over hovedet på de mennesker, der bor inden for de nuværende, hvad kan man sige, anerkendte grænser eller eksisterende grænsedragninger.
Det er baggrunden for, at vi har fremsat det her forslag.
Jeg synes, at debatten også har understreget vigtigheden af, at man faktisk manifesterer sin opbakning til lige præcis det grundprincip om suverænitet i en tid, hvor så mange magter rundtomkring lader hånt om det og udfordrer det grundprincip i den internationale orden.
Forslaget her er et forslag om, at den danske regering holder fanen højere internationalt, dvs. primært i EU og FN, når det gælder respekten for de folkeretligt fastlagte grænser i Mellemøsten.
Vi tænker især på grænserne mellem Israel og Palæstina, som de så ud før 6-dageskrigen i 1967, men også på den israelsk-syriske grænse i Golanhøjderne, hvor Israel har bemægtiget sig land, der rettelig tilhører Syrien.
Der er mægtige er kræfter med aggressive hensigter, som har magten rundtomkring i verden, og som udviser disrespekt for folkeretten og internationale spilleregler.
Derfor kræver det, at civiliserede forkæmpere for international lov og ret står fast og agerer konsistent og konsekvent.
Danmark har jo en helt særlig rolle, som vi har været inde på flere gange i løbet af i eftermiddag, fordi vi sidder i FN's Sikkerhedsråd i 2025 og 2026, og fordi vi lige om lidt overtager EU-formandskabet.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at vi i Enhedslisten er meget bekymrede over, hvad forsigtighed og passivitet fra Danmarks eller andre staters side, som bygger på lov og ret og ikke på autokrati og aggression, vil kunne medføre, nemlig at verden faktisk ender med at acceptere, at man bare kan bruge militær magt til at gennemføre en annektering af et andet land.
Derfor kunne man forestille sig, hvis vi ser passivt til, at Israel eller USA annekterer dele af Palæstina, at stærke magter rundtomkring i verden vil få blod på tanden og idéen kan brede sig, måske også til Nordatlanten.
Men som statsministeren rigtigt siger, kan man ikke annektere andre lande, og det udsagn må naturligvis gælde konsistent og konsekvent og håndhæves.
Danmark har som et lille land en fuldstændig vital interesse i, at vi tøjler magt med ret.
I forhold til de ting, der er kommet op i debatten her både fra hr. Christian Friis Bach og fra hr. Mads Olsen, som lidt vurderede, om det her forslag nu går på noget andet end det, det i virkeligheden går på, skal jeg bekræfte, at naturligvis kan man forhandle sig til en løsning, hvor grænsedragninger ser anderledes ud.
Det gælder også i forhold til det kurdiske ønske om selvbestemmelse, som vi i Enhedslisten i årevis har bakket op om.
Så selvfølgelig kan vi det.
Jeg skulle i øvrigt hilse fra Radikale Venstre og sige, at de støtter forslaget.
Jeg vil runde af med at sige, at jeg synes, det har været en god debat, jeg er glad for de åbninger, der er om, at vi kan arbejde videre i udvalget på en beretning, fordi det faktisk er ret afgørende at manifestere, at vi fra dansk side bredt i Folketinget, hvis ikke fuldstændigt i Folketinget – men det tyder det desværre ikke på – mener, at folkeretten og international lov og ret er noget, vi står på mål for internationalt, og det signal, man sender til omverdenen ved at slå det fast, er også ganske vigtigt, selv om man kan synes det er en selvfølgelighed i perioder.
Så forskellen er jo, om man forsikrer, at man gør det, eller om man faktisk mener det modsatte.
Så jeg vil gerne sige rigtig mange tak for debatten og håbe, at I alle sammen går hjem og får en god weekend, og at vi kommer frem til noget frugtbart i udvalgsarbejdet.