Benny Engelbrecht (S), 2017-12-22:
Tak, formand.
Vi er samlet til den seneste tredje behandling af en finanslov i mands minde.
Når danskerne i december har tændt for nyhederne eller åbnet en avis, har de dagligt kunnet følge et kaotisk forløb, hvor regeringen indtil den sidste uge ikke vidste, om hele regeringen selv ville stemme for deres egen finanslov.
Det har været som at følge med i en dårlig julekalender, som ikke tåler genudsendelse.
Det minder mig faktisk på mange måder om den julekalender, som DR viste, da jeg var 10 år gammel.
Den havde et officielt navn, det lød meget godt, nemlig »Jul og grønne skove«.
Men alle vi børn vidste jo godt, hvad den i virkeligheden skulle hedde, og vi kaldte den slet og ret for hullet i jorden.
Men selv den julekalender var bedre end det, regeringen har udsat danskerne for.
Man havde muligheden for at sikre trygheden og velfærden, det har man forsømt.
December er jo en måned, hvor mange danskere har travlt med juleforberedelser, når de kommer hjem fra arbejde eller fra skole.
Mange vil føle, at man skal skynde sig lidt ekstra for at nå det hele op til jul.
Desværre vil denne finanslov nok også betyde, at mange danskere i fremtiden vil møde flere velfærdsmedarbejdere, der må skynde sig lidt ekstra; at tiden til at snakke med en sygeplejerske bliver lidt kortere, eller at flere børn skal deles om pædagogens opmærksomhed.
For vi ved, at allerede næste år har vi 30.000 flere medborgere over 70 år.
Det er et udtryk for, at vi har en befolkning, der heldigvis lever længe og har flere gode år, men når regeringen ikke vil lade pengene til velfærd følge med udviklingen i antallet af ældre, så strammer skruen mere for alle.
Det kræver, at vi investerer i fundamentet i den danske model, vores fælles velfærdssamfund.
Det er Socialdemokratiets førsteprioritet.
Samtidig skal vi sikre vækst og arbejdspladser.
Vi skal sikre os, at vi uddanner flere dygtige håndværkere og faglærte, fordi ordrebøgerne allerede nu er ved at blive fyldte, og fordi virksomhederne i fremtiden skal have den arbejdskraft, som de efterspørger.
Vi har i Socialdemokratiet sagt det undervejs i hele efteråret: Lad os nu tage tingene i den rigtige rækkefølge, lad os bruge det økonomiske råderum – det er jo det, alle danskere er med til at bidrage til – til de vigtigste ting.
Og ser man på valgresultatet fra kommunalvalget, kan jeg vist godt konstatere, at danskerne også er enige med os.
Vi kunne investere i velfærd og skabe endnu flere rammer for flere danske arbejdspladser.
Vi kunne lave det uddannelsesløft, som Danmark har så meget brug for.
Den vej har regeringen ikke valgt.
I stedet står vi med en uambitiøs finanslov, der ikke sikrer trygheden og velfærden, og som ikke løser de udfordringer, vi har.
Samtidig er vi i Socialdemokratiet skuffede over, at det ikke er lykkedes for Dansk Folkeparti, der ellers havde lejligheden til det, til samlet set at løfte velfærden mere i forhandlingerne, end det er sket.
Regeringen bliver ved med at sige, at der jo tilføres flere midler end sidste år, men inderst inde ved alle danskere nok også, hvad konsekvenserne nu bliver, altså når behovene stiger, uden at pengene følger med, for så kommer vi til at mærke dårligere velfærd.
Det er faktisk simpel logik.
Regeringen har gang på gang gentaget, at der er råd til både skattelettelser og mere velfærd, men resultatet siger noget andet, for pengene kan jo ikke bruges to gange.
Når regeringen bruger vores fælles råderum til skattelettelser, sikrer det ikke trygheden og velfærden.
Godt 1 mia. kr. vælger regeringen at dele ud til skattelettelser, som der dybest set ikke er behov for.
Og lad os sige det ærligt: Det bliver ikke den almindelige pensionist eller håndværker, som får mest ud af dem.
Selv om de største skattelettelser blev trukket tilbage for i år, kan jeg kun sige, at det er utidigt og ikke fair, at vores fælles råderum bruges til skæve skattelettelser.
Men vigtigst af alt: Det løser ikke de udfordringer, Danmark står med.
Det sikrer ikke velfærden.
Det skaber ikke et fundament for mange nye arbejdspladser, og det bidrager ikke til at uddanne fremtidens arbejdsmarked.
Danmark står til at mangle ca. 70.000 faglærte i 2025.
Den fælles udfordring kunne vi have brugt tiden på.
Men lad mig også bare vende selve forhandlingsforløbet med nogle få ord.
For alle med noget på spil i vores velfærdssamfund har skullet vente på at høre, hvor mange penge der blev afsat til velfærd næste år – alle dem med børn i folkeskolen, alle med en far eller en mor på plejehjem, alle med et familiemedlem, som skal igennem et krævende behandlingsforløb på hospitalet.
Vi har været lidt mere nervøse i den seneste tid, fordi regeringen har skabt usikkerhed om vores fælles velfærdsbudget helt indtil ellevte time.
Vi har faktisk ventet på, at regeringen blev enig med sig selv om, at den faktisk ville stemme for sit eget arbejde, utrolig nok.
Vi ville hellere have prioriteret velfærden.
Vi ville have brugt midlerne til en mere værdig ældrepleje til alle de ældre, som har knoklet et langt liv.
Vi ville have sikret midler til kortere ventetid for kræftbehandling, så flere kan få hurtig hjælp.
Vi ville have sikret mere hjælp til sårbare unge, som bøvler med psykiske udfordringer, og som har brug for en ekstra støtte.
Vi ville have fundet midler til at styrke SKAT endnu mere, så vi kunne genoprette danskernes tillid til vores fælles skattevæsen, så man med ro i maven kan tjekke ens eget bidrag på bunden af lønsedlen og vide, at alle andre også bidrager, og at der bliver sat hårdt ind imod dem, der snyder.
Vores ændringsforslag her ved tredjebehandlingen afspejler de prioriteringer.
Vi ville sikre midler til erhvervsskolerne, som har så meget brug for sikkerhed og medvind for at kunne løfte deres vigtige samfundsopgave.
I stedet har regeringen valgt en vej, hvor skolerne kan se frem til rullende nedskæringer år efter år, og selv når man hævder at have reddet årets nedskæringer med en kvalitetspulje, så fylder man alligevel kun hullet delvis, for faktum er, at der næste år samlet set bliver skåret på vores erhvervsskoler.
De fleste danskere har nok ligesom jeg svært ved at se det fornuftige i at skære på erhvervsskolerne, men alligevel er det det, regeringen gør.
De fleste ved godt, at danske virksomheder allerede i dag mangler dygtige faglærte, og at det er netop nu, vi skal sikre flere en mulighed for at uddanne sig, både unge og gamle, så vi står med flere og dygtigere faglærte i fremtiden.
Derfor afspejler Socialdemokratiets ændringsforslag her ved tredjebehandlingen, at vi vil styrke erhvervsuddannelserne, ikke spare på dem.
Dansk økonomi har brug for et uddannelsesløft nu, og ventetiden koster.
Vi har ikke brug for en fortsættelse af reformer, der kun sigter på udbuddet af arbejdskraft.
Vi ved allerede nu, at 100.000 flere kommer i beskæftigelse i de kommende år.
Alligevel har regeringen i flere omgange i dette efterår varslet forskellige nedskæringer f.eks. for dagpengemodtagere og SU, alt imens man har haft blikket stift rettet mod egne målsætninger om øget arbejdsudbud, selv om det ikke er det, vi har brug for.
Vi ville i stedet for bruge tiden til at investere mere i efter- og videreuddannelse, så det bliver nemmere for både ledige og virksomheder at investere til fremtidens arbejdsmarked, så flere kan gå fra ufaglært til faglært – så vi kan få flere kloge hoveder og flere kloge hænder.
Regeringen har fokuseret på at gennemføre topskattelettelser i forskellig indpakning.
Det fokus ser ud til at fortsætte i det nye år, mens arveafgiften for de største familieejede virksomheder i år også er blevet sænket.
Det er tiltag, som ikke i tilstrækkelig grad skaber vækst.
Desværre må jeg igen i år bruge tid her ved tredjebehandlingen af finansloven på at konstatere, at regeringen ikke fuldt anerkender et bredt flertal i Folketinget med hensyn til Togfonden DK, bestående af Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti, Enhedslisten, Radikale Venstre og SF, der samlet står bag dette i en forligskreds.
At regeringen ikke indarbejder flertallets aftaler i finansloven for 2018 fuldt ud, er udtryk for manglende respekt for parlamentets flertal og for forligstraditionen, men hvad værre er, så skaber det usikkerhed om de projekter, der ellers vil skabe store forbedringer af infrastrukturen og vores kollektive trafik.
En finanslov udgør fundamentet for vores samfund.
Med vores ændringsforslag viser vi, hvad vi ville have gjort anderledes, hvis vi havde siddet med ved forhandlingsbordet.
Vi ville prioritere velfærden først.
Tak for ordet.