Pernille Skipper (EL), 2017-01-17:
Det er nærmest som et urværk, at vi tager den her diskussion, og desværre er det nødvendigt.
Så ros til jer for at holde fast i det.
Det giver en god anledning til at følge op, og som sagt er det desværre nødvendigt.
Når vi kigger på, hvad der er sket, siden vi stod her og diskuterede Barnets Reform sidst, ser man, at kontanthjælpsloftet og andre reformer er slået igennem og har ramt udsatte familier hårdt.
Der er altså flere udsatte familier, der lever i fattigdom, kombineret med at kommunernes økonomi er begrænset af en meget lav offentlig vækst, som reelt betyde nedskæringer.
Det er en opskrift, som i virkeligheden kun kan gå galt, når vi kigger på børnene.
Vi frygter, at socialrådgiverne vil blive belastet af flere sager og færre kollegaer, og at færre familier vil få den hjælp i tide, der gør, at vi kan undgå en anbringelse.
Det er utrolig vigtigt, at udsatte børn ikke kommer i klemme, og det er utrolig vigtigt, at vi forsøger at undgå anbringelse, så meget vi kan, simpelt hen ved forebyggende arbejde.
Det er desværre ikke altid muligt.
Jeg synes, det er en væsentlig diskussion, vi har, om implementeringen af Barnets Reform, bl.a. fordi vi jo taler om, hvordan vi kan styrke børns retsstilling for også at styrke deres situation generelt.
Det kunne mildest talt gå bedre, som der også er nogle der har været inde på fra talerstolen.
Jo, der er ting, der går fremad, heldigvis, men der er altså også ting, som vi kunne gøre meget, meget bedre.
Børns og unges ret til at blive hørt skal opprioriteres.
Vi skal sikre, at anbringelserne sker ud fra barnets tarv, som var hensigten med Barnets Reform.
Vi skal sikre, at de obligatoriske samtaler ikke bare bliver afholdt, og så krydser man af i sit dokumentationskravskema, at nu er samtalen afholdt.
Vi skal faktisk også have socialrådgivere, som er i stand til at inddrage og lytte til børnene og lade deres holdninger og synspunkter bliver vægtet i afgørelserne.
Det er vigtigt at understrege, at alle børn har ret til en bisidder.
Derfor skal de have en person, der altid taler for dem – ikke for kommunen, plejefamilien eller de biologiske forældre, men for dem.
Så synes vi også, at noget af det, som det er vigtigt at kigge på, er nedskæringer i Ankestyrelsen.
Det har også betydet en forringet retssikkerhed med færre ressourcer til sagsbehandlingen og en svækkelse af kontrollen med kommunerne.
Hvis vi skal gøre noget godt for børnene, skal vi sikre, at Ankestyrelsen har tilstrækkelige midler til at behandle klagesager.
Vi skal fortsætte indsatsen med BørneTelefonen og bisidderordninger hos Børns Vilkår.
Og så skal vi give sagsbehandlerne færre sager og mere tid til at arbejde tværfagligt, hvilket jo også socialrådgiverne har påpeget rigtig mange gange.
Men det forebyggende arbejde er det bedste, vi kan gøre for børn.
Så stabilitet i livet og trygge rammer i familien er rigtig, rigtig vigtigt, også selv om der kan være problemer i familien.
Vi kan godt have en tendens til herinde at dele det meget sort-hvidt op: Her er nogle sociale problemer, her er der problemer med alkohol i en eller anden grad, vupti, det må føre til en anbringelse.
I virkeligheden er det bedste, vi kan gøre for børnene, at forsøge at hjælpe familien med at forsøge at løse problemerne, før de vokser sig så store, at anbringelse bliver nødvendigt.
Men det halter med det forebyggende arbejde, og det kræver, at vi tør investere.
Noget, vi er meget bekymrede for, er, at netværksanbringelser, tvangsadoption og endda den Herningmodel, som i virkeligheden burde betyde, at vi investerer mere i det forebyggende arbejde, faktisk efterhånden bliver brugt til ikke at gøre det bedste for børnene, men som en undskyldning for at kunne skære ned på området, fordi kommunernes økonomi er for presset.
Derfor vil jeg slutte af med den pointe, som jeg startede med.
Jeg vil citere Bettina Post, som på et tidspunkt sagde, at det sociale arbejde aldrig bliver bedre end det, det har at virke under.
Derfor håber jeg også, at alle de partier, der taler om sanktioner mod kommunerne, og som skal lave aftaler mellem regeringen og kommunerne om kommunernes økonomi fremover, vil huske det.
Selvfølgelig – selvfølgelig – kan mennesker med lave indkomster være rigtig, rigtig gode forældre, nogle gange bedre, vil jeg da tro.
Jeg har aldrig sagt andet.
Det er ikke en bebrejdelse mod de familier, det vil jeg gerne understrege.
Det er en bebrejdelse mod det flertal herinde på Christiansborg, der har vedtaget den kontanthjælpsreform.
Det kan jeg lige så godt sige ærligt.