runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Edberg Andersen (DD), 2024-11-12:
Hvis du går tilbage til det, jeg nævnte med Temu, har vi debatten om, at ja, vi stiller en masse krav til babylegetøj og til sutter, som skal i munden, om, at der ikke må være gift i, og det har vi jo gjort, helt tilbage fra dengang jeg selv var barn.
Og vi kan jo se, at de her sutter stadig væk bliver købt af forældrene, og vi kan bare ikke komme uden om forældrenes ansvar.
Forældrene skal ikke sidde med ansvaret selv, for de har jo slet ingen handlemuligheder.
Når jeg som danmarksdemokrat siger, at jeg tror, Folketinget er for lille, så må man sige, matriklen da i hvert fald er for lille til at tage kampen op på.
Jeg tror virkelig, det er noget, man bliver nødt til at gøre i fællesskab, men man kan altså heller ikke underkende, at forældrene dybest set kan sige til deres børn: Jamen så skal du ikke være der.
Så må man håndtere det derfra.
Man er jo ikke som forældre sat i verden for altid at være børnenes ven; det er man ikke.
Men virkeligheden er, at hvis vi lader dem i stikken, så giver vi dem da i hvert fald frit slag i bolledejen, for den enkelte almindelige familie har jo ingen handlemuligheder.
Jeg tror, vi skal hjælpe vores forældre til at blive bedre til at træffe de her valg, men en lovgivning om, hvordan forældre opdrager deres børn, mener jeg jo som udgangspunkt slet ikke er noget, Folketinget skal blande sig i.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-11-12:
Hvis vi finder ud af, at vi rent faktisk godt kan lave nationale regler, når det handler om børns sundhed, betyder ordførerens svar så, at det vil ordførerens parti ikke være med til at gøre, altså hvis man har muligheden?
For der er jo det her smuthul i DSA'en, hvor man siger, at hvis det har en legitim eller national interesse, så kan man faktisk godt lave lovgivning alligevel på trods af DSA'en og, hvad kan man sige, de meget rigide regler, der ligger der.
Kim Edberg Andersen (DD), 2024-11-12:
Ordførerens parti er jo et parti, som ikke nødvendigvis mener, at EU er noget, som altid skal blande sig i, hvad danskerne gør, og hvad det er, vi bestemmer i det danske Folketing.
Så det vil vi se åbent på.
Der skal beslutningsforslagsstilleren jo bare huske på, at jeg så samtidig sagde, at det, der er den helt store hurdle i forhold til det her med at lave nogle regler, er den omvendte bevisbyrde.
Den synes jeg er et skråplan at komme ud på; jeg tror ikke, den er mulig at føre ud i praksis uden på et eller andet tidspunkt at finde ud af, at det heller ikke virker.
Så derfor ja, Danmarksdemokraterne er selvfølgelig villige til at se på, om vi kan hjælpe danske børn, både med lovgivning, men også med at gøre det nemmere for forældrene at opfylde deres del af forpligtelsen.
Rasmus Lund-Nielsen (M), 2024-11-12:
Tak for en rigtig god tale.
Ordføreren nævner eksemplet med ptsd.
Er ordføreren ikke enig i, at det jo er væsensforskelligt fra det, der bliver foreslået her?
Det er jo os, der som stat siger: Kære veteran, du skal ikke bakse med at bevise, at det er krigen, der har forårsaget de her ptsd-symptomer, du har; vi vil gerne understøtte, at du får din hjælp her, og det betaler vi for som stat.
Det er jo væsensforskelligt fra det, der bliver foreslået her, hvor enhver virksomhed kan blive pålagt at skulle betale erstatning, medmindre de kan bevise, at de ikke har haft en eller anden andel i, at nogle børn eller unge eller voksne for den sags skyld har fået en eller anden grad af mistrivsel som følge af at bruge deres produkt.
Det er jo noget helt, helt andet.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-11-12:
I Norge synes de åbenbart ikke, det er så kompliceret.
Der vil de gerne indføre alderstjek.
De er selvfølgelig heller ikke medlem af EU og kan så frit gøre det.
Vi behøver heller ikke gøre det mere kompliceret, end det er, når nu der står i DSA'en, at man rent faktisk godt kan lovgive, hvis det handler om noget af legitim almen interesse, og det må man sige at børns sundhed er.
Og vi har undersøgelser, der dokumenterer, at der er en sammenhæng mellem stress, angst, depression og mistrivsel og brugen af skærme.
Skulle vi så ikke i stedet for at vente på et EU-spor, som meget vel kan tage meget, meget længere tid, før det kan komme til at hjælpe børnene, afsøge, hvordan vi kan gøre noget for børnene?
Morten Bødskov (S), 2024-11-12:
Det tror jeg helt sikkert på.
Der kommer flere afbalancerede beslutninger, og der kommer flere synspunkter ind på bordet.
Og det gør da ikke noget, når vi ser på toppen af dansk erhvervsliv, at der kommer lidt færre, der hedder Lars, og lidt flere, der hedder Katrine, Charlotte, Karina, eller hvad de kvinder, der er til stede her i salen, hedder.
Det er jo det kvindelige køn, som mangler repræsentation i toppen af dansk erhvervsliv, og hvis vi kan gøre noget i forhold til det, skal vi gøre det, og det er det, det her forslag handler om.
Kim Edberg Andersen (DD), 2024-11-12:
Så det, Socialdemokraternes minister står og siger, er, at ja, hvis der kommer kvinder i bestyrelser, så bliver der taget bedre beslutninger.
Tak for det, så ved danskerne jo, at Socialdemokraterne mener, at mænd tager dårligere beslutninger end kvinder.
Det er faktuelt det, ministeren står og siger.
Det er noget overraskende, vil jeg nok sige, for oppositionen at høre
, men det forklarer jo meget, i forhold til at Socialdemokraterne selv er overrepræsenteret af mænd i både ministerstolene og i hele deres konstruktion.
Et andet spørgsmål er: Hvis nu en ledelse bliver sat sammen ved demokratisk valg, sådan som det jo også sker for størstedelen af mange bestyrelser, hvordan vil man så styre kønsfordelingen, altså ved demokratiske valg?
Morten Bødskov (S), 2024-11-12:
Det er på valglisten, at diversiteten skal fremgå, og er der to, der står lige, og den ene er repræsentant for det underrepræsenterede køn, så skal den pågældende fremmes på valglisten.
Men det er generalforsamlingen, som sammensætter bestyrelsen, så derfor er det relativt klart, som også fru Charlotte Bagge Hansen sagde fra talerstolen for ikke så længe siden.
Det er et meget enkelt forslag, og jeg tror ikke, at man behøver at komplicere det så meget, men jeg kan forstå, at man er politisk uenig i det, og det synes jeg sådan set er meget dejligt.
Altså, vi er nogle, som synes, at det helt sikkert beriger beslutningerne og diskussionerne i ledelsen af dansk erhvervsliv, hvis det her forslag følges.
Det ligger helt i forlængelse af, hvad dansk erhvervsliv i øvrigt allerede i dag arbejder efter.
Og jeg tror på, at vi får et bedre erhvervsliv og får bedre beslutninger ud af det her.
Peter Kofod (DF), 2024-11-12:
Tak for det.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren – og det vil jeg selvfølgelig også spørge forslagsstillerne om, når forslagsstillerne får lejlighed til at komme på talerstolen – hvordan man definerer egentlige skadevirkninger.
Når jeg spørger, er det, fordi vi i vores folketingsgruppe har diskuteret meget bredt, hvordan ordet skadevirkninger i den her sammenhæng egentlig skal forstås.
For skadevirkninger kan jo også være, at man påvirker børn til at tro på det nonsens, at man kan skifte køn, at der findes 72 forskellige køn eller den slags fatamorganaer, som jeg ikke synes at børn nødvendigvis skal have holdninger til.
Men det kan jo også være, at man gerne vil beskytte børn mod spiseforstyrrelser eller selvskade, som jeg tror alle 179 medlemmer i Folketingssalen vil synes at man skal beskytte børn og unge mod at blive udsat for.
Så det kunne jeg godt tænke mig ministerens definition af.
Caroline Stage Olsen (M), 2024-11-12:
Tak for spørgsmålet.
Og tak for lykønskningen.
Nu er det ikke en kønsdebat, så det vil jeg lade være med at komme ind på, men i forhold til det konkrete spørgsmål på det digitale område, er det jo dét, der er svært.
For hvordan skal man nogen sinde kunne bevise, at man ikke har haft en lille andel i en persons mistrivsel?
Det er svært, og det er en af grundene til, at vi stemmer det her forslag ned.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-11-12:
Tak for det.
Jeg tror, jeg startede med at fremsætte det første forslag på techområdet i 2019, og siden er der ikke rigtig sket noget.
Vi har fået DSA'en, og det kan godt være, at ministeren ikke synes, at det her forslag så lige er sagen, men jeg er bare stadig væk rigtig optaget af, at vi beskytter vores børn og unge.
Det har vi jo, når det handler om legetøj eller legepladser.
Så er der bestemte sikkerhedskrav, der skal være opfyldt.
Derfor vil jeg spørge ministeren, om ministeren synes, at vi ligesom Irland står i en national sundhedskrise, som handler om børns skærmforbrug.
Caroline Stage Olsen (M), 2024-11-12:
Jeg kan da ikke understrege nok, hvor bekymret jeg er for udviklingen i børns brug af sociale medier og de påvirkninger, det har på børns mentale helbred.
Det er jeg enormt bekymret for.
Det er også derfor, jeg siger i talen, at jeg også gerne vil kigge på nye veje.
Den nye vej, ordfører nævner her, er jo ikke inkluderet i det beslutningsforslag, der bliver fremsat her.
Men jeg er meget åben for også at kigge andre veje, også om der er en national vej til at stille nogle krav, før sociale medieplatforme kommer til Danmark.
Det synes jeg da er interessant.
Jeg kan bare ikke give et svar her på, om det er inden for lovgivningens rammer, fordi det ikke er det beslutningsforslag, som vi svarer på i dag.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-11-12:
De har brug for, at der bliver en regulering af det her.
Noget af det, der er blevet spærret for, er f.eks., at vi får et alderstjek, så man ikke kan komme ind, før man er gammel nok.
Det er jo en af de ting, som DSA'en egentlig har spærret for.
Men EU-retten siger jo faktisk, at vi kan lovgive, hvis det tjener et større alment og legitimt formål, og det må man sige at børns sundhed er.
Så hvis man mener, at det her har en andel i den mistrivselskrise, vi ser blandt børn, så er der jo også en dom, der siger, vi kan regulere, så vil ministeren undersøge det spor og eventuelt lave en beretning om det?
Caroline Stage Olsen (M), 2024-11-12:
Jeg vil gerne undersøge alle spor og drøfte det videre i udvalget og i andre sammenhænge.
Jeg tror bare, det er vigtigt lige at sige her i starten, at jeg ikke synes, det er regeringen, der sidder på hænderne.
Jeg synes faktisk, vi har gjort nogle ting.
Vi har nedsat en taskforce for techgiganter, som er kommet med nogle anbefalinger.
Vi har forpligtet os til at kæmpe for alle de anbefalinger, der kom i de to rapporter i EU, og det har vi stadig væk tænkt os at gøre.
Vi kommer til at kæmpe for aldersverificering.
Så det kan jeg love ordføreren.
Charlotte Nellemann (LA), 2024-11-12:
Tak, formand.
Det er en meget stor ære at stå foran jer her i dag.
Ifølge en undersøgelse fra Medierådet for Børn og Unge bruger børn og unge i Danmark i gennemsnit 2-3 timer hver dag på techgiganternes platforme.
Det er klart, at en vis bekymring er berettiget, men hvis vi kigger lidt nærmere på årsagerne til mistrivsel, viser forskning, at sammenhængen mellem teknologi og mistrivsel ikke er så entydig, som vi måske tror.
Graden af mistrivsel kan altså ikke alene forklares ved, om unge bruger teknologi eller ej.
Det afgørende er, hvordan de bruger teknologien, og i hvilken grad de modtager støtte og vejledning.
Vi bør derfor diskutere et større forældre- og forbrugeransvar i brugen af digitale medier, for vi som forældre spiller en meget central rolle, når det gælder vores børns digitale liv.
Det kan ikke alene lægges over på techgiganternes skuldre at kontrollere alle aspekter af vores børns og unges færden på nettet.
Når man vælger at få børn, påtager man sig også et ansvar for at guide dem sikkert igennem de udfordringer, de møder, hvilket også gælder online.
Techgiganterne skal selvfølgelig være ansvarlige, og vi skal stille dem til regnskab, når de handler uetisk, men det fritager os ikke for det ansvar for, hvordan teknologien bruges i vores eget hjem.
Der findes allerede en række værktøjer, som forældre kan bruge til at hjælpe deres børn.
Mange sociale medier og digitale enheder har indbygget funktioner, som forældrene kan aktivere både for at begrænse skærmtiden og for at beskytte børnene mod upassende indhold.
En platform som YouTube har faktisk skabt en decideret børneudgave af deres egen platform.
Problemet er ofte, at disse funktioner ikke bliver brugt eller aktiveret, måske fordi vi har travlt, måske fordi vi savner viden, men den problemstilling kan man starte med at belyse over for forældrene.
Så ja, vi anerkender, at techgiganterne har et ansvar, og at de skal holdes ansvarlige for de algoritmer og platforme, de udvikler, men vi mener, at beslutningsforslaget går for langt i retning af at placere hele skylden for mistrivsel hos dem, samtidig med at det vender bevisbyrden på hovedet.
Vi skal have en vis form for forbrugerbeskyttelse, der sikrer forbrugere mod skadelige påvirkninger, og den må gerne komme fra EU, men vi skal ikke underkende forbrugeransvaret.
Vi skal støtte forældrene i deres opgave og sørge for, at de har de nødvendige redskaber til at hjælpe deres børn.
Vi skal understøtte uddannelse, vejledning og oplysning, så børn og unge lærer at navigere i den digitale verden.
Men at pålægge virksomheder hele skylden for, at nogle få mennesker ikke kan styre deres færden på nettet, er forfejlet, for disse virksomheder har ikke en skadesvirkende effekt på det, man udsætter sig selv for.
Derfor kan LA ikke støtte forslaget.
Birgitte Vind (S), 2024-11-12:
Jeg synes, vi skal gøre alt, hvad vi kan, som ministeren også sagde.
Så jo, selvfølgelig skal vi gøre alt, hvad vi kan, men i hvilken rækkefølge skal vi gøre tingene og hvordan?
Det er jo ikke første gang, vi diskuterer det her i salen, og jeg tror også, at fru Karina Lorentzen Dehnhardt ved, at Socialdemokratiet er ret utålmodig på den her dagsorden.
Vi skal jo sikre os, at juraen er i orden, og at vi holder os inden for det regelsæt, som vi selv opstiller, men også det, vi har i EU.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-11-12:
Jeg forstår, at der er flere, der slår sig på den omvendte bevisbyrde, og fair nok med det.
Det, der har været vores hensigt med det her forslag, er at komme et sted hen, hvor techgiganterne begynder at tage ansvar for det, som de udsætter vores børn for.
Vi ved fra Red Barnets undersøgelse, at syv ud af ti børn inden for det seneste års tid har oplevet ubehageligt indhold, skadeligt indhold, krænkende indhold, og det synes jeg er ret mange.
Er det så ifølge ordførerens opfattelse børnenes ansvar?
Er det forældrenes ansvar?
Eller er det techgiganternes ansvar, at børn bliver udsat for det?
Dina Raabjerg (KF), 2024-11-12:
Jo, det vil ordføreren gerne anerkende, og nu sidder jeg lige og kigger i min tale, og jeg sagde, at vi medgiver, at forældreansvaret her kan være svært.
Der skal jo være en vis proportionalitet, i forhold til hvilken magt techgiganterne har og hvilken magt forældrene har.
Men det ene udelukker ikke det andet.
Der er to ansvar, og vi skal stadig væk arbejde med techgiganterne, og vi skal også arbejde med, hvordan vi kan beskytte vores børn bedre.
Rasmus Lund-Nielsen (M), 2024-11-12:
Men har ordføreren så nogle konkrete bud på, hvordan vi kan løse det her kollektive handlingsproblem?
Nu nævnte jeg i min egen ordførertale, at vi jo bl.a. kunne give et styrket mandat til skolebestyrelser.
Man kunne forestille sig, at skolebestyrelser kunne vedtage nogle regler for, hvornår børn måtte komme på smartphones.
Hvad tænker ordføreren om det?
Dina Raabjerg (KF), 2024-11-12:
Ja, jeg tænker jo, at hvad man gør i en skolebestyrelse, ikke har så meget at gøre med, hvordan vi regulerer techgiganterne, hvilket det her jo handler om.
Jeg synes, det er supergodt, at man gør det; børnene skal ikke sidde med næsen i en mobiltelefon, når de skal lære noget.
Peter Kofod (DF), 2024-11-12:
Det var der også mange andre partier, inklusive mit eget parti, som kunne have gjort, men det er SF, der har grebet den dagsorden, og det synes jeg man skal anerkendes for.
Jeg synes også, det er positivt, når man som parti siger, at vi på det her område faktisk godt kan bruge nationale løsninger, fordi det ofte ender med at være en diskussion af, at det også er noget, de lige skal løse nede i EU, at det er noget, man lige må kigge på nede i Bruxelles, fordi vi kun er et lille land med 5½ millioner indbyggere, og det derfor ikke er noget, vi skal kaste os selv alt for meget ind i.
Selvfølgelig er det det.
Jeg går da også ud fra, det er derfor, at regeringen har et Digitaliseringsministerie og en digitaliseringsminister.
For det er da, fordi Danmark skal kaste sig fuldt og helt ind i det her, og hvis vi så ikke er tilfredse med de løsninger, man finder frem til i EU, kan vi i yderste konsekvens gribe fat om tingene og gøre det selv og lovgive nationalt.
Det er vi fuldstændig tilhængere af.
Jeg bemærker i øvrigt også, at det her er den tredje sag på Folketingets dagsorden, og at alle tre sager indtil videre enten har handlet om, at man prøver at skubbe ansvaret over på EU, eller at lovgivningen tager sit udgangspunkt i EU, og det synes jeg egentlig er ret tankevækkende.
Hvis jeg skal kigge på det egentlige forslag, er omdrejningspunktet for mig at se den del, der handler om skadesvirkninger
Jeg spurgte, da vi startede debatten, også ministeren om, hvordan vi egentlig definerer skadesvirkninger, og hvordan vi i sidste ende kan dokumentere dem.
Dokumentationen af dem er måske, selv om det kan være problematisk, det mindste problem, fordi det er en anden faglig diskussion, som måske ikke hører til på Folketingets talerstol, men det må være eksperter, læger og andre, der i den konkrete virkelighed vurderer, hvordan tingene hænger sammen.
Men definitionen af skadesvirkningen synes jeg er spændende, for hvad er det, vi skal beskytte vores børn og unge imod?
Jeg er helt med på, at der vil være 179 mandater, der vil stemme for, at vi beskytter unge piger mod spiseforstyrrelser eller selvskade og den slags, for det er fornuftigt.
Men jeg synes jo også, det er en skade, hvis man forestiller sig unge mennesker, der bliver påvirket til at blive helt rundt på gulvet og tro, at køn bare er noget, man skifter, og at der i øvrigt findes 72 forskellige køn.
Men jeg forudser ikke, at der er den samme enighed i Folketingssalen om det, som hvis det handlede om spiseforstyrrelser og selvskade.
Så der ville vi have et ret forskelligt udgangspunkt, og det er nok også det, der gør, at jeg ikke umiddelbart kan se, at Dansk Folkeparti kommer til at stemme for det her forslag, selv om vi meget gerne vil have diskussionen, og jeg synes, det er en vigtig diskussion, vi har her.
Så i den her omgang bliver det altså et nej tak til det her forslag fra vores side, men et tak til forslagsstillerne.
Tak for ordet.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-11-12:
Tak for de rosende ord.
Jeg øver mig virkelig meget i at finde nogle veje til at regulere det her område, og det vigtigste for mig er egentlig bare, at vi kan beskytte børn.
Så kan vi selvfølgelig være uenige om, om det skal være det her, eller om det skal være noget andet.
Men jeg tror bare, jeg så måske vil spørge, om Dansk Folkeparti vil være med til at afsøge, om vi rent faktisk har det handlingsrum, som DSA'en egentlig skriver at vi har, til at lave national lovgivning.
Det kunne så være noget andet end det her
For jeg synes stadig væk, at det er en vigtig sag at regulere og passe på vores børn og støtte op om det arbejde, som forældrene også leverer ind i det her.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-11-12:
Jeg vil også bare høre, om Radikale Venstre vil være indstillet på at undersøge det handlingsrum, der kan være i DSA'en, når det handler om børn og unges sundhed, og bruge det som en løftestang til national lovgivning, så vi kan tage nogle andre skridt for at beskytte børn og unge.
Jeg kan jo se, at Norge nu skal til at gå den vej, og jeg tænker, at hvis Norge kan, så kan Danmark nok også.
Stinus Lindgreen (RV), 2024-11-12:
Vi vil gerne være med til at se på, om det er muligt.
Dermed ikke sagt, at vi vil bakke op om det lovforslag, der måtte komme, for det kommer an på, hvad det er, man vil gøre, og hvad argumenterne for at gøre det er.
Jeg mener stadig væk, at der er en del udeståender, i forhold til om sammenhængen er så sort-hvid, som den kan blive fremstillet.
Hvad er det rigtige at gøre her?
Så ja, vi kan undersøge, om det er muligt.
Det vil vi meget gerne være med til.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-11-12:
Så bliver jeg næsten fristet til at spørge: Hvad er det så, Radikale Venstre synes vi skal gøre?
Stinus Lindgreen (RV), 2024-11-12:
Jeg synes, der er et kæmpe ansvar hos de sociale medier til at sørge for, at det indhold, der ligger der, er alderssvarende, og at det ikke er ulovligt.
Det giver sig selv, og det er det, DSA'en kan være med til at løfte.
Det, jeg anfægter, er, at man siger, at vi skal forbyde, at vi skal gøre et eller andet drakonisk, for der vil jeg godt have evidens for, at det rent faktisk er nødvendigt at tage det skridt, før vi gør det.
Vi kan godt undersøge, om det er muligt, men vi skal også være sikre på, at det, vi gør, rent faktisk er i balance i forhold til det, vi prøver at løse.
For der er også gode ting ved sociale medier, der er også et socialt fællesskab, og det er også en måde for de unge at kommunikere med hinanden på på gode måder.
Rasmus Lund-Nielsen (M), 2024-11-12:
Jeg vælger at tage ordet her, fordi ordføreren ligesom andre ordførere nævner forældreansvaret.
Jeg er også enig i, at vi skal appellere til et forældreansvar.
Lad os tage min søn, der går i en klasse, hvor alle vennerne er på smartphones og sociale medier, og så kan det jo være ret svært for mig at fastholde, at det må han ikke være, fordi han så bliver ekskluderet fra de fællesskaber.
Så er ordføreren ikke enig i, at der her også er en slags kollektivt handlingsproblem, og at vi må gøre mere end bare at lade det være op til den enkelte forælder at prøve at løse det her problem?
Peter Kofod (DF), 2024-11-12:
Det er klart ja til at afsøge de muligheder, der er.
Jeg mindes heller aldrig, at jeg eller mine forældre eller mine bedsteforældre har deltaget i nogen folkeafstemning, hvor vi har afgivet suverænitet på det her område og sagt til EU eller før det EF, at det må de bare bestemme over.
Så hvis det er sådan, at der findes noget, der er brugbart i Folketinget at vedtage, så er vi fuldstændig klar til det, også selv om det måtte konflikte med noget, der måtte være EU-lov.
Dina Raabjerg (KF), 2024-11-12:
Jeg synes faktisk, det er på grænsen til at være lidt useriøst, fordi der jo ikke er nogen techgiganter, der hiver børn ind i en krigszone og bevidst udsætter dem for noget, hvor vi ved, de er trænet til det, men hvor vi også ved, at vi udsætter dem for en konkret belastning.
Det her er et produkt.
Det her er en service, og der er nogle, der logger sig frivilligt på og køber den.
Jeg kan ikke se, at vi overhovedet kan lave en seriøs sammenligning.
Jeg synes, det er ærgerligt, at vi har diskussionen på den her måde, for vi vil faktisk rigtig gerne gå ind i en diskussion om, hvad vi kan gøre i Danmark på det her område inden for nogle realistiske rammer.
Charlotte Nellemann (LA), 2024-11-12:
Tak for spørgsmålet.
Vi vil mene, at det i stor grad er forældrenes ansvar.
Det er i stor grad forældrenes ansvar at sørge for, hvad for nogle platforme deres børn bruger, altså om det er platforme, der undgår skadeligt indhold.
Man kunne også tage at spørge forældrene, om de benytter nogle af de funktioner, der er indbygget til netop at slå skadeligt indhold fra.
Vi er bevidste om, at techgiganterne gør en del for at sortere de ting fra, der er meget skadelige, men vi har også set eksempler på, at nogle, der bevidst producerer materiale, som er meget krænkende, pakker det ind på en måde, således at techgiganterne ikke kan fange det i deres filtre.
Det er jeg sikker på er noget, de arbejder på at lave om.