Morten Messerschmidt (DF), 2020-05-19:
Tak, formand.
Der har været sagt meget om frihed og tryghed i den her debat, og det er der god grund til, ikke bare, fordi Enhedslisten lægger op til en frihedskommission, men fordi det netop er den daglige afvejning, som vi i Folketinget må foretage, og hvor der jo ikke findes nogen sandhed.
Det er en af de ting, der er så smukt ved politik, nemlig at der ikke findes nogen sandhed.
Der findes et flertal, og flertallet har altid ret, også selv om det så måtte vise sig med tiden, at flertallet måske alligevel ikke havde så meget ret, og så er det ikke kommissioner og domstole, der skal være den endelige stemme over politiske valg; det er vælgerne.
Det her forslag er interessant, fordi det i virkeligheden italesætter et meget specifikt demokratisyn – at i politik findes der en sandhed, som ud fra en række parametre kan deduceres ud af omstændighederne, sådan at vi folkevalgte i virkeligheden kun er en skal, der formelt skal verificere og godkende det, som de ophøjede inden for sociologi, filosofi, kriminologi, samfundsvidenskab, politologi osv., som forslagsstillerne nævner her, er kommet frem til.
Det er vist det, man med et moderne ord kalder for det liberale demokrati, nemlig at en række på forhånd definerede værdier kommer først, og at det politiske spil så kan få lov til at udfolde sig inden for de værdier.
Vi ser det også ved menneskerettighedssystemet, hvor vi jo som bekendt har en konvention, der meget floromvundent og smukt taler om nogle fundamentale værdier som ytringsfrihed og retfærdighed i retsplejen og retten til en stribe forskellige forhold, men som jo alle sammen er politiske, og hvor dommere uden folkeligt mandat derfor ikke er de rigtige til at sætte markøren på balancen mellem den individuelle frihed og retten til tryghed – eller man kunne vælge at sige mellem individuelle rettigheder og folkelige rettigheder måske.
For hvor går egentlig balancen mellem individets ret over sig selv og dets ukrænkelighed og så et folks ret til at leve trygt, og som de ønsker, i et fædreland?
Det er jo ofte den diskussion, vi har, ikke mindst i relation til de beføjelser, som PET og andre har fået igennem de seneste år, hvor det grundlæggende handler om én ting, nemlig vi danskeres ret til at beskytte os imod folk, der vil os, vores land og vores folkestyre det ondt.
Og der må man selvfølgelig give Enhedslisten cadeau for at sætte en klar markør på individets frihedsrettigheder; alle andre har indtil videre her i dag valgt at sætte markøren et lidt mere centreret sted, hvor man også tager hensyn til trygheden, til balancen og til den generelle udvikling af samfundet.
Det er godt.
På den måde vil jeg gerne takke Enhedslisten for at have rejst den her debat.
Jeg synes, det må være fuldstændig åbenlyst, at når det kommer til vores efterretningstjeneste, er der et behov for, at man selvfølgelig kan gøre ting i det skjulte.
Vi er oppe imod nogle voldsomme kræfter.
Det er desværre ikke kun folk, der arbejder uden for landets grænser, men jo ikke mindst takket være Enhedslistens bidrag til udlændingepolitikken også inden for Danmarks grænser.
Og vi bør alle sammen inkludere PET og FET og politiet og en lang række andre myndigheder i vores aftenbønner, ganske enkelt, fordi det er dem, der sikrer, at vi overhovedet kan have det her Folketing, og at vi kan færdes så frit, som vi dog kan, på gader og stræder.
Det er et fuldstændig kerneelement i et moderne demokrati.