Carolina Magdalene Maier (ALT), 2019-01-29:
Tak for det, og tak for ordet.
Den her debat har vi jo efterhånden haft nogle gange her i salen, en gang om året tror jeg det har været, og vi griber selvfølgelig gerne enhver anledning til at tage en værdipolitisk debat.
Men jeg vil samtidig starte med at sige, at vi i Alternativet sådan set ikke deler præmissen for den forespørgselsdebat, som vi har i dag, nemlig den præmis, at indvandringen tvinger danskere til at ændre levevis og adfærd og rette ind.
Den præmis deler vi ikke.
Vi abonnerer ikke på den, og af samme grund har vi faktisk heller ikke lavet en vedtagelsestekst.
Danmark er et demokrati, og vores demokrati bygger på frihed.
Det tror jeg vi alle sammen her i salen kan være enige om.
Det må være udgangspunktet for alt det arbejde, som vi laver i Folketinget, og for det, vi her i Folketinget tror på.
Frihed er grundstenen i det danske demokrati, og vi skal alle sammen have respekt for og passe på vores frihed.
Så tror jeg måske, at vi har forskellig forståelse af, hvordan vi gør det, eller at vi ikke er enige om, hvad det er for en trussel, der findes derude.
Jeg tror, der er flere, der har stået heroppe på talerstolen og sagt: Jeg er bekymret for ...; eller: Vi er bekymret for ... det ene og det andet.
Og vi deler også en bekymring fra Alternativets side.
Vi er sådan set også bekymret for Danmark, men det, vi er bekymret for, er den måde, som vi synes vi kompromitterer vores frihedsrettigheder på for tiden, og at det, som handler om det danske frisind og den danske frihed, faktisk er alvorligt under pres, i forhold til hvad vi har set tidligere.
Så vi deler en bekymring, ja, men det er nok en anden bekymring end den, som forespørgslen handler om.
Vores bekymring er sådan set, at vi ikke længere alle sammen har de samme rettigheder, men at vi begynder at indføre forskellige rettigheder og forskellige lovgivninger for forskellige mennesker; at vi ikke alle sammen bliver talt om og til, som om vi har den samme værdi som borgere i vores samfund, men at der er nogle, der skal skynde sig at komme hjem igen, når de kommer herop.
Det er interessant, for nogle gange taler vi om identitetspolitik i Folketinget, og den her forespørgselsdebat og det her spørgsmål er jo i den grad udtryk for identitetspolitik fra Dansk Folkepartis side.
Det forsøg, som vi er ude i her, på at definere, hvad der er dansk, og det gerne at ville vide og mene og have de rigtige holdninger om, hvad der er danske værdier, er jo et eklatant eksempel på identitetspolitik.
Men typisk er det, når man går ind og kigger på det partikulære frem for det universelle.
Og det vil jeg gerne bruge anledningen til at sige noget om nu, hvor vi måske alle sammen har set »Lykke-Per«, da den blev sendt i fjernsynet her i julen, eller har set den i biografen – og måske har man også læst bogen.
Jeg læste den igen i efteråret i forbindelse med premieren i biografen, og på et tidspunkt siger Jakobe, som Lykke-Per jo bliver forelsket i, noget til ham, som jeg synes er ret interessant.
Hun siger sådan her, og nu citerer jeg fra »Lykke-Per«: Hvor lang tid skal der gå endnu, hvor megen fortræd skal vi mennesker endnu volde hinanden, før det virkelig bliver forstået og gjort til religion, til det eneste tilladelige dogme, at det ikke er på det tilfældige, det særegne, men på det almenmenneskelige i os, at vi skal opbygge vort eget og nationernes liv?
Jakobe siger jo det her, fordi hun er jøde, og Lykke-Per kristen.
De har haft problemer med at møde hinanden, fordi de kom fra to forskellige religioner, men her går hun ind og taler til fordel for det universelle.
Det er det, Jakobe gør i den her sætning, og det er det, der er så interessant i hele historien om Lykke-Per, nemlig hvordan man kan tilsidesætte behovet for det særegne, behovet for at skulle mene, at når man er fra en religion, har man nogle præferencer, som ikke kan rummes af det universelle.
Selvfølgelig kan de det, og derfor skal det også være min opfordring, at vi prøver at tro på det universelle og på de universelle rettigheder, som vi har ikke bare i Danmark, men også i resten af verden: vores menneskerettigheder, vores frihedsværdier osv.
Og lad os prøve at arbejde ud fra det i stedet for at skulle definere, hvad der er en rigtig eller forkert måde at være dansk på.
Jeg synes, vi skal prøve at se på hinanden som mennesker først og fremmest.
Til sidst vil jeg gerne opfordre til, at man, hvis man har lyst, læser Hans Lassen.
Han er forsker, og han har skrevet en ph.d., som udkom sidste år, og som hedder »Eksperimentet, der slog fejl«.
Det er faktisk en gennemgang af integrationsarbejdet i Danmark helt tilbage fra 1981.
Og som hr. Henrik Dahl var inde på, kunne man godt sige, at tilbage i 1980'erne og op til midten af 1990'erne var integrationsarbejdet en fiasko.
Men fra midten af 1990'erne og frem har det faktisk være en succes.
Hans ph.d. er en stor og videnskabelig argumentation for, at integrationen i Danmark faktisk er gået den rigtige vej fra midten af 1990'erne og frem.
Jeg vil sådan set anbefale, at man læser den, for der er mange gode pointer i den, i forhold til hvorfor integrationen i Danmark er en succes, og hvorfor vi politikere nogle gange simpelt hen er så fokuseret på, at det er en fiasko, at vi glemmer at se alle de positive ting, der er i den danske integrationshistorie.
Tak for ordet.