runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Andreas Steenberg (RV), 2020-06-24:
Inden alt for længe – der står i loven, at det er midt på året, og pengene er afsat.
Det er nu meldt ud, at man godt kan flyve kvoteflygtninge rundt igen, selv om der har været corona.
Der er ikke flere undskyldninger tilbage.
Det var sankthansaften i går, vi er midt på året.
Jeg tror ikke, at man kan komme mere midt på året, end vi er lige nu, og alligevel hænger regeringen i bremsen.
Det har jeg lidt svært ved at forstå af to årsager.
For det første synes vi, at et land som Danmark – med den rigdom, vi har – bør være med til at tage i hvert fald nogle flygtninge og tage ansvar for, at der er en masse mennesker, der ikke kan være i det land, de kommer fra, på grund af diktatur, krig, ufred osv.
Der synes vi i hvert fald ikke, at det er for meget, at vi melder os ind og tager 500 kvoteflygtninge, som vi har gjort siden 1989.
Der er en anden grund til, at jeg undrer mig, for ministeren har sagt – formentlig mange kloge ting – i hvert fald en klog ting sidste år i sommerferien til Danmarks Radio, hvor ministeren sagde, og nu citerer jeg: »Kvoteflygtningesystemet er den måde, vi kan få det under kontrol på.
Derfor ønsker vi også at vise, at Danmark bakker op om det system.
Det er fremtidens asylsystem.
Det er ikke det nuværende, hvor man skal sidde i en båd hen over Middelhavet.«
Det er jeg fuldstændig enig med ministeren i.
Det er da meget bedre at fordele flygtninge i verden via kvotesystemet, i stedet for at det er spontan asyl – det er da meget bedre.
Hvorfor skal vi så ikke til at komme i gang, vil jeg spørge ministeren.
Mattias Tesfaye (S), 2020-06-24:
Jeg skal starte med at sige tak for spørgsmålet.
Jeg synes faktisk, det er en god idé, at man udviser retsind, lovsind, frisind og storsind, men i den her sag mener jeg egentlig ikke, at den appel bør rettes til danskere, der kigger på minareter, men mere til folk, der er inde i moskeerne og kigger ud i det danske samfund.
Jeg har selvfølgelig også noteret mig de vigtige ord i Folketingets Vandrehal, og jeg er egentlig enig med fru Marianne Jelved i, at det er vigtige ord, i forståelsen af hvem vi er som samfund og af de værdier, vi har i det her samfund.
Jeg vil også godt sige, at vi i regeringen ikke har noget problem med, at borgere signalerer tilknytning til en bestemt religion.
Det er en grundlæggende værdi i det danske samfund, og det er også en del af vores grundlov, og det skal vi selvfølgelig værne om.
Men at signalere tilknytning f.eks. med et kors om halsen, en kalot eller et tørklæde er jo ikke det samme som at trække det tørklæde ned over hovedet på andre.
Og det mener jeg faktisk at man gør, hvis man kalder til bøn fra en minaret Der skal derfor ikke herske nogen tvivl om, at det, vi så i Gellerupparken, efter min opfattelse ikke skal være en del af hverdagen i Danmark.
Bønnekald er anmassende for de borgere, der bor i nærheden, og som skal høre på det.
Og spørgsmålet om et eventuelt forbud mod bønnekald rejser også en lang række juridiske spørgsmål, som vi nu vil afklare nærmere, så vi kender reaktionsmulighederne, hvis problemet udvikler sig.
Det må jeg indrømme at jeg faktisk frygter det gør.
Jeg vil gerne holde fast i, at der også stilles nogle krav inden.
Det kan handle om danskkundskaber; det kan handle om kriminalitet; det kan handle om boligforhold; det kan også handle om beskæftigelse og selvforsørgelse.
For hvis der kommer udenlandske ægtefæller til Danmark – og det er de meget velkomne til – tror jeg, vi har en interesse i at sørge for, at de lander i familier, som er nogenlunde velfungerende og ikke er en del af et parallelsamfund.
Vi kan selvfølgelig altid diskutere, hvor snittet lige præcis skal ligge.
Jeg tror selv, at noget af det vigtigste er, at man ikke lander i en familie, der er på offentlig forsørgelse, men i en familie, der har vist sig i stand til at forsørge sig selv.
For ellers risikerer vi at genskabe nogle af de problemer, der har været tidligere i Danmark.
Andreas Steenberg (RV), 2020-06-24:
Vedkommende her kan jo forsørge sig selv, men har så godt nok lige haft et halvt års kontanthjælp, som er blevet brugt til at tage en uddannelse, så vedkommende kunne få et job igen.
Så derfor passer det jo ikke, at det her ægtepar ikke kan forsørge sig selv.
Man kunne jo gøre, som Radikale Venstre ønsker, nemlig give danske statsborgere ret til at bo i deres fædreland med en ægtefælle og så stille kravene bagefter.
For jeg er jo helt enig i, at vi ikke kan have sådan en laissez faire-politik som i 1980'erne og 1990'erne, hvor man ikke stillede krav.
Kunne regeringen ikke se for sig, at nogle af de her krav blev stillet, når ægtefællen var her, i forhold til at lære dansk, ikke begå kriminalitet, arbejde og forsørge sig selv, i stedet for at man stiller dem på forkant og rammer folk på grund af 6 måneders kontanthjælp?
Mattias Tesfaye (S), 2020-06-24:
Hvis den både har været i Udlændingestyrelsen og i Udlændingenævnet, er den jo afgjort, kan man sige, og så har vi en mere generel diskussion omkring lovens indretning, og man kan selvfølgelig se på alt.
Jeg vil bare sige med min sparsomme erfaring på udlændingeområdet, at vi ikke skal bilde os selv ind, at vi kan lave nogle regler, som gør, at der ikke hist og pist vil komme nogle trælse enkeltsager, som også viser, at selv om vi forsøger at tage hensyn til alt, vil der komme eksempler på folk, der kommer i klemme, og derfor er min appel også, at princippet om, at man forsørger sig selv, hvis man vil have sin udenlandske ægtefælle hertil, er godt, synes jeg, både fremadrettet og også i årene inden.
Andreas Steenberg (RV), 2020-06-24:
Jeg kan sige til ministeren, at den har både været i Udlændingestyrelsen og Udlændingenævnet, så der er ikke flere muligheder.
Det, der er problemet her, er jo loven.
Kunne man ikke i forbindelse med, at man ikke må have modtaget bare 1 kr. i kontanthjælp inden for 3 år, f.eks. se på, hvor meget man har været i beskæftigelse hele sit liv?
Kunne man se på, om man er i job nu?
Kunne man tage lidt flere kriterier ind og lave en lovændring, sådan at man ikke står i sådan en situation, hvor man får en meget stor straf – vil jeg kalde det – på grund af et halvt års kontanthjælp?
Mattias Tesfaye (S), 2020-06-24:
Det er i hvert fald sund fornuft, at reglerne ikke er så rigide, at de kun kan forstås på én måde.
Derfor er der også i udlændingeloven som regel indbygget en lille ventil hist og pist – i det her tilfælde med formuleringen ganske særlige grunde – hvor der er mulighed for ikke kun at se på hovedreglen, men også se, om der er en eller anden særlig årsag til, at lige præcis den her sag skal afgøres anderledes.
Som jeg også nævnte i talen, vil det i første omgang være Udlændingestyrelsen, der skal træffe den beslutning, og hvis ikke man er enig i den beslutning, har man mulighed for at anke det.
Det er klart, at jeg ikke på nogen måde kan udtale mig omkring de her konkrete sager, for så blander jeg mig også i, hvordan de skal afgøres, og det vil ikke være godt.
Tak for spørgsmålet.
Der er i aftalen om finansloven for 2020 rigtigt nok afsat en reserve, der kan dække udgifter forbundet med modtagelse af op til 500 kvoteflygtninge.
Antallet af kvoteflygtninge vil således kunne variere og være mindre end 500, men vil som det klare udgangspunkt ikke kunne overstige 500.
I overensstemmelse med den lovgivning, der ligger fra 2017, træffes beslutningen om, hvor mange kvoteflygtninge Danmark skal modtage, på baggrund af en samlet afvejning af den sociale og økonomiske kapacitet i samfundet.
Der skal i den forbindelse lægges vægt på, hvor mange udlændinge der er kommet til Danmark de seneste år, og hvordan de udlændinge, der allerede befinder sig i Danmark, er integreret.
Det er fortsat vores, regeringens, ønske at påtage sig et internationalt medansvar og modtage kvoteflygtninge i 2020.
Det har jeg også så sent som i dag meddelt til UNHCR.
Modtagelse af kvoteflygtninge er ligeledes en vigtig brik i regeringens ambitioner om at fremme et mere retfærdigt og humant asylsystem, der i højere grad har fokus på en kontrolleret modtagelse af flygtninge gennem internationalt samarbejde.
Det er dog centralt for regeringen, at der er den rette balance mellem antallet af flygtninge, som Danmark samlet modtager, og kommunernes evne til at integrere de pågældende.
Danmark har de seneste år oplevet et væsentligt fald i indrejsetallet for asylansøgere.
Samtidig oplever vi også flere positive tendenser på integrationsområdet, men vi må også erkende, at vi har et vist efterslæb på integrationsområdet, som er bygget op over en længere årrække.
Som regeringen også tilkendegav i forståelsespapiret fra sidste år, ønsker regeringen, at modtagelse af kvoteflygtninge med særligt fokus på kvinder og børn kan genoptages i år.
Det ønsker vi stadig, selvfølgelig så længe forudsætningerne herfor er opfyldt.
Christian Rabjerg Madsen (S), 2020-06-24:
Tak for det.
Hr. Jan E. Jørgensen indledte sin ordførertale med at være vældig fortørnet over, at finansministeren tilsyneladende skulle have opstillet nogle stråmænd.
Jeg overhørte jo debatten, og det var et mærkeligt angreb.
Hr. Jan E. Jørgensen spurgte finansministeren, om sammenslutningen af the frugal four, de lande, som vi arbejder sammen med – den sparsommelige bande, som nogle kalder den – skulle have svækket den danske forhandlingsposition, og til det svarer finansministeren, at vi står styrket, fordi vi står sammen med en række andre lande.
Det er jeg helt enig med finansministeren i, og jeg undrer mig over kritikken – jo også al den stund at det var hr. Jan E. Jørgensens gode partikollega hr. Kristian Jensen, der som udenrigsminister indledte det her samarbejde.
Hvad er det for en underlig zigzagkurs, spørgerens parti har taget i den her sag?
Mener hr. Jan E. Jørgensen ikke, at det er en fordel, at vi står sammen med likemindede lande i den her sag for at sikre, at vi får tilskudselementet langt ned, og tilsvarende sikre, at låneelementet kommer til at stå mere centralt?
Halime Oguz (SF), 2020-06-24:
Tak, formand.
Her forleden dag, da jeg sad og hørte på finansministerens ord, tænkte jeg på en ting: Hvis nu jeg var finansminister og jeg, Halime Oguz, skulle forhandle en genopretningspakke på 750 mia. euro på Danmarks vegne, ville hr. Morten Messerschmidt så stadig være utilfreds?
Men jeg er nødt til at fastslå, at hvis man vil bekæmpe de voldsomme økonomiske skader, som corona har forårsaget, er man nødt til at arbejde sammen og indgå kompromiser.
Det gælder selvfølgelig også for Danmark.
De europæiske økonomier skrumper, væksten falder, og arbejdsløsheden stiger.
Coronaepidemien har kastet Europa ud i en økonomisk krise, der kan blive den værste nogen sinde.
Vi står altså i en helt ny situation, og det er vi selvfølgelig nødt til at forholde os til politisk.
I stedet for at fokusere på ufrugtbare diskussioner, så vil vi i SF egentlig hellere diskutere visioner og politisk substans, og det gælder også, når det kommer til spørgsmålet om EU-budgettet og genopretningsfonden.
Det er som regel de fattigste, der betaler den højeste pris, når nedturen rammer.
Aktionæreliten skal nok klare sig.
Derfor ønsker vi en europæisk genrejsning af økonomien – gerne hurtigt.
Det haster, for lige nu mister tusindvis af mennesker deres job, og det vil vi ikke sidde og se passivt til.
Vi ønsker samtidig, at det Europa, som rejser sig oven på krisen, bliver markant grønnere, end det er i dag.
For at gøre fællesskabet grønnere, må vi arbejde sammen, og det gør vi bedst gennem et stærkt og solidarisk EU.
Og lad os nu en gang for alle slå fast, at et stærkt EU er i Danmarks interesse.
Hvis Italiens økonomi kollapser, kan tyskerne ikke afsætte deres varer.
Hvis Tysklands økonomi går i slowmotion, kan vi ikke afsætte vores varer til tyskerne.
Det vil koste rigtig mange arbejdspladser i Danmark.
Det er sådan set ret simpelt.
Fordelen ved at have et fælles reguleret marked er jo, at vi kan regulere det sammen, og at det er politikerne og ikke kapitalen, der sidder ved roret.
Havde vi ikke et europæisk marked og et europæisk fællesskab, ja, så har jeg meget svært ved at se, hvordan eksempelvis danske klimamål skulle betyde noget som helst for omverdenen, for selv om vi ikke altid får gennemtrumfet vores ideer, har vi et talerør.
Vi sidder ved forhandlingsbordet.
Og eftersom vi ikke kan regere verden i kraft af vores lands størrelse, så må vi agere klogt.
At bekæmpe vores eneste talerør, EU, med næb og klør svarer til at tage slyngen fra hyrdedrengen David, for nu at blive lidt bibelsk.
Hvis man gør det, bliver EU aldrig klimakongen.
Lige nu har vi en enestående mulighed for at dreje hele Europa i en grønnere retning og på den måde hjælpe kommende generationer, også i Danmark.
Lige nu har vi også mulighed for at række ud og hjælpe de lande, der er allerhårdest ramt af corona.
Det skal vi selvfølgelig gøre.
Det hedder solidaritet, og det er der brug for.
Tak for ordet.
Jens Rohde (RV), 2020-06-24:
Det er jo også derfor, jeg svarer hr. Søren Søndergaard, som jeg gør, altså fordi jeg ikke er bange for at tage konsekvensen af min holdning til det her, nemlig at det kræver en anden styring.
Men jeg vil bare advare.
Det er faktisk derfor, jeg gerne vil have, at eurozonen bliver mere robust; altså, det er for, at man nogle steder vil have plads til at føre en ekspansiv politik, når der er behov for det, og andre steder en kontraktiv politik – nøjagtig som man kan gøre det i USA.
Men lige så snart der er en dråbe i havet, der begynder at sprede nogle ringe i vandet i EU, så er euroen truet, og så står vi med nogle helt andre problemer.
Derfor siger jeg: Lad os styrke den, for så har vi faktisk muligheden for at gå til værks på en måde, som ikke skader, men er til gavn for os alle sammen, også den danske arbejdstager.
Ole Birk Olesen (LA), 2020-06-24:
Det er sådan i dag, at 80 pct. af folk i Danmark i den arbejdsdygtige alder arbejder, og det er sådan, at det i dag kun er 60 pct. af folk i den arbejdsdygtige alder i Spanien og Italien, der arbejder.
Og det giver da nogle kæmpe forskelle i forhold til samfundsøkonomien og statsøkonomien i Danmark versus Spanien og Italien – kæmpe forskelle, altså, om det er 80 pct., der arbejder, eller om det er 60 pct., der arbejder.
Og så kan hr. Jens Rohde sige nok så meget og sige: Jamen vi har gjort ting og sager dernede.
Men det er da stadig væk sådan, at de jo ikke arbejder for at få den samme økonomi, som vi gør.
Jens Rohde (RV), 2020-06-24:
Det står for hr. Ole Birk Olesens helt egen regning at sige det.
Jeg prøver ikke at skjule noget som helst.
Altså, alle ved, at der historisk set har været nogle udfordringer, og at der er nogle udfordringer med visse landes økonomi – flere landes økonomi.
Det skal man da overhovedet ikke skjule.
Det er der da ikke nogen grund til.
Men det hører også bare med til historien, at der er lavet reformer oven på finanskrisen, og at nogle af de reformer har gjort meget, meget ondt.
Og jeg er ikke sikker på, at det velstandstab ville være blevet accepteret på samme måde i Danmark.
Man er ligesom nødt til at tage udgangspunkt i den virkelighed, folk lever i.
Det plejer også at være et ret godt liberalt adelsmærke.
Jeg prøver bare at få tingene til at fungere ved ikke at have en ideologisk, men en pragmatisk indgang til det og ved at se på, hvordan vi kan løse problemerne, fordi det også løser problemerne for os selv.
Ole Birk Olesen (LA), 2020-06-24:
Det er noget mærkelig noget, at hr. Jens Rohde bliver ved med at turnere med det budskab, at det ligesom slet ikke er de her landes egen skyld, at de har bøvl med økonomien.
Der er et eller andet i luften – en virus, der svæver over dem tilsyneladende; altså man siger, der er alt muligt andet i vejen, som gør, at de ikke har penge til de ting, vi har penge til i Danmark.
Hr. Jens Rohde er da bekendt med, at det her i Danmark er 80 pct. af folk i den arbejdsdygtige alder, der arbejder, mens det kun er 60 pct., der gør det i Italien og Spanien.
Hr. Jens Rohde er da bekendt med, at vi i Danmark, hvis vi kun havde 60 pct. i den arbejdsdygtige alder, der arbejdede, vel ville have 100-200 mia. kr. færre i statskassen.
Hr. Jens Rohde ved da udmærket det her.
Hr. Jens Rohdes føderalisme indebærer åbenbart, at han ligesom skal prøve at skjule, at der er nogle lande i Europa, som ikke gør det godt nok, og som derfor ikke har den samme økonomi, som vi har i Danmark.
Jens Rohde (RV), 2020-06-24:
Fordi den fond jo er genial, fordi det er langt billigere end at booste budgettet over de 7 år, fordi det er 30-årslån.
Det er jo en genial måde at gøre det på, når man ikke kan få sparebandelande til at betale mere i EU-kontingent, at man så har en anden mulighed for at finansiere tingene.
Og Det Radikale Venstres forslag til i øvrigt at lave en finansiering, som ikke betyder, at vi skal betale mere i kontingent, er jo at turde tage de føderale briller på og så gennemføre nogle EU-skatter såsom CO 2 -afgift på importvarer fra tredjelande og over for techgiganter og sådan noget der.
Så vi har også finansieringen på plads i den sammenhæng.
Katarina Ammitzbøll (KF), 2020-06-24:
Grækenland gør det faktisk ganske godt, og jeg vil også sige, at tyske banker tjente ret godt på det udlån, og det var igen Merkel, der lavede en redningsplanke.
Men jeg kan alligevel ikke helt forstå det.
Er vi ikke netop i gang med MFF'en til at omstille Europa, til at omprioritere, til netop at satse på, at 25 pct. af budgettet og The Green Deal netop går til det.
Jens Rohde (RV), 2020-06-24:
Jeg vil gerne stille særlige krav.
Jeg synes, vi skal lave en nyopbygningsfond – det har jeg sagt mange gange – og ikke en genopretningsfond.
Det vil sige, at de penge, der bruges, skal bruges til at omstille Europa til grøn vækst.
Det er jo et radikalt krav, og det mener vi er ansvarligt ikke bare over for økonomien, men også over for klimaet.
Så er der hele reformsporet.
Jeg bliver altid så imponeret over, at man i det danske Folketing tilsyneladende ved alt om italiensk økonomi, alt om spansk økonomi, alt om fransk økonomi.
Jeg ved ikke så meget, men jeg kender til nogle af de konsekvenser, som netop den der tyske økonomiske model, som også er den danske økonomiske model, havde for nogle lande, som har en helt anden struktur, og som blev trukket ned over dem efter finanskrisen.
Man kan ikke komme og påstå, at disse lande ikke gennemførte reformer.
Og tro mig, det velstandstab, som folk led i Grækenland oven på reformerne efter finanskrisen, tvivler jeg på at danske lønmodtagere og danskere som sådan nogen sinde ville finde sig i.
Der er gennemført reformer, og de har gjort ondt.
Katarina Ammitzbøll (KF), 2020-06-24:
Tak, og tak til hr. Jens Rohde for fremlæggelsen.
Jeg betragter normalt også Det Radikale Venstre som et rimelig økonomisk ansvarligt parti, og hr. Jens Rohde fremlagde også nogle tal før om det indre marked, der taler for sig selv.
Men derfor har jeg bare også svært ved at forstå hr. Jens Rohdes sådan totale udskrivning af en blankocheck til genopretningsfonden, men måske er svaret, at Jens Rohde er føderalist.
Men hvis man tænker over, hvor mange penge der bliver givet med det her til det europæiske indre marked, og tænker over til hvilke lande, er der så ikke også et vist krav om, at der skal ske nogle økonomiske reformer, så de ikke fortsætter med at have en meget stor gæld?
Jeg ved også, at man er meget begejstret for Merkel, som har taget de helt lange briller på og ikke vil sende lande i gældsfælder, men det er jo ligesom Tysklands politik.
Hvorfor vil hr. Jens Rohde ikke også stille krav om, at det skal være lån med stærke krav?
Jens Rohde (RV), 2020-06-24:
Ja, og så har vi bare den udfordring, at vi jo er med i første og anden fase af euroen, og at i en verden med fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser, personer og kapital arver vi hinandens ulykker.
Der har man fælles gældshæftelse, for vi får alle de dynamikker, det fører med, men man arver også hinandens ulykker.
Det er jo derfor, at nogle var meget bekymrede, bl.a. Svend Auken i sin tid, for at skabe det indre marked uden at have en politisk overbygning, og man må sige, at i en vis henseende fik han jo ret i, at det ville skabe nogle problemer.
Søren Søndergaard (EL), 2020-06-24:
Hr. Jens Rohde fremfører tingene fuldstændig logisk, nemlig at når man har en fælles mønt, må man også acceptere fælles interne overførsler, ellers giver det ikke nogen mening, for man har taget et redskab ud af den økonomiske politik.
Men når det så er sagt, må man også sige, at Danmark jo ikke er med i euroen.
Danmark har jo eksplicit valgt at stå uden for euroen.
Så kan vi ikke i solidaritetens navn blive enige om, at når Sydeuropa, Østeuropa, hvem som helst rammes af sundhedskriser, så skal vi være der, men strukturfejl må eurolandene selv finansiere?
Jens Rohde (RV), 2020-06-24:
Jeg tænker, at hr. Søren Søndergaard sidder og glæder sig til, at jeg nu kommer med et selvmodsigende svar, men hr. Søren Søndergaard ved jo godt, at jeg er føderalist, så svaret er jo.
Men jeg er ikke bange for at vedstå mig, at euroen, i øvrigt også i forhold til det, hr. Morten Messerschmidt siger, har en konstruktionsfejl.
Det er jo derfor, den ikke er særlig robust, og det er derfor, vi har for mange brandslukningsøvelser i Europa.
Man skal jo tage konsekvensen af det, man mener, og det prøver jeg så, selv om det kan være en vanskelig pædagogisk opgave – som Marianne Jelved engang sagde: Den, der står ene, står stærkt.
Søren Søndergaard (EL), 2020-06-24:
Jeg vil spørge Det Radikale Venstres ordfører, om det ikke følger naturligt af eurokonstruktionen, at man også har en fælles finanspolitik og en fælles udligningspolitik.
Vi har jo også en euro her i vores land, den hedder så kronen, og vi ved, at når man har en fælles møntenhed, betyder det, at der overføres penge fra de mindst produktive til de mest produktive dele af landet.
Derfor har vi vedtaget sådan et meget indviklet udligningssystem, der sender milliarder retur igen.
Jens Rohde (RV), 2020-06-24:
Jeg kan så bare konstatere, at det jo er en nyopfindelse, måske lidt som en lunken undskyldning for, at man lige pludselig befandt sig et sted, hvor jeg i hvert fald aldrig havde forestillet mig at jeg skulle se Venstre i forhold til mandatgivningen.
For vi har jo givet regeringen et mandat én gang før coronakrisen, og der var det jo ikke noget krav – der var der jo ikke noget indholdskrav fra Venstre overhovedet.
Det handlede kun om 1 pct.
Det var kun decimalerne, der var vigtigt for Venstre der.
Og lige pludselig er retsstatskravet så blevet en afgørende vægt, og det er jo fint nok, hvis man flytter sig.
Vi har så fået flyttet regeringen fra en almindelig vægt til en stor vægt, og som sagt er mit udgangspunkt altid, at man skal gå pragmatisk til værks i de forhandlinger med 28, 27 eller 26 lande, som man står over for, og derfor har vi ikke ønsket flere afgørende vægte i den her forhandling.
Jan E. Jørgensen (V), 2020-06-24:
Jeg kan så konkludere, at det ikke er vigtigt nok for De Radikale Venstre til, at man vil være med til at presse regeringen til i hvert fald at true med at stemme nej, hvis resultatet bliver, at lande kan se stort på retsstatsprincipperne og alligevel få penge fra genopretningsfonden.
Søren Søndergaard (EL), 2020-06-24:
Jeg har to spørgsmål.
Det første spørgsmål er: Er SF ikke en lille smule bekymret over, at den her genopretningspakke bliver lagt ind under Kommissionen?
Vi så jo, hvordan Kommissionen brugte sin magt under finanskrisen til at angribe fagforeningerne, til at liberalisere osv. osv.
Det er jo den magt, man nu giver til Kommissionen igen.
Så ville det ikke være godt, og ville SF ikke støtte, at den genopretningsfond ligger uden for EU-budgettet?
Skal vi ikke have en blokering for, at danske lønmodtageres penge går til en hjælp til nogle firmaer og nogle virksomheder, hvor det så kan ende i skattely?