Jesper Petersen (S), 2020-06-22:
Tak til statsministeren for talen.
Der er gået et politisk år af de mere ekstraordinære siden folketingsvalget.
Men vi ser heldigvis også en mere normal hverdag vende tilbage: ældre, der kan se deres kære igen; børn, der vender tilbage til fodboldbanen; studenter, der er sprunget ud og pryder bybilledet med deres hvide huer.
Noget af det, der har været med til at skabe fællesskab og samle os her under epidemien, er fællessangen hos DR med Phillip Faber.
Vores danske sangskat er ubestrideligt meget stor, og en af mine yndlingssange derfra fandt både vej til tv og blev også sunget på Vojens Gymnastik- og Idrætsefterskole den dag, jeg besøgte den, kort efter at eleverne kunne komme tilbage på skolen.
Det er Per Krøis Kjærsgaards fine sang om linedanseren, der er på vej til at træde ud i verden, skrevet til en konfirmation.
Den kan også bruges til nyslåede studenter.
Det er en fremragende sang om dansen ud i livet for det unge menneske og i høj grad om mennesket i fællesskabet – at være en, men en iblandt, som det hedder i sangen.
Bl.a. sådan har vi sunget sammen, hver for sig sunget med på Benny Andersen og Thøger Larsen, Halfdan Rasmussen og alle de andre.
Vi skal huske, at der stadig er nogen, for hvem dansen ud i livet efter corona må vente eller sker med bange miner.
Utrygheden er der stadig for lungepatienterne, kronikerne og de ældre, udsatte borgere.
Du er ikke alene, sang vi til dem og til hinanden, når vi samledes og sang med fjernsynet som vores nye digitale public service-lejrbål.
Hele Danmark har skullet omstille sig, følge retningslinjer, være kreative og fleksible og hjælpe til, og ved en fælles kraftanstrengelse har vi indtil videre håndteret epidemien på en måde, vi kan være meget stolte af som land – med udpræget samfundssind.
Regeringen, Folketinget og den samlede danske befolkning har skullet danse på en tynd line de seneste måneder.
Sammen har vi skullet holde balancen, sørge for, at vores sundhedsvæsen ikke bryder sammen, redde menneskeliv, passe på, at smittespredningen ikke slår bunden ud af økonomien og på den anden side gøre, hvad vi kan, for at folk kan leve deres liv så normalt, som coronavirus tillader.
Vi går stadig på linen.
Virus er her stadig, og balancen skal stadig holdes.
Vi havde retning mod helt uholdbare smitteniveauer, da regeringen og Folketinget skred til handling.
Styrken af den fælles vilje til at stå sammen om at følge retningslinjer, passe på de svageste og gøre ting på nye måder har vist sig så flot under epidemien og har betydet, at vi har kunnet holde balancen hele vejen indtil nu.
Vi kan mere og mere få normaliteten tilbage, være os selv igen, fordi vi ikke var os selv nok.
Som samfund og som folkeligt fællesskab tror jeg faktisk vi vil gå styrket ud af epidemien.
Vi har vist en klar forpligtelse på hinanden og, vil jeg påstå, fået et endnu stærkere sammenhold, end før krisen ramte.
Det samfundssind, der har præget vores håndtering af corona, skal også være ledestjernen i vores genopretning.
Socialdemokratiet og de partier, det mange gange i de sidste uger er lykkedes af lave aftaler med, gør det på en klogere og mere retfærdig måde end tidligere i den nyere politiske historie, vil jeg påstå.
Havde Venstre og Liberal Alliance stadig ledet landet, var vi nok i gang med at diskutere, om ikke forhøjelserne af pensionsalderen skulle være større og komme noget hurtigere; om dagpengene ikke var for høje; hvordan det gik med regionerne, der skulle håndtere corona, mens vi var ved at afvikle dem; hvor dybt man skulle skære på uddannelse og andre områder af den fælles velfærd; hvor meget topskatten mon skulle sættes ned.
Hvor havde vi stået i den grønne omstilling, hvis det borgerlige flertal var fortsat for et år siden?
Da Venstre styrede Klimaministeriet, fyrede man Klimarådets formand.
Danmark var dagens fossil på FN's klimatopmøde, og man droppede nationale mål om kuludfasning og CO 2 -reduktioner.