Karina Adsbøl (DD), 2023-04-19:
Jeg skulle hilse fra vores ordfører, som gerne ville være blevet her i salen og debattere, men pludselig blev forhindret.
Så jeg vil læse vores ligestillingsordførers tale op.
Hvornår lykkes man som kvinde?
Nogle og garanteret mange af os, der er til stede her i dag, vil sige: ved at nå til tops – for mange af os politisk; ved at være med til at rykke på nogle ting i samfundet, blive hørt, fordi vi ikke kan lade være, fordi vores interesse for politik ikke kun er et arbejde, men en interesse.
For nogle kvinder handler det om at banke igennem i en lederstilling, få bestyrelsesposter.
Men er det ønsket for majoriteten?
Er alle kvinder virkelig indrettet ens, når det kommer til ambitioner for karrieren, eller har man måske her i Folketinget, især på venstrefløjen, en tendens til at tage udgangspunkt i sig selv og overføre det til andre kvinder?
Jeg har altid arbejdet meget mere end min mand.
Han passer sit arbejde fra kl. 7.30 til 15.00, og det er altid ham, der henter børn.
Sådan var det også, før jeg kom i Folketinget.
Den måde, vi indretter os på, er ikke gennemsnitlig, det ved vi godt.
Gennemsnitligt arbejder mænd langt mere end kvinder.
Faktisk viste arbejdskraftundersøgelsen fra 2022 fra Danmarks Statistik, at kvinders arbejdsuge gennemsnitligt er 4 timer kortere end mænds.
I den undersøgelse fremgik det, at hver anden kvinde, faktisk 52 pct. af de adspurgte, ønskede at arbejde mindre end 37 timer om ugen.
Baggrunden var familiemæssige årsager.
Og her kommer vi så ind til kernen i hele det forslag, som vi behandler i dag.
Er kvinder underrepræsenteret på ledelsesposter og i bestyrelser i dag, fordi de bliver stoppet af nogen, eller handler det i virkeligheden om, at mange kvinder prioriterer en anden vej i livet end chefstillinger og lukrative bestyrelsesposter?
Og er det ikke i orden, at de gør det – vælger en anden vej?
Måske vil man gerne hente sine børn inden kl. 15.00 i vuggestuen og skolen.
Måske betragter man bare sit arbejde som et arbejde, der skal passes, men heller ikke mere end det – ikke et liv, men et arbejde.
Jeg er vild med de stærke kvinder, vi ser på ledelsesposter og i bestyrelser.
Det er ikke noget, vi traditionelt har set meget af, og derfor er det vigtigt med kvinder, som unge piger kan spejle sig i, så de kan være bevidste om, at det er en vej, man kan gå.
Andelen af kvindelige ledere stiger langsomt, men den stiger, og det er kun positivt.
Men samtidig er jeg også vild med de stærke kvinder, som jeg ser gå en anden vej her i livet – som veninder, jeg har, der fuldt bevidst går på deltid, fordi de prioriterer ledelsen i hjemmet, ikke på arbejdspladsen.
Det skal de have lov til uden at blive hængt ud for at være underlagt ubevidste kønsnormer, usynligt arbejde, og hvad folk ellers finder på at sige om dem.
Når det er dem, der arbejder mindst, er det naturligt, at de laver mest derhjemme.
For nogle partier er ligestilling lig med resultatlighed.
Det er jeg ikke enig i.
For mig er ligestilling lig med lige rettigheder og lige muligheder for at vælge den vej i livet, som vi vil.
Lovgivningen om implementering af måltal og politik for kønssammensætning har udgangspunkt i resultatlighed.
I Danmarksdemokraterne mener vi ikke, det er nødvendigt med den slags.
Vil vi kvinder virkelig gerne sidde på de her poster og vide, at folk kan have i baghovedet, at vi ikke sidder der på grund af vores kvalifikationer, men på grund af vores køn?
Skal bestyrelsesmedlemmet være offer for hvisken i krogene om, at hun blev valgt, fordi hun var kvinde, men at Bjarne altså ville have været meget bedre og oplagt?
Nej, så mener jeg, at man gør kvinder en bjørnetjeneste.
Jeg vil gerne sige tak til Liberal Alliance for at fremsætte det her fremragende beslutningsforslag.
I Danmarksdemokraterne bakker vi selvfølgelig op.