Søren Espersen (DF), 2022-05-11:
Tak til ministeren for redegørelsen, som jo giver et udmærket billede af det danske engagement rundtom i verden.
Jeg har valgt at fokusere min ordførertale på det, der foregår i Mellemøsten, som er meget relevant, idet Palæstina jo er en stor nyder af bistand fra Danmark.
Jeg tror desværre, at regeringen ikke er det mindste interesseret i at skære ned, når det gælder selvstyreområderne.
Tallene viser også noget ganske andet, nemlig at Danmark igen øger støtten til Vestbredden og Gaza.
Som jeg forstår det, øger Danmark nemlig fra i år sit årlige bidrag til UNRWA, som er FN's program for selvstyret, med 35 mio. kr.
Løftet betyder, at UNRWA i perioden 2020-2023 hvert år vil modtage 105 mio. kr. fra Danmark svarende til en stigning på 50 pct. af den tidligere årlige støttesum.
I mine øjne, i Dansk Folkepartis øjne, er det ganske urimeligt, at danske skatteydere på denne måde dels kommer til at legitimere et korrupt regime på Vestbredden, dels en terrororganisation i Gaza.
USA, som jo kender alt til forholdene, har heldigvis forstået, hvad der foregår, og har valgt det fornuftige, nemlig at standse al bistand til selvstyret.
USA har hidtil betalt en tredjedel af det samlede budget.
Det var den tidligere præsident, som standsede pengestrømmen til UNRWA, og præsident Biden har fortsat det indlysende rigtige skridt.
Den anden dag markerede israelerne deres uafhængighedsdag, og få timer efter slog Hamas til i Elatområdet, hvor to terrorister myrdede tre civile og sårede fire andre hårdt.
Som altid blev myrderierne fulgt op af en frådende begejstring og fejring af drabene i flere byer, mens Danmark og EU fortsat sender enorme summer af penge til palæstinenserne ledsaget af en forklaring om, at det er penge til sociale formål, uddannelse, sundhedsforhold og infrastruktur.
Imidlertid undlader man altid at kontrollere, at pengene bliver brugt til de bevilgede formål.
Pengene går til korruption, til våben, til underjordiske gange fra Gaza og ind i Israel, til raketskydning hen over Israel samt ikke mindst til kontant belønning af de terrorister, som har held med – i gåseøjne – at dræbe jøder.
De to terrorister, som man ved hvem er, men endnu ikke har fundet, har med drabene allerede sikret sig et stort kontant bonusbeløb, men også en livsvarig ydelse til deres familie som en palæstinensisk anerkendelse af deres ugerning.
Jeg vil vove den påstand, at det rent faktisk er EU, som med sin stigende økonomiske støtte til palæstinenserne er medansvarlige for en stigende terror i Israel.
Hvad ligner det, at EU fortæller omverdenen, at man støtter sociale formål, når man rent faktisk godt ved, at de fleste af EU's skatteborgeres penge kanaliseres til ganske andre formål?
Også i Danmark er det problematisk.
Vi må grave i, hvad danske tilskudskroner bruges til af palæstinenserne.
Men når man stiller spørgsmål om dette, er svarene altid tvivlsomme.
Hvorfor?
Det er, fordi ingen hidtidige svar kan dokumentere, at pengene går til andre formål end terror.
Danmark følger, som det siges, bare EU, men dermed gør Danmark sig ligeledes ansvarlig for, at EU's økonomiske tilskudspolitik i relation til palæstinenserne skaber mere terror.
For nogle år siden var jeg med Det Udenrigspolitiske Nævn på besøg i Israel på Vestbredden, og i den forbindelse havde jeg en samtale med en israelsk politisk analytiker, som fortalte, at palæstinenserne syntes at være på vej til at blive irrelevante.
Jeg var noget overrasket over meldingen og bad ham forklare sig.
Han fortsatte og sagde, at det var blevet sådan, at ikke alene regeringen, men et bredt flertal i Knesset havde indset, at man, uanset hvad man gjorde, alligevel aldrig ville kunne nå frem til en fredsaftale med palæstinenserne, som jo er dybt splittede og til tider ligefrem bekriger hinanden.
Den samme indstilling mærker han så småt er ved at melde sig i flere arabiske lande.
Her har man for længst konstateret, at Egyptens efterhånden meget nære, ja, ligefrem fortrolige forhold til den gamle ærkefjende har udviklet sig til en succeshistorie.
Egypten og Jordan var de første arabiske lande, som åbnede diplomatiske forbindelser til Israel og har siden på mange områder profiteret på samarbejdet.
Efter Egypten, Jordan, UAE og Bahrain er Marokko på vej.
Er det gået, som den politiske analytiker spåede?
Er palæstinenserne blevet irrelevante?
Det er en opgave, som synes udsigtsløs og ørkesløs.
Det er meget trist at skulle sige det, men palæstinenserne har gjort sig selv irrelevante.
Den støtte, vi yder til palæstinenserne, er jo så et problem i sig selv, idet man officielt ikke aner, hvad der foregår, så jeg opfordrer regeringen til i hvert fald at foretage en form for undersøgelse af, hvor de penge går hen, for det er store summer, det drejer sig om – det er jo ikke alene fra Danmark, det er også fra andre steder –
så altså et ordentligt kontrolsystem, men også en orientering fra regeringen om, hvad man havde tænkt sig i forhold til at fortælle offentligheden, hvad de danske skatteyderes penge går til.