Jane Heitmann (V), 2017-02-03:
Lad mig starte med at sige til Enhedslistens sundhedsordfører: Jeg er oprigtig ked af det, hvis ordføreren har opfattet min tale som arrogant.
Som jeg sagde i min tale, er produktivitetskravet jo i virkeligheden – det var i hvert fald det, jeg forsøgte at give udtryk for – en måde at sikre, at vi altid har fokus på, om vi kan gøre tingene på en bedre måde, på en smartere måde, på en måde, som frigiver potentialer i alle hjørner af sundhedsvæsenet.
Så spørger ordføreren til værdibaseret ledelse, og der vil jeg sige, at der jo allerede i dag foregår forsøg med værdibaseret ledelse, og jeg synes simpelt hen, at det er så spændende, at vi har taget fat i det, og at man nu derude i virkeligheden, hvor personale og patienter færdes, arbejder på, om vi kan gøre tingene på en anderledes og på en bedre måde.
Men jeg bliver også nødt til at skynde mig lidt og sige – formanden har rejst sig – at der jo endnu ikke er en færdig model, mig bekendt, noget sted i verden, hvor man har værdibaseret ledelse sådan rullet helt ud.
Tak, formand.
Kvalitet, patientsikkerhed og arbejdsmiljø er for os i Venstre afgørende, og det er vigtige elementer i et godt dansk sundhedsvæsen, som vi både i Venstre er umådelig stolte af og samtidig fortsat ønsker at styrke og udvikle.
Hundredtusindvis af danske patienter bruger eller besøger hvert år det danske sundhedsvæsen.
For nogle er rejsen lang, for andre er den kort.
Uanset hvilken ledelse, uanset hvor alvorligt det måtte være, har alle ret til og krav på behandling af høj kvalitet, og i Venstre er vi på patienternes side.
Men de ansatte i sundhedsvæsenet, som hver dag gør en forskel for danske patienter og deres pårørende, har også krav på en arbejdsplads, hvor der er gode muligheder for, at man kan løfte sig, at man kan udvikle sit potentiale, og man kan arbejde på højeste kompetenceniveau.
Skal man yde sit bedste, stiller det store krav til en fokuseret ledelse.
Men det stiller også krav til alle andre aktører, som bevæger sig inden for eller i periferien af vores sundhedsvæsen.
Der har de seneste år været et stort fokus på de danske fødeafdelinger og på det produktivitetskrav, som er til debat i Folketingssalen i dag.
For nylig så jeg et tv-indslag, hvor det nærmest blev fremstillet, som om de fødende nu skulle føde 2 pct. hurtigere, for at afdelingerne kunne leve op til produktivitetskravet.
Det er jo kun til at smile af, for jeg gad nok vide, hvilken afdeling derude i virkeligheden, hvor livet leves, og hvor vores dygtige sundhedspersonale hver dag hjælper nye familier til verden, der sådan i ramme alvor kunne finde på at stille sådan et krav.
Man hverken kan eller skal føde 2 pct. hurtigere.
En fødsel tager den tid, som den tager, og ja, der er mange myter.
Men når det så er sagt, har jeg da en klar forventning om, at den kritik, der er rejst, tages alvorligt, og at man lytter ude i regionerne til personalets opråb.
Og lad mig med det samme slå fast, at et produktivitetskrav på 2 pct. jo ikke er en ny opfindelse.
Hvis jeg ikke husker helt galt, har vi faktisk haft produktivitetskrav på sygehusene siden engang i 1990'erne, altså under skiftende regeringer.
Når vi gennem årene har haft fokus på produktivitet, ja, så er det jo i bund og grund et fælles ønske om at udvikle vores fælles sundhedsvæsen.
Sådan er det også i dag, selv om vi nu i høj grad bevæger os i retning af nye kvalitetsmål, væk fra tidskrævende akkreditering, og i stedet indstiller sigtekornet på værdibaseret styring.
Produktivitetskravet bliver ofte fremstillet som et nedskæringsinstrument, og den fremstilling er set fra min stol unuanceret, for hverken nyt sygehusbyggeri, bedre koordinering af indkøb eller ny teknologi til hjemmemonitorering mener jeg kan betegnes som nedskæringer, men tværtimod som eksempler på, at man i regionerne tager nye muligheder til sig og udvikler dem til glæde for både patienter og personale.
Produktivitetskravet har bidraget til at sikre en udvikling inden for det danske sundhedsvæsen, hvor ny teknologi og ny viden og ny medicin er taget i brug, og hvor nye arbejdsgange har lettet arbejdet for personalet.
For et par uger siden besøgte jeg sammen med gode folketingskollegaer fra Socialdemokratiet og DF CoLab i Odense under Syddansk Sundhedsinnovation.
CoLab er et fantastisk eksempel på, hvordan samarbejde om innovation og udvikling er med til at rykke vores sundhedsvæsen og sikre værdi for både patient og behandler.
Her mødes kommuner, regioner, hospitaler og virksomheder om at udvikle bedre løsninger.
Der bliver arbejdet med velfærdsteknologier, som gør arbejdet lettere for personalet ude på hospitalerne, og teknologier, som tilgodeser patienternes behov og gør mødet med sundhedsvæsenet lettere.
Initiativer som dem er jo netop gode eksempler på, at man i regionerne har formået at tænke nye arbejdsgange, ny teknologi og nye måder at gøre tingene på ind i hverdagens arbejdsgange.
Regionerne har været skarpe, for de har formået at levere en øget produktivitet på i gennemsnit mere end 2 pct. de sidste mange år.
Vi skal have det bedste ud af de penge, som vi investerer i det danske sundhedsvæsen, for både patienter og personale.
Derfor handler det i høj grad om, at man i regionerne og i ledelsessammenhæng har fokus på, hvor det giver mening at realisere potentialet, så vi ikke skal høre fjollede historier om kvinder, som skal føde 2 pct. hurtigere.
Det giver jo ingen mening.
Men det giver mening, at vi prioriterer det danske sundhedsvæsen.
Alene i 2016 løftede vi det danske sundhedsvæsen med 2,4 mia. kr., og det er et markant løft, som kommer alle til gode.
Vi forvalter penge, som er betalt af danskerne, hr. og fru Hansen og alle de andre, og vi har en forpligtelse til at arbejde for, at alle får mest muligt ud af pengene, så vi også i fremtiden har et sundhedsvæsen, hvor kvalitet, patientsikkerhed og arbejdsmiljø går hånd i hånd.