runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Frederiksen (S), 2020-06-16:
Nu er fru Pernille Vermund og jeg faktisk tit enige om ganske mange ting.
Jeg bliver lige nødt til at få gjort den her diskussion færdig, for jeg skal bare lige forstå det.
Hvis vi så har en mand, der er kommet hertil et eller andet sted fra, har arbejdet i 36 år på det danske arbejdsmarked, måske ikke haft nogen sygedage, betalt sin skat, gået hen og stemt til valgene, har trænet noget fodbold nede i klubben, eller hvad han har gjort – lad os sige, at han har arbejdet i 36 år; måske har han ovenikøbet haft corona, fordi han kører i bus –
skulle vi så have siddet der forleden nat og sagt: Dig der, lige dig, selv om du har været på det danske arbejdsmarked i 30-40 år og har bidraget med alt, hvad du har kunnet, så skal du ikke have 1.000 kr.?
Var det det valg, vi skulle have truffet?
Det synes jeg er helt vildt.
Jeg er ikke tilhænger af, at man bare sætter ydelserne op.
Jeg mener, vi har gjort en kæmpe fejltagelse ved f.eks. i 1980'erne og 1990'erne at have høje ydelser og også accepteret, at for mange ikke er kommet ind på vores arbejdsmarked, men der er jo masser af mennesker med minoritetsbaggrund, der knokler for det her samfund, der går på arbejde og gør alt, hvad de skal.
Skulle ham, der måske er på sygedagpenge efter 36 år, ikke have haft de 1.000 kr.?
Pernille Vermund (NB), 2020-06-16:
Jeg synes, det ville være en rigtig god idé at slå klart fast, at når man er i Danmark, er vores velfærdssystem til danskere og ikke til udlændinge.
Så ja, det havde jeg syntes var en rigtig god idé, og det ville vi have støttet i Nye Borgerlige.
Men det svar tvinger mig så til at stille et mere principielt spørgsmål.
Mener statsministeren, at migranter og indvandrere skal have flere og højere offentlige ydelser betalt af danske skattepenge, eller skal ydelser til udlændinge og indvandrere generelt være færre og lavere?
Svaret burde være indlysende, men jeg er oprigtigt i tvivl, og det bliver jeg så endnu mere efter det svar, som jeg får her i dag, for i den her folketingssamling har regeringen kun sørget for at forhøje ydelserne og give dem til flere udlændinge.
Tre gange har regeringen hældt flere penge ud til det formål.
Nul forslag om lavere ydelser.
Hvornår vil ministeren sørge for, at offentlige ydelser til ikkevestlige indvandrere og deres efterkommere bliver lavere og færre?
Mette Frederiksen (S), 2020-06-16:
Jeg tror faktisk, jeg lige vil tage fat i ordet rimelighed , for skulle vi ikke af hensyn til de danskere, der sidder og lytter med, lige gengive, hvad det er, der er lavet en aftale om.
Hvis man kun lytter til det her, lyder det, som om regeringen sammen med en række partier har valgt specifikt at sende 1.000 kr. til danskere med ikkevestlig baggrund.
Det er jo simpelt hen ikke rigtigt.
Der er lavet en bred politisk aftale med fokus på eksport og udbetaling af feriepenge, og så er der enighed om, at de mennesker, der af forskellige årsager ikke er en del af arbejdsmarkedet, kan få 1.000 kr.
Det er det, vi taler om, og der er jo simpelt hen ikke nogen rimelighed – apropos – i at udlægge det på den måde, der er tale om her.
Det er så rigtigt, at en del af dem, der er på overførselsindkomst, ikke har oprindelig dansk baggrund.
Men, jeg prøver bare lige et tankeeksperiment
, skulle man så have siddet og lavet en politisk aftale, som egentlig ikke handler om at overføre penge, men om at stimulere efterspørgslen – det er jo det, der er lavet en aftale om; det er jo ikke om alt muligt andet – og sagt, at alle dem, der ikke får feriepenge, fordi de ikke er en del af arbejdsmarkedet, men i stedet er på en overførselsindkomst af forskellige årsager, skal have 1.000 kr., medmindre de har en etnisk minoritetsbaggrund?
Var det den beslutning, vi skulle have truffet?
Det ville jeg, det bliver jeg nødt til at være ærlig og sige, synes var en fuldstændig vild beslutning.
Det her handler ikke om integration eller noget som helst andet; det handler om at stimulere dansk økonomi.
Men skulle man have truffet den beslutning, altså at give 1.000 kr. til folk med oprindelig dansk baggrund, men ikke til andre?
Pernille Vermund (NB), 2020-06-16:
Regeringen har besluttet at sende en check på 1.000 kr. til bl.a. ikkevestlige indvandrere og efterkommere, som lever mere eller mindre permanent på offentlig forsørgelse.
Der er i øjeblikket ca. 32.000 ikkevestlige indvandrere og efterkommere i kontanthjælpssystemet.
Hvorfor skal de have flere penge?
Hvorfor skal danskere gå på arbejde og betale skat til, at statsministeren kan sende en check på 1.000 kr. til mennesker, der ikke selv yder noget – mennesker, der i alt for mange tilfælde aldrig nogen sinde har bidraget og heller ikke kommer til det?
Jeg kan forstå på regeringen, at det er, fordi man regner med, at de vil bruge pengene, og det er der vel ret beset også andre der kan finde ud af; mon ikke det er et af de dårligste argumenter overhovedet for at give flere penge til ikkevestlige indvandrere og efterkommere.
Der er f.eks. 15.000 med dansk oprindelse, som hænger fast i de håbløse ressourceforløb i jobcentrene.
Det er de mennesker, som statsministeren kalder Arne – danskere, som statsministeren har lovet hjælp, men som endnu ikke har set skyggen af en løsning.
De får nu det samme beløb udbetalt som migranter og indvandrere.
Der er også 300.000 enkeltmandsvirksomheder, hvoraf mange kæmper en stridsom kamp for overlevelse med lange dage, korte ferier og lav indtjening.
De mennesker leverer masser af værdi, men de tjener ofte ikke så meget selv.
Dem kunne man have sendt en check, i stedet for at begave uproduktive indvandrere og efterkommere, og lur mig, om ikke pengene ville være faldet på et tørt sted; de skulle nok være blevet sendt i omløb.
Så mit spørgsmål handler om rimelighed og retfærdighed.
Regeringen har besluttet sig for at sende en check på 1.000 kr. til ikkevestlige indvandrere og efterkommere, som lever mere eller mindre på permanent offentlig forsørgelse: Hvorfor?
Mette Frederiksen (S), 2020-06-16:
Altså, nu synes jeg jo faktisk, at vi har afholdt os fra at have en politisk forhandling om retningslinjerne, hvad jeg synes har været klogt.
Det bliver i mine øjne nødt til at være i det partnerskab, som faktisk har fungeret i et langt stykke tid, med selvfølgelig sundhedsmyndigheder på den ene side og så dem, der har ansvaret for den aktivitet, der pågår, på den anden side.
Jeg vil sige, at det nu er mit indtryk – og jeg har måske selv lidt aktivt valgt til at være ude at spise nogle gange her på det sidste, både fordi jeg gerne vil støtte det, men selvfølgelig også for at høre, hvordan det går – at det egentlig går overraskende godt på eksempelvis restauranterne og cafeerne med at få gang i aktiviteterne igen, også selv om der er retningslinjer.
Og her vil jeg selvfølgelig også i høj grad lytte til sundhedsmyndighederne, for jo tættere vi kommer på hinanden, og jo mindre rent der er, altså hvis der ikke bliver vasket hænder, sprittet af og de ting, jo større er risikoen for, at smitten kommer ud af kontrol.
Søren Pape Poulsen (KF), 2020-06-16:
Nu har vi jo lavet en aftale her natten til mandag om feriepenge og en lang række andre ting.
Vi udfaser hjælpepakkerne, og vi sætter stille noget andet i stedet.
Noget af det, som jeg ikke et øjeblik er i tvivl om betyder rigtig meget for dansk erhvervsliv – for restauranter, for hoteller, for de forskellige virksomheder – er jo de restriktioner, vi stadig væk har.
Jeg tror ikke, jeg siger for meget, når jeg fortæller, at da jeg spurgte finansministeren på sådan et bilateralt møde, om de her restriktioner ikke kunne indgå i diskussionerne, fordi de jo betyder meget, så fik jeg det svar, at det vist var noget, partilederne og statsministeren havde forhandlet, og at vi nok skulle fortsætte det der.
Det synes jeg er fair nok.
Men hvornår er det så, vi fortsætter det?
Hvornår er det statsministerens tanke at vi skal videre med det?
For de restriktioner, der er, holder jo stadig væk mange tilbage.
Mette Frederiksen (S), 2020-06-16:
Og jeg har lyst til først lige at understrege, at hvad angår erhvervsrejser, har vi jo åbnet op, og det har været vigtigt, ikke alene for regeringen, men også for mange af Folketingets partier.
Jeg har også lyst til at understrege, at langt, langt de fleste lande, vel nærmest med undtagelse af Sverige, har valgt en gradvis genåbning af grænserne.
Der er ikke nogen, der bare har åbnet deres grænser, og så sent som i dag har vi modtaget nyheden om, at det ser ud til, at der er en række borgere, der er kommet smittede på et fly fra Pakistan til Danmark.
Og det viser jo noget om, at selvfølgelig skal man tænke sig om, i forhold til hvordan man gør det her.
Vi vil selvfølgelig rigtig gerne kunne åbne grænserne yderligere op, og vi vil gerne have lov til tale med Nævnet, inden vi offentliggør vores tanker sådan direkte.
Men vi har også talt om på kryds og tværs igennem tiden, om vi kan opstille nogle objektive kriterier for sygdomssituationen i landet og det så kan afspejle sig, i at man både kan rejse ind og ud.
Det er noget af det, vi kigger på, og det skal selvfølgelig gerne være inden den 31. august.
Søren Pape Poulsen (KF), 2020-06-16:
Jeg går til et andet emne, for
det her kan man jo tale om i flere dage, og det er spændende diskussioner.
Det er jo en fornøjelse, når der er så mange mennesker, der bare ikke kan vente med at komme op og nyde glæderne i vores fædreland.
Det er godt for vores turismeerhverv, det er godt for vores butikker, det er godt for vores restaurationer, det er godt for rigtig meget, at det er kommet dertil.
Nu forstår jeg på det, at regeringen er på vej med noget.
Men hvor hurtigt forventer statsministeren det kan gå?
Er der tale om, at vi kun taler EU?
Taler vi også uden for EU?
Altså i bund og grund er der nogle virksomheder herhjemme, der i den grad er præget af, at grænserne er så forholdsvis lukkede, som de er.
For uanset hvor meget vi diskuterer, er grænserne jo stadig væk temmelig lukkede, for nu at sige det pænt.
Og dansk erhvervsliv, stort som småt, har brug for, at vi åbner langt mere op for rejsende og for turismen.
Hvor langt er vi med det?
Mette Frederiksen (S), 2020-06-16:
Og jeg kunne jo så sætte mig ned igen.
Men altså, nu er det ikke, fordi jeg skal stå her og afsløre de diskussioner, der pågik i Socialdemokratiet for 5 år siden, da vi lige var startet livet i opposition.
Men hvis jeg alligevel skal åbne en dør, tror jeg, det er sådan, at når man gør det, er der jo altid diskussioner om, hvordan man skal man tilrettelægge indsatsen over for den nye regering.
Og der valgte vi, og det er jo med omkostninger, at man træffer det valg, det ved man godt, i hvert fald på den korte bane, at når det drejer sig om udenrigspolitikken og sikkerhedspolitikken – og for vores vedkommende også retspolitikken; og så tilføjede vi faktisk udlændingepolitikken som noget nyt, det kan man så diskutere hvor placerer sig; vi synes, det placerer sig fint i det selskab – må der bare for Danmarks vedkommende ikke være slinger i valsen.
Og hvad angår forhandling af et budget: Det er helt uinteressant, hvilken regering der sidder, for det er en tilfældighed i Danmark.
Vi har det med at skifte regeringer i det her land, også ofte, og det er helt tilfældigt, i og med at det er 7-årige budgetter, hvem der har ansvaret for at forhandle det budget på plads.
Og derfor varetager man Danmarks interesser og ikke sine egne interesser: Når det handler om udenrigspolitik – og det er det her – når det handler om sikkerhedspolitik, når det handler om retspolitik, så bør man afstå fra almindeligt politisk fnidder og fnadder og sætte Danmarks interesser højest.
Og jeg mener, at det var det, der skete, i hvert fald for en række partiers vedkommende i dag.
Søren Pape Poulsen (KF), 2020-06-16:
Tak for det.
EU er jo en utrolig vigtig sammenslutning af lande, der arbejder sammen om mangt og meget.
Dansk medlemskab af EU har betydet alverden for danske arbejdspladser, for danske virksomheder, det er noget, der har gjort os rigere, det er noget, der har skaffet arbejdspladser.
Når vi samarbejder i EU og f.eks. bliver enige om krav til effektiviseringer inden for energi, står der danske virksomheder parat og kan sælge endnu flere af deres produkter.
Derfor er det vigtigt for os, at det mandat, som regeringen har fået i dag, også skulle gives.
Og det mandat skulle gives, fordi regeringen selvfølgelig skal have mulighed for at tage ned og forhandle.
Jeg ser også det, der ligger i mandatet, i lige linje med det, den tidligere regering stod for, nemlig mådehold, og at det ikke skulle stikke af i en forhandling om de kommende 7 års budget.
Det, der er afgørende for os, er, at i det mandat, der er givet, er EU afskåret fra at kunne opkræve nye skatter og afgifter direkte hos borgere og virksomheder.
Det synes vi er meget vigtigt og væsentligt.
Men uanset hvad tilgang man har til det – i forhold til diskussioner om mandatgivning eller ej og indgang til det europapolitiske spørgsmål – så vil jeg bare gerne bede statsministeren her i dag om at bekræfte, at i fortiden, nutiden og fremtiden er det den til enhver tid siddende regering, der ene og alene har ansvaret for at finansiere det, det måtte koste, skulle der komme en ekstra regning.
Det har absolut intet med en mandatgivning at gøre, det har kun noget at gøre med, hvem der har ansvar for den til enhver tid gældende finanslov.
Jeg har aldrig hørt, at det har været andet, og jeg tror, det er vigtigt nu – hvor vi er i et rum, hvor offentligheden følger med – at få bekræftet, at det her ikke handler om noget som helst med finansiering, men at det er regeringen, der har ansvaret, og at dem, der giver mandat, på intet tidspunkt har ansvar for finansieringen af en eventuel ekstraregning.
Mette Frederiksen (S), 2020-06-16:
Først anerkender jeg jo ikke, at det, at vi vil have et land, der hænger bedre sammen, er at straffe folk, faktisk tværtimod.
Den arbejdsløshed, der er et problem i de udsatte boligområder eller ghettoer, som nogle kalder det, er jo ikke coronaarbejdsløshed.
Det er jo en strukturel ståen uden for arbejdsmarkedet, som vi har set igennem årtier.
Altså, vi taler bl.a. om kvinder med ikkevestlig baggrund, der ikke har været på arbejdsmarkedet i 25 år.
De var ikke på arbejdsmarkedet før corona, og nogle af dem ønsker stadig væk ikke at træde ind på arbejdsmarkedet.
Det er jo et strukturelt problem, at du har for mange mennesker, der ikke kan vores sprog; at der udøves social kontrol; at der er for stor kriminalitet; at der er for mange mennesker, der ikke er en del af arbejdsmarkedet.
Det betyder ikke, at der ikke også i de områder er masser af mennesker, der går på arbejde og opfører sig ordentligt og er lige så trætte af kriminaliteten, som spørger og svarer er.
er strukturelle.
De er overleveret fra årti til årti.
Den indsats skal vi passe på ikke at sætte over styr på grund af en konkret situation, som jeg anerkender gør situationen værre.
Det anerkender jeg.
Jeg sidder og tænker over, hvad der egentlig er det kloge eller for den sags skyld det rimelige i at forsøge at skille os ad som befolkning i den her situation.
Hvorfor skabe en lidt kunstig modsætning mellem dem, der står uden for arbejdsmarkedet, og dem, der er på arbejdsmarkedet?
Altså, ganske mange af dem, der står uden for arbejdsmarkedet, har været på arbejdsmarkedet.
Det er jo landets pensionister, vi taler om.
De er måske på sygedagpenge på grund af en arbejdsulykke.
Der er jo alle mulige forhold, der gør sig gældende.
Dem, der har mistet deres arbejde, som også nu får de 1.000 kr., ville da ønske, at de stadig væk var en del af arbejdsstyrken.
Nu er de røget ud på grund af corona.
Hvorfor det modsætningsforhold?
Jeg tager det lige en lille smule videre, for jeg tror ikke på, at vi kan lave en klog genopretning oven på en coronakrise, hvis vi hver især holder fast i vores partipolitiske afsæt.
Jeg tror simpelt hen ikke, det vil være kreativ kapacitet nok.
Min anbefaling vil være i så ekstraordinær en situation, at man møder diskussionen lidt mere pragmatisk end det, jeg synes der lyder her i salen i dag.
Det er i hvert fald det, der er vores tilgang.
Derfor afviser vi da heller ikke, at afgiftslettelser eller skattelettelser kan være en del af det.
Vi står i en helt ekstraordinær situation, og der får vi da behov for at tænke kreativt.
Det synes jeg man gjorde i Finansministeriet i fællesskab forleden nat med en aftale, der handler om mange forskellige ting på en og samme tid.
Men det der modsætningsforhold tror jeg simpelt hen ikke Danmark har brug for; jeg tror faktisk, vi har behov for det modsatte i den her situation.
Alex Vanopslagh (LA), 2020-06-16:
Men det var jo ikke rigtig noget svar på spørgsmålet.
Altså, regeringen har jo foreslået, at dem, der går på arbejde, skal give 1.000 kr. via skatten til dem, der står uden for arbejdsmarkedet, bare fordi de står uden for arbejdsmarkedet, og fordi der er coronakrise.
Og ja, det mener jeg er urimeligt, altså at man skal bede folk, der går på arbejde, om, at de skal aflevere den her check til folk, der står uden for arbejdsmarkedet, for der er ikke noget sagligt, der taler for, at det er en god idé.
Og det er jo ikke sådan, at folk økonomisk har været berørt af coronakrisen, hvis de er på kontanthjælp eller lignende.
Hvis de blev arbejdsløse under krisen, får de i øvrigt også udbetalt deres feriepenge, for de har jo optjent feriepenge det foregående år.
Så jeg synes jo et eller andet sted, at det er regeringen, der må forklare det rimelige i det, i stedet for at vi skal forklare, hvorfor det er urimeligt.
Det er det spørgsmål, jeg gerne vil have besvaret, nemlig:
Hvad er det rimelige i, at folk, der står uden for arbejdsmarkedet, skal have en ekstra check?
Og det kan jo kun blive betalt af dem, der går på arbejde; altså de skal så aflevere mere så at sige – i gåseøjne.
Jeg er da sådan set enig i, at man skal være pragmatisk, men jeg synes da ikke, der er noget som helst pragmatisk i, at man tager penge fra folk, der går på arbejde, og giver dem til dem uden for arbejdsmarkedet, bare fordi de er uden for arbejdsmarkedet.
Man siger: Værsgo, her er 1.000 kr.
Der er ikke nogen saglig begrundelse for det.
Det er da mere ideologisk, end det er pragmatisk – medmindre der er en klog grund til det, altså at der er et eller andet sagligt, der ligger bag, men så vil jeg gerne høre det fra statsministerens side.
Mette Frederiksen (S), 2020-06-16:
Nu taler man under ministeransvar, og det tynger jo en lille smule, for gjorde man ikke det, havde man nok lige sneget sig lidt uden om det sidste spørgsmål, men der må jeg være ærlig at sige, at det er jeg ikke sådan i sin konkrete ordlyd.
Men jeg kan nikke aldeles bekræftende til, at racisme er et problem, og at det også er et problem, vi skal bekæmpe, og som vi skal gå op imod.
Jeg synes jo, vi skal gøre det på den danske måde, hvor vi i fællesskab flytter holdninger og værdier fra det, det var engang, til, hvor vi er i dag, hvor langt, langt de fleste danskere jo ikke er racister og ikke kunne drømme om at være det og i øvrigt tager skarp afstand fra det.
Jeg synes, det er helt relevant at diskutere, hvilke yderligere initiativer der kan tages, men jeg tror, at når vi er inde ved de sådan helt grundlæggende værdier, er det hver enkelt af os i et stærkt værdifællesskab, der skal få sig placeret det rigtige sted i respekten for hinanden, og der er selvfølgelig ikke plads til racisme.
Torsten Gejl (ALT), 2020-06-16:
Det sidste spørgsmål er jo fra et af vores medlemmer, og det handler om George Floyds tragiske død i USA, hvor en ekstrem anholdelse førte til, at hr. Floyd afgik ved døden.
Det har ført til voldsomme diskussioner og demonstrationer i hele verden, og diskussionen er også kommet til Danmark.
Alternativets indspark i den debat er en antiracistisk handleplan, som et af vores medlemmer gerne vil henlede statsministerens opmærksomhed på.
Her foreslår vi f.eks. at undersøge racisme og diskrimination i en national kontekst, og at den enkelte borger skal kunne rejse sager om racisme.
Så spørgsmålet er, om statsministeren er enig i, at den afgørelse måske skulle træffes af domstolene.
Vores medlem vil også gerne spørge, om statsministeren er bekendt med Alternativets antiracistiske handleplan.
Mit andet spørgsmål handler om æren ved at arbejde eller glæden ved at arbejde eller værdien af at arbejde.
Her nævnte statsministeren et par gange æren ved at arbejde i sit forrige svar til mit spørgsmål om nedsat arbejdstid.
Statsministeren sagde bl.a.: Helt generelt synes jeg, det er en god idé at gå på arbejde, også gerne 37 timer, hvis man kan, og at man sætter en ære i det.
Det er vi jo igen enige om.
Jeg vil bare gerne høre mere om det, for her er der flere af vore følgere, der gerne vil høre statsministeren præcisere det.
Er æren ved arbejde knyttet til en bestemt arbejdstid, eller er det også en ære at arbejde 30 timer eller 15 timer eller 5 timer, og er det ikke en ære at være fleksjobber eller måske arbejde et par skånetimer om ugen som førtidspensionist eller stå frivilligt nede i pølseboden til sportsarrangementet eller være frivillig besøgsven?
Mener statsministeren, at æren er knyttet til et bestemt timetal, eller skal vi måske udvide arbejdsbegrebet lidt, også for at sige, at arbejde også skal bedømmes på den værdi, det skaber?
Mette Frederiksen (S), 2020-06-16:
Først vil jeg sige, at jeg jo faktisk ikke synes, at vi har en lang arbejdsuge i Danmark.
For mig er 37 timer ikke en lang arbejdsuge.
Det er en helt anden diskussion.
Jeg skulle lige forstå, hvad der blev sagt.
Jamen jeg deler jo grundlæggende ikke det synspunkt, at 37 timer om ugen er en lang arbejdsuge.
Det deler jeg grundlæggende ikke.
Jeg synes, det er en helt anden diskussion, når vi går tilbage til starten af 1900-tallet.
Omvendt kan jeg jo ikke stå og sige, at man ikke kan forestille sig, at man kan have en kortere arbejdsuge og samtidig højne produktiviteten, for det er der masser af eksempler på at man kan.
Jeg har selv med stor interesse læst den bog, der hedder »Pseudoarbejde«, skrevet af et par danske vistnok antropologer, som i den bog påviser, at det tidspunkt, der bliver købt allermest ind på nettet på verdensplan, er det, der på de forskellige tidspunkter er mandag morgen og formiddag, hvor man må antage, at mennesker er på arbejde.
Så man kan sige, at hvis ikke folk nethandler, når de er på arbejde, hæver det jo altså produktiviteten.
Bare som et eksempel.
Så jo, jeg tror sådan set godt, at man kan hæve produktiviteten, men det tror jeg ikke har at gøre med, om vi har en 37-timers- eller en 30-timersarbejdsuge.
Det tror jeg mere har noget at gøre med, hvordan man tilrettelægger arbejdet.