Kristian Jensen (V), 2017-12-19:
Jeg vil gerne allerførst sige tak for den fleksibilitet, der er blevet udvist i forbindelse med planlægningen af behandlingen af beslutningsforslaget her.
Det var først sat til at blive behandlet fredag den 8. december, og det var, som det er nogle bekendt, en ret travl fredag eftermiddag.
I beslutningsforslaget her lægges der op til, at alle aftaler og fremskrivninger skal tage udgangspunkt i et olieprisscenarie, der bygger på, at målene i Parisaftalen overholdes.
Som udgangspunkt er min stillingtagen også baseret på, at Parisaftalen vil blive overholdt.
Men når jeg alligevel ikke kan støtte forslaget, skyldes det, at vi har en anden måde at opgøre vores principper for, hvad vi lægger ind i Finansministeriets fremskrivninger, på.
Noget af det her bliver en repetition i forhold til et samråd, vi lige har haft, men det gør sådan set ikke så meget, for nu tager vi det i Folketingssalen, hvor andre kan være tilhørere, og derfor vil jeg gerne tage det forfra.
Regeringen har tillid til, at de lande, der har tilsluttet sig Parisaftalen, også vil træffe de nødvendige beslutninger for at overholde den.
Danmark har i hvert fald til hensigt at tage vores del af opgaven på os og sørge for, at vi gør, hvad vi kan, for at nedbringe CO2-udledningen med det, som vi har lovet med Parisaftalen.
Vi arbejder aktivt for, at vi i de kommende år får forhandlet de sidste elementer af aftalen på plads, og der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi både nationalt og internationalt vil arbejde for, at Parisaftalens ambitiøse målsætninger bliver indfriet.
Som en del af EU's samlede klimapolitik er vi f.eks. parate til at påtage os et af de højeste reduktionsmål for 2030 uden for det kvoteomfattede område af alle medlemslande – alle medlemslande – i EU.
Det er nemlig sådan, at de mellemfristede fremskrivninger, vi laver, senest i det, der hedder 2025-planen, bygger på en lang række forskellige betragtninger, hvor man tager udgangspunkt i ét særligt princip, nemlig at det er det, der er vedtaget, eller der er kommet konkrete udmeldte initiativer til og udsigt til politisk opbakning bag, som vi regner ind i det.
Hvis der ikke bag det at have en tilkendegivelse eller at have en vision, hvor rigtig den end kan være, ligger et klart politisk tilsagn, en vedtaget lov, et forlig eller andet, så indregner vi det ikke i vores mellemfristede fremskrivninger.
Det er et sundt princip, det er et godt princip, og det er et princip, der gør, at Danmark står med nogle af de sundeste finanser i Europa.
Det gør, at vi er godt rustet til fremtidens politiske udfordringer, fordi vi netop har haft en forsigtighedsstrategi i vores finanspolitik, hvor alene det, der er vedtaget, bliver indregnet, når vi kigger på, hvad fremtiden vil bringe.
Derfor er det også den samme tilgang, vi har, til spørgsmålet om, hvilken oliepris vi vurderer der vil være i fremtiden.
Vi tager udgangspunkt i, hvad det er for nogle ting, der er vedtaget af de enkelte lande for at leve op til Parisaftalen, og ikke hvad de ikke har vedtaget.
Derfor tager vi udgangspunkt i Det Internationale Energiagenturs såkaldte New Policies Scenario, der er baseret på landenes gennemførte initiativer og konkret udmeldte mål for reduktioner af CO2-udledningen.
Det er konsistent med den måde, vi laver fremskrivninger på i Finansministeriets mellemfristede fremskrivninger.
Det Internationale Energiagentur har så også lavet en fremskrivning af olieprisen, hvor det er forudsat, at udledningen af drivhusgasser bliver således, at den globale opvarmning i 2100 maksimalt bliver 2 grader over det præindustrielle niveau.
Scenariet svarer overordnet til, at prisaftalen overholdes.
Det er det såkaldte 450 ppm-scenarie.
Det er det, der henvises til i beslutningsforslaget.
I takt med at lande så tilslutter sig Parisaftalen og de, der har tilsluttet sig Parisaftalen, så vedtager konkret lovgivning, vil de to prisscenarier konvergere, bevæge sig mod hinanden.
Men indtil det sker, er der stadig væk en i hvert fald lidt mere end teoretisk risiko for, at landene ikke lever op til Parisaftalen, at de ikke vedtager lovgivning, at de ikke udmelder nationale CO2-målsætninger.
Derfor er det, at udgangspunktet for regeringens beregninger er den førte politik.
Når det så er sagt, er det vores udgangspunkt.
Dertil indregner regeringen så de markedsforudsigelser, der er, og det betyder, at vores prisvurdering – den prisvurdering, vi rent faktisk bruger i fremskrivningerne – nærmer sig 450 ppm-scenariet, fordi vi laver en kobling mellem den vedtagne politik og de markedsforventninger, der er.
Det betyder sådan set, at i forhold til vurderingen i 2025 er regeringens beregningsmodel mere forsigtig end den, som hr. Rasmus Nordqvist og Alternativet lægger op til, og som ville have givet os et ganske pænt milliardbeløb yderligere, hvis man havde valgt den beregningsmetode, altså 450 ppm-scenariet.
Så det er jo ikke, fordi vi vil forsøge at puste nogle indtægter op eller andet; det er bare, fordi vi mener, det er den mest konsistente, den mest retvisende måde at lave prisberegninger på.
Så for at opsummere, vil jeg sige, at det ikke er vores holdning i regeringen, at vi bør begynde at indregne forhold, der ikke er vedtaget.
Vi baserer os ikke på ønskescenarier, vi baserer os på den gældende vedtagne, besluttede politik.
Det gælder både olieprisen og andre forhold.
Og hvad angår selve olieprisen, vil beregningerne fortsat basere sig på den nuværende metode.
Derfor kan regeringen selvsagt ikke støtte beslutningsforslaget.