Jacob Mark (SF), 2020-12-03:
For ikke mange uger siden var Slotspladsen derude ikke fuld af grydehamrende glade folk, eller hvad de er, men af tomme stole, som på mange måder i sig selv sendte, synes jeg, et af de mest alvorlige og triste budskaber i den tid, jeg har siddet i Folketinget: De tomme stole repræsenterede alle de mange børn, som hvert år har skolefravær, og som hvert år er væk fra deres klasser, selv om de egentlig har lyst til at være der.
Man kan gribe skolefravær an på mange måder.
Man kan analysere børns fravær på mange måder, men jeg og SF tror på, at når børn ikke kommer i skole og ikke er en del af deres klasse, er det, fordi der er noget galt.
Det, der i hvert fald har været galt, er, at man i en årrække har tænkt mere i procenter, mere i regneark og mere i økonomi, end man har tænkt i, hvad der er bedst for børnene.
Det var Radikales ordfører også inde på, altså at man med inklusionsloven besluttede, at man med al vold og magt ville inkludere 96 pct. af alle børn, uagtet at det i nogle kommuner kunne være sådan, at 97 pct. af børnene var klar, mens det i andre kunne være færre.
Så handler det om økonomi, før det handler om børnene.
Jeg havde engang, da jeg var ansat i en folkeskole, et barn, som jeg skulle være på, mandsopdække tror jeg faktisk det hed – det siger også lidt om det.
Jeg sad med ham en dag inde i klassen, det var første gang, jeg mødte ham, og så sagde han: Jacob, du skal vide om mig, at jeg er lidt mærkelig; jeg er inkluderet.
I virkeligheden var han jo alt andet end inkluderet, for det kan godt være, at han sad i klassen, man han var meget ekskluderet fra de andre børn, som han syntes han var meget anderledes end.
Nu har vi ændret på noget af den lovgivning, og det er godt, men der er stadig i kommunerne store problemer med børn, der bliver tvunget ind i et skoletilbud, som egentlig ikke er det bedste for dem, på grund af økonomi.
Og det skal vi have gjort noget ved.
En anden årsag, der kan være til skolefravær, er mistrivsel i hjemmet, men også at børn ikke får den hjælp, de har brug for.
Vi ved, at der er mange børn, som sidder derhjemme med angst, og som sidder derhjemme med alvorlige problemer, hvor lærerne laver underretninger og siger: Der er brug for hjælp til det her barn – men hvor der går måneder.
Jeg har endda mødt lærere, der har sagt, at de havde haft børn i et år, hvor de ikke havde set barnet i klassen, fordi barnet ikke havde fået den hjælp, det havde brug for.
Derfor ønsker SF, at man skal have ret til akut hjælp, hvis man har akutte problemer, så man ikke bliver tvunget til at sidde hjemme på værelset, når man egentlig gerne vil op til kammeraterne.
Den sidste del, som også kan bidrage, er jo, at når man allerede har fået tildelt hjælp, ja, så får man den hjælp.
Det er her, Enhedslisten har gjort en god indsats med at sætte et vigtigt problem på dagsordenen, nemlig det problem, at der er mange børn, der ikke får den hjælp, som de egentlig har fået lovning på at de skal have, fordi skolernes økonomi er presset, fordi skolelederne vælger – fordi de er presset – at bruge timerne på noget andet end de børn, der har brug for støtten.
Når det sker, skal forældrene have et sted at gå hen.
Det har de ikke, sådan som det er i dag.
Det skal de have i fremtiden.
Det er det, beslutningsforslaget går ud på, altså at få lavet en økonomisk vurdering af det.
Jeg hører ministeren sige, at det vil ministeren gerne arbejde hen imod.
Det synes vi i SF er rigtig godt, for det er også vores ønske.
Derfor er vi meget positive og vil være opbakkende i den videre proces, der kommer, hvad enten det bliver som beretning eller som et videre arbejde med en evaluering, eller hvordan det bliver.
Det må vi snakke videre om.