Astrid Krag (S), 2022-05-12:
Tak for det, formand.
Vi skal nok holde os inden for de stramme tidsmæssige rammer, vi er underlagt her, så det hele forløber planmæssigt.
Vi har brugt lang tid på at diskutere, og så kan planlægningen jo skride; det er helt fair og rimeligt.
Men sidst, vi havde den her redegørelse, og nu er det et større vi end jeg selv, for der var det den nuværende sundhedsminister, der var ældreminister, krøllede han sin tale sammen, da han gik på talerstolen, og sagde, at den lægger jeg altså væk.
Det var så med det bagtæppe, at nu havde han skullet stå og høre på borgerlige ordførere være rystet over tilstanden i ældreplejen efter selv at have haft magten i en årrække, hvor man ikke lod pengene følge med det stigende antal ældre, og derfor var det sådan lidt: Hallo, kan vi ikke få noget ærlighed, noget ærlig snak, i den her diskussion?
Jeg synes jo, at den konservative ordfører gjorde noget, jeg håber og faktisk også fornemmer bredt her i salen at vi er indstillet på, nemlig at have et meget, meget åbent sind og have alle vores individuelle kæpheste lagt til side, når vi skal drøfte den nye ældrelov.
For hvis vi alle sammen insisterer på, at vi godt kan tænke nyt, men at lige på det område, som er ens eget hjerteblod, skal vi gøre, som vi plejer, ender vi med at have låst os selv så meget, at vi faktisk ikke kan få vristet vores ældrepleje fri og sikre mere tid til omsorg.
Så selv om der lige fulgte et par politiske kindheste fra den konservative ordfører, før vi kom frem til det indholdsmæssige, vil jeg bare herfra kvittere både hende, men sådan set, synes jeg, alle ordførerne her i dag, for, at der har været en enorm åbenhed i forhold til nødvendigheden af, at vi får tænkt nyt, og at vi får vristet vores ældrepleje fri af det bureaukrati, den styring og de lag på lag af krav, som vi jo altid i den bedste mening, men ikke desto mindre gennem årtier har lagt oven på vores ældrepleje, som nu truer med at kvæle den, og som ikke bare stjæler tiden fra medarbejderne, men jo også stjæler arbejdsglæden.
Jeg har sågar hørt om begrebet moralsk stress, som er betegnelsen for en medarbejder, som har løbet rundt og hængt i en klokkestreng for at leve op til alle de ting, der står på kørelisten ud for ydelseskataloget, og alligevel går hjem med ondt i maven, fordi hun, er det jo oftest, godt ved, at hun ikke har gjort det, som hendes faglighed og i øvrigt hendes empati, hendes kloge hoved og hendes varme hjerte sagde, at hun burde gøre i forhold til de ældre.
Det er bare herfra en meget, meget stor tak, fordi der er den åbenhed.
Det var en vanvittig spændende drøftelse, der var, jeg tror, det var, da SF's ordfører var på talerstolen, men flere var jo med i den, Dansk Folkeparti og Konservative, omkring frit valg.
Det skulle da være underligt, om den fritvalgsbestemmelse, man lavede for 20 år siden, da man indførte det, ramte fuldstændig bullseye, er mejslet i sten fra tavler båret ned fra bjerget, og at vi aldrig kan gøre det bedre.
Det skulle da være underligt.
Det ville da være en af de eneste gange i danmarkshistorien, at vi som politikere ikke har fundet på en model, der så kan forbedres og videreudvikles, og jeg synes jo, at den tidligere ældreordfører, i sidste valgperiode, for Dansk Folkeparti og jeg arbejdede meget med det her med, hvordan vi faktisk kan få frit valg, hvor der er selvbestemmelse, hvor det ikke bare er frit valg af logoet hos den medarbejder, der kommer ind og leverer hjælpen, eller hvad der står på lønchecken, når den kommer ind ad døren, men hvor det faktisk er en reel selvbestemmelse, også i hverdagen, for den ældre.
Derfor vil jeg bare sige en stor tak herfra for, at det i det store hele virker, som om vi alle sammen er med på, at når vi går ind i det rum omkring ældrelov, har vi en bunden opgave i at lade alle dogmer, alle kæpheste og alle fastlåste positioner blive uden for døren, for vi bliver nødt til at gøre det bedre for vores ældre.
Det er for presset derude i dag, og som I alle sammen, tror jeg, stort set har været omkring i jeres ordførertaler, når jeg kigger ned over det, så bliver vi flere ældre, og selv om der også er flere raske dage og gode, sunde og raske år, hvor man kan klare sig selv, vil der være flere, der har behov for hjælp i en situation, hvor medarbejderne mildest talt ikke hænger på træerne.
De tal har vi jo kendt længe, og de slår ikke overraskende igennem.
Så det var først bare en kvittering for en virkelig god debat, som gør mig optimistisk i forhold til de diskussioner, vi skal have i efteråret, og en af jer sagde – jeg fik ikke skrevet ned, hvem det var – at der jo er virkelig mange dilemmaer i det her, og det er der.
Der er mange dilemmaer i det her, og der er jo ikke nogen af de regler, vi har indført, som vi har indført af ond vilje.
Vi har jo indført dem for at opnå én ting, men vi kan også bare konstatere, at de ganske ofte har haft en hel masse uhensigtsmæssige eller uønskede konsekvenser, som under én overskrift, kan man sige, meget ofte har betydet, at medarbejderen skal sidde foran en computerskærm med en stak papirarbejde og klikke af, jeg ved ikke hvor mange gange i et system for at kunne få lov til at gøre det, deres faglighed og i virkeligheden jo deres arbejdsbeskrivelse burde handle allermest om, nemlig nærhed, omsorg og pleje med den enkelte ældres selvbestemmelse sat højt.
Nu holder jeg heller ikke den tale, jeg havde skrevet ned.
Der havde jeg ellers remset op, hvordan jeg synes finanslovspartierne er så ydmyge, når de ikke selv peger på noget af det, vi har gjort i forhold til den udfordring, vi står med, hvor der er flere ufaglærte i vores ældrepleje.
Det giver sig selv, at når 40 pct. af de stillinger, der bliver slået op, ikke kan besættes med faglært personale, så må man ansætte ufaglært personale.
Og de tal, som Venstres ordfører sikkert også om lidt rejser sig op og spørger mig om jeg vil forholde mig til, er jo ikke udtryk for hele virkeligheden.
Hvis man har besøgt et plejehjem, vil man vide, at der er ganske mange, der ikke har ekstraordinære ansættelser, for det bliver man nødt til for at få tingene til at hænge sammen, i øvrigt nogle gange også for at tage et socialt ansvar i forhold til fleksjob og andet.
Derfor kan de tal bruges i sådan noget politisk dril, men de er jo ikke i sig selv vildt interessante, hvis vi vil diskutere, hvad det er for en virkelighed, der er derude i hverdagen, og hvad det er for nogle medarbejdere, man kan få.
var jo at sige, at vi afsætter midler til kommunerne, så man kan ansætte 1.000 flere, så vi kan få gjort noget ved arbejdspresset, men altså også midler til, at 1.000 af de ufaglærte, der er inden for faget, kan komme på sosu-skole og enten uddanne sig til social- og sundhedshjælper eller social- og sundhedsassistent og få ansættelsen tilbage igen.