Zenia Stampe (RV), 2024-01-11:
Tak for det, og tak til Liberal Alliance for at fremsætte beslutningsforslaget og for at rejse en debat og skabe fornyet opmærksomhed om en af de måske ældste former for racisme, ikke bare i Europa, men i verden, nemlig antisemitisme.
Der har jo, tror jeg, fandtes racisme, nærmest siden der kom mennesker, men lige præcis antisemitismen er nok den afart af racismen, som har haft de mest fatale konsekvenser, både i form af fordrivelser, men jo også drab og holocaust.
Den historie må vi aldrig glemme.
Den må vi ikke glemme af hensyn til jøderne, men vi må heller aldrig glemme den i forhold til racismen generelt, fordi den jo giver os en generel lære om racisme.
Men når det er sagt, er antisemitisme også noget, som vi bør behandle særskilt, ligesom andre typer racisme indimellem skal behandles særskilt, og der er måske også en ekstra grund til at behandle det særskilt for tiden, nemlig konflikten i Mellemøsten, som vi jo desværre kan se har konkrete konsekvenser i form af øget forekomst af antisemitisme, og derfor er det helt på sin plads at bringe det op i Folketinget.
Det, som vi i vores folketingsgruppe selv har talt om i et stykke tid – egentlig helt siden den 7. oktober, fordi vi godt kunne forudse, at der ville opstå problemer med antisemitisme, og at antisemitismen ville blusse op – var, hvad man mere konkret kan gøre.
Og det er måske min største anke mod beslutningsforslaget, altså at der kun er tale om en kortlægning, hvor det, som vi synes der er et behov for, jo er reel handling.
Jeg er glad for, at der er nogle, der sidder og nikker, og der er måske også nogle af de konkrete handlinger, vi kan blive enige om, og der er måske også nogle af dem, hvor vi er uenige.
Men der er også noget, jeg synes man kunne have gjort mere af efter den 7. oktober og også i forbindelse med de store demonstrationer, og jeg skal skynde mig at sige, at det jo slet, slet ikke er alle med et engagement i konflikten i Mellemøsten og med propalæstinensiske synspunkter, der er antisemitter.
Det er jeg selv blevet skudt i skoene en gang imellem, og jeg ved også, at det gør ondt på mange af dem, der er engageret i Mellemøstenkonflikten, og som taler palæstinensernes sag, at blive beskyldt for antisemitisme.
For der kan selvfølgelig ikke sættes lighedstegn mellem de to ting.
Og for mig handler det her ikke om at pege fingre ad nogen, men det handler om at stoppe antisemitismen, tage den i opløbet, men selvfølgelig også straffe den der, hvor den så forekommer.
Men der synes jeg ikke, at regeringen har været handlekraftig nok, og jeg synes, at der er megen pegen fingre og mange forslag til, hvad man skal straffe hadefulde ytringer med, og vi vil også gerne være med til at straffe de hadefulde ytringer.
For jeg tror i sidste ende, at vores jødiske samfund og alle andre religiøse minoriteter er bedre tjent med, at vi forebygger og forhindrer antisemitisme eller andre former for racisme, end at vi bagefter straffer dem.
Dermed ikke sagt, at vi ikke skal straffe antisemitisme eller racisme, når den forekommer, men jeg synes, der skal mere fokus på, hvordan vi forebygger den, så man i første omgang ikke skal være bange for at gå med en kalot ned igennem Nørrebrogade, eller hvad der ellers kunne være af eksempler, som vi indimellem hører om.
Den er jo også vedtaget før den 7. oktober, og der er et nyt billede, og jeg synes, at der skal en større og mere opsøgende indsats til for at forebygge og imødegå den desværre stigende antisemitisme i vores samfund.
Derfor er konklusionen, at vi ikke sådan umiddelbart er til sinds at stemme for beslutningsforslaget, og at vi hellere vil gå efter en beretning, men at vi også lader det være en lillebitte smule åbent i forhold til de kommende forhandlinger.