Morten Østergaard (RV), 2017-02-07:
Det er jo ikke en debat, der er ny i Folketinget, men den har, kan man sige, fået en lidt ny indpakning i dag, fordi forespørgerne har valgt at udpege et bestemt område i Danmark, som ligesom skal være anstødssten i den her diskussion.
Jeg synes, det er rigtig vigtigt, at vi diskuterer de reelle problemer, der er, og dem er der vitterlig mange af: Vi har udfordringer i udsatte boligområder, hvor masser af mennesker med samme typer af problemer bor de samme steder, og vi har også en boligpolitik, som over årene har ført til, at vi oplever en stigende polarisering i det danske samfund.
Men når vi diskuterer de her udfordringer, synes jeg også, det er vigtigt, at bagtæppet er på plads.
Hvad er det for et Danmark, vi lever i i dag?
Vi skal ikke ret mange år tilbage, før vi stod i en økonomisk krise, hvor jobtabet var det største i rigtig mange år.
Men vi har ved fælles hjælp taget tiltag og taget ansvar og sørget for, at vi er kommet igennem krisen og faktisk nu kigger ind i en række udfordringer, som minder mere om tiden før krisen end efter krisen.
Vi er et land, som på mange måder er misundelsesværdigt velfungerende.
I forhold til andre steder, ja, bare i vores europæiske nærområde, hvor ungdommen i Sydeuropa slås med ungdomsarbejdsløshed på mellem 25 og 50 pct., så er vilkårene i Danmark væsentlig anderledes.
Man har gode muligheder.
Få samfund er indrettet sådan, at mulighederne formelt set er mere lige til rådighed end i det danske samfund.
Men vi kan også godt se rundt omkring os, at de samme muligheder ikke reelt er tilgængelige på samme måde, og de bliver i hvert fald ikke reelt taget i anvendelse på samme måde.
Derfor synes jeg, at det gode ved sådan en debat som den, vi har her i dag, er, hvis vi kan enes om, at vi har udfordringer, vi ikke har løst endnu.
Det kedelige ved sådan en debat her er, hvis det udvikler sig til en pegen fingre.
Man kan jo altid pege fingre bagud og sige, at det er tidligere politikere, der har truffet forkerte beslutninger.
Det er der helt sikkert nogle der har gjort.
Men det interessante er jo, hvilket ansvar man som politiker i dag vil tage.
Det kedelige er, hvis man udpeger bestemte befolkningsgrupper som værende et problem – hvis man, uanset hvordan de gebærder sig, uanset hvad deres evner og deres vilje er, kan udråbe dem til et problem, alene baseret på en statistik på et boligområde.
Men heldigvis kan man jo også tage diskussionen helt reelt og spørge, hvad det er for nogle udfordringer, vi står over for.
Jeg vil bare trække tre problemstillinger frem.
Jeg synes, vi har et problem på folkeskoleområdet, hvor vi i stadig stigende grad ser at nogle skoler overlades med de største opgaver, når det handler om integration og løsning af sociale problemer.
Der vil jeg også gerne være med til at gribe i egen barm og sige, at det kan vi godt gøre bedre end det, vi har præsteret over årene.
For jeg synes, det er vigtigt, at en folkeskole er en skole, hvor folk mødes på kryds og tværs.
Det har faktisk været et særkende ved den danske folkeskole i de mere end 200 år, vi har haft undervisningspligt.
Det har været, at man skulle mødes på kryds og tværs.
På tværs af kulturelle og sociale baggrunde skulle man mødes.
Og det er ikke tilfældet i dag alle steder i vores folkeskoler, og det bør vi tage hånd om.
Jeg synes også, vi kan se, at der er en tendens til, at vores boligområder polariseres.
Jeg er selv vokset op i 8240 Risskov.
En af mine meget gode venner og politiske kollegaer, vores kulturrådmand i Aarhus, Rabih Azad-Ahmad, er vokset op i 8210.
Vi er begge to 40 år gamle, og i de år, der er gået, siden vi voksede op og gik i skole, er de boligområder måske dem i Danmark, som er stukket mest af i hver sin retning, når man ser på den økonomiske formåen
Det kalder alt sammen på politisk handling.
Endelig er der også stadig væk udfordringen med social kontrol visse steder – altså unge mennesker, der ikke er frie til at vælge deres egen ægtefælle, ikke frie til at leve det liv, de har lyst til, ikke frie til at have en anden seksualitet end flertallet.
Det skal vi aldrig acceptere.
Men det grundlæggende og det vigtige er, at vi aldrig lader sådan en debat her føre os til at dømme folk på baggrund af generelle statistikker.
Alle i Danmark skal have adgang til de lige muligheder, der er.
Alle skal stå til ansvar for deres egne handlinger.
Men hver for sig og tilsammen udgør vi samfundet, og det hjælper ikke noget at føre debatter, der sigter på at polarisere.