Morten Messerschmidt (DF), 2025-02-25:
Tak, formand.
Forleden begik jeg en fejl i Debatten på DR2.
De fleste, som har bare et minimalt kendskab til det europæiske landkort, kan nok godt regne ud, at det var en fejl.
Jeg fik sagt, at Rusland igennem de seneste måneder har taget 100.000 km² om måneden.
Nu er Ukraines areal 600.000 km², og derfor havde jeg egentlig en forventning om, at folk, der havde gået i den danske folkeskole, godt kunne høre, at det, jeg ville sige, var, at Ukraine er for mere end 100.000 kvadratkilometers vedkommende besat, og det går bare den forkerte vej, og det har det gjort de sidste 3 måneder.
Nu har jeg lige siddet under debatten her, især når jeg har hørt, hvordan den socialdemokratiske gruppe er stimlet sammen hernede, og tænkt lidt tilbage: Hvad har vi fået af fortalelser, løgne og andet fra den siddende statsminister?
Og har vi nogen sinde oplevet statsministeren beklage noget som helst, hun selv har gjort?
Har vi nogen sinde hørt statsministeren sige undskyld?
Betyder det, at hun ikke har begået fejl?
Jeg kan da huske fra seneste valgkamp, hvor Ekstra Bladet, tror jeg det var, afslørede hende i at lyve om en film med en ældre dame
ved navn Tonni
Hun løj om salige hr. Søren Pape Poulsens økonomiske politik.
Alene det understreger jo, hvilket problem for tilliden til vores folkestyre vores statsminister er, fordi hun ikke er villig til eller evner at indrømme, anerkende og beklage, når hun tager fejl.
Det er måske derfor, at hvis man på det, der hedder Infomedia, som er sådan en samlet database over avisartikler, søger på »Mette Frederiksen magtfuldkommen«, så kommer der 2.500 artikler frem, eller nu skal jeg ikke begå en fejl, det er 2.495 artikler.
Det er altså ikke kun mig, Dansk Folkeparti, den borgerlige opposition og til dels Enhedslisten, der kan se, at der er et problem.
Det er bredt forankret.
Så kan jeg forstå, at man nu har udviklet et meget fintfølende apparat i Socialdemokratiet.
Det er simpelt hen en grov anklage at beskylde nogen for at være magtfuldkommen og topstyret.
Og ve den, der beskylder en kollega for at være flabet.
Hvad er det dog for et sprog?
Må jeg ikke have lov til at sige: Pjok, pjok, pjok, hele bundtet, hyklere!
Alle er enige om, at Socialdemokratiet har gjort det til en selvstændig modus operandi-måde at forvalte magten på at styre fra toppen og ned.
Man behøver ikke engang sprede rygter om det.
Statsministeren har selv sagt det, da man satte hr. Martin Rossen direkte ind i de øverste regeringsorganer med det formål at få en mand, der var unddraget Folketingets kontrol, og det er da en god idé, hvis man er ligeglad med folkestyret, gennemsigtigheden og demokratiet.
Så er det da en super god idé, men man kan da ikke komme udenom, at det er magtfuldkomment, og at det er topstyret.
Man kan da ikke komme udenom, at det er topstyring, når statsministeren siger, at coronanedlukningen skete på myndighedernes anbefaling, når det så siden hen viser sig at være forkert.
Det er da dybt arrogant.
Det er da dybt magtfuldkomment.
Og det jo fint nok, hvis det er stilen, men det er ikke fint nok, hvis man ikke vil stå ved det.
At det er de sociale medier, som bærer en del af ansvaret for en dalende tillid til demokratiet, tror jeg sådan set er rigtigt.
Men man kan ikke fralægge sig ethvert ansvar.
Når vi, der har påtaget os ansvaret at være i politik, kommer rundt til vælgermøder, eller når vi har debatter på de sociale medier osv., analogt og digitalt – man mødes jo på mange måder i dag – tror jeg, at vi alle sammen bliver mødt med synspunktet om, at man alligevel ikke kan stole på politikere.
Og vi bærer givetvis alle sammen en del af ansvaret.
Det tror jeg vi gør.
Men hvis vi også i fællesskab skal finde løsningen, er vi jo nødt til også at påtage os det ansvar.
Jeg har påtaget mig mit.
Hvad med regeringen?
Nej, det ville være for flabet at bede om.