Torsten Gejl (ALT), 2020-05-26:
Mange tak.
Jeg skal have ur på, formand, så jeg kan se, hvor længe jeg må tale.
Grunden til, at Alternativet og jeg går på talerstolen til den her andenbehandling, er, at jeg ikke synes, vi har haft den debat, som det her borgerforslag om afskaffelse af gensidig forsørgerpligt fortjener.
Det er en svær teknisk debat, som jeg gerne vil starte med en præcisering.
Det vil sige, at jeg bruger et fællesbegreb her.
Det borgerforslag, vi stemmer om i dag – og som vil afskaffe gensidig forsørgerpligt – har fået over 70.000 underskrifter fra borgerne.
Det er det borgerforslag, der har størst opbakning af alle borgerforslag, som vi har behandlet i det her Folketing.
Alligevel er det det forslag fra borgerne, der er blevet diskuteret på det allermest forkerte grundlag.
Forslaget handler om, at pensionister og førtidspensionister bliver trukket i ydelse, hvis deres ægtefælle eller partner eller sambo har et job.
Sådan et borgerforslag som det her bliver jo behandlet over to omgange her i Folketinget.
Ved førstebehandlingen bliver det diskuteret af ordførerne, og ved andenbehandlingen bliver der normalt stemt om det.
Problemet er bare, at debatten løb af sporet ved førstebehandlingen.
Det gik faktisk lidt galt allerede aftenen inden debatten, hvor finansministeren svarede på et skriftligt spørgsmål fra SF og svarede, at det ville koste 12,3 mia. kr. at hæve satsen for samlevende pensionister og førtidspensionister til niveauet for enlige.
Det her har jo ikke noget med gensidig forsørgerpligt at gøre.
Men desværre havde beskæftigelsesministeren det samme tal med i Folketingssalen dagen efter, hvor han i sin åbningstale forklarede, at Finansministeriet havde beregnet prisen for afskaffelse af gensidig forsøgerpligt til 12,3 mia. kr.
Sådan opfattede jeg det i hvert fald.
Problemet er, at det tal ikke har noget med afskaffelse af gensidig forsørgerpligt at gøre, som borgerforslaget handler om.
Og problemet er, at tallet totalt afsporede debatten her i Folketinget fra start.
Nu skal jeg lige sige, at jeg på ingen måde mener, at det var en bevidst afsporing.
Det er ikke mit ærinde at beskylde ministeren for det.
Som jeg har forstået det, var forklaringen på forvirringen fra ministeren, at borgerforslaget var lidt uklart formuleret fra starten.
Og det medgiver jeg at det var.
Men jeg vil sige: Vi skal have styr på fortolkningen af borgerforslag.
Og mit forslag vil være, at man spørger dem, der har lavet forslaget, hvis et ministerium skulle være i tvivl.
Uanset hvad dannede tallet grundlag for resten af debatten som et argument for, at det ville være utrolig dyrt at afskaffe gensidig forsørgerpligt.
Tallet blev nævnt igen og igen som årsag til, at partierne ikke kunne støtte borgerforslaget.
Men tallet på 12,3 mia. kr. er 25 gange for højt.
Det fandt vi ud af 2 uger senere, da Finansministeriet svarede på spørgsmålet om, hvad afskaffelse af gensidig forsøgerpligt egentlig ville koste.
Og der var svaret 460 mio. kr.
Og det ændrer jo så meget på forudsætningerne for debatten, at vi faktisk mener, at hele debatten om borgerforslaget om afskaffelse af gensidig forsørgerpligt burde gå om.
Det er nemlig efter Alternativets mening slet ikke umuligt at finansiere 460 mio. om året kr. til afskaffelse af gensidig forsørgerpligt.
Nu er vi så glade for, at beskæftigelsesministeren har sagt ja til at være med i debatten og gå på talerstolen her ved andenbehandlingen.
Vi glæder os til en forklaring på, hvordan debatten kunne løbe så meget af sporet.
Og vi glæder os til at høre ministerens holdning til finansieringen af forslaget, når det nu kun koster en femogtyvendedel af den pris, vi oprindelig diskuterede.
Men selv om det tyder på, at Folketinget stemmer forslaget ned efter den her debat, ser jeg det ikke som afslutningen på kampen for afskaffelse af gensidig forsørgerpligt.
Altså, borgerforslaget kan fremsættes igen, hvis der kan samles 50.000 underskrifter en gang mere.
Og det tror jeg ærlig talt godt man kan.
Alternativet kan også fremsætte det som beslutningsforslag sammen med andre partier, der måtte være interesseret, hvis forkæmperne for afskaffelse af gensidig forsørgerpligt ønsker dette.
Vi skal i hvert fald videre med det, for der er rigtig mange ubekendte spørgsmål og svar, som vi mangler at finde ud af, for at vi ved, om vi kan finansiere en afskaffelse af gensidig forsørgerpligt.
Jeg må indrømme, at på gode dage tror jeg faktisk, det vil være en god forretning.
Men for at finde ud af prisen på borgerforslaget er der adskillige spørgsmål, der skal besvares.
Vi skal f.eks. finde ud af, hvor mange der ville arbejde mere, hvis gensidig forsørgerpligt blev ophævet, og hvilke indtægter og besparelser for samfundet det ville medføre.
Ifølge Finansministeriet ville afskaffelse af gensidig forsørgerpligt betyde, at der ville blive udført 875 årsværk mere i Danmark – altså at pensionister og førtidspensionister og kontanthjælpsmodtagere ville arbejde så meget mere, at det svarer til 875 fuldtidsstillinger.
Et af de spørgsmål, vi vil sende til Finansministeriet, er, hvor stor en skatteindtægt det vil bidrage til statskassen med.
Det er i hvert fald et tocifret millionbeløb, men er det også trecifret?
Et andet spørgsmål er, hvor mange pensionister og førtidspensionister der ville flytte sammen med en partner, hvis gensidig forsørgerpligt blev ophævet.
I den livestreamede debat fra den her afstemning, som i øjeblikket kører på min facebookside, har vi en gæst inde, der i mange år droppede at få en kæreste, fordi hun i høj grad skal leve af kærestens løn, fordi hun er førtidspensionist.
Mange mennesker føler sig ligesom hende som andenrangsborgere, når de bliver nødt til at tære på en kærestes løn for at blive forsørget.
Heriblandt er der mange ensomme og syge danskere, både blandt pensionisterne, men ikke mindst selvfølgelig blandt førtidspensionister.
Så kan man også se på, hvilke besparelser det vil medføre på social- og sundhedsområdet, hvis alle de her mennesker var frie til at søge kærligheden og tosomheden uden at være en økonomisk byrde for deres partner.
Hvor meget ville vi spare i hjemmehjælp, i hjemmepleje?
Vi bruger 8 mia. kr. om året på udgifter, der er relateret til ensomhed.
Det er faktisk direkte livsfarligt i længden.
Hvis vi bare kunne spare 5 pct. af de udgifter, samfundet har, fordi folk er ensomme, så er afskaffelsen af gensidig forsørgerpligt faktisk stort set finansieret.