Troels Lund Poulsen (V), 2018-11-09:
Jeg tror, at spørgsmålet skal være lidt mere konkret, inden jeg kan give et fyldestgørende svar på det.
Det får hr. Finn Sørensen jo mulighed for nu at konkretisere i sin ordførertale.
Men det, som jeg synes har været det allervigtigste tema, har jo været, at vi så ressourceforløb, som ikke bragte nogen tættere på at få en arbejdsevne – potentielt snarere tværtimod.
Det var der jo ikke nogen af os der kunne holde til.
Det var dybt uacceptabelt, og det var derfor, præciseringen blev lavet.
Jeg noterer mig også, at Enhedslisten stemte for den ændring.
Det, som den evaluering, vi tager hul på nu, for alvor tager fat på, er jo langt mere, kan man sige, det kvalitative indhold af en del af de elementer, som er i den.
Det er jo også derfor, jeg nævner tre temaer, som vi kommer til at diskutere, ud over andre temaer, som også er besluttet.
Så jeg må faktisk sige, at det, vi står over for nu, er en meget seriøs tilgang til en meget, meget stor reform, som jeg stadig væk synes var en rigtig politisk reform at lave, og som også har det overordnede perspektiv i sig, at man ikke må opgive mennesker.
Tak til Enhedslisten for at give mulighed for at give en status på reformen af førtidspension og fleksjob, som jo heldigvis har været på dagsordenen mange gange her i den tid, jeg har været beskæftigelsesminister, og hvor det så også med debatten i dag bliver muligt at diskutere, hvordan tingene ser ud.
Det er jo en rigtig stor reform med store konsekvenser for mange mennesker.
Vi har i øvrigt alle haft tid til at studere den samlede evaluering af reformen af førtidspension og fleksjob, og som jeg opfatter forespørgslen i dag, i hvert fald når man tager ordlyden i betragtning, handler den jo om, hvad evalueringen viser, samt hvilke initiativer jeg vil tage på baggrund af det.
Men inden vi når dertil, tror jeg måske, det er meget godt lige at lave en kort gennemgang af, hvad der egentlig talt er sket gennem det seneste år.
For inden jeg når frem til, hvad der skal ske fremadrettet, vil jeg sådan set gerne minde om, at vi jo fremrykkede en del af evalueringen, mere præcist den del, der handlede om reglerne for, hvornår borgere kan få tilkendt førtidspension, og hvornår borgere skal i ressourceforløb.
Det var en meget langvarig diskussion, en meget vigtig diskussion, som fortjener stor opmærksomhed.
Nogle kommuner havde fortolket reglerne strammere end andre – og også strammere, end det var intentionen med den politiske aftale tilbage i 2012.
Forligskredsen tog derfor allerede i februar måned initiativ til at præcisere reglerne for tilkendelse af førtidspension og ressourceforløb – en diskussion, jeg selv har sat mig i spidsen for i de 2 år, jeg har været beskæftigelsesminister, under utallige samråd med hr. Finn Sørensen.
Så det kommer ikke som nogen overraskelse for hr. Finn Sørensen, at det løfte, jeg gav, blev der også leveret på.
Lovændringen trådte jo så i kraft den 1. juni her i 2018.
Vi har også med lovændringen nu, synes jeg, fået lavet en klar og grundig præcisering – en præcisering, der tager afsæt i snitfladen mellem ressourceforløb og førtidspension, så borgere i fremtiden ikke længere skal komme i klemme som følge af uklarhed om reglerne.
Vi har sikret en reel praksisændring.
Før lovændringen blev der givet afslag på førtidspension med henvisning til, at det ikke kunne udelukkes, at arbejdsevne kunne udvikles i et ressourceforløb.
Med de nye regler er det nu klart, at et ressourceforløb udelukkende er relevant, når der er et udviklingsperspektiv i forhold til arbejdsevnen – når borgeren kan drage nytte af indsatsen, dvs. når det er realistisk, at borgeren i et ressourceforløb kan udvikle sin arbejdsevne.
Det havde vi jo en lang debat om, også, tror jeg, initieret af hr. Finn Sørensen.
Derfor kan jeg jo konstatere, at man burde være glad for, at der har været den her udvikling.
Det er jo sjældent, at vi oplever Enhedslisten stemme ja til ting på den måde, men det vil jeg sådan set gerne kvittere for.
Derfor synes jeg, det er vigtigt i dag at sige, at Ankestyrelsen jo som følge af lovændringen har ophævet to principafgørelser.
De beskrev netop situationer, hvor borgere skulle i ressourceforløb, fordi det ikke kunne udelukkes, at arbejdsevnen kunne udvikles.
Det synes jeg er et meget kraftigt signal til kommunerne om, at der skal planlægges en anden praksis end hidtil.
Praksisændringen slår også igennem i Ankestyrelsens seneste afgørelser.
Ankestyrelsen har behandlet en række klagesager, hvor kommunen har truffet afgørelse, før loven trådte i kraft, mens Ankestyrelsen har behandlet klagesager, efter loven trådte i kraft.
Det har konkret betydet, at en større andel af de sager, hvor borgeren ønsker førtidspension, men har modtaget afslag fra kommunen, er blevet omgjort eller hjemvist.
I tredje kvartal 2017 ændrede eller hjemviste Ankestyrelsen 19 pct. af sagerne om ressourceforløb, hvor borgerne ønskede førtidspension.
I tredje kvartal 2018 var dette tal steget til 28 pct.
Tilsvarende steg andelen af ændrede eller hjemviste sager om førtidspension fra 13 pct. i tredje kvartal 2017 til 21 pct. i tredje kvartal 2018.
Med forbehold for, at der endnu er tale om få sager, er der tale om nogle ret markante stigninger, som man ikke kan komme uden om.
Desuden har jeg noteret mig, at landets største kommune, Københavns Kommune, også er kommet i gang med at justere indsatsen på området.
I årets første tre kvartaler har København tildelt flere førtidspensioner end i hele 2017.
Vi skal faktisk tilbage til 2010, altså flere år før reformen blev vedtaget, for at finde et år, hvor København har tildelt flere førtidspensioner end i år.
Københavns Kommune giver selv udtryk for, at lovændringen er en del af forklaringen på, at de nu tildeler førtidspension til flere borgere.
På landsplan er der også sket en stigning.
I 2016 fik ca. 8.500 borgere tildelt førtidspension.
I 2017 var det ca. 10.000 personer, og vi forventer, at tallet her for 2018 vil nå op på omkring 12.000 tilkendelser.
Der er al mulig grund til at tro, at vi har opnået det, vi i forligskredsen satte os for med reformen, nemlig en situation, hvor flest mulige får hjælp til at udvikle arbejdsevnen og blive en del af det arbejdende fællesskab, og hvor de borgere, der ikke har udsigt til, at de nogen sinde kan blive en del af arbejdsmarkedet, så får tilkendt førtidspension.
Det leder mig så også videre til den samlede evaluering af reformen.
Helt overordnet set
viser den, at der er en lang række ting, der fungerer godt, også efter hensigten, men jo selvfølgelig også, at der er områder, hvor reformen ikke er i mål, eller hvor der er udfordringer.
Jeg hæfter mig først og fremmest ved, at den samlede borgertilfredshed er rigtig høj.
Mange borgere er tilfredse med deres forløb, og det gælder, uanset om borgeren er i ressourceforløb, fleksjob eller på førtidspension.
De mest tilfredse borgere er dem, der får tilkendt førtidspension eller bevilget et fleksjob.
Det gælder også fleksjob med få timer.
Næsten ni ud af ti er tilfredse, mens lige knap halvdelen af borgerne i ressourceforløb er tilfredse.
Det fortæller mig, at vi skal holde fast i de grundlæggende ting, som vi har sat i gang med reformen.
Jeg hæfter mig også ved, at flere mennesker, som tidligere ville være endt på førtidspension, er blevet en del af arbejdsmarkedet.
Det synes jeg faktisk på alle måder er en succeshistorie.
De nyeste tal viser, at ca. 29.000 personer arbejder i fleksjob på op til 10 timer om ugen.
Jeg vil gerne minde om, at det før reformen ikke var en reel mulighed.
Fleksjob var dengang målrettet mere ressourcestærke borgere, der kunne arbejde flere timer.
Knap 12.000 borgere har, siden reformen trådte i kraft, afsluttet et ressourceforløb.
Knap hver tredje er 3 måneder senere i beskæftigelse, fleksjob, uddannelse eller på ledighedsydelse.
Det kan man jo se forskelligt på.
Det er måske svært at nå frem til en enighed om det.
Men som sagt peger evalueringen også på en række punkter, hvor reformen ikke er i mål.
Lad mig fremhæve tre punkter.
For det første har hver femte borger, der har været mindst 6 måneder i ressourceforløb,
ikke modtaget nogen form for indsats.
Det kommer vi til at diskutere.
For det andet har kommunerne store udfordringer med at oprette virksomhedsrettede tilbud i ressourceforløb, som rehabiliteringsteamet ellers i otte ud af ti sager indstillede borgeren til.
Jeg kan ikke understrege nok, at det er helt uacceptabelt, at kommuner ikke formår at give deres borgere en bedre indsats i ressourceforløb.
Det kommer vi også til at diskutere.
For det tredje er der også udfordringer i forhold til fleksjobområdet.
Det er lykkedes at sænke andelen af ledige visiteret til fleksjob fra 24 pct. i 2012 til ca. 17 pct. i 2018.
Men det skal vi have fokus på.
Vi skal have andelen endnu længere ned, og det kommer vi også til at diskutere.
Vi kommer faktisk til at diskutere ret mange ting, og vi er jo også startet på det.
Nu har vi så lavet en politisk køreplan for evalueringen, som starter, tror jeg, som jeg husker det, i næste uge, og som kører over fem forskellige temamøder, og som jo så skal munde ud i, at vi politisk aftaler, hvilke eventuelle justeringer der skal foretages, med henblik på at der kan laves lovgivning.
Så viljen er til stede hos forligspartierne, det mærker jeg, og vi viser jo sådan set også, at vi allerede har handlet på en del af den udfordring, som var, da jeg blev beskæftigelsesminister, nemlig hele spørgsmålet om, hvornår man skal i ressourceforløb, kontra om der er en arbejdsevne eller ej.