Mette Reissmann (S), 2017-03-03:
Med beslutningsforslaget vil forslagsstillerne pålægge regeringen ikke at fastsætte klausuler for offentlighed i forbindelse med universiteternes myndighedsbetjening samt sikre forskernes ytringsfrihed i forbindelse hermed.
Diskussionen er vigtig.
I et frit og demokratisk samfund er det centralt, at forskerne kan komme til orde i den offentlige debat, og at de har frihed til at drage konklusioner, der udelukkende er saglige og uden indflydelse af andre interesser end videnskabens.
For mig at se er der på den baggrund væsentlige pointer i lyset af beslutningsforslaget.
Det er i højere grad blevet okay at udfordre de konklusioner, videnskaben drager på et i øvrigt sagligt grundlag og efter mange års forskning, og i en verden, hvor alternative fakta er legitime at fremlægge, betyder det også, at den udvikling er værd at tage alvorlig, og at den også er værd at følge meget tæt.
Herhjemme har der inden for de seneste 2 år været nogle sager, der står som eksempler på den udvikling.
Her tænker jeg på sagen i forbindelse med landbrugspakken, som forslagsstillerne jo også henviser til i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Et andet eksempel er sagen omkring CBS' rapport om rammevilkår for landbruget, der blev til på baggrund af indspark fra Bæredygtigt Landbrug.
Her er forskningens rolle og betydning også blevet gjort til genstand for diskussion.
Begge sager er alvorlige på hver deres måde, men de har det tilfælles, at de er eksempler på, at forskningens position ikke er så urørlig, som den var tidligere.
Og det skal vi tage alvorligt.
Den anden side af diskussionen om forskningens mulighed for at ytre sig er, at der samtidig generelt set i dag er ganske gode vilkår.
Mange forskere blander sig heldigvis i samfundsdebatten.
Men når det er, at man blander sig, stryger man ikke altid alle med hårene, og det er jo det, der ligesom tænder nogle gnister.
Sådan skal det også være.
Det er det, der gør, at vi i højere grad måske tillægger forskere på vores uddannelsesinstitutioner en grad af validitet.
Det er en styrke, som jeg synes at vi skal værne om.
Men det er også min opfattelse, at forskere i Danmark også har rigtig gode forhold, når det kommer til forskningsfriheden og til alt, hvad der hører herunder.
Det er der også grund til at notere sig og i øvrigt også være tilfreds med.
Dog mener jeg ikke, at det er hensigtsmæssigt at vedtage pålæg på baggrund af enkeltsager, som der lægges op til her.
I Socialdemokratiet støtter vi principperne om armslængde, åbenhed, universiteternes metodefrihed og alt, hvad der hertil hører.
Vi mener dog samtidig grundlæggende, at det er vigtigt at holde fast i, at det kan give mening i en given politisk proces at gøre plads til internt arbejde.
Og der skal være plads til at kunne drøfte spørgsmål internt i en regering, inden f.eks. forskningsresultaterne fremlægges til åben offentlig diskussion og debat.
Ministeren nævnte som et eksempel, at Danmark deltager i forhandlinger i EU og har behov for, at der, om man så må sige, er et internt rum, hvor man kan diskutere forskningsresultater, og at det er vigtigt, for at det ikke skal påvirke forhandlingspositionen.
Socialdemokratiet indgår også gerne, ligesom ministeren har givet udtryk for at regeringen gør, generelt i en diskussion om forskeres mulighed for at komme til orde.
Jeg skal ikke redegøre for gældende ret.
Det har ministeren allerede været inde på.
Jeg er enig i den udlægning af gældende ret, som ministeren foretog.
Men det her spørgsmål er da altid værd at beskæftige sig med, og jeg er helt enig med forslagsstillerne i, at hver gang vi ser disse ting, skal diskussionen tages – og sandelig også i mellemtiden for at udvise rettidig omhu og prøve at håndtere det proaktivt.
Jeg mener også, at debatten faktisk kunne være rejst, før landbrugspakken overhovedet så dagens lys.
Så på baggrund af det, jeg har sagt nu, kan Socialdemokratiet ikke støtte beslutningsforslaget.