Birgitte Vind (S), 2020-11-27:
Vi håber alle på at blive ældre og at leve et langt liv.
Vi har alle en forestilling om, hvordan vores liv skal forme sig med alderen, og mon ikke de fleste af os forestiller os en alderdom, hvor vi kan nyde vores familie og venner, dyrke vores interesser og måske virke i civilsamfundet og gøre en forskel.
Jeg selv har i hvert fald en forestilling om at engagere mig i arbejdet med børn og unge på frivillig basis og samtidig med det både dyrke min familie og min køkkenhave – altså engang når jeg bliver gammel.
Heldigvis lever vi danskere længere og længere.
I mange år har vi som land interesseret os for, hvad der påvirker vores helbred.
I Danmark har vi politikker for det fysiske og psykiske arbejdsmiljø på arbejdspladsen.
Vi forsker i kost, rygning og alkohols betydning for helbredet.
Vi har opbygget et stærkt sundhedsvæsen, som ikke bare har fokus på helbredelse, men også på forebyggelse.
Men størst af alt er selvfølgelig, at vi har et velfærdssamfund, der sikrer alle lige adgang til sundhedsydelser uanset alder og social indkomst, også når vi bliver gamle og kræfterne bliver mindre.
Vores velfærdssamfund skal konstant fintunes, og vi har som politikere ansvaret for, at vi til stadighed kan imødekomme de behov, der opstår.
Vi ved alle her i salen, at det, at vi lever længere, også udfordrer kommunernes økonomi.
Derfor valgte regeringen også med økonomiaftalen for 2021 at løfte kommunernes økonomi med yderligere 1,5 mia. kr. i forhold til 2020; dette for bl.a. at give mulighed for at dække den demografiske udvikling.
Det vil altid være socialdemokratisk politik at holde hånden under den fælles velfærd.
Hvis ikke vi kan dække demografien, udhuler vi hjælpen til dem, der har allermest behov.
I ældreredegørelsen, som vi skal debattere her i dag, peges der på en række konkrete områder, som vi skal være særlig opmærksom på, og jeg vil fremhæve et par stykker af dem.
Det første, jeg vil fremhæve, er demensområdet.
En af de bundne opgaver, vi som samfund skal løse, er udfordringer med demens.
I redegørelsen nævnes de mange og nødvendige indsatser på demensområdet; indsatser, der for alvor tog fart i 2016 i form af demenshandleplanen.
Selv om der ses et fald i de ældste aldersgrupper med hensyn til udviklingen af demens, ved vi, at risikoen for at få en demenssygdom stiger med alderen.
At leve med demens eller være pårørende til et menneske med demens kan være udfordrende i en grad, der kan være svær at forstå for dem, der ikke har oplevet det.
Derfor er det afgørende, at vi fortsat har skarpt fokus på dette område, og det var afgørende, at vi med udmøntningen af reserven for 2020 til 2023 fik afsat 244 mio. kr. til opfølgning på den nationale demenshandleplan, heraf er bl.a. afsat 60 mio. kr. til udrednings- og behandlingsenheder, 52 mio. kr. til videreførelse af de 13 rådgivnings- og aktivitetscentre og ikke mindst 39 mio. kr. til bedre aflastning til borgere med demens og deres pårørende og så 20 mio. kr. til demensrejseholdet og deres fokus på nedbringelse af antipsykotisk medicin.
Vi kigger ind i en fremtid, hvor omsorgen for borgere med demens og deres pårørende kræver vores opmærksomhed.
At blive gammel er ikke en sygdom, men på ældreområdet er demens en sygdom, der fylder rigtig meget.
Ifølge Alzheimerforeningen har op mod 80 pct. af borgerne på vores plejehjem en demensdiagnose.
Demens er altså et grundvilkår i den danske ældrepleje, en sygdom, der udstikker en retning for, hvordan kommunerne skal prioritere efteruddannelse, for den daglige tilrettelæggelse af pleje og omsorg, og ikke mindst for samarbejde og inddragelsen af pårørende og frivillige.
Redegørelsen sætter et nødvendigt fokus på ensomhed, for med ensomhed kommer også fysiske og psykiske sygdomme og desværre selvmord.
Personer over 65 udgør fortsat mere end en tredjedel af alle selvmord i Danmark.
At være alene er ikke det samme som at være ensom.
Kommunerne skal i deres værdighedspolitikker beskrive, hvordan de vil bekæmpe ensomhed, og i mit arbejde som ældreordfører glædes jeg over, hvor stor opfindsomhed der er ude i kommunerne og i samarbejdet med kommunerne og ikke mindst det frivillige og civile Danmark, der spiller en kæmpe rolle.
Selv om vi på Christiansborg kan opleve os meget betydningsfulde, er det ude i lokalsamfundet, at relationen skal skabes og ensomheden bekæmpes.
Og det må aldrig blive en indsats, der skal fjernstyres og detailkontrolleres fra Christiansborg.
Nu er det ordføreren, der vælger at bruge ordet presse.
Det er jeg ikke bekendt med, og jeg kender ikke det specifikke projekt.
Altså, man får jo aldrig noget godt ud af at tvinge folk til at tage et bestemt arbejde – i hvert fald næppe på den lange bane.
Men jeg hilser alle forslag til at få folk i beskæftigelse, men også til at få løst det her rekrutteringsproblem velkommen.
Vi bliver simpelt hen nødt til at dreje på rigtig mange håndtag, og et af håndtagene kan være at få folk, der ikke har været på arbejdsmarkedet tidligere, ud på arbejdsmarkedet.