Torsten Gejl (ALT), 2018-05-17:
Mon ikke vi kunne barbere de første 20.000 sider væk ved at indføre dagpenge uden modkrav!
Når vi som mennesker mister vores arbejde, kommer vi i en enormt sårbar situation.
Vi har økonomiske udfordringer, vi mister en del af vores identitet, vi mister kolleger, et socialt netværk, og vi mister noget at stå op til.
Derfor er det utrolig vigtigt, at det system, vi har betalt skat til, mens vi arbejdede, bl.a. beskæftigelsessystemet, møder os på en respektfuld måde og en meningsfuld måde – på en måde, der gør, at vi kan beholde vores værdighed, selv om vi bliver ledige.
Desværre er der mange mennesker, der oplever præcis det modsatte.
Midt i alle de udfordringer, vi har, når vi mister vores job, kommer der en udfordring, der hedder beskæftigelsessystemet.
Og for mange er den første udfordring at være reduceret til et nummer i et system, det vil sige at opleve et system, hvor alle skal det samme, selv om vi mennesker er så utrolig forskellige.
Det næste er mistænkeliggørelsen – at det første, man nærmest får at vide, er, hvilke sanktioner man bliver mødt med, hvis man snyder.
Og så kommer meningsløsheden.
Den har form – sidst jeg hørte tallet – af 29.331 siders beskæftigelseslovgivning, og der er sikkert kommet flere til.
Du skal registreres på Jobnet, søge et bestemt antal jobs om ugen, udfylde ydelseskort, lave et opdateret cv, komme til møder i a-kassen og på jobcenteret, sendes i aktivering og i praktik osv. osv.
Derfor er det heller ikke svært at finde mennesker, som føler, at beskæftigelsessystemet nærmest virker kontraproduktivt i forhold til at komme videre, eller undersøgelser, der viser, at jo mere kontrol og mistillid ledige udsættes for, jo sværere får de ved at komme i job.
Jeg har i den seneste tid snakket med mange af dem og portrætteret nogle af dem på Facebook.
Det er f.eks. Heidi, som gerne vil være iværksætter.
Hun er blevet arbejdsløs, og hun har en god idé til at starte sin egen virksomhed og skabe arbejde til sig selv og til andre, men hun må kun skabe en virksomhed, hvis hun gør det uden for kontortid, og hvis det ikke er med henblik på fuldtidsbeskæftigelse.
Jeg ved ikke, hvor mange af jer der har startet virksomhed, men jeg har, og jeg kan love jer, at det er umuligt, hvis man ikke må ringe til kontakter og kunder i arbejdstiden, og det er særlig umuligt, hvis det ikke må blive fuldtidsbeskæftigelse.
Så tænk sig, at vi forhindrer mennesker i at skabe arbejde til sig selv og til andre lige præcis i en periode af deres liv, hvor de er blevet ledige og har en chance for at gå i gang med det.
Altså, det synes jeg er absurd.
Jeg har også snakket med Ole.
Han er 60 år, og han har arbejdet et helt liv.
Han er blevet ledig, og han synes, det er totalt grænseoverskridende at blive kørt ind i et system, hvor man ikke har kontrol over sit eget liv.
Han vil bare gerne have lov til at være i fred i systemet, så han kan koncentrere sig om at søge arbejde.
Men nu skal Ole i praktik, og som han siger: Det er helt meningsløst at sende mig i praktik for at lære mig at arbejde
– jeg kan godt finde ud af at arbejde; jeg har arbejdet hele mit liv.
Så har jeg snakket med Niels, som holder sig i gang med frivilligt arbejde, mens han søger job.
Han fatter ikke, at det frivillige arbejde ikke bliver anerkendt i dagpengesystemet.
Han siger: Jeg arbejder f.eks. frivilligt som kameramand og bestyrelsesmedlem på en produktionsskole, og hvorfor tæller de timer ikke i dagpengesystemet, og hvorfor må jeg ikke holde gratis foredrag om rettigheder for mennesker med handicap?
Til sidst er der Else – ja, der er mange, mange flere, men jeg har kun 10 minutters taletid, så jeg slutter med Else – som ikke kan forstå, hvorfor hendes uopfordrede ansøgninger ikke tæller med blandt det faste antal ansøgninger, hun ifølge sin a-kasse skal udfylde hver uge.
Det er jo faktisk de uopfordrede ansøgninger, hun regner med vil give hende et job på et tidspunkt.
Man kan finde portrætter af de her fire personer på min politikerfacebookside, og der har været masser af kommentarer fra mennesker, der støtter op om de her mennesker, eller mennesker, der har oplevet samme problemer.
Så er der også en del reaktioner, hvor nogle siger, at sådan er reglerne ikke hos dem, og at det der ikke passer, og at det er fortolket for stramt, og at det må hun gerne.
Og det er forskelligt, om de har oplevet, at reglerne er blevet fulgt og bare i sig selv er meningsløse, eller om reglerne er blevet fortolket forkert eller for stramt.
De oplever i hvert fald en stærk meningsløshed i forhold til et enormt regelsystem, som de pludselig skal navigere i, hvis de mister deres job.
Det allerværste er al den kontrol og tvang og meningsløshed, som så mange dagpengemodtagere oplever.
Den er skabt, fordi man tror, at nogle vil snyde, og så behandler man alle som snydere.
Medierne har sammen med politikerne skabt rollemodeller som Dovne Robert, hvilket bevirker, at mange faktisk tror, at danskerne ikke vil arbejde.
Og når man lovgiver efter de meget få, som snyder, gør man livet til et mareridt for alle dem, der gerne vil.
Det er det samme, som hvis man undersøgte alle kufferter ude i lufthavnen, fordi man tror, at der er nogle, der smugler.
Det ville man jo aldrig gøre – det ville være absurd.
Men man må gerne gøre det med mennesker, der er blevet arbejdsløse, selv om arbejdsløsheden ikke er deres skyld.
Arbejdsløsheden er simpelt hen en del af vores markedsøkonomi.
Der har været arbejdsløshed de sidste 50 år.
Jeg skal medgive, at den i 2008 var helt nede på 1,9 pct., men det var jo ikke på grund af en stram beskæftigelsespolitik; det var, fordi det var den største højkonjunktur i mands minde.
De sidste 50 år viser, at arbejdsløsheden er en del af vores økonomiske system, og det vil sige, at arbejdsløshed ikke er de arbejdsløses skyld.
Jeg er i dialog med adskillige a-kasser, som meget gerne vil skrue helt ned for sanktioner, tvang og kontrol og flytte alle de ressourcer, de bruger på det, over til service og hjælp til deres dagpengemodtagere i forhold til at komme i job.
Det handler om at give deres ledige medlemmer en individuel service, der passer til den enkeltes muligheder for at komme i arbejde, i stedet for sådan en one size fits all-løsning, hvor en stor del er ens for alle, og hvor det er tvunget og sanktioneret.
Jeg har f.eks. været i dialog med Magistrenes A-kasse og dem, der hedder Min A-kasse.
Begge a-kasser vil gerne deltage i et fri a-kasse-forsøg med dagpenge uden modkrav.
Hos Min A-kasse vil man gerne anvende 40 fuldtidsstillinger, som i dag bruges på kontrol og administration, til service og støtte i forhold til at få de ledige i arbejde.
Jeg ville meget gerne have været med i de forhandlinger, men Alternativet er ikke blevet inviteret.
Det er igen et eksempel på, at en forligskreds egentlig bare kan holde nye partier ude, og det synes jeg er en uskik, når vi er et parti med gode ideer, der gerne vil bidrage loyalt til lovgivningen.
Men i stedet for at vente på at vi kommer med i forhandlingerne, vil jeg gerne prøve at inspirere forligskredsen til at gøre plads til et forsøg med fem a-kasser med dagpenge uden modkrav – nu, da I alligevel sidder og arbejder med en afbureaukratisering.
Jeg har personligt foreslået det til ministeren, før forhandlingerne gik i gang.
Jeg har skabt kontakt mellem Min A-kasse og ministeren og i det hele taget lanceret ideen om et fri a-kasse-forsøg med dagpenge uden modkrav i alle de sammenhænge, det har kunnet lade sig gøre.
Nu håber jeg, at ministeren eller et af forligspartierne vil tage ideen op og sikre, at danske dagpengemodtagere kan få lov til at bevise, at de gerne vil arbejde uden at være tvunget.
Jeg er sikker på, at der vil komme flere i arbejde, hvis man udskifter tvang og kontrol med tillid, service og individuel jobrådgivning.
Jeg vil gerne pointere, at jeg på ingen måde tager den forligskreds, der arbejder med reduktion af bureaukrati i beskæftigelsessystemet, lige nu, til indtægt for, at beskæftigelseslovgivningen er blevet til et regelbjerg, der nogle gange virker kontraproduktivt i forhold til at få folk i arbejde.
Det har taget lang tid for skiftende regeringer at lave et regelbjerg på næsten 30.000 sider.
Man har puttet lov på lov på lov på, og man har langsomt bygget en mastodont.
Men nu sidder der et flertal og forhandler om en reduktion af bureaukratiet, som faktisk kan tænke helt nyt og vise borgerne en tillid, som i den grad mangler i beskæftigelsessystemet.
Jeg håber, I finder plads til en af Alternativets mærkesager, ja, jeg vil sige helt grundlæggende signatursager, nemlig dagpenge uden modkrav.
Jeg er sikker på, at det vil skabe flere arbejdspladser end tvang og kontrol-regimet.
Jeg tror, at forligskredsen vil få stor ære af sådan et forsøg, og i Alternativet vil vi bare gerne se resultater.
Og en af de ting, jeg for længst har lært her på Christiansborg, er, at hvis man er ligeglad med, hvem der får æren, så kan man stort set gøre hvad som helst. Vi er i Danmark kendt for at være et tillidssamfund.
Vi stoler mere på hinanden og statens institutioner, end man gør i andre lande.
Der er ligefrem forskere, der kalder den tillid, vi har i samfundet til hinanden, for en særlig kapital, der er med til at sikre vores velfærdssamfund.
Midt i det tilidssamfund har vi et beskæftigelsessystem baseret på tvang.
Det skal vi lave om.
Vi vil få bedre resultater i et beskæftigelsessystem baseret på tillid.
Danskerne vil gerne arbejde, og derfor skal de have hjælp til at finde arbejde i stedet for mistillid og kontrol.