runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Olsen Dyhr (SF), 2020-04-29:
Onsdag den 11. marts bliver en dag, jeg aldrig glemmer.
Det var den dag, hvor statsministeren meddelte, at det Danmark, vi kender, ville lukke ned.
Og i virkeligheden åndede jeg lidt lettet op.
Billederne fra Italien var nemlig ubærlige med historier om læger, der måtte prioritere ældre patienter fra for at prioritere de yngre; læger og sygeplejersker, der brød sammen i gråd, fordi de følte, de stod ved fronten uden mulighed for at redde de mange sårede.
Det må have været ubærligt at være i den situation.
Vi vidste samtidig, at Danmark havde og har markant færre intensivpladser end Italien.
Det var et skræmmende scenarie, og på få dage lærte vi alle sammen et nyt ord i Danmark, nemlig værnemidler.
Dem var der nemlig for få af.
Der manglede testkapacitet, og et flertal i Folketinget havde valgt at sælge den danske vaccineproduktion – trods advarsler fra Sundhedsstyrelsen, som vurderede, at det ville stille Danmark ringere ved en pandemi, som vi lige nu gennemlever.
Set i det lys med få sengepladser, mangel på testudstyr og helt basale værnemidler er jeg ikke i tvivl om, at vi gjorde det rigtig, da vi lukkede Danmark ned.
Vi prioriterede menneskeliv, vi prioriterede at redde vores sundhedsvæsen fra kollaps.
Vi så dødstallet eksploderede i New York, hvor man måtte rejse telte for at opbevare de mange lig.
Og ja, hver og en – en mor, en bror, en ven – var desværre ofte et menneske, der tilbragte sin sidste tid i en hospitalsseng med personale, der havde værnemidler på næsten som rumdragter, og ikke altid med de nærmeste omkring sig.
Det er en uhyggelig tid, vi har været igennem, og vi ved ikke, om vi er igennem den, eller om sygdommen blusser op igen lige om lidt.
Derfor er det SF's indstilling, at vi skal gå forsigtigt til værks – skridt for skridt, forsigtigt – og at vi hellere skal gå lidt for langsomt end lidt for hurtigt.
Heldigvis har vi gjort det i fællesskab.
Danmark og danskerne og Folketinget har været fantastiske.
De unge er dem, vi tit skælder ud på.
De har sat deres liv på pause på ubestemt tid, har vinket farvel til vennerne på efterskolen – måske for altid – og går glip af en magisk tid med vennerne, de lange lyse sommeraftener, hvor man burde læse til eksamen.
Mange har betalt en høj pris, og over 50.000 har mistet deres arbejde.
Der er meget, vi skal gøre.
Det er vigtigt for SF, at vi nu løfter kriseregningen i fællesskab; at vi gør det her i fællesskab.
Pernille Skipper (EL), 2020-04-29:
Tak for det.
Nu bliver det pludselig en meget speedy debat.
Danmark er ramt af en krise.
Det er hele sundhedsvæsener, der er på spil, verden over.
Det er arbejdspladser.
Det er privatøkonomier.
Det er rigtig alvorligt.
Det er en smitsom sygdom, vi står over for, som for mange af os kan være en svær influenza, men for rigtig mange kan det være med livet som indsats.
Og det kan være katastrofalt for vores sundhedsvæsen.
Men i Danmark har vi ikke – og det har vi snakket om flere gange i dag – oplevet den her voldsomme udvikling, som vi har set andre steder i verden.
Vi har ikke sendt militæret af sted med lig, som de har gjort i Italien, eller afvist alle over 60 eller anlagt massegrave, som de har gjort i New York.
Det kunne vi godt have gjort, men vi har været heldige, og vi har været hurtige, og så har vi været gode.
I virkeligheden har det været meget lidt af det, vi har gjort herinde, der har haft effekten.
Det har været alle dem, der har gjort noget ekstra, fordi de godt kunne se alvoren.
Altså, det har været den lille butiksejer, som har lukket butikken, selv om man ikke behøvede, og selv om det ikke stod i nogen lov og der ikke var noget påbud; alle dem, som lod være med at tage til fester, også før der var forsamlingsforbud, og alt mulig andet.
Alle dem, der sådan gik en ekstra mil, fordi vi godt alle sammen kunne se, at den var gal, og vi alle sammen skulle gøre noget.
I virkeligheden tror jeg, at politikernes beslutninger har været en lille del af det.
Der har været vigtige signaler, men den allerallerstørste effekt har været det fællesskab, vi har, i det her lille land og folks evne til også at sætte deres egne behov til side af hensyn til fællesskabet.
Det synes jeg er rigtig fint, og det skal vi bevare.
Noget af det, som jeg har hørt folk rose os allermest for – der har været masser af brok og alt muligt, og der kommer mere brok fra os alle sammen, for det er træls for os alle sammen – har været vores evne til, da det virkelig gjaldt, at stå sammen.
Alt fnidder forsvandt.
Alt det der, som alle dem uden for Christiansborgs tykke mure hader os allermest for,
forsvandt.
Vi lavede hjælpepakker, vi stod sammen om anbefalinger.
Man kunne ikke se forskel på vores Facebooks, for vi var alle sammen enige om, at nu gjaldt det, og nu stod vi sammen.
Det er ikke, fordi der ikke godt må være politiske uenigheder, men lige pludselig synes jeg også, at vi diskuterer proces rigtig meget.
Altså, hvem er blevet involveret for lidt, og hvem er blevet involveret for meget?
Og hvis man bliver involveret mere, går det så for langsomt?
Der er rigtig mange procesdiskussioner.
Jeg tror bare, at hvis vi skal komme gennem også den svære del, der handler om genåbningen, og som måske i virkeligheden er endnu sværere, så skal vi kunne være i stand til at tage politiske uenigheder, som de er, men også holde os til de saglige argumenter og de politiske uenigheder.
Det betyder også for mig at se, at vi skal til at stramme en lille smule op, venner.
Søren Pape Poulsen (KF), 2020-04-29:
Tak for det.
Den 11. marts lukkede store dele af Danmark.
Den 20. marts vurderer Dansk Industri, at alene eksportvirksomheder vil nedlægge 50.000 stillinger, det var altså den 20. marts.
Den 6. april opstiller Det Økonomiske Råd to scenarier for dansk økonomi.
Et optimistisk scenarie, som man kaldte det, hvor der er et underskud på 6½ pct. af bnp.
Og det pessimistiske med 9 pct. Lige så voldsomt og hurtigt corona har smittet hele verden med sygdom, lige så hurtigt er vores økonomi blevet inficeret.
Grænserne er lukket.
Der mangler turistindtægter.
Det betyder, at dem, der arbejder der, bliver ramt.
Vi går ikke ud og køber ind som før i forskellige butikker; nogle af dem, fordi vi holder os tilbage, andre, fordi de ikke må åbne.
I det hele taget er det selvfølgelig dybt problematisk.
Det er nu alt sammen private virksomheder og arbejdspladser, som bliver ramt.
Sådan er det med den her krise.
Selv om offentligt ansatte naturligvis udfylder deres vigtige jobfunktioner, så har de et job.
I det private er det ikke givet.
Erhvervslivet er Danmarks iltflaske.
Der er trods alt forskel på at være i den trælse, men trods alt gode situation at være sendt hjem for at arbejde i stedet for at være sendt hjem, fordi man er fyret.
Vi er pressede i Danmark på vores økonomi.
Jeg tror knap, at vi har set begyndelsen.
Vi har i denne uge set, at SAS må afskedige 1.700 mennesker i Danmark.
Det er toppen af isbjerget, det er jeg desværre bange for.
Vi kan lave hjælpepakker, og det er godt, at vi har gjort det, men vi kommer jo ikke til at redde alle.
Ingen virksomhed kan leve uden indtægt.
Og så skal vi gøre, hvad vi kan, for at hjælpepakkerne bliver så fleksible som overhovedet muligt.
Trepartsaftalen er god.
Der kunne have været mere fleksibilitet, det skal jeg begræde der ikke er.
Og så skal vi have pengene ud til virksomhederne.
Jeg er glad for, at der i dag bliver lavet en feberredning, fordi man ikke har fået behandlet ansøgningerne fra virksomhederne, og så der kan udbetales penge nu, så man kan betale løn, så man ikke knækker nakken, fordi man ikke har modtaget de penge, man kunne forvente, og som man har fået ret til igennem det, vi har lavet herinde.
Skal Danmark tilbage, skal vi lette byrderne for virksomhederne, så de igen får råd til at hyre dem, de har fyret.
Penge ud til danskerne, så vi kan få gang i Danmark igen, når vi kommer længere frem.
Det er simpelt hen ikke i orden, også selv om det er en enkelt situation og kan være en lille situation i det store billede – det er ikke i orden.
Der bliver ikke råd til mere velfærd, såkaldt velfærd, hvis man måler velfærd i, hvor mange penge man bruger.
Eksportmarkederne fryser til.
Vi er en lille åben økonomi.
Det er et ansvar, vi sammen skal påtage os, og det er jeg sikker på vi gør.
Det er ikke polemik og fnidder at være uenige.
Det er et udtryk for demokrati og folkestyre, og det vil jeg insistere på vi skal have ret til i denne sag.
Lars Boje Mathiesen (NB), 2020-04-29:
Mit budskab her i Folketingssalen skal være klart og tydeligt: Der er behov for mere politisk handling, og mere politisk handling nu.
Man var hurtig til at lukke samfundet ned, men nu har vi altså også et erhvervsliv derude, og vi har nogle borgere derude, som kræver og efterspørger politisk handling på, at vi skal have stimuleret dansk økonomi.
Det er en efterspørgselskrise, som vi står over for.
Der er behov for, at ganske almindelige danskere får flere penge mellem hænderne, således at de kan bruge pengene på restauranter, på hoteller, i ferielande og alle de andre ting, når vi nu får åbnet op.
Nye Borgerlige spiller gerne på banen.
Vi har masser af forslag til det.
Jeg vil gerne fokusere på tre af dem i dag.
Det er fastfrosne feriepenge.
Det skal vi have løst.
Pengene skal ud og arbejde hos borgerne.
Det er borgernes penge.
Og det er stort set nationaløkonomisk neutralt, for det kan gøres ved at udstede kortsigtede statsobligationer, som er tæt på en rente på nul.
Derudover vil jeg gerne fokusere på elafgiften.
Danmark har sammen med Tyskland de højeste elpriser Europa.
Det er tragikomisk, når vi faktisk producerer el ret billigt, men det er grundet i massive og alt for høje afgifter, som vi har sat på herinde fra Folketingets side.
Det skal vi selvfølgelig have fjernet.
Det er noget, som vil hjælpe.
Det er, hvad vi kalder et politisk kinderæg, for det vil både forbedre konkurrenceevnen og dermed beskæftigelsen, og det vil give folk flere penge mellem hænderne, og især vil en fjernelse af den her elafgift betyde noget for folk, som har en lav indkomst.
Det sidste punkt, jeg gerne vil fokusere på, er afgifter på øl, vin og spiritus.
Vi skal have fjernet de her afgifter, og netop nu er der et gyldent øjeblik og et åbent vindue til at gøre det, for lige nu kører folk ikke over grænsen.
Det vil sige, at de har ændret deres indkøbsmønstre.
Det har også tre helt åbenlyse fordele.
Det giver flere penge mellem hænderne på borgerne til øget forbrug.
Det giver en meget nødvendig hjælpende hånd til de restauranter og andre ting, som skal åbne op, så de kan undgå konkurser.
Og det skaber også en mindsket grænsehandel og en øget handel i de syddanske detailbutikker.
Endnu et godt politisk kinderæg, som kan gavne alle.
Så opfordringen herfra er, at der skal handling til, og at der skal den nødvendige handling til, som skaber mere vækst i Danmark.
Det er tid til, at vi ikke, som vi ellers har en tradition for, halter bagefter de andre lande.
Den her gang skal vi gå foran og træffe de beslutninger, som er nødvendige.
Jamen det anerkender jeg fuldt ud.
Men må jeg så ikke bare anmode ...[Lydudfald].
Jeg kan sige, at der altså ikke har været tid til det her.
Alex Vanopslagh (LA), 2020-04-29:
Tak for det.
Coronakrisen må ikke udvikle sig til en fællesskabskrise.
Vores fællesskab er truet, når vi ikke kan besøge vores forældre og bedsteforældre på plejehjemmene, når børnene ikke kan komme ordentlig i skole og møde deres kammerater, når vi ikke kan samles til bryllupper og fødselsdage, og når vi ikke kan dyrke vores passioner i foreningslivet.
Derfor forstår jeg egentlig godt de mennesker, som har et behov for at mødes og samles udenfor.
Jeg forstår godt dem, der gerne vil en tur i Ikea eller dem, der gerne vil ud og spille noget fodbold eller besøge deres forældre på plejehjem.
Der vil jeg egentlig gerne komme med en advarsel til myndighederne og til regeringen.
Hvis ikke det bliver muligt for folk at dyrke de menneskelige fællesskaber på lovlig vis, ja, så kommer de til at se hinanden på en anden måde – og gør oprør mod forbuddene.
Hvis børnene ikke må mødes og spille fodbold i fodboldklubben, så spiller de bare hjemme på villavejen i stedet for.
Hvis de unge ikke kan mødes på en bar, så organiserer de en fest i privaten.
Og hver gang myndighederne lukker et sted, hvor fællesskabet har mulighed for at udfolde sig, så kommer man til at presse danskerne endnu tættere sammen på de få steder, hvor man stadig må mødes.
Og hver gang man nedlægger forbud eller begrænser mulighederne for at omgås hinanden, så risikerer man at presse folk til at gøre noget, der er endnu mere risikabelt.
Derfor må det være en bunden opgave for os politisk at sikre, at mennesker snart kan omgås hinanden, dyrke fællesskaberne, men på en måde, hvor vi har mindsket risikoen for smitte.
Så nej, vores opgave er ikke at holde plejehjem afskåret fra omverdenen, så de ældre dør af ensomhed.
Opgaven er at sikre, at man kan besøge sine pårørende, sine familier, uden at det går ud over helbredet.
Vi skal holde butikkerne åbne, men med rigeligt med håndsprit og afstandskrav og engangshandsker.
Det samme gælder restauranter og foreningslivet.
Vi skal ikke lukke ned for fællesskaberne.
Derfor har jeg personligt ingen glæde overhovedet ved de forbud, som begrænser vores muligheder for at omgås hinanden.
Jeg ser det tværtimod som vores opgave, at vi giver plads til de fællesskaber, som bærer os – i familien, på arbejdspladsen, i skolen og i foreningerne.
Det er vores opgave.
Der er forudsætningen, at vi har tillid til danskerne, og at vi stoler på, at de fleste danskere forstår klare og tydelige anvisninger og retningslinjer, og at de vil følge dem efter bedste evne.
Vi skal ikke lave rigide regler for alle på grund af få brodne kar, men vi skal behandle danskerne som voksne mennesker, sådan som danskerne er flest.
Har vi ikke den tillid til danskerne, så går der alt for lang tid, før vi kan genåbne Danmark, og så bliver coronakrisen til en fællesskabskrise.
Men det er igennem fællesskabet, muligheden for at dyrke fællesskaberne og tilliden til danskerne, at vi skal komme videre sammen med genåbningsplaner, teststrategi og mangel på zigzagkurs.
Men det starter og slutter med tillid til danskerne, så vi kan bevare de danske fællesskaber.
Tak for ordet.
Torsten Gejl (ALT), 2020-04-29:
Tak til formanden for en stram styring.
Jeg skal prøve at se, om jeg kan leve op til det.
I Alternativet er vi glade for regeringens mere offensive teststrategi.
Vi medgiver, at regeringens kurs måske har været afvekslende, men vi vil aldrig nogen sinde kalde den famlende.
Det er sådan, at i en situation som den her er man nødt til dag for dag at gøre sin omverdenensanalyse og justere sin strategi på baggrund af de signaler, man får ude fra verden.
Internationalt ligger vi jo fint, også takket være Folketingets øvrige partier, hvor vi har taget et hav af beslutninger på digitale møder, som faktisk i høj grad har afbødet den her krise.
Vi ser gerne, at de steder, der har lav risiko og lav økonomisk betydning, i højere grad bliver genåbnet hurtigere.
Det er sådan, at man jo selvfølgelig starter med at åbne de steder med lav smitterisiko og høj økonomisk betydning, men de steder med lav økonomisk betydning er ofte de steder, som har en høj social betydning.
Vi er bange for de konsekvenser, der er af, at folk i længden er isoleret, især hvis der kommer en anden bølge og vi igen skal igennem en lang isolationsperiode.
Der er altså mange folk med sociale udfordringer, der vil have rigtig, rigtig svært ved det, så måske man i højere grad kunne holde de steder med lav smitterisiko og lav økonomisk betydning åbne, for de har en høj social værdi.
Til sidst vil jeg sige, at vi er utrolig opmærksomme på nystarterne, på iværksætterne.
Vi er simpelt hen bange for, at en halv generation af nystartere og iværksættere bliver lagt ned.
Det er folk, der har sparet op og brugt deres opsparing.
Så jeg var glad for at høre regeringens positive respons, i forhold til at se om vi måske kan lave nogle genopretningsstrategier, der gør, at dem, der er lagt helt ned og derfor ikke har glæde af støtte, kan komme i gang igen, så vi ikke mister den læring og den viden og den knowhow, de giver vores samfund, og den fødekæde, de er for erhvervslivet.
Morten Østergaard (RV), 2020-04-29:
Nu, hvor vi skal i gang med en teststrategi, som også baserer sig på apps, og hvor man kan spore folk, vil jeg bare bede om et løfte fra Venstre om, at vi også dér holder fast i, at borgerne jo ikke er til for statens skyld, og at der derfor skal tages skyldigt hensyn til privatlivets fred, også når vi beder dem om at downloade apps, så vi kan følge med i smittespredningen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2020-04-29:
Tak til Jesper Petersen.
Og det var helt på sin plads at tage ordet som Socialdemokratiets ordfører – selvfølgelig skal han det.
Jeg har bare lige et spørgsmål til den sidste del af forslaget til vedtagelse, bare for at prøve at forstå den.
Det fremgår i den, at der skal indgå åben, uvildig rådgivning, og jeg tror også, at statsministeren var lidt inde på det i forhold til den fremtidige proces.
Kan hr. Jesper Petersen, for at vi kan vide, hvad det betyder i praksis, fortælle os, hvori forskellen består på det, der så kommer til at ske med det forslag til vedtagelse, i forhold til den måde, det har været grebet an på indtil nu?
Jesper Petersen (S), 2020-04-29:
Hr. Kristian Thulesen Dahl har ret i, at der også igennem den seneste tid har været involvering af uvildig rådgivning, og at man senest har lyttet til vismændene og andre, og det kan man jo fortsat gøre.
Det er et ønske, der nu er enighed om blandt de partier, som står bag det her forslag til vedtagelse, men hvordan det skal udmøntes i praksis, er såmænd ikke noget, vi behøver at skulle bestemme selv; det er noget, der kan drøftes med alle de partier, der er i Folketinget, og som indgår i forhandlingerne om genåbningen – altså hvordan man kan gøre det, hvem man gerne vil inddrage, på hvilken måde åbenheden kan ske, i hvor høj grad det kan ske, samtidig med at partierne får rådgivningen.
Men altså, det er en tilkendegivelse om på en mere systematisk måde at ville involvere ekstern, uvildig rådgivning og også lade den være åbent tilgængelig, så borgerne kan have kendskab til den som et led i debatten om, hvad vi skal gøre.
Torsten Gejl (ALT), 2020-04-29:
Som jeg har forstået regeringens strategi i forhold til genåbning, handler det i høj grad om at åbne de steder med en lille smitterisiko, men med stor økonomisk betydning, og det er jo god logik.
Men burde vi ikke i højere grad og hurtigere overveje at begynde lige så stille at åbne steder med en lille smitterisiko og med mindre økonomisk betydning?
Jeg forestiller mig, at mange af de steder, måske er steder, hvor folk kommer hinanden ved, eller hvor folk i højere grad kan genopleve nogle sociale relationer.
Selvfølgelig skal der være de korrekte sikkerhedsforanstaltninger.
Der er jo mange, der er ved at få spat af at sidde derhjemme og kukkelure, så risikerer vi ikke, at konsekvenserne af, at børn, unge og gamle er isoleret, både økonomisk, sundhedsmæssigt og mentalt, snarere bliver værre, end de konsekvenser, der er af coronaen?
Så burde vi ikke begynde f.eks. at åbne de steder med lav smitterisiko, selv om de har lille økonomisk betydning, men måske stor social betydning?
Jesper Petersen (S), 2020-04-29:
Jamen jeg vil da godt gentage det, jeg sagde i indledningen af min tale, nemlig at der ud over de økonomiske tab også er store menneskelige afsavn.
Nogle kan være meget direkte i forhold til patienter eller ældre mennesker, men det er de jo også i forhold til børn og unges fritidsliv, altså om man får en afslutning på sin folkeskoletid, som man gerne vil have, og andre ting.
Det er jo elementer, som må indgå i de drøftelser, som også hr. Torsten Gejl har med regeringen nu, om, hvad der er af muligheder for at åbne i den næste fase.
Vi har i begyndelsen og i den første fase lagt meget vægt på, at så mange arbejdspladser som muligt kunne åbne, og at så mange virksomheder som muligt igen kunne få noget omsætning og dermed sikre folks job.
Morten Østergaard (RV), 2020-04-29:
Det er jo rigtigt, at det så bliver den fjerde socialdemokrat, man kan stille spørgsmål til, men ikke desto mindre har hr. Jesper Petersen jo særlige forudsætninger, når det kommer til grænselandet, og det er jo på en eller anden måde skæbnens frygtelige ironi, at lige netop som vi skulle fejre genforeningen, så er grænserne blev lukket i en grad, vi ikke har set i mange år.
Så mit spørgsmål til Socialdemokratiet er: Bør vi udvide kredsen af anerkendelsesværdige formål – det synes vi – så flere af dem, der har dansk-tyske eller dansk-svenske relationer eller noget andet, kan få lov at besøge hinanden og deres besiddelser?
Og har vi ikke brug for at udfase de her forhold ved grænsen til gavn for erhvervslivet, bl.a. i Sønderjylland?
Jesper Petersen (S), 2020-04-29:
Hr. Morten Østergaard har set fuldstændig rigtigt med hensyn til mit geografiske ophav, og det er da noget af det, jeg selv er ked af bliver aflyst i de her uger, altså de enormt mange markeringer, der havde med genforeningen at gøre, og al den vigtige lærdom og historie, der er der.
Men også på det punkt må vi jo gå frem i takt med den ansvarlighed, vi er nødt til at udvise.
Senest har vi i sidste uge kunnet åbne lidt mere, og det synes jeg er glædeligt.
Og hr. Morten Østergaard stiller jo nok også spørgsmålet, fordi han godt ved, at jeg virkelig ville ønske, at man kunne åbne mere, og jeg synes, at man skal gøre det, så snart det er muligt.
Og mon ikke vi med hensyn til kærestepar – jeg havde f.eks. den anden dag en dybt forelsket 69-årig mand i røret, der havde FaceTime-samtaler hver aften og savnede at kunne komme hen over grænsen – vil se, at det kommer hen ad vejen i takt med de råd, vi får fra politi og sundhedsmyndigheder?
Søren Pape Poulsen (KF), 2020-04-29:
Jeg har meget forståelse for, at når det er en regering, skal man i sin tale og sine svar tage hensyn til støttepartierne, man skal balancere og sådan noget, men nu taler jeg jo med Socialdemokratiet.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre nogle refleksioner over det forslag, som Enhedslisten kom med her den anden dag.
Man må vel sige, at Socialdemokratiet har stolte traditioner i dansk fagbevægelse.
Hvad siger man egentlig i Socialdemokratiet til det ønske, der er så stærkt, om, at der er særlige grupper, der nu skal udpeges til særlige lønstigninger?
Jeg ved godt, at der her er nogle andre partier, der virkelig begynder at presse sig på, og tillidsmænd og andre i fagbevægelsen.
Det er jo ikke nødvendigvis en ønskeposition, men det er sådan, det er.
Kan hr. Jesper Petersen sige, at Socialdemokratiet bare siger: Det hælder vi fuldstændig ned ad brættet, glem det, kassen er ikke åben, der er ikke på forhånd et pick the winners i nogen forhandlinger her?
Jesper Petersen (S), 2020-04-29:
Jeg ville nok ikke lige vælge de ord om pointen med, at der er nogle mennesker, der udfører et meget vigtigt arbejde, hvilket mange anerkender, og at det ikke fuldstændig afspejles i, hvordan deres løn er sammenlignet med så mange andres.
Det tror jeg i det hele taget vi ser på mange områder i de her dage, nemlig at vi bliver meget opmærksomme på mange funktioner, som vi sætter meget stor pris på, men som ikke til hverdag er dem, der oplever at have de højeste lønninger.
Det kan man jo godt drage frem.
Men vi er også som stat eller offentlige instanser arbejdsgivere, og derfor udstikker vi hverken som minister eller politisk ordfører på forhånd bestemte beløb, som skal gives til lønstigninger, eller som er afsat til specifikke forhandlinger.
Der er man altså også arbejdsgiver og indgår i den danske model, der jo også fungerer på det offentlige arbejdsmarked, og der må man forhandle som arbejdsgiver.