Merete Riisager (LA), 2016-12-13:
Alternativet har med B 23 foreslået, at undervisningsministeren gør det etiske kodeks mod deling af krænkende materiale til obligatorisk arbejdsredskab på landets ungdomsuddannelser og udskolingen i grundskolen.
Lad mig starte med at sige, at regeringen ikke kan støtte forslaget.
Hævnporno, sexmobning var ikke ord, der fandtes – i hvert fald ikke mig bekendt – da jeg var ung og gik i gymnasiet.
Dengang var et kamera snarere noget med en filmrulle i, som man skulle til fotohandleren med og have fremkaldt, og der kunne gå flere dage, før man kunne hente billederne.
I øvrigt var det ofte ens far, der hentede billederne fra festen, for det var ham, der skulle betale, men det betød ikke, at der ikke var en interesse og nysgerrighed over for sex og det andet køn, og der fandt bestemt også krænkelser sted, de havde bare en anden karakter.
Men det var altså nemmere at have sine hemmeligheder og intime erfaringer i fred.
I dag er det anderledes.
I dag har alle jo en telefon med et kamera og direkte opkobling til internettet, facebook og hele verden, og det giver nye muligheder og udfordringer.
Sager om sexmobning blandt unge har fyldt meget i medierne den sidste tid, og jeg tror, at frygten for at blive udstillet og krænket fylder meget hos mange unge i dag.
Vi lever jo i en tid, hvor det er så nemt at tage billeder og med et enkelt tryk sende dem videre, og selv om det bare er et enkelt tryk, kan det have store konsekvenser.
Det er derfor særlig vigtigt, at vi får sat fokus på seksuelle grænser og på, hvad der er okay, og hvad der bestemt ikke er okay, for sexmobning er en adfærd og en kultur, vi skal bekæmpe.
De unge skal vide, at det faktisk kan være ulovligt og strafbart at dele krænkende materiale af unge under 18 år, men først og fremmest skal de unge sammen med deres kammerater, forældre, lærere og skoleledere skabe en kultur, hvor det ikke er i orden at dele krænkende billeder og videoer, der udstiller og ydmyger deres kammerater.
Vi har i regeringen stort fokus på at styrke denne ordentlige adfærd og forebygge deling af krænkende materiale blandt børn og unge.
Som en del af gymnasiereformen kommer der øget fokus på, at eleverne lærer at få et kritisk blik på digitale medier og forholde sig ansvarligt og reflekteret til, hvordan de bruger de sociale medier.
På erhvervsuddannelsesområdet arbejder vi for at skabe attraktive undervisningsmiljøer, der bl.a. skal sikre en skolekultur, der modvirker krænkende adfærd.
Og så har mit ministerium sammen med en række aktører på tværs af ungdomsuddannelserne udarbejdet et etisk kodeks mod deling af krænkende materiale.
Det er det, som dette beslutningsforslag specifikt drejer sig om.
Kodekset er blevet modtaget meget positivt, og en række skoler har allerede brugt det til at sætte digitale krænkelser på dagsordenen lokalt, og det er lige præcis det, jeg mener er vigtigt, altså at de unge får fokus på problemet og sammen skaber en kultur, hvor den slags adfærd ikke er okay.
Mit ministerium vil derfor trykke et nyt oplag af det etiske kodeks, så alle skolerne kan få det tilsendt, hvis de ønsker at arbejde med emnet.
Det etiske kodeks er et godt værktøj til elever, lærere, ledere og forældre for at forebygge og handle på sager om digitale krænkelser, men fremfor at gøre et bestemt undervisningsmateriale obligatorisk mener jeg, at vi skal give skolerne frihed til lokalt at tage problemerne med deling af krænkende materiale op.
Jeg ønsker ikke at binde institutioner på hænder og fødder og diktere, hvordan vi skal løse disse problemer.
Jeg ønsker ikke med lovgivning at påtvinge nogen brug af et bestemt arbejdsredskab.
Jeg ved, at de hver især ude på de enkelte skoler er bedst til at vurdere, hvad der virker, og jeg har også tiltro til, at de tager problemerne op og arbejder med at bekæmpe dem sammen med de unge.
Det er et meget alvorligt og vigtigt emne, som berører og påvirker en masse unge mennesker, men som jeg har gjort rede for, er jeg ikke enig i at gøre det etiske kodeks til obligatorisk undervisningsmateriale.
Jeg mener, at lokale udfordringer løses bedst gennem lokale løsninger, der også sikrer et bedre lokalt ejerskab blandt dem, der skal forandre i praksis.