Carolina Magdalene Maier (ALT), 2017-10-05:
Tak for det.
Danmark er et dejligt land, et af de bedste i verden.
Sådan sagde statsministeren, da han åbnede Folketinget i 2015, og i tirsdags sagde han så næsten det samme igen.
At Danmark er så godt et land, skyldes ikke mindst alle dem, der har været her for os, alle dem, der generation efter generation har bygget og videreudviklet vores velfærdssamfund.
Det er vores forældre, det er vores bedsteforældre, hårdtarbejdende mennesker, entreprenante iværksættere, fremsynede virksomheder, stærke fællesskaber.
Det er selvfølgelig også alle de progressive pionerer, der har pustet liv i andelsbevægelsen, kvindebevægelsen, arbejderbevægelsen og alle de andre bevægelser, som har støbt det her samfunds fundament, som vores generation står så solidt på her i dag.
Historien om det danske velfærdssamfund er en smuk fortælling om ansvar, om, at hver generation har et ansvar for at sikre den næste generations livsvilkår og livsmuligheder.
Man kan sige, at vi her i landet er bundet af en unik form for generationskontrakt, en kontrakt, der forpligter hvert menneske, hver generation til at passe godt på samfundet, så den næste generation har mindst lige så gode muligheder, som vi selv har haft.
For Alternativet er det afgørende at leve op til den her generationskontrakt.
Det kræver, at vi øger ligheden og det, at der er lige muligheder, at vi investerer i uddannelse, sundhed og social retfærdighed.
Men det kræver også mere end det.
Det kræver, at vi tager klimakrisen langt mere alvorligt, end vi gør i dag.
Vores generation er den første, der for alvor mærker konsekvenserne af klimakrisen.
Er man i tvivl, kan man bare kigge ud ad vinduet.
Dyr og planter forsvinder fra vores natur, og vejret bliver stadigt vildere og voldsommere.
Men faktisk er vi ikke kun de første, der mærker konsekvenserne af klimakrisen.
Vi er også de sidste, der kan nå at gøre noget ved den.
Vi må forstå, at udviklingen, hvor dyr og planter forsvinder fra vores skove, hvor vejret går amok, og hvor CO2-udledningen stiger, skal tages langt, langt mere seriøst.
Det er bl.a. derfor, vi i Alternativet siger, at klima og natur og miljøpolitik handler om mere end bare politik.
Det handler om etik, og det gør det, fordi det ikke kun er miljømæssigt uforsvarligt, men også etisk uforsvarligt, at vi bidrager til klimaforandringerne.
For ved at bidrage til klimaforandringerne er vi faktisk med til at skade de liv, de mennesker, dyr og planter, der skal arve Jorden efter os.
Derfor handler det også om etik.
Derfor skal vi sikre, at vi i fremtiden bliver bedre til at indrette samfundet i balance i stedet for i konkurrence med klima, med miljø, natur og dyreliv.
Vi skal give mere plads til dyr og vild natur.
Vi skal sikre vores unikke naturområder, både til lands og til vands.
Vi skal styrke omlægningen til vedvarende energi, vi skal investere i elbiler, i solceller, i vindenergi.
Vi skal holde olien i jorden og sige nej til fracking, fordi vi har et ansvar for at sikre, at den luft, som vi indånder, og det vand, som vi drikker, er frisk og rent, også i fremtiden.
Vi skal sænke momsen på økologi, vi skal udfase brugen af pesticider, og vi skal stille krav om, at det offentlige køber flere økologiske varer, for den mad, der serveres i vores offentlige institutioner, skal ikke være spækket med sprøjtegifte.
Alt det skal vi sikre, fordi det netop både er et politisk og et etisk valg at ære vores generationskontrakt, og fordi vi gennem en seriøs bæredygtig omstilling kan sørge for, at Danmark også i fremtiden er et dejligt land, et af de bedste i verden, som statsministeren sagde.
Et andet element, som er afgørende for, at vi i Danmark også i fremtiden kan være et dejligt land, er, at vi værner om vores demokratiske principper og frihedsidealer.
Danmarks styrke er vores frihed og vores frisind.
Det er noget af det dyrebareste, vi ejer, og vi må aldrig tage det for givet.
Det var også noget af det, som statsministeren mindede os alle sammen om i sin tale i tirsdags.
Derfor vækker det stor bekymring i Alternativet, at der oftere og oftere sættes spørgsmålstegn ved vores frihed og vores frisind, vel at mærke den frihed og det frisind, som det har taget generationers blod og sved og tårer at bygge op.
F.eks. bruger vi uforholdsmæssigt meget tid på at diskutere, hvordan kvinder skal være klædt, nu igen her i dag i Folketingssalen.
Men i et frit, demokratisk samfund er det vel ene og alene en privatsag, hvordan man er klædt.
Det er i hvert fald ikke noget, som vi i Alternativet synes eller ønsker at staten skal blande sig i.
Nu vil regeringen så også gøre det sværere at danne friskoler, og andre har ligefrem foreslået at forbyde muslimske friskoler.
Det frie sind er ellers et af demokratiets grundvilkår, og i Alternativet mener vi altså, at man som borger i et frit samfund skal have mulighed for at starte en friskole, uden at man af den grund mistænkes for at have antidemokratiske hensigter.
Hvis friheden og frisindet stadig væk gjaldt, havde Folketinget vel heller ikke vedtaget en lov, der indskrænker ytringsfriheden for bestemte mennesker i samfundet – også selv om vi meget hurtigt kan blive meget enige om, at nogle mennesker har et meget forstokket verdenssyn.
Men sådan nogle verdenssyn forsvinder ikke ved lovindgreb.
De skal udfordres med bedre argumenter.
For i et demokratisk samfund overbeviser man hinanden med det bedste argument, ikke ved at kvæle andres luft.
Alternativet mener simpelt hen, at alle skal have lov til at klæde sig, som de vil, ligesom de skal have lov til at tro og mene og sige, hvad de vil.
Den frihed vil vi ikke tage fra hinanden, heller ikke selv om friheden kan vendes imod dens ophav.
Sådan er det at leve i et liberalt demokrati.
Der er altid en risiko.
Men friheden fornægtes først, når den mulighed undertrykkes.
Det skal vi huske, når vi diskuterer, hvordan vi sikrer og værner om vores frihedsrettigheder, for det må aldrig komme dertil, at man for at sikre friheden og de demokratiske værdier ender med at forbryde sig mod lige præcis de samme værdier, som man oprigtigt ønsker at beskytte.
Så princippet om generationskontrakten, behovet for at investere i den grønne omstilling og ønsket om at sikre vores frihedsrettigheder er i Alternativets optik noget af det, der er afgørende for, om Danmark også bliver et dejligt land i fremtiden.
Men for os er det heller ikke helt nok, at Danmark bare er det bedste land i verden; vi vil også gerne være det bedste land for verden.
Vi ved godt, det er store ord, og vi ved godt, at udfordringerne bliver større og meget mere komplekse, når vi kigger ud over vores egen næsetip.
Men verden hænger altså sammen, og vi er en del af noget, der er større end os selv.
Og hvis vi skal hjælpe os selv, skal vi også hjælpe resten af verden.
Vi skal skabe håb for verden.
I Alternativets finanslovsforslag sidste år foreslog vi derfor, at Danmark øger klimabistanden med 10 mia. kr., at vi hæver udviklingsbistanden til 1 pct. af BNI, og at vi tager 2.000 kvoteflygtninge.
Her ved jeg godt at Alternativet og regeringen ligger milevidt fra hinanden.
Alligevel bliver jeg meget trist over, et rigt land som Danmark nu er blevet så fattigt på medmenneskelighed og empati, at vi ikke længere vil tage imod de 500 kvoteflygtninge, som vi har lovet FN.
Det er simpelt hen så trist, at Danmark på den måde svigter de af verdens flygtninge, der er allermest udsatte, ligesom det er trist, at Danmark dermed er med til at underminere FN-samarbejdet.
Det sidste harmonerer i øvrigt dårligt med det, vi ellers hører fra regeringen.
For vi hører jo, at regeringen understreger, at Danmark skal bakke op om det internationale samarbejde.
Det gjorde statsministeren så sent som i tirsdags.
Faktisk var det netop betoningen af, hvor vigtig EU er, og hvor vigtige FN's verdensmål er, som vakte den største glæde hos mig.
Det tændte et håb i mig, ligesom det tændte et stort, grønt håb i mig, da statsministeren under FN-topmødet for nylig samlede en række byer, som har lovet at leve op til klimamålene i Parisaftalen, uagtet at deres nationale politik er en anden.
Det vil vi meget gerne kvittere for.
Men vi må også understrege, at vi fra Alternativets side savner, at de grønne ambitioner kommer mere til udtryk i den nationale politik.
Det er efterhånden tredje år i træk, at regeringen fremlægger et finanslovsforslag, som skærer i den grønne omstilling og øger uligheden.
Det duer ikke.
For vi skal jo sørge for, at Danmark ikke bare er et dejligt land, men også det bedste land for og i verden, fordi vi skal leve op til forpligtelserne i vores generationskontrakt.
Tak for ordet.