Peter Kofod Poulsen (DF), 2018-04-06:
Det er jo et meget, meget stort spørgsmål, der stilles i dagens debat, altså både hvordan vi får styrket demokratiet, borgernes interesse for at deltage i demokratiet og være med i politiske partier, men jo også spørgsmålet om tilliden til os, de folkevalgte.
Og det er med garanti et emne, der kan skrives meget lange udredninger om, men det er også et meget vigtigt tema, og jeg sikker på, at det interesserer os alle sammen rigtig meget.
Derfor vil jeg gerne starte med at sige tak til Alternativet for at indkalde til den her forespørgselsdebat.
Jeg tror, det handler om en hel del ting, og jeg vil i min ordførertale forsøge at berøre dem kort med konkrete eksempler.
Jeg tror som det første, at befolkningen forventer, at der skal være klar sammenhæng mellem de valgløfter, der udstikkes inden et valg, og det, der er det efterfølgende resultat.
Det kan eksempelvis være, at man går til valg på at stramme udlændingepolitikken.
Danskerne foretrækker den vej, som de gjorde ved sidste valg, og så skal der selvfølgelig efterfølgende også ske noget.
Man lover noget, og det gennemføres – det er godt, for det kan man stole på.
Så tror jeg, det også handler om, at der skal sikres gennemskuelighed i lovgivningsprocessen, så det bliver nemt for borgere, interessenter og pressen at følge med i, hvad det i virkeligheden er, vi går og foretager os på Christiansborg, og hvad det er, regeringen foretager sig.
Det er noget, jeg faktisk tror fylder mere i befolkningen, end man måske skulle tro.
For hvorfor var der egentlig behov for regler, der gjorde det sværere for den frie presse og befolkningen at følge med i, hvad det var, der foregik her på Slotsholmen?
Jeg tror, det fik mange til at tænke: Hvad er det, vi ikke må vide?
Hvad er det, vi ikke må være en del af?
Det er nok også derfor, at den her lov har fået det lidt kedelige øgenavn mørklægningsloven.
Lovgivning som det tror jeg medvirker til at gøre danskernes tillid mindre, og jeg tror, det kan have en kedelig, langsigtet negativ effekt.
Så er der spørgsmålet om politikerne og de politiske partier.
Jeg vil sige, at hvis man som politiker, måske særlig som minister, siger noget soleklart, så skal man også efterfølgende være opmærksom på at følge det til dørs – ellers er det skidt, for det handler om vores tillid.
Lad mig give et par eksempler, som jeg selv huskede, da jeg sad og skrev den her ordførertale.
Lige så glad jeg blev, da landets justitsminister for noget tid siden på et konservativt landsråd slog fast, at en bestemt meget kriminel bandeleder skulle smides ud af Danmark, lige så skuffet blev jeg, da jeg fandt ud af, at han fik lov til at blive her.
Eller lige så modigt, som jeg syntes det var, da udlændinge- og integrationsministeren ønskede at jævne Grimhøjmoskeen med jorden, lige så skuffet blev jeg, da jeg fandt ud af, at det ikke rigtig var et synspunkt, der gjaldt i Folketinget, men det gjaldt alle andre steder end i Folketinget.
Nu er det ikke for, at jeg skal hænge lige præcis de to ministre ud, som så ikke er til stede i dag.
Det var bare, fordi det var to eksempler, jeg kunne huske.
Så er der et andet væsentligt aspekt, og det er mig selv.
For det er jo nemt nok at stå her og pege fingre; det er nemt nok at sige, at alle de andre ikke gør det godt nok.
Laver man så også selv fejl?
Ja, det håber jeg søreme vi alle sammen gør.
Det, der måske bare er det afgørende, er, om man lærer af dem og man står ved dem.
Gør jeg så selv altid det?
Nej, det er jeg bange for at jeg ikke altid får gjort.
Men jeg vil faktisk sige, at det er ret væsentligt, for jeg oplever, at befolkningen generelt har meget stor respekt for og tillid til politikere, når de siger: Hov, det var en øvsag, den fik jeg ikke lige ramt rigtigt.
Jeg var ikke lige helt så frisk, da jeg fik taget den telefon og sagt de der ord.
Og lige pludselig kører det bare.
Så jeg vil faktisk sige, at et væsentligt aspekt i den her debat bør være en selv.
Hvad gør jeg selv, før jeg tænker på, hvad andre gør?
En anden væsentlig ting er de kandidater, der stiller op, det er de medlemmer, der er i det her Folketing, som jeg vil tillade mig at kalde for et borgerting.
For det er jo det, det er, det er borgerne, der har sammensat os.
Da jeg første gang besøgte den amerikanske kongres og så, hvordan politikerne optrådte, og hvor mange penge de skulle samle ind bare for at komme i nærheden af en plads i kongressen, kunne jeg ikke lade være med at blive rigtig stolt over den måde, det danske demokrati hænger sammen på.
Jeg tror, der findes rigtig mange gode eksempler på medlemmer af det her Ting, som ikke har haft politik i blodet eller fået det med hjemmefra, men som bare har følt, det var rigtigt, og som har haft muligheden, fordi Danmark er et demokratisk meget unikt land.
Og det skal faktisk være min afslutning.
Selv om der er ting, vi givetvis kan være uenige om, og elementer, der kan gøres bedre eller smukkere, synes jeg, vi skal holde fødderne på jorden og konstatere, at Danmark altså stadig væk er et skønt land og en demokratisk ledestjerne.
Tak for ordet.