Jacob Mark (SF), 2021-06-03:
Tak for det.
Jeg føler mig ret heldig over at stå her faktisk, dels fordi folkeskolen er og i al den tid, jeg har lavet politik, har været mit hjertebarn, dels fordi jeg kan huske, at man, da jeg selv arbejdede på en skole og sad i Køge Byråd, uden rigtig at inddrage hverken kommunalbestyrelserne, lærerne, pædagogerne eller særlig mange andre af de andre parter i skolen, valgte at køre skolen over.
Og de advarede mod ikke at lytte.
Den tale, jeg kommer til at holde, skal ikke opfattes som ansvarsforflygtigelse for – og det er derfor, jeg starter med at sige det – SF har været med i de her beslutninger af mange årsager, bl.a. for at bryde den negative sociale arv og for at øge børnenes trivsel.
Vejen til alle de her reformer har været brolagt med gode hensigter; man har bare ikke lyttet til dem, man skulle lytte til.
Og når jeg føler mig meget heldig, er det, fordi jeg nu også har ansvaret sammen med SF's folketingsgruppe og jer, der sidder her i salen, for at rette op på de fejl, der er blevet begået.
Det har vi muligheden for.
Christen Kold sagde engang, at når man laver uddannelsespolitik, skal man træde varsomt, »thi her bliver mennesker til«, og jeg synes ikke, at vi fra Christiansborg har trådt særlig varsomt.
I min optik stikker det dybere.
Faktisk mener jeg, at der nu er gået to årtier med fejlslagne skolepolitiske beslutninger, og de deler sig i to kategorier.
Den ene er ideologi: En tanke og en ideologisk idé om at markedsliggøre vores skole og vores uddannelsessektor.
Det startede med den første PISA-måling, hvor man så, at vi ikke er lige så gode, som vi tror, ud fra de parametre, som nogle mennesker udvalgte som værende nogle meget vigtige parametre for folkeskolen, og så kan vi ikke klare os i konkurrencen med omverdenen.
Så fik man skolepolitiske mindreværdskomplekser og gik i panik.
Så tænkte man: Hvordan kan vi gøre noget herinde fra Christiansborg, der meget synligt kontrollerer, at vi kan klare os bedre i PISA-målingerne?
Så besluttede man allerede i 2005, hvor SF og De Radikale forlod skoleforliget, at indføre de nationale test.
Derefter besluttede man at ændre de videregående uddannelser, herunder læreruddannelsen, så den byggede på kompetencemålstyring, altså hvor man fra Christiansborg sagde: Det er lige præcis de her mål, vi har brug for at både lærerne og eleverne opfylder, for dem skal man bruge ude på arbejdsmarkedet.
Så ændrede man karakterskalaen i samme ombæring, sådan at man ikke længere fik karakterer for bl.a. kreativitet og for alt det, man kunne, men blev straffet i forhold til ens karakterer for alt det, man ikke kunne.
Igen var det en styrende tankegang om, at man lige præcis skulle lære noget bestemt, som man skulle bruge ude på arbejdsmarkedet.
Så ændrede man folkeskolen igen.
Man lavede folkeskolereformen med 3.000 – faktisk flere – bindende mål, som så blev koblet op på de nationale test, så man kunne styre, lige præcis hvad det var, eleverne skulle undervises i, men også hvordan de skulle undervises, for man introducerede også målstyret undervisning.
Man fjernede simpelt hen årtiers tradition for metodefrihed i den danske folkeskole og sagde til lærerne: Nu skal I undervise præcis på den her måde.
Så introducerede man milliarddyre digitale læringsplatforme, hvor lærernes pædagogiske faglighed var decimeret til, at de kunne sætte hak ved, at de nu havde levet op de mål, de skulle.
Da man så havde lavet reformen, sagde man: Succesen ved den her reform, altså måden, vi kan måle den på, er ved fremgang i nationale test.
Det er ideologi, og jeg er ikke sikker på, at alle, der har været med i den reform, har vidst, hvor stærk en ideologi, det i virkeligheden er.
Men jeg ønsker ikke målstyret undervisning eller en målstyret skole.
SF ønsker en formålstyret skole; en skole for hånden og ånden; en skole, hvor det også er det, der ikke kan måles på, der betyder noget, og hvor dannelse og kritisk tænkning, men også færdigheder og kundskaber betyder noget.
Det var den ene af de to kategorier, som har gjort, at man har lavet årtiers fejlbeslutninger.
Den anden kategori handler om økonomi.
Lad os nu være ærlige: Reformen var en kæmpe spareøvelse.
Da jeg sad ude i Køge Byråd og vi fik den her reform præsenteret, fik vi præsenteret det, de kaldte Skodamodellen og Ferrarimodellen, af vores embedsværk.
Skodamodellen var en lille besparelse på vores skoler, og Ferrarimodellen var en meget stor besparelse, og den kaldte de så Ferrarimodellen.
Sfo'erne måtte betale 1 mia. kr., lærerne måtte betale med deres forberedelsestid, og skoledagen blev længere.
Nu viser tal fra Undervisningsministeriet meget klart, at der aldrig har været – eller i hvert fald ikke i mange år – så få ressourcer pr. undervisningstime pr. lærer.