Nick Hækkerup (S), 2020-05-19:
Tak for ordet.
Med beslutningsforslaget pålægges regeringen i indeværende folketingsår at fremsætte lovforslag om oprettelse af et forfatningsråd.
Lovforslaget skal muliggøre, at grundlovsmæssige spørgsmål kan forelægges forfatningsrådet, hvis der er tilslutning fra mindst en fjerdedel af Folketingets medlemmer.
For mig at se må forslaget bygge på mindst ét af tre argumenter.
Jeg er ikke enig i, at nogen af dem fører til den konklusion, at der bør oprettes et forfatningsråd.
Det første argument for at etablere et forfatningsråd, som forslagsstillerne helt eksplicit nævner i beslutningsforslaget, er, at regeringens embedsmænd ikke sjældent giver forkerte vurderinger.
Med andre ord skal Folketinget have mulighed for at indhente rigtige vurderinger andetsteds.
Juridiske problemstillinger kan unægtelig være komplekse, og det kan de så sandelig også, når det angår forfatningsspørgsmål.
Men at det kan ske i konkrete tilfælde, er nok ikke tilstrækkeligt til at sige, at det så bør være årsag til at lave systemet grundlæggende om.
Det gælder f.eks. Maastrichtdommen og Lissabondommen, hvor domstolene efterprøvede spørgsmålet i relation til suverænitetsafgivelse.
Og så er der selvfølgelig Tvindsagen, men i et bredere perspektiv bekræfter Tvindsagen jo blot, at domstolene kan prøve og i sidste ende underkende regeringens vurderinger.
Forslagsstillerne nævner også tamilsagen i bemærkningerne, men det er i mine øjne et eksempel på, at et forfatningsråd hverken kunne have gjort fra eller til.
Der var jo slet og ret tale om ulovlig praksis internt i et ministerium.
Det andet argument for at etablere et forfatningsråd kunne være en bekymring for, at embedsmændene, hvis man nu sætter sagen på spidsen, bliver politisk påvirket til at afgive forkerte vurderinger.
Realiteten er vel, at det ville være meget svært at komme igennem med det i Danmark.
Folketinget er – og det skal vi være glade for – meget aktivt i kontrollen af regeringen.
Desuden har vi jo ministeransvarlighedsloven, og den betyder, at ligesom med alt andet, ministrene foretager sig over for Folketinget, afgiver de også juridiske vurderinger til Folketinget under ministeransvar.
Det gælder også vurderinger af grundlovsmæssige spørgsmål.
De vurderinger, en minister afgiver til Folketinget, skal derfor være rigtige, og de skal være dækkende.
Som et spejlbillede af ministrenes ansvar gælder der desuden en række pligter, som embedsmændene altid skal leve op til, også når de udarbejder juridiske eller andre faglige vurderinger.
Det følger af det, der hedder kodeks syv, at embedsmændene skal leve op til pligter om sandhed, faglighed, lovlighed og partipolitisk neutralitet.
Det er nogle helt grundlæggende pligter og dyder i forbindelse med embedsværkets udarbejdelse af juridiske og faglige vurderinger.
Både regeringen og embedsværket arbejder således inden for nogle faste rammer, og det mener jeg ikke at der er grund til at lave om på.
Der er ikke frit spil, og det skal der heller ikke være, for Folketinget skal selvfølgelig kunne have tillid til regeringens vurderinger.
Det tredje argument for at oprette et forfatningsråd kunne så være, at Folketinget gerne ville have et andet svar end det, Folketinget får af embedsværket og ministeren.
Men hvis det er tilfældet, er det jo reelt et ønske om, at juraen skal se anderledes ud.
Og det er jo det, vi kalder politik.
Hvis der etableres et stående forfatningsråd, vil det indebære en risiko for, at den politiske debat forskyder sig til en juridisk og teknisk debat.
Der mener jeg ikke at vi har nogen interesse i at gå hen.
Ligesom vi ikke skal bruge al tid på beregningerne, når vi diskuterer økonomisk prioritering, skal vi heller ikke i retspolitikken først og fremmest diskutere gældende ret.
Vi skal tage den politiske diskussion af, hvilken retning vi ønsker at samfundet skal bevæge sig i.
Selvfølgelig er der nogle juridiske rammer, som vi politikere skal bevæge os inden for – det var vi også inde på under en tidligere debat – og først og fremmest er det jo grundlovens rammer.
Men det er et politisk spørgsmål, hvilke beslutninger der skal træffes inden for de rammer.
Det er klart, at der er tilfælde, hvor det er mere kompliceret at fastlægge, præcis hvor de juridiske grænser går, end i andre situationer.
Men det er nok svært at se for sig, at man løser det problem ved at oprette et forfatningsråd.
Vi er i modsætning til embedsmænd og eksperter valgt med et politisk mandat til at træffe politiske beslutninger, og det er efter min mening det, vi skal holde fokus på.
Jo mere man bringer spørgsmålet om de juridiske rammer for et givet forslag ind i Folketingssalen, desto mere vil man bidrage til at tippe balancen.
Det er og bør være Folketingets opgave at udfylde de juridiske rammer med politiske beslutninger.