Søren Pape Poulsen (KF), 2020-11-25:
Det gik lige i maven på mig, den aften statsministeren havde sagt, at alle mink skulle aflives.
6.000 mennesker har fået ødelagt deres fremtid, som de aldrig kan vende tilbage til.
Jeg er selv opvokset på en lille gård, hvor landbruget var hele vores eksistensgrundlag.
Jeg kunne mærke og jeg kan stadig mærke, at det berører mig, for jeg har tænkt på: Hvordan måtte det have været for mine forældre, hvis de skulle have fortalt mig, da jeg var barn, at vores eksistensgrundlag var væk?
Det var den besked, hundredvis af familier måtte give deres børn den 4. november.
Måske var regeringens beslutning nødvendig.
Ikke engang det ved vi med sikkerhed, men vi ved, at beslutningen var ulovlig, og vi ved, at der ikke er nogen som helst uoverensstemmelse mellem at overholde loven og kæmpe for folkesundheden.
Alligevel er vores klare opfattelse den, at statsministeren brød grundloven, da hun traf en af de mest vidtgående beslutninger i nyere danmarkshistorie.
Gik man i panik?
Er det magtfuldkommenhed, fordi man er vant til at kunne gøre, som man vil – eller hvad?
På trods af ministerafgang, beklagelser og en redegørelse vil enhver med bare det mindste indblik i den her sag kunne stille mange spørgsmål.
Hvad vidste regeringen og hvornår?
Hvem gjorde hvad, og hvad blev der sagt, ikke skrevet?
For redegørelsen fortæller kun, hvad der stod i nogle papirer.
Den indeholder jo stort set ikke noget om, hvad der er blevet talt om på møderne.
Eksempelvis står der i redegørelsen, at regeringen vidste, at det var ulovligt at lukke al minkavl i Danmark, men regeringen påstår samtidig, at den ikke vidste, at det var ulovligt at beordre raske mink aflivet.
Men de to ting hænger jo sammen.
Hvordan kan man sige ja til at destruere alle produkter i en forretning uden at tro, at forretningen så lukker?
Man kan heller ikke brænde alle bilerne hos en bilforhandler og så sige, at han ikke må købe nye biler, og så herefter sige, at man ikke har lukket butikken.
For mig er det svært at forstå andet, end at statsministeren må have vidst, at der var problemer med lovgrundlaget, og hvis det er rigtigt, så er der jo kun en vej, og det er, at statsministeren må gå af.
Men hvis vi nu alligevel accepterer præmissen om, at statsministeren ikke vidste, hun brød loven, så er der noget andet, der undrer mig.
Hvorfor sendte statsministeren så kun en mail til Folketingets formand med anmodning om at gøre det ulovlige lovligt?
Hvorfor stoppede man ikke den ulovlige ordre?
Samtidig bliver der sået alvorlig tvivl om grundlaget for, at alle minkene skulle slås ihjel.
Regeringen og statsministeren har gentagne gange sagt, at der ud fra en risikovurdering fra Statens Serum Institut ikke var andre muligheder end at slå alle mink i Danmark ned – også avlsdyrene, som jo er kernen i minkerhvervet.
Man kan – og jeg citerer – »ikke anvende vores risikovurdering til at konkludere, om der er stor risiko ved at lade avlsdyrene overleve«.
Alligevel var det regeringens beslutning, at hver eneste mink skulle aflives.
Det har jeg faktisk svært ved at forstå.
Jeg har også svært ved at forstå, at vi ender i en situation, hvor politi og forsvar presser minkavlerne til at slå raske mink ihjel, uden at lovgrundlaget er på plads.
Det sker nu engang bedst via en kommissionsundersøgelse.
Og hvorfor nogle ikke mener, at alt skal frem, er mig stadig væk en gåde.
For det andet skylder vi minkavlerne en kompensation, en fair og rimelig kompensation, ikke en overbetaling og ikke en underbetaling, men en kompensation, som står mål med den situation, de står i.
For det tredje skylder vi hinanden, at vi bekæmper coronaen på et oplyst og fagligt grundlag.