Karsten Hønge (SF), 2022-05-20:
Vi, der følger Grønland og Færøerne tæt, plejer jo sådan at være frustrerede, nærmest sådan forbistrede over den manglende interesse i rigsfællesskabet i danske medier, men hold da lige op for et fantastisk år, vi har haft.
Tv-serien »Borgen« sendte Grønland ind i hundredtusindvis af danske hjem.
Dokumentarudsendelser på tv blev fulgt op med seriøse og reflekterende samtaler også på tv mellem mennesker med både viden og noget på hjerte.
Flere podcasts behandler også grønlandske emner, og endelig er der det sidste års tid også blevet udgivet flere spændende bøger, både fag- og skønlitteratur.
Jeg glæder mig til, at der rykkes lige så meget, når det kommer til mediernes interesse for Færøerne.
Når jeg nu er ved mediernes betydning, vil jeg også i den grad anerkende Danmarks Radios rolle i oprulningen af spiralskandalen i Grønland.
Det er råt, det er utilgiveligt, når danske sundhedsmyndigheder kynisk har begået overgreb på unge grønlandske piger og kvinder ved uden samtykke at opsætte spiraler.
Og uanset om begrundelserne har været den udbredte fattigdom, den høje børnedødelighed, de mange enlige teenagemødre, incest, arrogante danske myndigheder, eller det har været for at spare penge, er det en skandale, som skal undersøges til bunds.
Jeg undrer mig til gengæld lidt over, at det skal være et dansk medie, som afslører den her forfærdelige historie – en historie, der jo, kan jeg forstå på det, i Grønland nærmest omtales som en offentlig hemmelighed.
Men det er godt, at det er kommet frem i lyset, for ansvaret ligger i Danmark.
Vi skal have en redegørelse, som lægger alt frem: Hvor mange piger og kvinder oplevede overgrebet?
Hvor mange lever i dag?
Hvor kom beslutningen fra?
Hvem er de ansvarlige?
Jeg synes, vi skal tage skridtet fuldt ud og ikke igen lade os blive overraskede og chokerede over forhold i vores fælles historie.
Vi skal rydde op, og der skal ikke være noget, der fejes ind under gulvtæppet.
Ligene skal ud af skabene, så at sige.
Om det skal have form af en undersøgelseskommission som forløber for en forsoningskommission eller noget andet, betyder mindre.
Men vi skal rydde op i vores relation, uanset om det er spiralskandalen, eksperimentbørnene, de uklare forhold omkring bortadoptioner, tvangsanbringelse af grønlandske børn i Danmark, udsatte grønlænderes vilkår i Danmark, om grønlændere skal have status som oprindeligt folk i Danmark, det danske sprogs anvendelse i Grønlands skoler, sundhedsvæsen og politi eller noget helt andet.
For jeg har helt sikkert ikke nævnt alle følsomme temaer.
Jeg elsker rigsfællesskabet, men det skal være et fællesskab med gensidig respekt og i øjenhøjde – et fællesskab, som alle parter vælger til.
Grønland, Færøerne og Danmark skal arbejde sammen, tror jeg, på en ny og anderledes forpligtende måde.
Vi har en chance for at vise, at vi mener det alvorligt, når vi taler om modernisering og demokratisering af forholdet mellem vores tre folkeslag – de tre små nationer, som opnår meget mere, når vi er sammen, end hver for sig.
Det er netop ikke et tvangsægteskab, så hvis nogen vil ud, ja, så må det være sådan.
Det eneste, som er uholdbart, er gensidig mistillid og beskyldninger og det der med at tillægge hinanden bevæggrunde, som ofte ikke eksisterer.
Jeg tror, vi skal rydde spillepladen og sætte brikkerne på en ny måde.
Her og nu skal vi inddrage hinanden meget mere i processer af fælles interesse, så vi skal hurtigst muligt videre med tankerne om de fælles møder for parlamentarikere fra alle tre rigsdele.
Fælles viden og dialog er vejen frem også på nye politikområder som f.eks. skolepolitik og det kommende medieforlig.
Derfor skal vi alle sammen være fleksible og dynamiske og række hænderne frem til hinanden for at holde fast i hinanden i stedet for at bruge dem til at skubbe os fra hinanden.
Jeg synes til gengæld også, at snæversynet fladpandet nationalisme og hadtale er fordummende, uanset hvornår og hvordan den stikker hovedet frem.
Spørgsmålet, vi skal stille os selv, er: Hvad kan vi i rigsfællesskabet gøre, for at alle tre rigsdele selv finder rigsfællesskabet så tillokkende, at de vælger det at blive der til?
Og når vi har svaret på det, får vi et stærkere rigsfællesskab og dermed mulighed for at matche stormagtsrivaliseringen i Arktis, uanset om det drejer sig om Rusland, Kina, Storbritannien eller USA.
Og lad os så slå en stor tyk pæl igennem myten om, at Danmark har ønske om at holde fast i Grønland og Færøerne, fordi vi skulle have internationale strategiske interesser.
Det lyder sådan nærmest intuitivt rigtigt, at Danmark skulle have interesse i at være forbundet med andre rigsdele bl.a. af sikkerhedsmæssige, militære grunde, og fordi vi får en større stemme internationalt og på den måde måske også kunne få større indflydelse, men Danmark er såmænd bare en lille europæisk stat uden den slags strategiske overvejelser.
Danmark har ingen strategisk interesse i Arktis uden rigsfællesskabet.
Så længe vi har et kongerige og et rigsfællesskab, har Danmark naturligvis stærke interesser i Arktis, men ellers ikke.
Det er rækkefølgen.
Det er på grund af rigsfællesskabet, vi har interesserne; vi har ikke rigsfællesskabet, fordi vi har strategiske interesser.