Jesper Petersen (S), 2018-03-13:
Lovforslaget udmønter fire elementer for aftalen om finansloven 2018.
Regeringen lægger op til en række skattelettelser af personskatten, ligesom det bliver foreslået, at boligjobordningen skal gøres permanent.
Beskatningen af fri telefon og internet, altså arbejdsgiverbetalt privat telefon og internet, skal fjernes fra 2020, og derudover vil regeringen afskaffe udligningsskatten på pensionsopsparing, som skulle udløbe efter 2019.
Derudover er det foreslået at hæve beløbsgrænsen for børneopsparing fra 3.000 kr. til 6.000 kr. årligt.
Først et par bemærkninger om den politiske kontekst, som forslagene skal ses i.
Socialdemokratiet sætter velfærd først.
Samtidig er der forskellige pligtopgaver for os med at få indgået forsvarsforlig, der nu er lykkedes, men som jo indebærer nogle omkostninger, samtidig med at få genrejst og forbedret vores skattevæsen og for os at se et behov for at lægge grunden til fremtidens vækst og beskæftigelse med investeringer i uddannelse, opkvalificering og forskellige væksttiltag.
Sådan synes vi at man primært skulle prioritere, og det er et relativt lille råderum, vi egentlig har at arbejde med, når man ser på, hvordan behovene udvikler sig, altså, at der bliver flere ældre, som er en del af befolkningen, og også, at der bliver flere børn.
Regeringen har til gengæld kørt enormt meget rundt i en indtil nu endeløs diskussion og en ideologisk betinget bestræbelse på at sætte skatten for de mest velstillede ned.
Stålsatte øjne fra Anders Samuelsen bag et krav om lavere topskat, et ønske om det samme fra statsminister Lars Løkke Rasmussen, og man er klar til både velfærdsforringelser, nedsatte børnepenge, højere pensionsalder og meget andet for at komme til at kunne sætte personskatten ned og egentlig ikke tage fat om det, der er de egentlige udfordringer for os som samfund.
Alt det meget vidtløftige er heldigvis ikke blevet til noget.
Borgerne virker ikke rigtig interesseret i, at der skal være markante lettelser af topskatten, og der er heller ikke flertal for det i Folketinget.
Det er heller ikke svaret på Danmarks udfordringer, så jeg forstår godt, at der ikke er den store interesse fra befolkningen.
Til gengæld forsøger man sig så med andre mere indirekte nedsættelser af skatten, hvoraf mange er rettet mod de mere velstillede dele af befolkningen.
Her med lovforslaget er der så en lidt broget buket, hvor Socialdemokratiet gerne vil støtte, at der efter mange års fastlåst beløb bliver lavet en forhøjelse af, hvad man uden skattemæssige konsekvenser årligt kan indbetale på en børneopsparing.
Jeg vil godt med det samme sige, at vi egentlig ønsker at få lovforslaget opdelt på den måde, at vi kan komme til at bakke op om det element i lovforslaget.
Til gengæld er vi kritiske over for de øvrige.
Med hensyn til boligjobordningen først lægger det beslag på et stort beløb, der kunne bruges væsentlig bedre.
Det gælder i øvrigt for flere af de her skatteforslag, og det er gennemgående lettelser, der kommer mere velstillede grupper til gode.
Boligjobordningen er uforholdsmæssig dyre arbejdspladser at skabe.
Den seneste version forventer alene at give 300 fuldtidsbeskæftigede ekstra.
For os var boligjobordningen et kriseredskab.
Vi var selv med til at indføre det.
Vi er ikke imod ordningen af princip, men den har haft sin tid.
Vi er slet ikke længere i den krisetid, som berettigede at have en boligjobordning for at få sat gang i noget forbrug.
Ordningen er også fordelingsmæssigt skæv.
Det fremgår af skatteministerens svar til hr. Rune Lund, at næsten halvdelen af de 445 mio. kr., ordningen koster efter tilbageløb og adfærd, går til de 20 pct. af borgerne, der tjener mest.
De borgere kunne jo nok selv have råd til at betale elektrikeren eller andre håndværkere uden andre skatteyderes hjælp.
Der er stadig væk et stort dødvægtstab ved ordningen, altså, at en meget stor del af det, der bliver udført med fradrag, ville være blevet gjort alligevel.
Det fremgår af Skatteministeriets egen evalueringsrapport af boligjobordningen, at knap 70 pct. af de fradragsberettigede håndværks- og serviceydelser alligevel ville være blevet udført hvidt, selv hvis ordningen ikke fandtes.
I et mere overordnet perspektiv i den økonomiske politik står det også klart, at tiden er løbet fra ordningen.
Både finansministeren og beskæftigelsesministeren udtaler sig om risikoen for overophedning og mangel på arbejdskraft i den ene uge, og ugen efter bruger man så et stort millionbeløb på at videreføre en boligjobordning, som øger efterspørgslen i en bestemt branche, der ikke kan siges at lide nød i forvejen, og som jo i et eller andet omfang er i konkurrence om arbejdskraften med den industri, som vi ud fra et konkurrenceperspektiv har brug for ikke kommer til at opleve mangel på arbejdskraft for hurtigt.
I stedet for bør vi bruge skattekronerne på skoler, ældrepleje og daginstitutioner og ikke lede arbejdskraften til en bestemt branche med den her form for statsstøtte.
Punktet om arbejdsgiverbetalt fri telefon og internet har en endnu mere skæv fordeling.
Knap 60 pct. af provenuet går til skattelettelser til de 20 pct. mest velstillede.
Skattelettelsen koster mere end 0,5 mia. kr., og det er også efter vores mening penge, der burde gå til at forbedre forskellige velfærdsområder.
Jeg synes, at det klinger hult, når regeringen og Dansk Folkeparti påstår, at man gerne vil give skattelettelser i bunden af indtægtsskalaen.
Det er overhovedet ikke det, der sker med de her tiltag.
Endnu en gang sker der faktisk det stik modsatte.
Udligning i skatten vil man også afskaffe.
Det er et lidt mindre beløb, det drejer sig om, men alligevel synes jeg, at den har sin berettigelse og rimelighed i at findes.
Det synes de nuværende regeringspartier med undtagelse af Liberal Alliance jo faktisk også, fordi man selv indførte den udligningsskat tilbage i forbindelse med skattereformen fra 2009.
Det var simpelt hen lidt for godt at give i pose og sæk til de mennesker, der havde haft råd til med meget store fradrag at indbetale på private pensionsordninger, hvorefter man så efter topskatten var blevet sat betydeligt ned, så kunne få de penge ud til den væsentlig lavere beskatning.
Det synes selv Venstre og Konservative var lidt for flot, og derfor indførte man udligningsskatten.
Det var en utilsigtet gevinst, kaldte man det dengang, da man fremsatte loven.
Så som sagt ønsker vi en opdeling.
Vi er for forslaget om forhøjelse af børneopsparingens beløbsgrænse, men imod at forlænge boligjobordningen og ophæve beskatningen af fri telefoni og internet og imod afskaffelsen af udligningsskatten.
Og tak, formand, for den ekstra taletid for at nå igennem et omfattende lovforslag.