Pernille Skipper (EL), 2021-04-15:
Tusind tak for debatten, også til alle, der har været heroppe indtil videre.
Som flere har bemærket, er det kun 4 måneder siden, vi havde den årlige ligestillingsredegørelse sidst, og når jeg generelt har den indstilling, at man ikke kan få for mange af dem, er jeg nok lidt modsat Dansk Folkepartis ordfører.
Det kan være, at min glæde ved at være her kan opveje ordførerens træthed.
Jeg vil grundlæggende sige, at vi stadig væk er et sted, hvor der er rigtig meget behov for handling på ligestillingsområdet, men jeg er også ligestillingsoptimist i en grad, som jeg i hvert fald ikke har været det i mange år.
De seneste år er der taget rigtig mange gode initiativer på ligestillingsområdet politisk herindefra, og mange af dem er også gengivet i regeringens redegørelse om perspektiv- og handlingsplanen.
Jeg synes faktisk, det er værd også at få nævnt, at vi i løbet af den her regeringsperiode har taget flere historiske skridt:
En samtykkelov på voldtægtsområdet er en kæmpe ligestillingssejr.
Det er en kæmpe ligestillingssejr, som betyder, at unge mennesker begynder at tale med hinanden om, hvad samtykke er, og hvordan man opfører sig over for hinanden, på en helt anden måde, end man har gjort i meget, meget lang tid – og slet ikke som man gjorde, da jeg var teenager.
Der er barselsfonden for selvstændige, som SF's ordfører også nævnte.
Vi har i politiaftalen opskaleret indsatsen og lavet særlige enheder, der skal kigge på digitale krænkelser.
Vi har sikret penge til Bydelsmødrene, som laver ligestillingspolitisk arbejde på gulvet for nogle af de mest udsatte kvinder i det her samfund.
Vi skal have oprettet et krisecenter for dobbeltminoriteter, altså mennesker, som både er lgbtq-personer og samtidig har en religiøs eller etnisk minoritetsbaggrund, som gør, at de oplever et kæmpe dobbeltpres.
Det er også en indsats for en lille gruppe, men en fantastisk vigtig sejr.
Og listen kan være længere; det har jeg slet ikke tid til at komme ind på, for vi skal også over til de ting, vi skal gøre bedre.
Men jeg synes faktisk, at det er rigtig, rigtig vigtigt.
Ligestillingen generelt står jo meget klarere på samfundsdebattens lystavle, end den har gjort i mange år.
Og 8. marts, her for nylig, var en af mange 8. marts-dage, jeg har haft som ligestillingsordfører i Folketinget, og i år var nok første gang, at der ikke var en eneste journalist, der spurgte mig, om vi overhovedet havde noget at kæmpe for længere.
I årene før det – da jeg blev valgt ind for de her 9-10 år siden – var det, man skulle snakke om 8. marts, om der var et ligestillingsproblem: Er der overhovedet noget, og har I ikke sejret ad helvede til ...
Uh, det ved jeg ikke om jeg må sige.
Nej, det må jeg ikke, undskyld.
Nå, men så giver vendingen ikke mening længere.
Nå, det er også lige meget.
Ved du hvad, jeg tror, alle har fanget den alligevel.
Der var ingen, der spurgte til det længere, for nu er vi faktisk kommet til et sted, hvor der pludselig er en bred anerkendelse af, at vi har ligestillingsproblemer, som kræver noget handling af os alle sammen, og som kræver kulturelle og strukturelle forandringer, og det er vel den største sejr af dem alle, at vi står et sted, hvor vi kan drive ligestillingen fremad, og vi kan forbedre ikke bare rettighederne på papiret, men også mulighederne i virkelighedens verden for køns- og etniske og seksuelle minoriteter osv. i vores samfund.
Der er jo ikke nogen tvivl om, at en del af den succes, man kan sige har drevet ligestillingsdebatten, er drevet af en global metoobevægelse af kvinder, som begynder at fortælle historier og fortællinger om, hvad de oplever, hvor mange af os måske har gået og tænkt, at det bare var noget, vi måtte leve med, og at det var noget, man måtte acceptere, og pludselig er det blevet noget, man siger højt.
Der er mange flere kvinder, der snakker om det, senest om utryghed i nattelivet og det at gå alene hjem og være bange for det.
Men der er ikke bare mange flere kvinder, der snakker, men der er også mange flere mænd, der lytter, og det er også en af grundene til, at vi er kommet så langt, og det er jo fuldstændig en forudsætning for, at det ikke bare bliver ved diskussionen, men at der også er handling.
Så jeg er meget håbefuld for fremtiden.