Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2019-04-30:
I SF synes vi, det er vigtigt at have en diskonteringsrente, fordi det også er vigtigt at have en ansvarlighed over for fremtidige generationer; de projekter, som vi sætter i søen, skal også fungere økonomisk ansvarligt.
Jeg vil bare sige, at det altså ikke er vores største problem i dag.
Vores største problem i dag er, at vi har en økonomisk skole og en kalkulationsrente og andre ting, som i den grad spænder ben for, at vi så hurtigt som muligt – hvad vi også bliver nødt til – kan få igangsat de grønne investeringer, der skal til.
Nu startede vi med at høre finansministeren, der sagde, at vi ikke skulle ligge under for tallenes diktatur.
Det udtryk har jeg tænkt mig at holde fast i, fordi jeg tror, at mange af mine kolleger herinde mange gange har oplevet, at der er alt muligt, vi ikke kan gøre, fordi det er for dyrt.
Det er simpelt hen for dyrt; der er ikke plads i råderummet osv. osv.
Det er altid okay at have en diskussion om, hvordan vi prioriterer de midler, vi har, men når noget er blevet ændret så mange gange, som kalkulationsrenten er, som diskonteringsrenten er, så er den jo tydeligvis ikke hugget i granit.
Den blev ændret i 1990, i 1999, i 2009 og i 2013.
Og ser vi på den lange bane, hvor den nu er nede på 2 pct., i forhold til tidligere, hvor den lå på 6 pct., er der jo en verden til forskel på, om noget er en god forretning eller ej.
Vindmølleeventyret er en elendig forretning, hvis man kigger på det med en rente på 6 pct., og en rigtig god forretning, hvis man kigger på det med en rente på 3 pct.
Og derfor er det afgørende.
Jeg hører tit finansministeren prøve at underspille, hvilken betydning regnemodeller osv. i Finansministeriet har for den politik, vi fører.
For vi kan jo bare beslutte, hvad vi selv gerne vil.
Men samtidig bliver vi jo ofte mødt med de argumenter, at det ikke kan betale sig, eller at det er meget dyrt, eller at Finansministeriets regnemodeller siger det ene og det andet.
Det er jo ikke Finansministeriet skyld; det er vores alle sammens skyld, kan man sige, at vi i den grad er blevet slaver af nogle regnemodeller og en måde at beregne noget på i forhold til at sige: Er det her vigtigt nok for os?
Men det er jo også vigtigt, at vi har nogle modeller, der står på et solidt grundlag.
Og derfor synes jeg også, at argumentet om, at vi skulle ligge på det perfekte, objektive, optimale niveau lige nu, ikke holder.
Det står altså ikke krystalklart for mig, at det skulle være det niveau, vi er på nu, når vismændene anbefaler noget andet, når Europa-Kommissionen anbefaler noget, og når vi har sat renten ned igennem årene.
Det står ikke krystalklart for mig, at vi skulle være på det endelige niveau nu, heller ikke når vi igen og igen får at vide af de selv samme økonomer: I må ikke lægge det her ansvar over på os; det er et etisk spørgsmål i forhold til fremtidige generationer; det er et politisk spørgsmål; det er noget, som i høj grad også skal besluttes i Folketinget.
Men jeg synes, at det gode, der er kommet ud af debatten i dag, netop er, at der har været så stærkt et ønske fra regeringen og også fra partiet Venstre om, at vi ikke skal tale så meget om, hvorvidt noget er for dyrt eller ej, når det kommer til klimaet; så skal vi tale om, hvorvidt vi prioriterer det nok eller ej.
Og jeg hæftede mig specielt ved en sætning i Alternativets beslutningsforslag, hvor der jo står, at nogle af de konsekvenser af klimaforandringerne, vi ser nu, er irreversible; det er tab af biodiversitet, af dyr og arter, som aldrig kommer igen, og derfor kan man slet ikke beregne økonomisk, hvilke tab der er tale om.
Altså, det giver simpelt hen ikke nogen mening.
Derfor håber jeg også, at vi specielt efter et folketingsvalg kan få sat gang i den grønne omstilling, for når finansministeren siger heroppefra, at vi i Danmark har en energipolitik, der er rigtig grøn og god og førende, så er det jo rigtigt nok.
Men når man ser på vores CO 2 -aftryk
, har vi stort set ikke gjort noget som helst i Danmark de sidste 4 år.
Hvis man tager import og shipping med, jamen så har vi ikke rykket nogen steder, overhovedet.
Og derfor er Danmark ikke førende på den grønne dagsorden, og derfor skal der rigtig meget til, også fordi det alene i økonomiske termer bliver dyrere, jo længere vi venter.
I Sternrapporten, som godt nok er nogle år gammel, men alligevel afgørende i forhold til ekspertisen på det her område, siger man jo, at det måske koster omkring 1 pct. af bnp at gøre noget for at nå vores målsætninger, men at det koster 5-10-15 pct. af vores bnp ikke at gøre noget.
Så alene af økonomiske årsager bliver vi nødt til at sætte fart på den grønne omstilling.