Victoria Velasquez (EL), 2022-11-29:
Kære medlemmer af Folketinget, i de her dage ser vi ind i, at de mennesker, der søger om julehjælp, endnu en gang kommer til at være med til at slå triste rekorder.
De stigende priser betyder, at selv mennesker i arbejde er hårdt ramt.
Det står ekstra slemt til, hvis man er nogle af dem, som uforskyldt er endt på kontanthjælp og virkelig ikke har særlig mange penge at gøre godt med.
Jeg talte med Mødrehjælpen om ansøgningerne til julehjælpen, og de kan se en forskel, hvis man alene ser på i år, i forhold til hvordan ansøgningerne har været sidste år og de andre år.
Tidligere har det, som har fyldt i de ansøgninger, været, at barnet ikke skal føle sig uden for fællesskabet, men skal have en julegave, så man, når man mødes med legekammeraterne efter julen, også i den runde kan fortælle, at man har fået en julegave, og hvad man har fået.
Det handler meget om, at man ikke skal føle sig udenfor, men have mulighed for at være en del af fællesskabet på samme måde som de andre.
Men nu har ansøgningerne mere karakter af nogle helt grundlæggende behov.
Behovet for at få mad på bordet går igen og er noget af det, der fylder i juleansøgningerne sammenlignet med de andre år.
Altså, vi taler om at have råd til mad.
Prøv lige at lukke øjnene og forestille jer, hvordan det er at stå i den her situation.
Vi har hørt beretninger om forældre, som ikke spiser aftensmad sammen med deres børn, netop fordi det er svært at få økonomien til at hænge sammen.
Det burde ikke være sådan.
En enlig mor fortalte mig om, hvordan hun føler en enorm afmagt.
Jeg kan dårlig nok få enderne til at mødes til trods for det midlertidige børnetilskud, sagde hun til mig, på grund af de stigende priser.
Hvad skal jeg gøre nu?
Vi bliver mange, der må gå fra hus og hjem.
Og hun er ikke den eneste.
Jeg talte med en socialrådgiver, der hver eneste dag taler med familier, som er rigtig hårdt pressede på økonomien, og selve den dag, jeg talte med hende, havde hun talt med tre, som simpelt hen stod og boksede med huslejen.
Den ene var en enlig mor, der var sat ud af sin lejlighed.
En anden forælder havde heller ikke råd til at blive boende længere i samme kommune, som er det område, som faren bor i.
Og så rejser spørgsmålene sig.
Skal barnet flytte institution?
Hvad med legekammeraterne og rigtig mange andre ting?
Der mener jeg, det er fuldstændig uforsvarligt som folkevalgt at stille de forældre og de børn i den situation.
Det er ikke kun de konkrete mennesker, som jeg har talt med, som bliver ramt.
Det er heller ikke kun den konkrete socialrådgiver, som desværre ser, at det her er et generelt problem.
Over 20 fagforeninger og organisationer har sendt os alle sammen et brev, hvori der står – og jeg citerer: Hver eneste dag møder vi familier, der er så hårdt presset af inflationen, at de er desperate.
Situationen er dybt bekymrende og fordrer mere end akutte hjælpepakker.
Der er også brug for vedvarende og strukturelle indsatser, hvis vi skal sikre børnene et liv uden fattigdom.
Så derfor håber vi inderligt, at I som minimum vil holde fast i kontanthjælpsaftalen.
Det er beskeden fra HK, 3F, FOA, Red Barnet, Mødrehjælpen, socialrådgiverne, pædagogerne, lærerne og mange flere.
Det er flere af dem, som til daglig konkret har med børnene at gøre.
Der kommer ikke nogen akuthjælp lige foreløbig, og hvis vi ikke stemmer det her lovforslag igennem, vil vi se ind i en situation, hvor der direkte bliver taget penge væk fra nogle af de fattigste børnefamilier midt i en desperat situation, hvor økonomien rækker meget kortere end før.
Vi har en aftale.
Vi har lovgivningen på vores side.
Der er intet til hinder for, at vi selvfølgelig kan holde hånden under de tusindvis af børnefamilier.
Så helt ærligt synes jeg, at vi skal lægge alt det spin og udenomssnak til side og lade være med at fjerne fokus fra det, det rent faktisk gælder om, og det er selvfølgelig at sikre økonomisk tryghed for de her børn.
Jeg håber – og det håber jeg selvfølgelig et eller andet sted også kommer til at ske – at Socialdemokratiet faktisk vil rejse sig op på stolene og hjælpe med, at endnu flere burde bakke op om det her forslag, at vi netop sørger for, at intet barn i Danmark skal vokse op i fattigdom, og at det ikke er noget, der skal være til forhandling.
I stedet for må jeg indrømme, at jeg synes, det er ret vildt at opleve, at man fra Socialdemokratiets side bruger så meget energi på at prøve at putte grus i maskineriet, og det har været fra dag et af.
Man taler om, at vi ikke kan fremsætte lovforslaget, og man prøver hele tiden på forskellig vis at forhindre, at det her skulle komme til at ske, og nu til sidst holder man fast i den her bortforklaring om et forretningsministerium, selv om Socialdemokratiet udmærket kender til tredelingen af magten og udmærket ved, at vi selvfølgelig er hævet her i Folketinget, og at vi i Folketinget er dem, der lovgiver.
Og det siger man, selv om ministeriet jo selvfølgelig vil sikre, at det kommer til at blive udført korrekt, sådan at Udbetaling Danmark kan fortsætte med de her udbetalinger.
Det ved Socialdemokratiet godt, og Socialdemokratiet kan godt vælge at stemme for lovforslaget og overholde den aftale, som de har indgået; selvfølgelig kan de det.
Det er Folketinget, der vedtager love.
Det er ikke regeringen, der stemmer i Folketinget.
Det er Folketingets partier.
Derfor synes jeg simpelt hen, det er en omgang vrøvl og spin, man forsøger at gemme sig bag.