Mette Frederiksen (S), 2024-05-29:
Der er en fantastisk scene i »Blinkende lygter«, filmen om de fire venner Torkild, Peter, Stefan og Arne, der er på flugt efter et røveri.
De ender i en forladt og faldefærdig gammel restaurant uden for Fredericia.
Den ene af vennerne, Peter, er såret og afhængig af kokain, men fordi han har kontaktet en pusher her i København og dermed risikerer at afsløre deres gemmested, låser Torkild og Arne ham inde i et kølerum.
Han råber ret febrilsk: Luk mig ud.
Men i stedet for at lukke ham ud kalder de på egnens læge, Carl.
Det er ham, der bliver spillet af Frits Helmuth; jeg tænker, at mange her i salen godt kan huske ham.
Han tilser Peter og konstaterer, at han bare skal have noget mad, noget vand og salt og en flaske snaps.
Stefan er lidt skeptisk – I ved, Stefan er ham med den irriterende kæreste, der godt kan lide at puste æg – og han spørger, om Carl nu er sikker på den behandling.
Er du læge? spørger Carl og nedstirrer Stefan, der sådan lidt betuttet må svare nej, hvortil Carl så tørt konstaterer: Så gør, som jeg siger.
Læger er jo portrætteret i mange forskellige roller i film, nogle lidt mere flatterende end andre, men nok oftest som helte.
For heldigvis er Carl fra »Blinkende lygter« i hvert fald ikke så repræsentativ.
Hver især har vi jo i Danmark vores egen læge.
Eller har vi nu også det?
På papiret er svaret ja, men som med så meget andet ser virkeligheden anderledes ud.
Tag f.eks. Lolland.
Mange af jer, der bor på Lolland, har haft nogle af de allerhårdeste job i vores samfund.
I har knoklet igennem, og helbredet er ikke altid helt så godt.
Alligevel er der mange lægeklinikker på Lolland, der har lukket for tilgang.
Groft sagt, og det er groft, kan man sige, at der, hvor der er flest danskere, der er syge, er der også færrest læger.
Det burde jo være lige omvendt.
Og det her er en ulighed, der er grundlæggende og helt og aldeles uretfærdig.
For alle danskere har jo brug for deres egen læge, også dem, der bor på Lolland.
Det er godt, at vi her i Folketinget har fokus på at uddanne flere læger i almen medicin.
Først kom lægeuddannelsen til Aalborg.
Det er gået godt, og som noget nyt sker det nu også i Esbjerg, hvor den nye uddannelse i medicin det første år fik 1.389 ansøgere til 32 pladser.
Og i store dele af Danmark kan vi se et nyt samarbejde, der bobler frem.
Især yngre læger går nu sammen med kolleger i stedet for at være alene i deres egen praksis.
Nogle steder er det faktisk sågar lykkedes at vende udviklingen.
Det gælder bl.a. i Thisted.
Det er bare ikke nok.
For allerede i dag er der ca. 300.000 danskere, der lider af diabetes.
Det er rigtig mange mennesker.
Det er en kronisk sygdom.
Den giver en ret stor risiko for skader i blodkar og sygdomme i nyrer, øjne og fødder.
Og diabetes er en af de folkesygdomme, som flere og flere danskere vil blive ramt af, i takt med at vi lever længere.
Samtidig rammes hver tredje af os på et tidspunkt af psykisk sygdom, og andelen af børn, der får stillet en psykiatrisk diagnose, går kun én vej, og det er op.
I mange år har vi investeret i den højt specialiserede behandling
på landets sygehuse
Det er godt.
Se bare på jeres egne familier.
I dag er der mange flere, der overlever kræft og andre alvorlige sygdomme.
Den hurtige og professionelle behandling på sygehusene skal vi holde fast i, og den skal udvikles, men mange kronikere og mange ældre mennesker kan få mere livskvalitet, hvis vi kan undgå de mange hospitalsindlæggelser, og her skal lægerne spille en afgørende rolle i forhold til hurtig opsporing, udredning, bedre sammenhæng mellem sygehuset, genoptræning, rehabilitering og behandling i hverdagen, måske endda derhjemme.