Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-05-18:
Tak for det, formand.
Indledningsvis vil jeg gerne takke erhvervs- og vækstministeren for redegørelsen.
Som ordfører for et sammenhængende Danmark hos Alternativet har jeg set frem til dagens redegørelse, da vi også havde en god debat sidste år.
Lad mig starte med at rose regeringen for at tage en række initiativer til gavn for de danske landdistrikter.
Det er godt gået.
Vi kunne dog stadig ønske os en mere ambitiøs og helhedsorienteret politik.
Kommunalreformen ramte Danmark hårdt, som hr. Henning Hyllested også nævnte tidligere.
Den skubbede en bølge af centraliseringer i gang, og det kom til at gavne de store byer, mens de mindre byer oplevede, at deres skoler og institutioner lukkede, folk flyttede væk, og arbejdspladser forsvandt.
Det er afgørende, at vi fortsat snakker om det her, for konsekvensen af kommunalreformen og centraliseringen har også været et tab af demokrati, tab af inddragelse, øget politikerlede og skævvridning af Danmark på grund af et for stort fokus på København og de store byer.
Så jeg er helt enig med mine kolleger i, at vi skal have et større fokus på mere decentralisering, på flere uddannelser, der flyttes ud i landdistrikterne og på øerne, ja, vi skal helt droppe besparelserne på uddannelser.
Vi skal øge og fuldt udføre den trafikale ligestilling, og jeg deler faktisk også bekymringerne fra Socialdemokratiets side, hvad angår topskattelettelser og nedsættelse af arveafgiften, og hvad det vil gøre, ikke kun for skævvridning af Danmark, men for ligheden i vores land.
Så vil jeg gerne folde fortællingen om de danske landdistrikter ud.
I Danmark er vi, som Venstres ordfører også nævnte, afhængige af hinanden på tværs af land og by.
Først og fremmest mener jeg, det er vigtigt, at vi fortsætter med at fokusere på landdistrikternes mange muligheder og potentialer, og her giver jeg fru Mette Hjermind Dencker ret.
Alternativets optik er, at vi retter fokus på naturoplevelser, på økologisk fødevareproduktion, på kultur, på stærke forpligtende fællesskaber, på muligheder for det danske familieliv, muligheder for den grønne omstilling og muligheder for iværksætteri.
For Alternativet rummer landdistrikterne, øerne og landsbyerne en helt enestående mulighed for at lære, hvordan vi tænker helt nyt i at leve, bo og arbejde.
Derfor vil jeg også gerne rose Udvalget for levedygtige landsbyer, for det har været rigtig positivt at følge.
Vi er meget begejstrede for de 17 gode og progressive anbefalinger, og det gælder fra den første anbefaling, der med et helikopterperspektiv fokuserer på kommunernes forpligtelse til at foretage en strategisk planlægning for sine landsbyer og landområder, til den borgernære anbefaling nr. 16 om, at der skal være tættere dialog og samarbejde mellem kommune og lokalsamfund.
I Alternativet lægger vi stor vægt på lokale løsninger og fællesskaber, for vi ved, at borgerne engagerer sig, når de er en del af et fællesskab.
Vi ser i dag mange gode tiltag, hvor civilsamfundet, lokalråd, kulturliv, ildsjæle og organisationer organiserer sig sammen med kommunen og tager hånd om de lokale udfordringer.
Det vil vi gerne bakke op om.
I redegørelsen står der også, at det ikke giver mening at tale om ét udfordringsbillede for landdistrikterne, og det er vi også meget enige i i Alternativet, og vi ser det som et spørgsmål om, at landsbyerne skal sættes fri.
Det betyder, at vi ser en mere ambitiøs politik som et spørgsmål om i højere grad at undersøge nye muligheder, hvor vi mener, at vi sammen i fællesskab opretter eksperimentale zone i alle kommuner, hvor man kan opnå dispensation fra gældende regler og udfordre vanetænkning.
I redegørelsen kan vi desuden læse, at et områdes demografiske profil har betydning for områdets muligheder for vækst og udvikling.
Den er bl.a. afgørende for udbuddet af arbejdskraft og påvirker efterspørgslen på offentlig service og derved den nationale og kommunale økonomi.
Det har DF's ordfører også lagt vægt på.
I Alternativet ønsker vi også vækst, men det skal være en vækst, der tager hensyn til sammenhængen mellem økonomi, sociale relationer, natur og miljø.
I Alternativet mener vi, vi skal have bedre blik for erhvervsmæssige muligheder i de grønne virksomheder, og vi tror på, at de danske landområder har en meget vigtig rolle i den grønne økonomi.
Vi er som sådan ikke interesseret i at nedprioritere landbruget, men vi ser helt sikkert, at fremtidens vækst og jobskabelse i landbruget sker i den økologiske omlægning.
Vi er helt overbeviste om, at en omlægning til økologi vil understøtte og styrke udviklingen.
Jeg vil gerne vende tilbage til forpligtende fællesskaber.
I Danmark har vi ikke haft samme borgerrettighedsbevægelse som i USA, men jeg mener faktisk, at det er på høje tid, at den venlige revolution, den civile ulydighed og modstanden mod status quo bliver forenet på tværs af land og by og på tværs af kulturer og hudfarver for at skabe et lige Danmark med lige muligheder og meningsfulde liv for alle, uanset hvor i landet man bor.
I byerne lever vi i interessefællesskaber.
Vi omgiver os med dem, der ligner os selv, har samme uddannelsesniveau, har samme interesser, samme værdier, samme sociale status, men det betyder også, at vi lever mere og mere opdelt og adskilt.
I landsbyerne er det omvendt.
Her er det nødvendigt, at borgerne lever sammen i forskelligartede fællesskaber, også mange steder fordi der simpelt hen er færre valgmuligheder.
I de små lokalsamfund på landet går akademikernes børn derfor i skole med de ufaglærtes børn, ligesom de også går sammen til idræt og danner fællesskaber i forsamlingshusene.
Det er landsbyernes styrke.
Friheden i at være tæt på naturen og solidariteten i de forpligtende fællesskaber tilsammen repræsenterer en unik værdi, som byerne ikke kan tilbyde.
Ligesom vi i Alternativet har startet samtalen om det næste Danmark med 38 forslag fyldt med radikalitet, demokratisk og samfundsmæssig fornyelse, er kernen i disse visioner også frihed og fællesskab.
Men for nogle kan det være svært at skille sig ud fra fællesskabet i landsbyen eller i byerne uden at blive isoleret.
Således var jeg i Vollsmose forleden og hørte en pæredansk hvid mand fortælle, hvordan han føler sig mere velkommen og inkluderet i Vollsmoses interkulturelle miljøer end i den jyske landsby, han er opvokset i, som han oplevede var langt mere hæmmet af social kontrol og lavt til loftet, end hvad netop områder som Vollsmose bliver gjort til i debatten.
Fordomme og antagelser fylder for meget i vores land, om end vi er rigtig gode til at mene, at vores moralske kompas er i verdensklasse.
Samtalen om et nyt vi bliver dermed svært at fastholde, og jeg oplever en udmattelse hos mange indvandrere og danskere med minoritetsbaggrund, fordi der indirekte bliver talt utrolig meget om farve i Danmark, uanset om det er begreberne parallelsamfund, såkaldte ghettoer, bander, ikkevestlige anden-, tredje-, fjerdegenerationsmuslimer, nydanskere – listen er lang.
Tankesættet er, at hvis bare dem med anden etnisk baggrund end dansk ville indpasse sig, så ville alt være godt.
Det bliver gennem medierne, politikere og meningsdannere dagligt foreviget i de hvide danskeres sind, mens alene ordene hvid og privilegier har meget svært ved at blive tålt af de selv samme mennesker, og det er på tide, at vi ændrer på det i fællesskab.
For vi har noget, der er langt stærkere end den snævre landsbymentalitet, hvor forskellighed bliver gjort til et problem og fremmede skaber frygt.
Vi har Grundtvig og folkeoplysning.
Vi har landets højskolebevægelse, hvor solidaritet og medborgerskabet i forpligtende fællesskaber og i kollektiv identitet var og er grundpiller, og netop disse egenskaber i landsbyernes sammenhængskraft kan vi bruge i resten af landet for at omfavne mangfoldigheden og udvikle os sammen.
F.eks. var folkehøjskolen Highlander Folk School i Tennessee arnestedet for borgerrettighedsbevægelsen i USA, og skolen, som stadig arbejder med social retfærdighed, har trænet og uddannet borgerrettighedsforkæmpere som Rosa Parks og Martin Luther King Jr., men hvad de fleste ikke ved, er, at en af grundlæggerne af denne folkehøjskole var i Danmark årene før, og ud over at have lært at cykle lærte han grundtvigianske værdier og tog dem med hjem og grundlagde og startede med de tankesæt den aktivisme, som senere gav os Martin Luther King Jr. og »I have a dream« fra 1963. Ligesom det er et faktum, at flere kvinder i bestyrelserne giver virksomhederne bedre bundlinjer, så giver mangfoldighed stærkere forskningsresultater, klogere arbejdsmiljøer og ja, og også flere penge på bundlinjen.
Men det kræver naturligvis, at medarbejdere eller i vores tilfælde det danske samfund, borgerne, brune som hvide, anerkender potentialet i mangfoldighed og accepterer, at forskellighed er en styrke.
Aktivist og forfatter Audre Lorde sagde: Det er ikke vores forskelle, der deler os.
Det er vores manglende evner til at anerkende, acceptere og fejre disse forskelle.
Derfor har vi lige nu brug for at sige ja til mangfoldighed og definere et nyt vi, der favner os alle på landet, på øerne og i byen – et nyt vi, som forløser landsbyernes potentiale i at møde hinanden i aktivt medborgerskab, foreningsliv og nye fællesskaber, såvel som kravene fra den amerikanske borgerrettighedsbevægelse om lighed og frihed til meningsfulde liv for minoriteterne i Danmark.
Det skal være ordene.