Rune Lund (EL), 2019-04-30:
Jeg kan så starte med at sige til hr. Jacob Jensen, at det jo var ment som et eksempel på noget, som må betegnes som et temmelig centralt nøgletal, som bliver diskuteret meget, også i den her sal.
Det her beslutningsforslag er jo opstået i forlængelse af et tidligere forslag fra SF, som vi jo også, da det blev fremsat, syntes var noget ukonkret; som vi ikke syntes var skruet sammen på den rigtige måde.
Og efterfølgende har vi jo haft en rigtig god dialog med SF og fru Lisbeth Bech Poulsen, hvor vi sammen har diskuteret, hvad det er, vi oplever som udfordringerne her i Folketinget, når der bliver fremlagt aftaler, udspil eller andet fra regeringens side, altså fra den udøvende magts til side.
En af de helt store udfordringer, altså det, som vi oplever som en af de største udfordringer, er, at det ved centrale aftaler – ikke mindst økonomiaftalerne, som bliver lavet med kommunerne, altid lige før sommerferien – ikke fremgår meget tydeligt, hvad aftalen betyder samlet set, altså hvor meget mere der bliver tilført til at forbedre velfærden, ikke mindst i forhold til, hvor meget mere der er behov for i forhold til det stigende antal ældre og unge, som vi ser i øjeblikket, altså i forhold til det demografiske træk; altså om der overhovedet er penge nok til at opretholde det samme serviceniveau, i takt med at vi bliver flere unge og ældre i samfundet.
Sådan en helt central oplysning fremgår ikke af en kommuneaftale mellem regeringen og KL eller af den aftale, som bliver lavet mellem regeringen og Danske Regioner i forhold til regionerne, herunder sundhedsområdet.
Det har vi absolut brug for, fordi det talmateriale, der foreligger, når aftalen bliver indgået, ganske enkelt er håbløst, og der går alt for lang tid, inden vi får de helt centrale nøgletal.
Dem får vi først, når vi pr. standard – det gør Enhedslisten altid – stiller en række spørgsmål til fordelingsvirkninger, til, hvem der får noget ud af det, til, hvad væksten i det offentlige forbrug er i procent, i absolutte tal og i forhold til prisniveauet for det nye år osv. osv.
Og det er tal, som sådan set bare burde ligge der, for at vi får en ordentlig debat, men de eksisterer ikke.
Et andet eksempel er jo helt tydeligt finanslovsaftalen.
Det var meget tydeligt med finanslovsaftalen for 2019, hvor det, som jeg nævnte, er fuldstændig absurd, at det lykkedes regeringen at spinne hele morgenfladen i medierne i Danmark ved at sige, at det er en gaveregn, at det bare er supermange penge til velfærd, når der ikke engang er nok penge til at dække det demografiske træk; når der ikke engang er nok penge til at sikre, at når vi får et stigende antal ældre og unge, kan serviceniveauet fastholdes.
Og det er en mulighed for regeringen til at lave spin, hvilket er uacceptabelt og ødelæggende for en demokratisk debat.
Det er, hvad den direkte udgift er, altså hvad forslaget koster; hvad det koster efter det, der hedder tilbageløb; og hvad det koster, når man har indregnet de såkaldte adfærdseffekter.
Vi mener sådan set, det burde være standard, at man altid leverer tallene på de tre parametre.
Så bør der være fordelingseffekter.
Altså, hvem får noget ud af lovforslaget, hvis man sænker skatten på luksusbiler, eller hvis man vælger at ændre nogle skatteregler?
Hvem er det så, der får gavn af det?
Og man deler det op på deciler, altså deler befolkningsgruppen op i intervaller på 10 pct. – i forhold til de 10 pct., der tjener mindst, de 10 pct., der tjener næstmindst, osv. osv. op til de 10 pct., der tjener mest, og faktisk også den sidste percentil, altså den ene procent.
Altså, det er standardoplysninger, som vi spørger ind til, når der kommer udspil, og som vi sådan set mener burde ligge der, når der er tale om store udspil.
For det handler jo om, at vi også skal kunne tage en politisk diskussion om, hvad fordelingsvirkningen er af de forslag, der bliver lagt frem.
Det tredje, som også er væsentligt at kigge på, er familietypeberegninger.
Der synes jeg egentlig, det er en meget fin tilkendegivelse af finansministeren i dag, at det er et af de områder, som finansministeren i hvert fald synes der skal være lidt mere tydelighed omkring, altså hvad det er, der ligger til grund for de familietypeberegninger, der bliver brugt.
Det var jo helt absurd, at statsministeren, da han i august 2017 fremlagde regeringens forslag til en skattereform, gik ud og sagde, at HK'eren fik meget mere ud af det her end direktøren, hvorefter det selvfølgelig viste sig at være fuldstændig absurd forkert.
Men, altså
, det var jo en spinøvelse, som statsministeren prøvede at gå ud med, fordi man havde brugt nogle fuldstændig vanvittige måder at regne ud på, hvem der fik gavn af forslaget, og hvem der ikke fik gavn af forslaget.
Så der handler det i virkeligheden både om, at man laver nogle standardiserede familietypeberegninger, som man bruger, så vi kan sammenligne forslag på tværs, men det handler selvfølgelig også om det, som finansministeren siger, nemlig at kigge på lidt åbenhed om, hvad der ligger til grund.
Så det her er et forslag, og hvis ikke man kan stemme for det, må vi tage det videre i udvalget og tage den derfra.