Carolina Magdalene Maier (ALT), 2018-10-09:
Nej, jeg er ikke enig i det sidste, altså at det kan være nødvendigt at tage det her værktøj op af værktøjskassen, Men jeg er enig i, at vi selvfølgelig også som samfund har en forpligtelse til at sikre, var jeg ved at sige, eller sørge for, at forældre ikke skader deres børn.
Det er så voldsomt at sige »skader deres børn«, men jeg forstår, hvad ordføreren mener.
Men så længe der er andre værktøjer, vi kan gribe til, som ikke er bundet op på tvang, skal vi gøre det, og det var det, jeg prøvede at sige at der jo er.
Vi kan vælge at investere massivt.
Tænk, det kan være, det koster flere penge, who knows, men det kan også være, at det er en løsning, som netop ikke involverer tvang, og som faktisk skaber de resultater, vi vil.
For der er jo en masse andre elementer i det her.
Hvordan vil de her familier møde systemet, når de bliver mødt med den mistillid, der er i det her lovforslag?
Så jo, jeg er enig i, at vi skal passe på vores børn, men vi skal ikke tvinge vores borgere.
Tak for det.
Vi er fuldstændig enige i intentionerne i det her lovforslag, nemlig at børn skal have de bedste forudsætninger for at klare sig godt videre i livet.
Vi ved også godt, at forskningen viser, at det er sundt for de fleste børn at gå i vuggestue og gå i daginstitution i forhold til, hvordan de klarer sig, når de skal videre i livet i deres uddannelse.
Men løsningerne er ikke de rigtige.
Tvang kan aldrig blive en løsning, og det her er tvang.
Det her er et spørgsmål om frihed – frihed til at vælge for sig selv og for sine børn.
Det er et spørgsmål om, at staten ikke skal bestemme, om ens barn skal gå i vuggestue eller ej, og på den måde bliver det her igen – og vi har været der før, og vi kommer der sikkert igen – en grundlæggende diskussion om, hvad der kommer først, de liberale frihedsrettigheder, retten til at vælge sit eget liv, så længe, kan man sige, det ikke skader andre, så længe andre har den samme frihed, over for nogle politiske ideologier og et målet helliger midlet-perspektiv eller standpunkt.
Jeg synes, vi har hørt det flere gange i debatten i dag, nemlig at målet helliger midlet, og der skal vi bare for det første spørge os selv, om det er det, vi ønsker.
Hvis vi kommer med det standpunkt, hver gang frihedsrettighederne er i spil, har vi ikke nogen frihedsrettigheder tilbage, for i min optik og i vores optik i Alternativet ligger frihedsrettighederne nede under de politiske løsninger, de politiske ideologier.
Dermed ikke sagt, at der ikke er udfordringer, vi skal løse, men som hr. Jakob Sølvhøj også var inde på i sin ordførertale, er der masser af muligheder: Vi kan investere massivt i sundhedsplejerskernes opsøgende arbejde, i sundhedsplejerskernes indsats hjemme hos familierne for at få familierne til at vælge den her vuggestue.
Forestil jer at komme som sundhedsplejerske med et fantastisk tilbud til de her familier, hvor man også kommer og viser forskningen, der netop kan fortælle de her familier, hvor godt det faktisk er, hvis de sender deres børn i en vuggestue.
Det må være de få, der, når man blotlægger for dem, hvor fantastiske fordele det har, at ens barn går i vuggestue, vælger at sige: Nej, det vil jeg ikke.
Så vi kan gøre så meget i forhold til det opsøgende arbejde, hvis vi vil, og derfor er jeg enig i, at det her er et rigtig ærgerligt lovforslag, for det bliver symbolpolitik, mere end det bliver reelle løsninger.
Vi kan også se det af høringssvarene.
Jeg tror, det er sjældent, vi har set et lovforslag med så massiv modstand i høringssvarene.
Det er sjældent, vi har set, at man alligevel opretholder et lovforslag, selv om så mange høringssvar taler decideret imod det.
Som jeg også nævnte tidligere i mit spørgsmål, er der socialt udsatte børn uden for de socialt udsatte boligområder, og hvad med dem?
Hvorfor laver vi et lovforslag, som er møntet på folkeregisteradresser og ikke på reelle faglige, pædagogiske behov?
Det ville da være børnenes tarv at tage hensyn til det.
Og ja tak til et tilbud, siger vi fra Alternativets side, men det skal være frivilligt.
En sidste lille bemærkning herfra, som jeg kom til at tænke på, da jeg læste lovforslaget igennem, er, at det her er et obligatorisk læringstilbud, det er et obligatorisk læringstilbud.
Hvordan kan de to ting passe sammen?
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Det giver jo ingen mening, for det er to modsætninger.
Et eller andet sted i den her proces er der nogen, der ikke har tænkt over, at man kan altså ikke gøre noget obligatorisk, samtidig med at man kalder det et tilbud.
Så man skulle kalde det obligatorisk læringstvang f.eks., eller hvad ved jeg, det må regeringen selv om.