Jens Henrik Thulesen Dahl (DD), 2023-06-01:
For vi er nødt til at øge vidensgrundlaget, vi er nødt til også at gøre det attraktivt for de læger, der gerne vil udfordres, der gerne vil lære noget nyt, der gerne vil finde nye veje til at løse problemerne, så der skal være rigelig med forskningsmidler.
Så handler det selvfølgelig også om at have rammerne, både de fysiske rammer, men også med hensyn til personalet, og det er jo en grundlæggende udfordring, som vi nok alle sammen kender til.
Men skal vi gøre det mere attraktivt, handler det altså for mig at se om, at vi får skabt mere viden og brugt mere viden og gjort det mere evidensbaseret, og at vi gør det mere attraktivt ved, at der så at sige bliver skabt flere spændende stillinger i psykiatrien.
Tak for det, og tak til Radikale for at tage initiativ til den her debat.
Temaet i forespørgselsteksten handler om prioriteter i sundhedsvæsenet, hvor jeg måske nærmere synes, at problemet lige nu er prioriteringen af sundhedsvæsenet.
Jeg oplever meldinger fra regeringen, som er svære at finde ud af.
I regeringsgrundlaget loves 3 mia. kr. ekstra til psykiatrien og til opfyldelsen og udmøntningen af den 10-årsplan, som der i hvert fald i tiden op til valget i november var meget, meget bred politisk enighed om var opgaven og målet.
Når jeg mødes med forskellige organisationer, oplever jeg desværre en lettere mistrøstighed brede sig.
Bliver det til noget?
Kommer vi videre oven på den lille aftale, vi indgik tilbage i september sidste år?
Vi kan ikke være bekendt at skubbe det foran os.
Vi mister engagementet hos de parter, som netop havde fået troen på, at vi fra politisk side mente, at der skulle ske noget.
Helt lavpraktisk kan jeg se det hjemme på Fyn.
I Svendborg blev der fyret personale i psykiatrien tidligere på året på grund af et overforbrug i 2022.
Det er personale, som man rent faktisk desperat har brug for.
I forhold til det samlede sundhedsvæsen er det lige så uklart.
Der var en lille aftale om en sundhedsreform fra sidste forår, som jo egentlig skulle være grundlaget for en større indsats for at skabe et sammenhængende og bedre sundhedsvæsen, herunder med særlig fokus på det nære sundhedsvæsen.
Så ved jeg godt, at der nu vil være nogle, der siger, at vi venter; vi venter på Lønstrukturkomitéen, vi venter på Robusthedskommissionen og Strukturkommissionen, og hvad de alle sammen hedder.
Og når jeg nu så ser på aftalerne med regionerne og kommunerne, som jo i høj grad har meget, meget skarpe rammer, lyder det fra både kommuner og regioner, at man lige holder skindet på næsen i forhold til inflationen og udviklingen i de kommunale opgaver, der ligger for.
Jeg var selv til byrådsmøde i Assens i går, og jeg må sige, at der ikke er nogen, som snakker om, hvordan vi skal udvikle det nære sundhedsvæsen.
Næh, det handler om, hvordan vi kan sikre, at vi nogenlunde kan holde det samme niveau, som vi har nu.
Det kan vi kun, fordi vi i Assens har skåret ned og tilpasset det, og fordi vi ikke har de helt vildt store planer om at skulle gøre mange nye ting.
Så hvor er indsatserne for at holde patienterne væk fra akutafdelingerne på sygehusene?
Hvor er den indsats, som skal få kommunerne og de praktiserende læger til at sikre bedre forebyggelse?
Hvor er indsatsen, som skal få kommunerne til at være klar til at tage imod patienterne fra sygehusene på en måde, så vi ikke får genindlæggelser?
Da jeg i går sad til byrådsmødet og lige havde hørt statsministerens tale i forbindelse med afslutningsdebatten, følte jeg lidt, at jeg var i en anden verden end her på Christiansborg.
Statsministeren sagde i går: »I, der lider af en psykisk sygdom, skal have langt bedre hjælp, end I får i dag.
Det handler om penge til sengepladser, personale, forskning og bedre forebyggelse.«
Om sundhedsvæsenet sagde statsministeren, at »sundhedsvæsenet har taget et tigerspring fremad«, og hun sagde også: »Det er godt, men bare ikke godt nok, og derfor vil regeringen i de kommende år investere massivt i sundhed.«
Alle borgere, der måtte følge med i, hvad der bliver sagt herinde, kan ikke tænke andet, end at der må ske noget nu.
Så hvorfor gør der ikke det?
Hvorfor er der ikke fuldt tryk på arbejdet og forhandlingerne om, hvordan vi får det til at ske?
Det er rigtig godt at sikre kræftpatienterne den nødvendige behandling, men samtidig bør vi have fuld fokus på at holde patienterne væk fra akutafdelingen ved at sikre, at de praktiserende læger og kommunerne kan løfte opgaverne.
Der er små skridt i sundhedsaftalen fra sidste forår, men allerede dengang var der enighed om, at det kun var de første skridt.
Så lad os komme videre med det, vi kan.
Så må vi tage resultaterne fra kommissionerne ind i arbejdet, når de kommer.
F.eks. er planen jo egentlig klar til psykiatrien.
Det eneste, vi mangler, er at blive enige om rækkefølgen af indsatserne og konkret at afsætte de penge, som regeringen jo har lovet.
I forhold til somatikken kunne man jo bare tage fat i de sundhedsklynger, som er etableret derude, og give dem opgaver og ressourcer for at styrke opgaveløsningen hos kommuner og praktiserende læger i samarbejde med hospitalerne.
Så for mig og Danmarksdemokraterne at se er det bare at komme i gang.
Tak for ordet.