Michael Aastrup Jensen (V), 2021-04-07:
Jeg mener klart, at Hamas er en terrorbevægelse, og derfor skal vi også håndtere Hamas som en terrorbevægelse.
Men når det er sagt, har vi jo et sammenligneligt grundlag i forhold til Libanon, hvor der altså også er organisationer, som vi ikke ligefrem støtter,
sagt meget mildt, men man kan også godt få et godt, fornuftigt forhold til dem, som vi har til Libanons regering.
Det er jo på den måde, vi bliver nødsaget til at agere.
Men vi skal også kunne stille krav til et kommende PLC .
Tak for det.
Der er ingen tvivl om, at det her jo er en debat, vi har haft mange gange igennem årene, og det har vi, fordi der desværre ikke rigtig er nogen løsning.
På den ene side er der jo ikke nogen tvivl om, at Israel og ikke mindst den tidligere eller nuværende, hvad vi nu kalder det, regering altså har et hovedansvar for den forværring af situationen i forhold til ikke bare den retorik, der kommer fra Benjamin Netanyahus side, men også i forhold til de handlinger, der kommer fra Netanyahuregeringens side.
I forhold til ikke mindst bosættelserne er det ekstremt problematisk.
Men på den anden side – og det var det, jeg prøvede at spørge ind til til udenrigsministeren – er det altså også meget, meget nemt, men også meget forkert at gøre det her til en sort-hvid-diskussion, hvis vi ser det fra Venstres side.
For situationen er jo også stadig væk, at ikke mindst Hamas og grupper, der støtter Hamas, altså også bærer et ansvar for den forværring i den ustabilitet, der er i området.
For vi oplever jo stadig væk den dag i dag, at der foregår raketangreb ind over civile områder i Kerneisrael, og det er altså ikke ligefrem opskriften på at få stabilitet.
Vi oplever også, at selv om det jo nu ser sådan lidt positivt ud i forhold til valg i de palæstinensiske områder, er der også stadig væk voldsomme udfordringer med korruption, og der er voldsomme udfordringer med, at de ikke bruger pengene fra omverdenen, fra hjælpeorganisationerne, på det, de er givet til, nemlig på hjælp, men derimod bruger dem på bygning af tunneller og bruger dem på opbygning af militær angrebskapacitet osv. osv.
Så du har altså ikke en sort-hvid-verden, som vi ser det.
Så hvad er svaret?
Jamen svaret er jo, at der ikke rigtig er nogen nem løsning, men at vi derimod bliver nødsaget til igen og igen at prøve at holde fast i FN-sporet og prøve at forhandle den tostatsløsning, som ser rigtig svær ud, ja, men som jo er den eneste vej fremad i forhold til at kunne se en eller anden form for varig fred i området.
Men det kræver også, at ikke bare alle palæstinensere og alle israelere er enige om målet, men at de regionale magter og stormagterne også er enige om målet.
Der oplever vi altså bare, at et land som Iran, et land som Tyrkiet og andre store regionale spillere har en interesse i at bruge hele den her konflikt som en slags undskyldning for at udbrede deres regionale bestemmelser.
Der oplever du især Iran bære et kæmpe ansvar for det her.
Altså, sagt lige ud kan jeg være meget i tvivl om, om Iran egentlig ønsker en løsning på problemet, fordi de så mister en kæmpe forhandlingsbrik i det geopolitiske spil, de har gang i i øjeblikket.
Derfor synes jeg jo også, at når der forhåbentlig skal laves en ny atomaftale, skal en af præmisserne for at kunne lave en atomaftale med Iran også være, at du går ind og sørger for, at den fuldstændig demotiverende og ustabilitetsskabende støtte, som Iran har stået bag igennem generationer, bliver stoppet, altså at den bliver totalt stoppet.
For hvis ikke vi får sat en stopper for det, kan jeg ikke på nogen måde se, at vi får en situation med en varig stabilitet og sikkerhed, som jo skal være hele forudsætningen for, at du også kan få lavet en politisk løsning.
Altså, sagt igen lige ud bliver det for nemt for Netanyahu, hvis han skulle fortsætte som premierminister, at sige: Se, vi bliver stadig væk angrebet, og derfor bliver vi selvfølgelig nødsaget til at gøre, hvad vi kan i forhold til vores sikkerhed.
Så det er ikke nemt.
Derfor er vi også med i den vedtagelsestekst, som jo også henviser til og ligger i forlængelse af tidligere vedtagelsestekster, hvilket tydeliggør, at det her er en svær problemstilling, som vi desværre nok også kommer til at døje med igennem de næstfølgende år.
Men man skal jo være optimist.
Det har jeg lært for mange år siden, så det prøver jeg at være ved at sige: Lad os håbe på, at valget i de palæstinensiske selvstyreområder i det mindste kan skabe en eller anden form for samhørighed, altså i de palæstinensiske områder, og at i hvert fald Hamas-Fatah-konflikten kan komme ned på et minimum.
Så alt i alt: Lad os håbe på små positive skridt, men det bliver nok meget, meget små babyskridt.