runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Camilla Fabricius (S), 2019-12-10:
Jeg synes, at når man kigger på de sager, man har fået præsenteret både personligt, i pressen, og hvor det nu ellers kan være, så jeg give ministeren ret i, at der er en meget stærk bekymring for nogle store mørketal.
Og jeg synes, det er helt præcist at sige, at vi skal gøre det, der er nødvendigt.
Det her handler om børns ressourcer.
Når jeg i min ordførertale siger, at det handler om at stå på barnets side, mener vi det.
Altså, så mener vi, at vi er nødt til at tage de greb, der må til.
Og så er vi også nødt til åbent at se på, hvad det så er, der skal til.
Der tror jeg bare, at vi skal være klar på, at det her bliver svært.
Det her er komplekst, når der er børn, der vokser op med en hverdag, der ikke er okay, og har en barndom, som ikke er okay; så det er komplekst.
Og nu rejser formanden sig op, så jeg vil sige tak.
Jeg synes, at det i den her debat har vist sig at være meget centralt, at når vi siger, og når jeg siger, at vi skal stå på barnets side, så handler det altså om barnets tarv og om, hvad det er for en nærhed, der er for barnet.
Det er også væsentligt, at vi får sat så tidligt ind, at børn rent faktisk får en mulighed for at vokse op og få udnyttet deres potentialer.
Jeg har selv en lang erfaring med at arbejde på en specialskole og har arbejdet med børn, der har været anbragt uden for deres hjem.
Og det er helt centralt, at når man snakker om både de konkrete sager, men også når man ser på de mange sager, der har været fremme her, er vi nødt til at drage lære af det.
Derfor bliver den her undersøgelse central for det udgangspunkt, vi har fremadrettet.
Så hvad det er, vi konkret skal tage fat i,
synes jeg faktisk, at tiden må vise, men at der skal gøres noget, kan ordføreren fra Dansk Folkeparti være helt sikker på, at vi har givet hinanden håndslag på.
Karina Adsbøl (DF), 2019-12-10:
Vi hører omkring § 54 i forhold til støttekontaktpersonen, at man ikke får oplyst sine rettigheder.
Vi hører jo om bedsteforældre, som ikke kan se deres børnebørn.
Vi hører om så mange sager – altså, det er jo helt vildt.
Altså, kan det være, man skal ind og kigge på forældreansvarsloven?
Jeg ved godt, det handler om barnets ret til at se sin familie, men tænker ordføreren, at man skal gøre noget?
Camilla Fabricius (S), 2019-12-10:
Tak, fru formand.
Vi kender alle sammen sager som pigerne fra Tønder, børnene fra Brønderslev, de tre søstre fra Slagelse, som alle blev svigtet på det grusomste af de mennesker og af det samfund, som skulle have passet på dem.
Vi har oplevet børn, der er blevet krænket, der er blevet slået, børn, der går sultne i seng, eller som skal være voksne alt for tidligt, fordi de skal tage vare på deres søskende, når deres forældre ikke længere kan, fordi forældrene på baggrund af sygdom og misbrug og på andre måder ulykkelige begivenheder ikke kan give børnene den tryghed og den nærhed og den kærlighed, som børnene har brug for.
Med Barnets Reform blev der sat fokus på udsatte børns rettigheder.
De blev styrket, og det blev tydeliggjort i lovgivningen, at de udsatte børn havde ret til at blive hørt og til at blive inddraget.
Barnets Reform var oprindelig en politisk aftale, der blev indgået i forbindelse med satspuljen i 2010, og som handlede om de børn, som havde behov for særlig støtte fra resten af samfundet og måske endda en anbringelse uden for hjemmet.
Det var et rigtig godt skridt på vejen i forhold til at stå på barnets side, når det kommer til en af de allersværeste socialpolitiske opgaver.
Men det betyder dog ikke, at de politiske intentioner er nået endnu.
Vi er måske kommet et stykke af vejen, men der er fortsat nogle kommuner, der har problemer med at overholde reglerne, og det er en meget kedelig tendens.
For når det handler om svigt af udsatte børn og unge, hvor der ikke følges godt nok op og de ikke får den hjælp, som de har behov for, så er det ikke godt nok.
For vi har som samfund brug for, at vi står på børnenes side.
Her skal der gennemgås en række sager om de anbringelser, der er uden samtykke, dels sager, hvor Ankestyrelsen har ophævet afgørelsen om anbringelse, dels sager, hvor Ankestyrelsen har opretholdt afgørelsen om anbringelse.
Formålet er altså for os at få skabt et overblik over mønstrene, og hvilke sager Ankestyrelsen ikke stadfæster, men at man får synliggjort, hvad det er for nogle udfordringer, der er i de konkrete sager, og den undersøgelse ser vi rigtig meget frem til.
Det er simpelt hen hjerteblod for Socialdemokratiet og heldigvis jo også for hele Folketinget, at børn får en god og stabil barndom, at vi som samfund sammen står på børnenes side, og at vi får skabt et samfund, hvor flere børn og unge får muligheden for at forme deres eget liv.
Det er og bliver et af vores allervigtigste projekter.
Så vil jeg også gerne takke for det store samarbejde, der har været, hvor et enigt Folketing har bakket op om en tekst.
Det har vist, at vi bliver ved med at diskutere, bliver ved med at udforme, bliver ved med at samles om, at vi vil stå på børnenes side, og jeg vil da også personligt give forespørgeren, fru Karina Adsbøl, en cadeau for endnu en gang at være vedholdende i det, der for hele Folketinget er så centralt, nemlig at vi står på børnenes side.
Så tak for det.
Jakob Sølvhøj (EL), 2019-12-10:
Enhedslisten står naturligvis ved den finanslovsaftale, der er indgået.
Det forhindrer jo ikke, at der over året her i Folketingssalen kan diskuteres udgifter, der skal afholdes, og som ligger ud over finanslovsaftalen.
Men det er klart, at vi selvfølgelig har en forpligtelse til at drøfte med regeringen og med de partier, vi har indgået aftale med, hvordan denne finansiering skal finde sted.
Anni Matthiesen (V), 2019-12-10:
Jeg må sige, at jeg blev lidt fristet til at prøve at følge op på det svar, som Enhedslistens ordfører giver her.
I hvert fald kan man sige, at det virker lidt anderledes, end det har været de seneste år.
Normalt går man med i en finanslovsaftale og giver ligesom hinanden håndslag på, at det så er det, man står på.
Jeg skal bare forstå det korrekt: Så vil det sige, at man har en anden aftale her, og at det f.eks. gør sig gældende, at Enhedslisten gerne bakker op om alverdens ting og sager, som egentlig koster penge, men som ikke er finansieret?
Jakob Sølvhøj (EL), 2019-12-10:
Naturligvis tager vi ansvar for det, ellers ville vi ikke indgå en finanslovsaftale, men det forhindrer jo ikke, at der i løbet af et folketingsår kan vedtages andre forslag.
Men det er klart, at de pågældende forslag selvfølgelig skal finansieres, sådan at det ikke antaster den finanslovsaftale, som vi har lavet med regeringen.
Ole Birk Olesen (LA), 2019-12-10:
Det tror jeg nu nok den gør.
Men jeg vil da lige høre, om vi er kommet til en ny situation, hvor regeringen har indgået finanslovsaftale med nogle partier, uden at disse partier forpligter sig på ikke at rive tæppet væk under finansloven ved at stemme for udgiftsdrivende forslag i Folketingssalen uden om regeringen?
Men det åbner jo for det interessante, at Enhedslisten vil stemme for et forslag, som utvivlsomt vil koste nogle penge i 2020 for staten, fordi kommunerne skal kompenseres for det her.
Men de penge har Enhedslisten jo ikke sat af i den finanslov, som Enhedslisten laver med regeringen.
Hvordan løser man det problem?
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2019-12-10:
Jo, det mener vi, i den udstrækning at borgeren selv har lidt et økonomisk tab i forbindelse med den hjælp, de har søgt om og var berettiget til, men som de ikke fik bevilget.
Det handler om det økonomiske tab, de stod til at få.
Den anden del handler jo om en helt anden sag, som ville være nem at løse med en form for økonomisk sanktion – altså at lave den slags straffestrukturer – men vi mener bare ikke, det er det, der er løsningen.
Det, vi ønsker, er faktisk meget mere, at vi får taget hånd om de ting, der er problemer med, når vi snakker om folk, der får de rigtige indsatser derude.
Jakob Sølvhøj (EL), 2019-12-10:
Det er jo sådan med alle de forslag, som Enhedslisten støtter og i øvrigt selv fremsætter, at vi mener, der skal findes en finansiering.
Så det er klart, at i det omfang, der er omkostninger til sådan et forslag, skal der jo findes en finansiering.
Men jeg vil også sige, at i det forslag, der ligger – og det er jo det, vi tager stilling til – peges der på, at der ikke vil være nogen omkostninger.
For hvad er egentlig omkostningen for kommunerne ved at skulle overholde den lovgivning, de er sat til at forvalte?
I dag tjener kommunerne styrtende på ikke at overholde lovgivningen.
Så kan man sige, at der så måske tjenes lidt mindre, hvis lovgivningen faktisk overholdes.
Men som der er redegjort for i bemærkningerne til beslutningsforslaget, kan det umuligt give kommunerne anledning til at blive dut-kompenseret i den her sag.
Så den problemstilling, hr. Ole Birk Olesen peger på, eksisterer ikke i det her forslag.
Anni Matthiesen (V), 2019-12-10:
Det vil sige, at når Enhedslisten bakker op om det her beslutningsforslag, er det også sådan, at det er noget, man har drøftet også med de andre finanslovspartier, inden man bakker op?
Eller hvordan skal det forstås?
Jakob Sølvhøj (EL), 2019-12-10:
Nu er det jo sådan, at det, der fremgår af det her forslag – det vil man kunne læse nede i bemærkningerne til forslaget – er, at der ikke er forbundet ekstra omkostninger med det her.
Jeg er med på, at den diskussion kan vi jo få, og jeg er såmænd overbevist om, at KL altid vil søge en god lejlighed til at blive dut-kompenseret, men jeg er fuldstændig enig med forslagsstillerne i, at det, at kommunerne skal overholde landets lovgivning, ikke kan påføre dem ekstra omkostninger.
Ole Birk Olesen (LA), 2019-12-10:
Også tak til Dansk Folkeparti for beslutningsforslaget.
Vi synes, det er godt beslutningsforslag.
Vi synes, det argumenterer for sig selv.
Vi synes, det er indlysende, at det bør være sådan, at hvis man i henhold til en lov har ret til noget og myndighederne så træffer en forkert afgørelse, bør det ikke være konsekvensfrit for de myndigheder og i det her tilfælde kommunen.
Hvis man vinder en sag i Ankestyrelsen over sin kommune og Ankestyrelsen slår fast, at man igennem en periode havde ret til en bestemt ydelse fra kommunen, synes vi, det er naturligt, at man så får en kompensation efterfølgende, som selvfølgelig helst skal andrage cirka det, man havde ret til i den periode.
Vi er helt med på, at de fleste mennesker ikke går på arbejde med det formål at snyde andre mennesker eller begå fejl, men vi kan ikke lide systemer, hvor det er konsekvensløst at begå fejl, og vi kan ikke lide systemer, hvor det tværtimod er sådan, at dem, der begår fejlene, faktisk drager nytte af det.
Det tror vi på sigt vil føre til flere fejlafgørelser.
Incitamenterne skal være i orden, også på socialområdet, for kommunerne, og derfor støtter vi det her beslutningsforslag.
Mette Thiesen (NB), 2019-12-10:
Først og fremmest tak til Dansk Folkeparti for også at rejse den her meget vigtige debat.
Jeg er blevet kontaktet af rigtig, rigtig mange borgere: forældre, familier, som har oplevet et system, som har svigtet; forældre til handicappede børn, pårørende til handicappede voksne, som har oplevet, at deres sag er blevet fejlagtigt behandlet i en kommune.
Så har man anket, man har været igennem et meget, meget langt forløb i et system, som er rigtig, rigtig tidskrævende og rigtig, rigtig krævende generelt set for hele familien, og så har man fået medhold, og selv om man har fået medhold i Ankestyrelsen, har der ikke rigtig været noget at gøre, og det synes jeg principielt er forkert.
For det er klart, at hvis der bliver taget en fejlagtig beslutning, skal der selvfølgelig også kompenseres for den fejlagtige beslutning.
Vi har det sådan set inden for nærmest alle andre områder inden for systemet.
F.eks. inden for sundhedssystemet, som blev nævnt tidligere, har man altså mulighed for at få noget kompensation, hvis der bliver taget en forkert beslutning, hvis der bliver truffet en forkert afgørelse.
Og selvfølgelig skal det også være sådan på handicapområdet.
Jeg kommer selv fra en kommune, hvor rigtig mange forældre – flere af jer kender sikkert også til bevægelsen »En million stemmer« – netop har haft ressourcerne til at gå igennem et meget, meget langt forløb for at sikre, at deres handicappede pårørende, børn osv. fik den hjælp, de skulle have.
Og jeg er fuldstændig enig med Enhedslistens ordfører, som tidligere sagde, at der nok er nogle store mørketal, for der er også nogle familier, som simpelt hen ikke har ressourcerne til at påklage den beslutning, der er taget.
Samtidig har vi altså en handicaplovgivning, hvor vi faktisk oplever, at der er rigtig mange, der sætter sig mellem to stole, når de fylder 18 år.
Det er netop også noget af det, som det her beslutning adresserer.
Jeg synes, det er et godt beslutningsforslag, og jeg synes selvfølgelig, det er meget naturligt, at man også på handicapområdet skal have mulighed for at få en kompensation, hvis der er truffet en forkert afgørelse i ens sag.
Så derfor vil jeg glæde mig til den videre behandling af det her, og forhåbentlig finder vi en løsning, men Nye Borgerlige kan i hvert fald helt klart bakke op om det her beslutningsforslag.
Torsten Gejl (ALT), 2019-12-10:
I Alternativet er vi ikke altid enige i DF's holdning om at sanktionere kommunerne, når de ikke lever op til vores lovgivning.
Faktisk er vi klar til at gå rigtig langt, når det handler om at sikre, at det kommunale selvstyre selv får det til at fungere.
Vi ved godt, at vi simpelt hen har sparet så hårdt i kommunerne, at det er en daglig udfordring at få det hele til at løbe rundt.
Men når det kommer til noget, der minder om kassetænkning, hører vores tålmodighed simpelt hen op.
Når en kommune tjener på at reducere en ydelse til en borger og det senere viser sig, at afgørelsen er forkert, skal borgeren kompenseres.
Kommunerne skal ikke tjene på at lave fejl.
Så må man lave en omlægning fra naturalier til kontanter, og det kan jo ikke være så svært at omregne hjælpen til penge.
Der kan så være nogle situationer, hvor man er nødt til at løse det via en sats og sådan noget.
At det så også vil have en positiv effekt og måske gøre kommunen lidt mere forsigtig i forhold til at skære i borgernes ydelser, er jo glimrende.
Derfor stemmer Alternativet for det her forslag.
Brigitte Klintskov Jerkel (KF), 2019-12-10:
Jeg mener helt klart, at det er vigtigt, at vi styrker borgernes retssikkerhed.
Det var bl.a. også derfor, at den tidligere regering afsatte penge på finansloven til det, og vi har også afsat penge til det i satspuljeaftaler tidligere, netop for at være med til dels at kigge på Ankestyrelsens sagsbehandlingstider, dels at sikre borgernes retssikkerhed.
For der skal ikke herske nogen tvivl om, at borgerne selvfølgelig skal have den hjælp og støtte, som de er berettiget til.
Det er der slet ikke nogen tvivl om; sådan skal det selvfølgelig være.
Derfor satte vi selvfølgelig også penge af til netop at styrke det på det her område.
Karina Adsbøl (DF), 2019-12-10:
Det tænker jeg overhovedet ikke er svært.
Altså, jeg synes, vi skal spørge os selv, om vi synes, det er rimeligt, at man – når man bliver fejlbehandlet i det sociale system og man ikke får den hjælp, man er berettiget til ifølge serviceloven, og man så får medhold i, at man faktisk har manglet den hjælp, som man var berettiget til – får en kompensation for det gode eller den hjælp, man ikke har fået, mens klagesagen har kørt.
Det synes jeg da at vi skal spørge os selv om.
Så må jeg bare konstatere, at Konservative siger, at det mener de ikke.
De mener ikke, at man, selv om man er blevet fejlbehandlet i det sociale system, for at øge retssikkerheden for borgerne skal have en kompensation for det gode eller den hjælp, man har måttet lide under at mangle.
Brigitte Klintskov Jerkel (KF), 2019-12-10:
Som jeg forstår beslutningsforslaget, handler det her om en kompensationsordning i forhold til f.eks. hjemmehjælp eller personlig pleje eller socialpædagogisk støtte, hvor man måske ikke har fået det, som man mener man er berettiget til at få, og hvor der så skal udbetales en økonomisk erstatning for det.
Det synes jeg er meget svært at omsætte, for hvordan skal det gøres op?
Hvordan skal det tab værdisættes?
Det synes jeg er svært.
Jeg synes også lidt, der i beslutningsforslaget er lagt op til at tro, at kommunerne bevidst tænker i at træffe forkerte afgørelser, og det tror jeg simpelt hen ikke på.
Jeg tror simpelt hen ikke på, at når medarbejderne møder ind på rådhuset om morgenen, sætter de sig ned og bevidst træffer de forkerte afgørelser.
Derfor synes jeg, det er meget svært helt at følge, hvordan sådan en ordning skulle kunne udmønte sig i praksis i forhold til at omsætte det her tab i forhold til f.eks. hjemmehjælp eller personlig pleje eller socialpædagogisk støtte.
Karina Adsbøl (DF), 2019-12-10:
Jeg kunne godt tænke mig at stille ordføreren det spørgsmål, om ordføreren mener, det er rimeligt, hvis man bliver fejlbehandlet i vores sundhedssystem i dag, at man får en erstatning.
Havde jeg ikke mere taletid?
Nåh, ok.
Mener ordføreren, at hvis man bliver fejlbehandlet i dag i det sociale system, skal man ikke have en kompensation for den fejl, der er blevet begået, i forhold til den ydelse, man har måttet mangle – og måske er ens handicap og situation blevet forværret?
Det kunne jeg godt tænke mig at høre ordførerens holdning til.
Brigitte Klintskov Jerkel (KF), 2019-12-10:
I beslutningsforslaget her foreslås det, at der indføres en økonomisk kompensation til borgere, der får medhold i Ankestyrelsen i klager over kommunale afgørelser.
Ifølge beslutningsforslaget skal den økonomiske kompensation stå i et rimeligt forhold til den ydelse, som borgeren ikke har modtaget, mens klagen blev behandlet.
Som jeg læser beslutningsforslaget, skal den økonomiske kompensation være et plaster på såret i forhold til den hjælp, som borgeren altså ikke har haft adgang til i klageperioden.
Ordningen skal samtidig være et signal til kommunerne og udgøre et økonomisk incitament til at være mere omhyggelig med at få truffet de rigtige beslutninger i første omgang.
Først og fremmest er det fuldstændig indiskutabelt, at borgerne skal have den rette hjælp og støtte, som de har behov for efter loven, og det skal de selvfølgelig have i første omgang ved kommunernes afgørelse i deres sag.
Det bør ikke være nødvendigt at gå til Ankestyrelsen.
Jeg tror dog ikke, at en kompensationsordning er den rette løsning for at opnå en styrkelse af borgernes retssikkerhed, som jeg forstår at der lægges op til i beslutningsforslaget her.
Jeg tror heller ikke på, som der også lægges op til i beslutningsforslaget, at kommunerne bevidst træffer afgørelser, som er i strid med lovgivningen, for at spare hjælpen i klageperioden, og at der er behov for at fjerne det økonomiske incitament til sådan en adfærd.
Grundlæggende tror jeg, at kommunerne har viljen til at løfte deres ansvar for, at sagsbehandlingen er i overensstemmelse med loven, og jeg mener ikke, at en kompensationsordning vil have den virkning, at kommunen træffer flere rigtige afgørelser.
Ud fra et borgersynspunkt er det vigtigt at få den hjælp, som man har ret til og behov for.
En økonomisk kompensation vil ikke give borgeren det.
Jeg tror også, at en økonomisk kompensationsordning vil blive administrativt tung, for hvordan skal man og hvem skal kunne værdisætte det tab eller de men, som man kan sige at en forkert afgørelse medfører?
Og hvilke takster skal der fastsættes for det?
De ydelser, som vil blive omfattet af ordningen, er ikke pengeydelser, hvor det er et beløb, som man bare kan få med tilbagevirkende kraft.
I stedet mener vi, at indsatsen skal koncentreres om at understøtte kommunernes sagsbehandling og en rimelig sagsbehandlingstid i Ankestyrelsen.
Konservative kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Camilla Fabricius (S), 2019-12-10:
Altså, faktisk synes jeg egentlig, at den tekst, vi er blevet enige om i fællesskab, siger ret præcist, hvad vi skal være nysgerrige på.
Så når der står i teksten, at vi vil iværksætte en undersøgelse og drøfte den med eksperter, kommuner, praktikere, organisationer og anbragte børn, så siger vi jo dermed også, at vi er nødt til at basere os på den viden, vi får ind, og det synes jeg faktisk er rigtig stærkt af os.
Karina Adsbøl (DF), 2019-12-10:
Jeg synes, at ministeren taler, som om anbringelse bare er lykken.
Vi ser gentagne gange sammenbrud i anbringelser.
Vi ser anbragte børn, der bliver flyttet rundt i systemet.
Vi ser også plejefamilier, der har udsat børn for svigt.
Vi ser, at der sker et systemsvigt igen, når børnene er anbragt.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at have fokus på familieindsatserne og familiebehandlingen og især den tidlige familiebehandling.
Når ministeren udtrykker sig, som ministeren gør, synes jeg bare, at det lyder, som om det handler om, at man skal anbringe flere og flere børn, for det er bare lykken.
Men jeg tror simpelt hen ikke på, at det er lykken.
For det handler først og fremmest om barnet, men det handler jo også om, at familien får den hjælp og de foranstaltninger, de skal have, også efter at deres barn er blevet anbragt.
Astrid Krag (S), 2019-12-10:
Det her handler jo ikke kun om de meget spektakulære sager, hvor man kan sige, at der er børn, der bliver udsat for uhyrligheder.
Jeg refererede til en lille dreng, der sagde, at forældre skulle have to chancer, og at han ikke mente det med ikke at få madpakke med eller få rent tøj på, for det kan ske for enhver.
Men det var i forhold til større svigt.
Der bliver vi nødt til, synes jeg, at få bedre greb om, hvornår det er rimeligt at give forældre en chance til, og hvornår vi faktisk skal træde til i forhold til børnene.
Når vi nu ser, hvor mange børn der bliver anbragt, når de er meget store, altså når de er store børn eller unge, og at de har så mange skader og så komplekse problemstillinger og så mange traumer og svigt med i bagagen, at de kun kan rummes på specialiserede tilbud – og selvfølgelig skal vi kunne levere en ordentlig faglig kvalitet her – så siger det mig, at vi bør kigge på, hvordan vi kan sætte tidligere ind.
Jeg tror, at det var SF's ordfører, der brugte det her billede med indsatstrappen, og det er jo et levn fra, jeg var lige ved at sige gammel tid, at man skal prøve det mindst indgribende først.
Altså, vi skal jo bruge den rigtige indsats på det rigtige tidspunkt, og der kan et barn ikke leve med, at vi prøver os frem op ad en trappe.
Det er for mig et billede på, at vi bliver nødt til at dreje vores fokus derhen.
Karina Adsbøl (DF), 2019-12-10:
Tak for det.
For jeg synes bare, det lyder sådan, når ministeren er på talerstolen.
Jeg synes, at det af hensyn til forebyggelsen er vigtigt at sætte tidligt ind, og der vil selvfølgelig være børn, der skal anbringes, men der er jo også nogle børn, som bliver anbragt på et forkert grundlag.
Der sagde fru Anni Matthiesen jo noget i forhold til det, vi har hørt om tidligere, nemlig at forældre, der har børn med handicap, eller forældre, der har et barn med autisme, oplever trusler fra kommunen om anbringelse.
Vi havde den tidligere minister i samråd om netop det her, og den tidligere minister tog også en dialog med Autismeforeningen om det her.
Så det er lige med at finde den rette balance, i forhold til hvordan vi finder de bedste løsninger.
Så kan ministeren bekræfte, at det her altså ikke handler om, at vi bare skal have flere anbringelser?
Det handler om, at der selvfølgelig er børn, der skal anbringes, men at de skal anbringes på et veldokumenteret grundlag, og at der skal være foretaget nogle forebyggende indsatser.
Og så vil der være nogle, der skal anbringes med det samme, fordi de har været udsat for uhyrligheder.
Sådan er det jo, men målet i sig selv er altså ikke, at vi bare skal have en masse anbringelser fremadrettet.
Ole Birk Olesen (LA), 2019-12-10:
Jo, det er fuldstændig rigtigt, men nu hørte jeg bare udtrykket tvangsanbringelse brugt, og det er jo et officielt ord, som findes, og der har det bare i længere tid ærgret mig, at det, når man bruger udtrykket tvangsanbringelse eller tvangsfjernelse, ofte også dækker over situationer, hvor børnene faktisk er helt med på, at de skal et andet sted hen at bo og faktisk er glade for at komme et andet sted hen.