Troels Lund Poulsen (V), 2017-04-20:
Tak for det.
Og tak for motivationen fra Dansk Folkeparti i forhold til den forespørgsel, som vi har her i dag i Folketingssalen.
Det er jo en forespørgselsdebat, som handler om mennesker med diagnosen demens, og om den indsats, der udspringer af reformen af førtidspension og fleksjob.
Dansk Folkeparti ønsker svar på, hvordan jeg som minister vil sikre, at personer med demens ikke skal gennemgå jobafklaringsforløb, ressourceforløb eller andre tilbud.
Lad mig starte med at sige, at det er min klare overbevisning, at det ikke er bestemte diagnoser, der skal diktere, hvad der skal sættes i værk, og hvad der ikke skal sættes i værk.
Jeg mener, at vi altid skal tage udgangspunkt i den enkelte borger.
Der må altså ikke etableres praktikker, der ikke udvikler mennesker, men i stedet opleves som nedværdigende og meningsløse.
Jeg synes til gengæld ikke, at det vil være fornuftigt at afskrive alle med en demensdiagnose fra f.eks. muligheden for et fleksjob.
Men lad mig starte et andet sted, for først vil jeg gerne benytte lejligheden til at sige, at reformen af førtidspension og fleksjob grundlæggende har været og er rigtig.
Det er forligskredsen også enig om.
Reformen understøtter, at flest muligt får støtte til at opnå eller fastholde tilknytningen til arbejdsmarkedet, og vi kan også se, at meget heldigvis virker efter hensigten.
Men lad mig også i dag klart sige, at det jo heller ikke er nogen hemmelighed, at der har været eksempler på ressourceforløb, som ikke har været til gavn for borgerne.
Derfor er jeg også glad for, at det her spørgsmål bliver taget op.
Det er en god anledning til at få præciseret, hvad formålet med ressourceforløb er, og også i den forbindelse sige, hvad det er, vi har sat i værk for at sikre det.
Forligskredsen bag reformen af førtidspension og fleksjob er jo, som de fleste ved, netop blevet enig om en ny initiativpakke, der styrker kommunernes arbejde med ressourceforløb.
I initiativpakken indgår bl.a. en ny orienteringsskrivelse, hvor vi får præciseret, at den aktive indsats skal hjælpe borgerne tættere på arbejdsmarkedet, og at indsatsen selvfølgelig aldrig må forværre borgernes helbred.
Det har jo været et stort tema i de få måneder, jeg har været beskæftigelsesminister, i indtil flere samråd, hvor jeg har fået det spørgsmål fra både Enhedslistens hr. Finn Sørensen, men også fra Dansk Folkepartis ordfører hr. Bent Bøgsted.
Vi får også præciseret, at kommunerne ikke skal etablere virksomhedspraktik med det formål at dokumentere, hvad borgeren ikke kan, og vi har også fået præciseret, at sager om førtidspension skal dokumenteres, men ikke overoplyses.
Dokumentationen betyder ikke, at alt skal være afprøvet i praksis.
Førtidspension tilkendes på grund af en helbredsvurdering af borgernes samlede situation, herunder den lægefaglige dokumentation i sagen.
Jeg håber meget, at disse præciseringer er med til at skabe klarhed på området, for det er jo fuldstændig alfa og omega, at indsatsen i ressourceforløbene giver mening og dermed også udvikler borgeren.
Hvis det er formålsløst at iværksætte en aktiv indsats, skal borgeren selvfølgelig have en førtidspension.
Jeg vil også gerne fremhæve, at forligskredsen allerede sidste år ændrede lovgivningen, så kommunerne hurtigere og nemmere kan tilkende førtidspension til borgere, hvor det er åbenlyst, at der ikke er noget arbejdsmarkedsperspektiv.
Rehabiliteringsteamet skal ikke længere inddrages i de sager.
Det gjorde vi netop for at sikre, at man ikke skal vente længere end højst nødvendigt for at få sin førtidspension, når der ikke er andre muligheder.
Jeg vil også samtidig i dag gerne understrege, at det er helt afgørende, at vi har et beskæftigelsessystem, der giver mening, og hvor det altid er den enkelte borgers behov og muligheder, der danner udgangspunkt for, hvad der sættes i værk.
Derfor mener jeg heller ikke, at det er en farbar vej at lade bestemte diagnoser diktere, hvad der skal sættes i værk, og hvad der ikke skal sættes i værk.
Som jeg har nævnt et par gange, synes jeg, at indsatsen altid skal tage udgangspunkt i den enkelte borger og dermed også i den enkelte borgers behov.
To mennesker med samme diagnose kan have vidt forskellige forløb og udfordringer, det gælder også i forhold til demens.
Nogle borgere får stillet diagnosen demens på et tidligt tidspunkt, således at der kan sættes ind med medicin, der kan være med til at forsinke udviklingen, og hvor der stadig væk kan være et potentiale i et arbejdsmarkedsperspektiv.
Her kan det måske godt give mening at sætte ind med et beskæftigelsesrettet tiltag, som naturligvis og selvfølgelig skal tilrettelægges under hensyntagen til den enkeltes ønsker og behov og ressourcer.
Det kan f.eks. være et fleksjob.
Jeg synes også, at spørgsmålet giver anledning til at minde om, at et bredt flertal i Folketinget helt grundlæggende har styrket og skabt en langt bedre tværfaglig indsats for udsatte borgere.
Det har vi gjort, fordi vi ønsker at få flest muligt til at blive en del af det arbejdende arbejdsfællesskab.
Alle kommuner har nu et tværfagligt rehabiliteringsteam, der behandler sager, hvor der er brug for andet og mere end blot en beskæftigelsesrettet indsats.
Der er også oprettet kliniske funktioner, som sikrer, at kommunerne kan få kvalificeret sundhedsfaglig rådgivning og vejledning i de mere komplekse sager.
Derudover er der blevet langt bedre mulighed for at oprette fleksjob til personer, der har mere omfattende skånebehov.
Det er også blevet muligt at fortsætte i fleksjob, selv om arbejdsevnen gradvis forringes.
Alt i alt er der altså kommet bedre muligheder for at give den nødvendige støtte til personer, der slås med store udfordringer som f.eks. svær sygdom, som gør, at de alligevel ikke kan få et arbejdsliv.
Også set i det lys synes jeg, det giver mening, at det er den enkeltes konkrete situation og arbejdsevne, der udgør kompasset for, hvad der skal sættes i værk, og ikke nødvendigvis en bestemt diagnose.
Men jeg vil også gerne igen gentage og præcisere, at det selvfølgelig er en forudsætning, at den aktive indsats kan hjælpe den enkelte borger tættere på arbejdsmarkedet.
Hvis arbejdsevnen til gengæld er varigt og væsentligt nedsat, skal der selvfølgelig tilkendes en førtidspension.
Lad mig også her til sidst fremhæve, at reformen af førtidspension og fleksjob skal evalueres i løbet af 2017.
Der er ingen tvivl om, at ressourceforløb har hele forligskredsens fulde opmærksomhed, for indsatsen af ressourceforløb skal give mening.
Viser evalueringen, at der fortsat er for mange eksempler på, at indsatsen ikke giver mening, så kommer vi naturligvis også til at tage en politisk drøftelse om det i forligskredsen.
Og jeg indbyder naturligvis også alle Folketingets partier til at tage del i den evaluering, som nu kommer til at finde sted her i løbet af 2017.