Merete Riisager (LA), 2017-02-09:
Tak for jeres engagerede kommentarer her i Folketingssalen om et meget, meget vigtigt emne, nemlig mobning.
Jeg skal starte med at erkende helt blankt, at når vi taler om den del af lovforslaget, som omhandler en national klageinstans, er det ikke noget, jeg har fundet på.
Og jeg er helt klar over, at jeg tidligere har været ude at kritisere det, og jeg vil sige til Alternativets ordfører, at det citat, hun brugte, er fuldstændig korrekt, og jeg ser ikke noget i vejen for at bruge helt korrekte citater i Folketingssalen.
Hvis alle gjorde det, ville vi være nået rigtig langt, synes jeg, i forhold til den politiske kultur.
Det, man har sagt og gjort, må man stå ved.
Når man bliver minister, går man jo ind i aftaler, men man får ikke et nyt hoved påmonteret.
Jeg har haft en bekymring om, at en sådan klageinstans ville skabe unødvendigt bureaukrati omkring mobning, og jeg har også sagt, at mobning bedst bekæmpes der, hvor det opstår, altså lokalt ude på skolerne i samarbejde med forældrene.
Der er jeg helt enig med Socialdemokratiets ordfører.
Jeg synes, det var nogle meget fine betoninger af lige præcis det lokale ansvar.
Men jeg ved også, at en klageinstans har været meget efterspurgt – og i høj grad af eleverne.
Det må man jo også lytte til.
Samtidig er der et bredt politisk flertal for forslaget, og det anerkender jeg naturligvis.
Men jeg anerkender også, at mobning på landets skoler er et problem – et problem, vi skal tage dybt alvorligt, og som vi skal bekæmpe i fællesskab.
For ingen børn skal udsættes for mobning.
Alle børn skal trives og føle sig trygge, når de går i skole.
Nu gør vi forslaget til virkelighed, og jeg håber, at det lever op til forventningerne, og at det vil bidrage til, at færre børn udsættes for mobning.
Det er det, der er planen.
Klageinstansen og den nye bestemmelse om mobning skal evalueres efter 2 år.
Planen er også, at mine bekymringer bliver gjort til skamme, at det vil nedbringe antallet af mobbede elever, at det vil medvirke til, at skolerne får sat mere fokus på bekæmpelse af mobning lokalt, og at alle skoler tager deres problem alvorligt og handler på det.
Enhedslisten foreslår en solnedgangsklausul, og det vil jeg også gerne kreditere.
Jeg synes i det hele taget, at der fra alle partier er kommet fornuftige indspark, gennemtænkte holdninger på det her område – også pointen fra Socialdemokratiet om, at den nationale klageinstans altid skal være den sidste udvej i særlige tilfælde.
Det er jeg også enig i.
Når vi summerer det hele op, er det sådan på landets skoler, at mobning er børnenes problem, men de voksnes ansvar – det er vores ansvar, og det er skolelederens ansvar, og forældrene er også med.
Derfor er det så utrolig vigtigt, at der er ansvarlige voksne omkring børnene – voksne, der agerer og handler, når de oplever mobning på deres skoler.
Det er forældrenes pligt og ansvar at tage det dybt alvorligt, hvis deres egne børn mobber andre børn.
Mobning kan være udtryk for dårlige mønstre i børnefællesskaber.
Det er mønstre, som skal ændres, og det skal ske, som det sker i dag, lokalt på skolerne.
Det ændrer vi ikke på med det her lovforslag.
Alle skoler skal have en antimobbestrategi, og den skal ikke bare ligge og pynte i skuffen, for så hjælper den ikke noget.
Den skal i brug, og den skal involvere de voksne omkring børnene.
Hvis alt andet glipper og hverken lærerne, skolelederen, skolestyrelsen eller kommunalbestyrelsen kan løse problemet sammen med forældrene og alt går i hårdknude, så får vi nu endnu en mulighed, en sidste udvej. Jeg ser frem til at høste erfaringerne, og hvis en klageinstans kan være med til at få stoppet bare ét tilfælde af mobning, er vi nået langt.
Tak for de drøftelser, vi har haft her i salen i dag.