Lotte Rod (RV), 2025-05-20:
Tak for det.
Tak for nogle virkelig fine taler, der er blevet holdt indtil nu.
Da jeg skulle forberede mig på min tale, fik jeg lyst til at starte med taknemlighed: taknemlighed for mine egne bedsteforældre, men i virkeligheden også taknemlighed for de mange ældre, som har givet landet videre til os, og jo i virkeligheden også taknemlighed for hele historien.
For som jeg vist har sagt til jer før, er der jo noget ret interessant i, at en af de vigtigste grunde til menneskets udvikling i virkeligheden formentlig er bedstemødrene.
Der er kun to arter, så vidt jeg ved, hvor kvinderne lever langt ud over den fødedygtige alder.
Der er spækhuggerne, hvor det er den gamle hun, der leder jagten, og så er der os mennesker, hvor det, at der var bedstemødre til at tage sig af børnene, mens forældrene var ude at skaffe mad, formentlig er det, der har gjort, at mennesket kan have så lang en barndom og dermed udvikle sig så meget.
Så jeg har bare lyst til at starte med taknemligheden over for alle de ældre i vores samfund.
Så tænkte jeg, at jeg ville sige lidt om det at være menneske, om fællesskab på tværs af generationer og om frihed, tillid og faglighed.
For ethvert menneske har værdi i sig selv og må aldrig bare blive en opgave, der skal løses.
Vi har jo i nogle af de andre taler været lidt inde på det her med, at nu vil vi gerne afbureaukratisere og vil vi gerne sætte fri, og der er jo et eller andet tankevækkende i, at mens vi alle sammen står og taler og virkelig har gjort det i mange, mange år herinde om, hvor vigtigt det er at sætte fri, så har vi også lige lavet nogle love, som, hvis man lægger dem oven på hinanden, faktisk er ret mange stykker papir.
Jeg tror i hvert fald, at der, som vi også har diskuteret tidligere, er et eller andet i det her med, om vi får stillet os det, der er det egentlige spørgsmål, der ligger nedenunder.
For hvorfor er det egentlig, at vi politikere i så mange år har talt om frisættelse og om afbureaukratisering, og at det så alligevel er så svært?
Derfor tror jeg også, det vigtigste, vi overhovedet kan gøre for at komme den forråelse til livs, som vi ser nogle steder, er, at vi gør noget ved, at vi har skabt et system, hvor mennesker bliver til et middel, en opgave, der skal løses, noget, der skal tjekkes af, og et skema, hvor man skal krydse af, hvad andre ordførere før mig også har været inde på, og at vi i stedet for giver mere plads til den etiske forpligtelse, der er i, at man står over for et andet menneske.
Derfor kan man jo måle den her aftale på mange måder.
I virkeligheden er det vigtigste for mig, at der ikke er nogen ældre, som får den der følelse af, at de bare er en opgave, der skal løses, men at vi, når vi snakker med ældre eller med deres pårørende, når dertil, at man så kan mærke, at det faktisk gør en forskel, og at de bliver set i øjnene, at der er nogen, der lytter til dem, at der er nogle, der rigtigt er der for dem, og at de ikke bare er en opgave, der skal overstås.
Det hænger for mig sammen med frihed og faglighed.
Der er for mig noget med, at det, når man kommer ind på de der lange gange, gør et eller andet ved mig som menneske.
For vi er jo sansende mennesker, og det bliver jo kun vigtigere, hvis man mister ordene eller hukommelsen.
Der er en, der skylder flødeboller, som man ville sige i skolen.
Vi har brug for venlige øjne, der smiler til os.
Vi har brug for at danse sammen, synge og grine.
Vi har brug for mad, der dufter og smager af noget.
Vi har brug for leg på plejehjem, hvor legegrupper og barselsgrupper kommer og leger sammen med de ældre.
Og for dem, der bor hjemme, har vi brug for, at de kender de medarbejdere, der kommer hos dem, og derfor kommer jeg, ligesom andre ordførere før mig også har været inde på, jo til at holde øje med, at det rent faktisk bliver faste medarbejdere, og at det ikke er noget, vi går rundt og siger, men der så alligevel kommer 24 eller 28 forskellige medarbejdere.
Jeg kommer også til at blive ved med at bokse med regeringen om reelt at sætte fri, for der er jo et eller andet i, at vi er forskellige hele livet, og vi bliver jo ikke ens af bare at blive gamle.
Derfor ønsker vi i Radikale Venstre reelt at lave en tillidsreform, og det giver stadig ikke nogen mening for mig, at regeringen jo i forhandlingerne blokerede for, at ældre mennesker kan få lov at købe ekstra ydelser; jeg synes, det er en mærkelig uliberal holdning, at man kun må gøre det på de plejehjem, som Lars Løkke Rasmussen har bestemt, og ikke på de kommunale, og jeg synes, vi skal blive ved med at arbejde for, at den frihed selvfølgelig skal være til alle mennesker, også på de kommunale plejehjem.