Julie Skovsby (S), 2022-05-17:
Tak for ordet.
Forespørgslen her, F 49, ligger på mange måder tæt op ad den forespørgsel, der netop er afsluttet, F 42.
Jeg kan derfor kun gentage, hvad kollegaer sagde på talerstolen tidligere i dag, altså at formålet med en autorisation er at styrke patientsikkerheden og fremme kvaliteten af sundhedsvæsenets ydelser.
En autorisation begrænser adgangen til, hvem der kan udføre erhvervet, og giver Styrelsen for Patientsikkerhed mulighed for at føre tilsyn med sundhedspersonerne og i yderste konsekvens fratage dem autorisationen.
Det skal så vejes op imod de fordele, der vil være for patientsikkerheden ved at indføre en autorisation.
Som tilfældet var med F 42, er vurderingen også her fra sundhedsmyndighederne, at en autorisationsordning ikke kan begrundes ud fra hensynet til patienternes sikkerhed.
Som sagt handler ordningen om, at Styrelsen for Patientsikkerhed autoriserer en række faggrupper inden for sundhedsvæsenet, fordi man har vurderet, at der er brug for både regulering af den uddannelsesmæssige baggrund og løbende tilsyn med den aktivitet, der udføres.
Det kan være en læge eller en tandlæge, der opererer, eller en kiropraktor eller en fysioterapeut, der arbejder med krop og muskler.
Her kan manglende viden om det, man arbejder med, have store konsekvenser for patienten.
Derfor har vi i autorisationsloven fastlagt, at en række behandlinger kun må udføres af autoriserede sundhedspersoner.
Det er klart, at når man som sundhedsperson arbejder med patienter, skal vi stille nogle klare krav til, hvad den person skal kunne og vide, og sikre os, at personen overholder reglerne.
I teksten fra forespørgerne henvises der til et notat fra foreningen Danske Psykomotoriske Terapeuter.
Notatet indeholder en interessant gennemgang af de arbejdsområder, som psykomotoriske terapeuter beskæftiger sig med.
Jeg må dog sige, at det ligesom for ministeriet heller ikke står helt klart for mig, om de typer af manuelle behandlinger, der ifølge notatet kan indebære en risiko for patienten, bygger på konkrete eksempler eller er af mere hypotetisk karakter.
Styrelsen for Patientsikkerhed har tidligere oplyst, at styrelsen ikke har kendskab til tilfælde af uhensigtsmæssig faglig adfærd eller patientskade relateret til psykomotoriske terapeuters virksomhed.
I notatet lægges en stor del af vægten også på, at en autorisation vil gøre det nemmere at skelne mellem dem, der har taget en uddannelse, og dem, som ikke har.
Det ønske kan jeg sådan set
godt forstå, men jeg er ikke sikker på, at en autorisation er den rigtige løsning.
Som ministeriet også peger på, kan det svække troværdigheden og tilliden til selve autorisationssystemet, hvis vi begynder at indføre autorisationsordninger for områder, hvor det ikke er sundhedsfagligt begrundet.
For hvad er det så i virkeligheden, vi autoriserer?
Og hvad er det for et signal, vi sender til brugerne, når vi giver personen vores stempel?
Det savner jeg svar på.
Det er også vigtigt at få med, at autorisationsloven i dag stiller krav om, at en række behandlinger af muskler og led kun må udføres af autoriserede sundhedspersoner som eksempelvis fysioterapeuter og kiropraktorer, og at det derfor er strafbart for andre ikkeautoriserede at udføre den type behandling.
Så fordi man ikke er omfattet af en autorisation, betyder det jo ikke, at der ikke er regler for, hvad man må og ikke må, eller at man ikke kan stilles til ansvar, hvis man overtræder reglerne.
Samlet set er det altså vurderingen, at det ikke ud fra et hensyn til patientsikkerheden kan begrundes at indføre en autorisationsordning med de begrænsninger, det vil lægge på, hvem der kan arbejde som psykomotorisk terapeut, og de ekstra opgaver, det vil medføre i form af øget tilsyn med psykomotoriske terapeuter.
Så vil jeg læse et forslag til vedtagelse op på vegne af Socialdemokratiet, Radikale Venstre og Enhedslisten: Forslag til vedtagelse »Autorisationsordninger bør efter Folketingets opfattelse varetage hensynet til patientsikkerheden.
Folketinget har i den forbindelse noteret sig, at der ikke er sundhedsfagligt grundlag for en sådan autorisationsordning for psykomotoriske terapeuter, bl.a. fordi der ikke synes at være patientsikkerhedsmæssige udfordringer for gruppen.
Folketinget har i øvrigt noteret sig, at manipulation af rygsøjlen, som kan være forbundet med væsentlig risiko for patientsikkerheden, ikke må udføres af gruppen, da behandlingen er forbeholdt bl.a. kiropraktorer.
Endelig finder Folketinget, at autorisationsordninger, henset til den indskrænkning, en sådan ordning medfører for erhvervslivet og den lige adgang til erhvervsudøvelse, alene bør indføres, hvor ordningen klart tjener et formål om at højne patientsikkerheden.
Folketinget finder ud fra disse hensyn, at der ikke er grundlag for at indføre en autorisationsordning for psykomotoriske terapeuter.
Folketinget beder i øvrigt sundhedsministeren om at sende udvalget en redegørelse over medarbejdergrupper i sundhedsvæsenet, som ikke har en autorisation.«