René Christensen (DF), 2021-11-11:
Tak for det, formand.
Generelt er det jo sådan, at hvis man indgår en aftale, skal man også overholde den, for ellers har vi ikke et aftalesystem i Danmark.
Det synes vi sådan set er vigtigt.
Jeg synes, det er et godt system, vi har i Danmark, hvor den til enhver tid siddende finansminister har et stærkt mandat fra Folketinget til at kunne forhandle med kommuner og regioner, og kommuner og regioner kommer ind med et stærkt mandat fra regionerne og kommunerne, og så kan man lave en aftale.
Det viste sig, at der var meget store overskridelser i forhold til de budgetter, der var lagt.
Vi synes, budgetloven var meget firkantet, da man lavede den, og det synes vi stadig væk lidt.
Vi mener helt klart, at fortiden har fortalt os, at der er et behov for at have et system til at kunne sanktionere også, hvis ikke kommunerne og regionerne overholder den aftale, der er indgået med den til enhver tid siddende regering.
Og det er jo det, budgetloven gør.
Så tror jeg også, man skal være opmærksom på – og det er ikke for at pege fingre ad nogen, for sådan har det altid været – at når man laver finanslov og andre aftaler, lægger man 3,5 mia. kr., mener jeg det er, ud til likviditetstilskud, og så kan man puste op, hvor mange milliarder man putter ud til kommuner og regioner, og det har blå regeringer også gjort.
Så man kan sige, at når likviditeten vokser derude, er det jo ikke bare velfærdskroner, der ikke er kommet ud til velfærd, for noget af det er også likviditetstilskud, måske også til nogle kommuner, der ikke har haft så stort behov for at få et likviditetstilskud, hvorfor pengene så ligger ude i kommunernes kasser.
Det er en billig måde at lave politik på for regeringen, for det koster ikke noget.
Om de 3,5 mia. kr. ligger i statskassen, eller om de ligger i kommunekassen, betyder ikke noget, men så kan man puste sine budgetter op, i forhold til når man skal tale med omverdenen.
Så det vil selvfølgelig være en udfordring, hvis man pludselig slipper over 50 mia. kr. løs derude – særlig nu.
Det vil give enorme flaskehalse og store udfordringer for det private.
Et eller andet sted synes jeg egentlig, at beslutningsforslaget sådan set rammer rigtigt ned i noget, altså hvordan vi styrer kommunerne.
En kommune har måske besluttet sig for at bygge en skole, måske til 250 mio. kr. – det kan en skole godt koste i dag – men så sker der noget, det skubber sig, og pludselig har det skubbet sig i 2 år, og hvordan sikrer man sig så, at de penge sådan set stadig væk er til rådighed inden for den budgetperiode, som man arbejder med?
Så i forhold til forslaget, som det ligger, synes vi ikke, man skal suspendere det her permanent.
Hvis en kommune er i gang med et stort velfærdsbyggeri – det kunne være en skole, ældreboliger eller noget andet – og de ting flytter sig, skulle man så ikke have nogle muligheder for at skubbe det foran sig på en måde, uden at det påvirker ens anlægsbudget, eksempelvis til året efter?
Det kunne være tilfældet for en kommune, der så skubber det frem til året efter, men så kan der være en anden kommune, der ikke kan gøre noget, men som måske har det samme behov for at bygge eller drifte eller noget andet.
Så jeg synes egentlig, at beslutningsforslaget går ind i en debat, som er rigtig, men at suspendere det fuldstændig tror jeg faktisk heller ikke er en god idé.
Hvis man spørger KL i et lukket rum, tror jeg faktisk heller ikke, at det er det ønske, de har, hvis jeg skal være helt ærlig, altså at økonomien bare bliver fuldstændig fri, og at man ikke på en eller anden måde også kan overholde de aftaler, som man har indgået med en regering.
For der vil være nogle kommuner, der bare vil sige, at nu er de sat fri, nu kører de på frihjul, og så ødelægger man faktisk det fællesskab, som der er.