Alex Ahrendtsen (DF), 2018-05-24:
Ja, det gik pludselig stærkt.
Først tak til Socialistisk Folkeparti for at have fremsat dette beslutningsforslag.
Vi anerkender hensigten, og vi forstår også den bekymring, som SF har for de unge og de mange børn, som oplever en eller anden form for stress.
Og det er jo fuldstændig korrekt.
Spørgsmålet er, om redskabet er det rigtige, og det forekommer mig lidt, at kommissionsredskabet er som at tage en forhammer for at slå en stift ind.
Det er simpelt hen alt for voldsomt et redskab.
En kommission bruger man jo normalt om rigtig store ting, f.eks. Tibetkommissionen eller Irakkommissionen, altså når fagfolk skal undersøge, om der er blevet begået noget ulovligt.
Så en kommission er absolut ikke den rigtige måde at gribe det an på, og derfor kan Dansk Folkeparti som udgangspunkt ikke støtte forslaget, som det foreligger.
Derudover er det måske også på sin plads at sige, at en kommission nok ikke vil kunne afhjælpe de problemer.
For problemerne skal jo afhjælpes lokalt, de skal afhjælpes i hjemmene, de skal afhjælpes i skolerne.
Det er der, man møder de unge, og regeringen har jo i kraft af undervisningsministeren allerede redegjort for, hvad man har gjort.
Derudover har jeg selvfølgelig kigget lidt på selve argumentationen i forslaget.
Bl.a. mener SF, og nu læser jeg op, at »karakterræset og testkulturen i skoler og på uddannelserne er kørt af sporet.«
Det mener vi ikke i Dansk Folkeparti.
Tværtimod er det godt, at vi har karakterer, men karaktererne begynder altså først i 8. klasse, så man kan ikke tale om et karakterræs.
Test hjælper jo lærerne og forældrene og eleverne til at fortælle, hvor man står, så man ikke er i et tomrum.
Det mener vi heller ikke er rigtigt.
Konkurrence er jo godt, og det er lidt underligt, at mange venstreorienterede partier og politikere taler om konkurrence som noget dårligt, mens de ofte her i salen er de mest konkurrenceprægede mennesker, jeg kender.
For de konkurrerer jo hver dag med os andre om at skaffe vælgere til deres partier.
Så skriver man også, at det efterlader den unge generation med mindre tid til fordybelse, eftertanke og fritid og giver dermed de unge mindre tid til at finde ud af, hvem de er, og hvad de vil.
Og man skriver også, at børn og unge er under et massivt socialt pres for konstant at være på nettet.
Og det er jo for så vidt rigtigt, men hvor kommer presset fra?
Kommer det fra samfundet?
Kommer det fra dem selv?
Kommer det fra hjemmet?
Det er jo i høj grad op til forældrene at opdrage børnene til ikke hele tiden at være på nettet, selv om jeg ved, hvor svært det kan være, i og med at jeg selv har en teenagedatter. SF skriver også, at samfundet kan bidrage til at lette det store pres, der i dag er på børn og unge.
Altså, samfundet er jo den der store mastodont, som socialister altid griber til, når de har brug for en syndebuk.
Vi er jo samfundet, forældrene er samfundet, vi har ansvaret.
Og i bemærkningerne skriver man bl.a., at trivslen skal øges.
Men vi har jo allerede trivselsundersøgelserne, og de bliver brugt bl.a. i skolerne som redskab til at finde ud af, hvordan børnene har det, så man kan sætte ind over for det og snakke med forældrene.
SF foreslår endda også en børneombudsmand.
Det synes vi heller ikke er det rette redskab.
Vi har en ombudsmand, og hos ombudsmanden findes der allerede et børnekontor, som vil kunne behandle nogle af de ting, som SF foreslår.
Så selv om vi anerkender – og nu forsøger jeg virkelig at være girafagtig – SF's hensigt, så mener vi absolut ikke, at forslaget, sådan som det foreligger, er den rigtige måde at gribe det an på.
Tak for diskussionen – trods alt.