Alex Vanopslagh (LA), 2020-10-08:
Tak for det.
Jeg vil gerne tale om noget, som står mit hjerte nær, og som optager mit sind inderligt, og det er nemlig de mange fejl, som regeringen begår.
Men lad mig nu alligevel starte med at rose – rose statsministeren for allerede den 11. marts at sige ærligt, at både statsministeren og regeringen ville komme til at begå fejl i håndteringen af coronakrisen.
Det synes jeg var en klædelig og egentlig også en sjælden ydmyghed.
Men selvfølgelig begår vi allesammen fejl, det gør vi mennesker.
Det vigtige er, at vi retter op på vores fejl, så det ikke bliver til deciderede fejltagelser.
Eller for at sige det på en lidt anden måde: Det er menneskeligt at fejle, men det er tåbeligt at fremture med sine fejltagelser.
Danmark har aldrig nogen sinde stået over for en coronavirus før.
Det er ikke sådan ligetil at skulle lægge skinnerne, mens toget kører.
Det var vitterlig en svær opgave at være regering og statsminister for den sags skyld i så usikker en situation.
Heldigvis har regeringen nu haft både erfaringerne fra sine mange fejl, men også en relativt rolig sommer til at lægge de rigtige skinner ud for at kunne håndtere anden bølge af coronavirussen.
Men det er tilsyneladende kommet bag på regeringen, at der stadig er corona i Danmark.
Hvor er strategien?
Der er stadig lange ventetider på test, smitteopsporingen er tvivlsom, og lukningerne kommer ud af den blå luft.
Hvor er gennemsigtigheden?
Ja, hvor er logikken og systematikken?
Da Socialdemokratiet blev bedt om at fremlægge det faglige belæg for den seneste runde af restriktioner, blev det afvist af Socialdemokratiets ordfører med begrundelsen: Det kan skabe tvivl om linjen.
Jamen hvilken linje?
Det er jo den linje, vi gerne vil kende til, for de fleste af os danskere er voksne, myndige borgere, som godt kan håndtere fakta.
Her kunne vi lade os inspirere af det irske system.
I Irland har de klart defineret forskellige stadier for nedlukningen afhængigt af udviklingen i smitten.
Men frem for at fremlægge en gennemsigtig og forudsigelig strategi og plan vil regeringen hellere fremture på pressemøde efter pressemøde, helst en sen fredag eftermiddag, hvor man kan aflyse weekendens fester.
Ja, i starten af coronakrisen blev der selvfølgelig begået nogle fejl, fair nok.
Men at man spiller med så lukkede kort nu, at man agerer så vilkårligt og uigennemsigtigt, er snarere en fundamental fejltagelse.
Det er en fejltagelse, der gør det sværere at opdage og rette op på eventuelle fejl.
Når det gælder debatten om offentlig velfærd, fortaber diskussionen sig også ofte i de menneskelige fejl, der sker i dagligdagen.
I stedet bør vi forholde os til den grundlæggende fejltagelse, at løsningen på snart sagt alle problemer i det her land er højere offentlige udgifter, flere offentligt ansatte og højere offentlige ydelser.
Det er velfærd, hurra!
Se blot på diskussionen om det gode børneliv, hvor man nogle gange skulle tro, at blot der kommer flere pædagoger til, så har børnene det godt.
Men er det virkelig lykken, at danske børn har verdensrekord i at være i daginstitution i længst tid, længst tid væk fra mor og far?
Er det sådan, vi sikrer det gode børneliv?
Jeg er ikke i tvivl.
Mere tid med mor og far er altså også velfærd, ja, ligefrem kernevelfærd.
Det er prisen for vores høje skatter.
Det er mindre tid med børnene.
Ja, prisen for vores høje skatter er mindre velfærd.
Derfor ønsker vi i Liberal Alliance at give forældrene mere frihed til at passe deres små børn selv eller lade nære familiemedlemmer gøre det.
Tilskuddet til en daginstitution skal kunne byttes ud med et skattefradrag på 130.000 kr., hvis den ene forælder ønsker at gå hjemme med deres små børn, og tilskuddet til plejetilbud, altså pengene, skal følge barnet, også hvis man ønsker at bruge det på en privat børnepasser – det kunne være et familiemedlem.
For velfærd er altså mere og andet end offentlige institutioner.
Det er en alvorlig fejltagelse, hvis vi glemmer familien i diskussionen om det gode børneliv.
Lad mig starte med at sige tak for de pæne ord, og jeg er glad, hvis mit engagement smitter.
Vi er jo en lille gruppe, og vi har plads til flere, hvis det skulle smitte sådan helt voldsomt meget, om end jeg nok ikke skal gøre mig alt for store forhåbninger, selv om man kalder det demokratiets festdag.
Og jeg har faktisk – og nu kommer der en ros uden sarkasme – relativt store forhåbninger til den nærhedsreform, som regeringen præsenterer.
Altså, man kan sige meget om den her regering, men det er jo en regering, der som regel gør, hvad den siger, på mange punkter.
Den siger bare som regel det forkerte, men her siger den det rigtige, og så bliver det jo spændende at se, om de også træder igennem her.
Men det kræver jo, at man også tør sætte igennem over for kommunerne.
Der kommer jo meget bureaukrati fra kommunerne, og det, som blev kaldt en lidt vild idé – jeg synes, det var en uambitiøs idé – tager jo ikke et opgør med kommunernes bureaukrati.
Jeg tror, at man skal hjem til sit eget bagland – og det er nok både hos Venstre og Socialdemokratiet – og sige: Det er faktisk der, problemet er.
Nå, okay, det er dejligt, det kommer.
Men ja, vi går konstruktivt ind til de forhandlinger.