Ida Auken (RV), 2020-01-31:
Danmark har haft et klimavalg.
Det har jeg personligt drømt om i 15 eller 20 år, og derfor vil jeg gerne starte med at sige tak til alle jer derude, der har flyttet Danmark, der har flyttet den politiske holdning, og der har skabt den politiske vilje, der gør, at vi lige pludselig er mange på Christiansborg, der gerne vil rykke på den her dagsorden
Det kan ikke undervurderes.
Også tak til virksomhederne, der faktisk går meget, meget aktivt ind i kampen for at gøre noget ved klimaforandringerne.
De lægger høje ambitioner.
Jeg hører også fra klimapartnerskaberne, at de en lille smule ignorerer statsministerens ønske om, at det ikke må koste noget, for selvfølgelig koster det noget at investere i den grønne omstilling, men det kommer tilbage til os så mange gange, at vi får en renere energi, at vi får en mere effektiv industri, at vi udvikler nye teknologier, at vi får renere luft, at vi får mere energiforsyningssikkerhed, så vi ikke er afhængige af Saudi-Arabien og andre lande.
Så det er en helt fantastisk tid, vi står i, men vi har også travlt.
Forskerne har givet os 12 år til for alvor at få bremset den her udvikling og vendt den om, og nu er det jo ikke engang 12 år mere, for det er snart et år siden, det kom fra dem.
Nu er det 11 år, vi har fået, til at få vendt tingene om.
Det er også derfor, vi er så utålmodige for at komme videre, for det er rigtig godt, at vi i fællesskab har sat os et ambitiøst klimamål om 70 pct. CO 2 -reduktion, og det er virkelig blevet en drivende ledestjerne for alle dem, der arbejder, og det er et sted, hvor alle kan arbejde i samme retning.
Men der er så mange strategiske beslutninger, der skal tages, der er så mange vigtige beskeder, man venter på fra det politiske for at kunne komme videre, og det er derfor, vi vil have en klimahandlingsplan hurtigst muligt.
Nu spørger fru Mette Abildgaard ministeren, hvordan setuppet skal være, og hun bruger formuleringen: Vi har ingen idé om, hvordan setuppet skal være.
Det er jo også nyt land, vi betræder.
Hvordan skal en klimahandlingsplan se ud?
Vi har beskrevet noget af det i vores klimalovsaftale og i vores forståelsespapir, men vi har jo ikke prøvet det før.
Der vil jeg gerne fra radikal side prøve at tale lidt om, hvordan vi kunne forestille os sådan en arkitektur på en klimahandlingsplan.
For vi ser selvfølgelig 70-procentsmålet som det helt styrende og dermed oveni selvfølgelig det langsigtede mål om at være helt klimaneutrale senest i 2050.
Så kan man lave en overordnet struktur, hvor man tager nogle af de tværgående beslutninger.
F.eks. bliver vi nødt til at kigge hinanden i øjnene og sige: Vil vi bruge det, som de økonomiske vismænd kalder den skarpeste kniv i skuffen – CO 2 -afgifter?
Vil vi bruge det værktøj?
Det synes vi ville være økonomisk fornuftigt, og da Radikale foreslog at gå ud og lave en CO 2 -afgift, fik vi faktisk mærkeligt nok ros – det er i hvert fald nyt at få ros både af Børsens leder og af Informations leder.
For både de grønnes og erhvervslivets talerør kunne se pointen i at gøre det dyrere at forurene, gøre det dyrere at bruge de forkerte ting og faktisk belønne dem, der går forrest.
Så det skal vi have afklaret, for det spiller jo ekstremt meget ind i alle de søjler, kan man sige, alle de sektorstrategier, vi skal have lavet.
Hvis vi går ud og bruger CO 2 -afgiften, er der jo en masse ting, vi ikke skal byde sektorerne og erhvervslivet, fordi vi klarer det på den her måde.
Derfor er det en af de allerførste beslutninger, vi skal have taget: Har vi modet til at gå ned ad den her vej?
Det er også noget, der kan skaffe noget finansiering i en tid, hvor andre afgifter vil forsvinde, f.eks. i takt med at vi skal have en ny stor elbilsindfasning.
Det er afgørende i forhold til det andet store spørgsmål, der også er tværgående, og som er: Tør det offentlige gå foran og bruge vores kæmpestore indkøbsmuskel til at drive markedet?
Det offentlige køber ind for 320 mia. kr. om året.
DI har foreslået, at de 80 mia. kr. af dem, altså alt det, vi køber af varer, bliver tænkt grønne fra starten af.
Det handler jo om, at man, når man køber ind både i kommunerne og i staten, kan tænke de forskellige forvaltninger sammen, sådan at man tænker, at det godt kan være, at det er lidt dyrere i indkøb, men til gengæld er det meget billigere at drive.
Vi ved, at det er billigere at køre med elbiler, for de skal have meget, meget billigere brændsel end benzin- og dieselbilerne, så selv om de skal købes lidt dyrere ind, kommer det mangefold tilbage.
Det samme gælder mere klimavenligt byggeri.
Tør vi gå foran?
Tænk, hvis vi satte os det mål?
Så kan jeg love jer for, at entreprenørerne ville begynde at sige: Vi bygger mere i træ, for det tæller positivt, og så går vi ud og presser betonleverandørerne til at give os noget mere grøn beton og til at få nye brændsler ind og til at få samlet CO 2 'en op.
Det er det, der ville skabe en innovation i den sektor, og jeg håber, at vi tør tage sådan en beslutning om at købe klogt ind i det offentlige.
Det kræver jo et opgør med den måde, man normalt tænker på både i Finansministeriet, som bestemt ikke er vilde med at tænke specielt langsigtet og helhedsorienterede på det her område, men også ude i kommunerne, hvor man jo skal have en snak om, om de skal stå og bede om penge til alt, hvad der skal laves, eller om de også som kommune kan tage ansvar for noget af det her.