Rasmus Helveg Petersen (RV), 2019-04-10:
Som jeg husker den nuværende lovgivning, så vil du kunne komme i en situation, hvor det alene er etnicitet, der i sidste ende afgør, om et af disse boligområder ender på en hård ghettoliste.
Der vil kunne være en situation, hvor der er to ens boligområder med kun etniciteten til forskel og det så gør, at det ene boligområde ender på listen.
Det vil jeg altid være imod.
Mange tak for den storslåede velkomst.
Og tak for debatten indtil nu.
Vi ønsker jo altså fra radikal side, at Folketinget pålægger regeringen at foretage de nødvendige lovændringer og administrative foranstaltninger, som kan give kommuner med boligområder på listen over såkaldte hårde ghettoområder en mulighed for at erstatte den påkrævede udviklingsplan, som fokuserer på at nedbringe antallet af almene boliger, med en alternativ plan – en plan, der inden for 2 år kan få området helt af ghettolisten ved at fokusere på at bringe ledige i job eller i uddannelse.
Boligområder, som laver en sådan alternativ udviklingsplan, skal have 2 år til at indfri målene på baggrund af aktuelle og opdaterede tal.
Hvis området efter 2 år er lykkedes med at frigøre sig fra ghettolisten, skal området fritages for kravene om at nedrive eller nedbringe andelen af almene familieboliger.
Den vedtagne Parallelsamfundspakke – og det er vedtagelsen af lovforslag nummer L 38 i november 2018 – har betydet, at en lang række boligområder er blevet fanget på ghettolisten af forældede statistiske opgørelser.
Det har betydet, at boligområder, som er kommet på listen i 2018, ingen reel chance har haft for at ændre på situationen, før de nu mødes med krav om at nedbringe andelen af almene familieboliger.
Og det har så igen den konsekvens, at gode og attraktive boliger kan stå til nedrivning, og at kommunernes incitament til sætte ind med målrettet beskæftigelsesindsats og uddannelsesindsats m.v. over for de borgere, der står uden for arbejdsmarkedet, mindskes.
De dispensationsmuligheder, der eksisterer efter lovændringen fra november 2018, vil kun få ghettoområder kunne gøre brug af, og det vil ikke afhjælpe konsekvenserne for langt de fleste af de hårde ghettoområder.
Desuden giver dispensationsmulighederne ikke sikkerhed for, at man kan undgå at nedbringe det, selv hvis man får dispensation.
Flere kommuner har intensiveret jobindsatsen i deres udsatte boligområder, men med de nuværende regler kan kommunerne ikke opnå samme gevinster i de såkaldte hårde ghettoområder, fordi dele af boligerne står til nedrivning, uanset kommunens og det almene boligselskabs indsats, jævnfør lov om almene boliger.
Ifølge lovgivningen skal boligerne rives ned eller omdannes, uanset om indsatsen er succesfuld for størstedelen af de hårde ghettoers vedkommende.
Det er samfundsøkonomisk dyrt.
Det er spild af midler, når områder tvinges til at afvikle hundredvis af boliger i stedet for eksempelvis at hjælpe 20 eller 50 mennesker i arbejde.
I Munkebo i Kolding skal 25 personer i beskæftigelse eller uddannelse på baggrund af ghettoliste 2018, før området vil ryge af listen.
Og de 25 er et gammelt tal – så vidt vi ved, er det nyeste tal 15 personer.
Finlandsparken i Vejle skal flytte 14 personer i beskæftigelse for at slippe af listen, og i Agervang i Holbæk skal 34 mennesker i arbejde.
Agervang opfylder for tiden tre ud af fem kriterier og vil derfor komme af ghettolisten, hvis disse 34 mennesker kommer i arbejde – og det er i øvrigt i sig selv et fald fra 54 personer i den tidligere ghettoliste, men altså ikke nok.
På grund af 34 mennesker skal andelen af almene boliger altså nedsættes fra 100 pct. til 40 pct. i Agervang.
Hårde ghettoområder, hvor det er muligt at ændre beboersammensætningen gennem jobindsats, uddannelsesindsats og andre tiltag, skal derfor efter radikal opfattelse kunne erstatte udviklingsplanen med en realistisk plan for at kunne komme af den såkaldte ghettoliste.
Og hvis det lykkes inden for 2 år, skal de som følge af dette beslutningsforslag ikke rammes af konsekvenserne i Parallelsamfundspakken.
Selv om et område er stemplet som en ghetto, er mange af områderne attraktive.
Der er 58.000 personer, der står på venteliste til at få en bolig i et af de områder, der er på listen over hårde ghettoområder.
De fleste områder har i dag 100 pct. almene familieboliger, hvorfor andelen skal nedbringes med 60 procentpoint.
Det kunne være igennem nedrivning; et alternativ er at sælge boligerne til private eller bygge nyt, men det er der sandsynligvis kun et marked for i de store byer, f.eks. omkring Mjølnerparken i København.
Enkelte områder har mulighed for dispensation, men det løser ikke udfordringen med arbejdsløshed og kriminalitet.
De data, der ligger til grund for ghettolisten, er i flere tilfælde mere end 2 år gamle, og med det her forslag sikres det, at det er den aktuelle udvikling frem for den historiske, der afgør, hvorvidt området er på denne liste.
Flere af ghettokriterierne er baseret på gamle tal.
Eksempelvis bruges der i ghettolisten fra 1. december 2018 tal fra starten af 2016, dvs. 33 måneder gamle tal.
Det gør det svært for områderne at komme af listen, da faktiske udviklinger ikke afspejles i de historiske tal.
Og derfor indebærer dette beslutningsforslag også, at der skal bruges opdaterede tal, som regnes fra det nyeste år frem for et gennemsnit af år, så de faktiske udviklinger afspejles.
Der er nogle områder, der formentlig ikke vil kunne leve op til kriterierne, trods en kommunal indsats.
Dette beslutningsforslag retter sig således mod de områder, som har en chance for at komme af ghettolisten.
Med dette beslutningsforslag vil samfundet kunne spare, tror jeg, mange penge ved ikke at skulle rive ned og bygge op et andet sted.
Samtidig får vi gang i den nødvendige jobindsats, så folk får et arbejde frem for en flyttebil.
Tak for det.
Radikale Venstre vil være imod, at man bruger etnicitet som det eneste kriterie.