Leila Stockmarr (EL), 2025-12-17:
Tak til ministeren, som ikke er her lige nu, for redegørelsen.
Det er jo lidt specielt at stå her, få dage inden vi skal nærme os et sætte et nyt klimamål, hvis vi skal overholde klimaloven, og vi har jo allerede taget lidt hul på diskussionen.
Vi har jo også fra Enhedslistens side været meget klare, i forhold til hvor vi står.
Man kan også, når vi har de her debatter, og det er også noget af det, jeg vil tale om, hurtigt faldt ned i en masse tekniske og konkrete aspekter af redegørelsen, implementeringsudfordringer og aftaler, der ikke holder stik, og alt det er jo reelle og helt valide bekymringer.
Og det er jo også det, meget af det her år har handlet om.
Der har jo været udfordringer med at oversætte vedtaget klimapolitik til reduktioner, der arbejder ude i virkeligheden.
Det er jo en fælles bekymring – en bekymring, som man, hvis man skal sige noget godt, virker til at dele i store træk hele vejen rundt i dag.
Der er jo udfordringer med implementeringen, der halter, men der er også nogle udfordringer, som jeg vil prøve at skitsere her i dag fra talerstolen, der ikke bare handler om forsinkelser, lokal modstand – jo, det gør det måske – manglende interesse for udbud.
Det handler om, at vi i for høj grad har indsnævret den klimapolitiske debat og i den grad også den offentlige debat om klima til et alt for snævert fokus på reduktioner.
Med det betyder det ikke, at vi ikke skal fastholde en ambition om også at have et højt klimamål for 2035 – vi så gerne 90 pct. – og vi skal også fortsat reducere vores udledninger.
Men vi bliver nødt til at vende blikket ud mod virkeligheden, og vi bliver nødt til at sætte handling bag ordene, når det kommer til at omsætte det der slogan, som mange ynder at bruge, om, at den grønne omstilling skal være en gennemgribende transformation, det skal være rødt og grønt, folk skal kunne mærke det i deres dagligdag, det skal være lettere og billigere og sjovere at leve grønt, og vi skal alle sammen have bedre adgang til natur.
De ting oplever jeg tit er noget, vi siger, men så når det kommer til at lave politiske aftaler, og når det kommer til klimapolitikken i det daglige, og særlig her inde fra Christiansborg, er der en tendens til, at det forputter sig i forhandlingslokaler og i meget tekniske og meget, meget været svært forståelige aftaler, som jo er nødvendige måske, men også i deres karakter har en essens af at være en lille smule teknokratiske og ikke særlig folkelige og meget, meget lidt inkluderende.
Vi har jo stort set ikke nogen forpligtelser eller tiltag i dansk klimapolitik, der kræver, at vi involverer borgere.
Vi havde et Klimaborgerting.
Det kuldsejlede, og siden da, også på trods af anbefalinger fra Klimarådet, har vi ikke rigtig genstartet borgerinddragelsen, når det kommer til klimapolitikken.
Det har også betydet, at der er blevet efterladt et vakuum, til at modstanden, f.eks. mod vedvarende energi, har kunnet vokse så stærkt, nok fordi en del af spørgsmålet er, at vi ikke har taget almindelige menneskers bekymringer alvorligt, taget dem med ind og lavet politik derefter uden at slække på de grønne ambitioner.
Vi har heldigvis en meget høj folkelig opbakning til den grønne omstilling stadig væk.
Målinger viser stadig væk, at det ligger på langt de fleste vælgeres top et til fem i hvert fald.
Men en undersøgelse fra fagbevægelsen har også vist, at der er et krav, at det er afgørende for de fleste danskere, at omstillingen er socialt retfærdig.
Derfor mener jeg, vi har en forpligtelse til at blive endnu bedre til at gøre den grønne omstilling socialt retfærdig, ikke som et motto, men noget, folk kan mærke ude i virkeligheden.
Derfor synes jeg, vi skal spørge os selv, når vi laver klimapolitik, om vi gør nok for at forhindre, at modvirke, at energifattigdom, som vi ser værre andre steder end i Danmark, også bliver et større problem i Danmark.
Gør vi nok for at modvirke transportfattigdom?
Selv om der måske ikke er nogle lavthængende reduktioner på at styrke og udbygge den kollektive transport, kunne det så ikke være en måde faktisk at lave grøn politik på, som helt almindelige mennesker kan mærke i deres hverdag?
Og gør vi det nok at leve billigere og nemmere at leve grønt og købe frugt og grønt?
Der er mange partier herinde, der mener, at det skal være billigere at fjerne momsen på frugt og grønt, men det er jo ikke noget, der bliver realiseret under den her regering eller med et politisk flertal.