Zenia Stampe (RV), 2016-12-08:
Jeg tror, man skal gøre sig én ting klart, og det er, at på trods af den udvikling, vi er vidne til, så er det, at Tyrkiet ønsker og er interesseret i et EU-medlemskab på sigt, stadig væk et lys i mørket.
For der er jo ingen tvivl om, at Tyrkiet lige nu er inde i en meget bekymrende udvikling, hvor man fængsler oppositionspolitikere, embedsmænd osv., altså slet ikke lever op til menneskerettighederne, slet ikke lever op til de kriterier, som de skal opfylde for at være en del af EU.
Og derfor er det dog et lys i mørket og en vis opmuntring, at de ikke i samme bevægelse har sagt: Jamen så dropper vi tanken om at blive medlem af EU, for vi abonnerer slet ikke på det der demokrati og de der menneskerettigheder.
Derfor synes jeg i virkeligheden, det er et rigtig dårligt sted at presse Tyrkiet, for det er da nærmest det eneste positive, man kan sige om Tyrkiet lige nu – ud over de mange vidunderlige mennesker, der bor i Tyrkiet, som er vores venner, som vi kerer os om, og som også er en af grundene til, at vi gerne vil have, at Tyrkiet skal være medlem af EU.
At de så i alt, hvad de gør – og nu skal jeg måske lade være med at sige de – men at Erdogan i alt det, han gør, i virkeligheden udsætter EU-medlemskabet, er selvfølgelig noget, vi ikke kan ignorere, og noget, som vi selvfølgelig skal diskutere.
Men hvis reaktionen er at sige, at så kan Tyrkiet lige så godt droppe ideen om nogen sinde at blive medlem af EU, så synes jeg, det er et underligt sted at presse Tyrkiet og Erdogan.
Det er et underligt sted, fordi det måske er det lys, der er i mørket, men også – og det er jeg rigtig glad for at Enhedslisten også har påpeget – fordi der sidder en opposition, som jo er relativt stor, selv om den er stærkt udfordret og presset lige nu, som også ser det som lyset i mørket: muligheden for det europæiske spor.
Derfor synes jeg – og det er jo noget, flere har været inde på her fra Folketingets talerstol – at det handler om, hvordan vi tror at EU bedst muligt får vendt den udvikling, der er i gang nu.
Eller måske skal jeg formulere det anderledes, for jeg tror i virkeligheden, at problemstillingen er anderledes: Det handler om, hvordan EU bedst muligt kan undgå at skubbe Tyrkiet endnu mere i den meget bekymrende retning, Tyrkiet er på vej i.
Det vil skubbe håbet om demokrati og menneskerettigheder for tyrkerne, den tyrkiske befolkning, endnu længere væk.
Men det vil desværre også skubbe håbet for Europa om at have et stort Tyrkiet, som man kan samarbejde med, som man kan stole på, længere væk.
For én ting handler om menneskerettigheder for tyrkerne – det er vigtigt, og det er selvfølgelig det vigtigste – men noget andet handler jo om, at det her er et stort og vigtigt land for EU og for Danmark.
Lige nu huser Tyrkiet 3 millioner flygtninge.
Tyrkiet spiller også en rolle i forhold til konflikten i Mellemøsten.
Det er en afsindig vigtig opgave, og derfor er det i vores interesse at arbejde for en god udvikling i Tyrkiet, ikke kun for tyrkernes skyld, men for vores egen skyld.
Derfor mener jeg sådan set, at både hensynet til idealismen for den tyrkiske befolkning, men også realismen for os selv taler for, at vi gør det, som vi tror kan forhindre, at Tyrkiet når endnu længere ud ad den meget bekymrende planke, de er på vej ud ad.
Medlemskabsforhandlingerne, om end de jo reelt er frosset ned lige nu, er alligevel en adgang, en anledning, en adkomst til en kritisk dialog, til en monitorering, som der ellers ikke ville være grundlag for.
Derfor mener vi selvfølgelig, at man skal udtale kritik af Tyrkiet.
Man skal hele tiden gøre Erdogan, gøre befolkningen i Tyrkiet, ikke mindst dem, der har stemt på ham, opmærksom på: Hver eneste gang I fængsler en oppositionspolitiker, bringer I jer selv længere væk fra EU.
Men det er jeres valg.
Det er ikke EU, der bevæger sig væk fra jer.
Det er ikke os, der slukker drømmen om menneskerettigheder og drømmen om Europa og EU.
Det er Erdogan.
Derfor kan vi ikke støtte forslaget.