Sofie Carsten Nielsen (RV), 2020-09-08:
Tak for det.
Sidste år havde vi finanslovsdebatten noget senere på året, så der havde jeg lige været på efterårsferie i London med mine to sønner – mine børn kommer også til at spille en rolle her – og vi havde været på Harry Potter Museum.
Det er jo en magisk verden, man er i der, og vi var ude i verden.
Det føles lige nu som utrolig længe siden.
Det har der ikke været så meget af i år.
Der har ikke været så meget magi og heller ikke så meget rejseri, fordi der har været corona.
Men vi er jo også kommet videre, og vi kommer videre, mens corona stadig er her.
På den måde synes jeg, at man med pandemien sætter en slags lup på, hvem vi er, og måske allermest, hvem vi gerne vil være.
Corona har jo for mange været en anledning til at spørge, hvad meningen egentlig er.
Morten Østergaard rejser rundt i landet med et skilt og spørger folk om det – sådan lige next level.
Men som Dumbledore også siger til Harry Potter, og det er den store troldmand til den unge troldmand: Vi kommer alle på et tidspunkt i livet til at stå over for valget mellem, hvad der er rigtigt, og hvad der er nemt.
Det synes jeg faktisk indtil videre vi er kommet ret godt ud af som fællesskab.
Jeg tror stadig, at befolkningen har os politikere til eksamen, også siden valget sidste år.
Vi er ikke sådan ude på den anden side af tillidskrisen.
Jeg er stolt af at være dansker.
Vi tager ansvar, og når krisen rammer, så handler vi.
Vi finder løsninger lokalt, vi mobiliserer, når der er noget, vi brænder for.
Og den indstilling og den handlekraft har vi set utallige gange i det seneste år.
Da landet lukkede ned, hjalp vi hinanden.
Danskere købte ind for isolerede medborgere, en overflod af frivillige bemandede Røde Kors, og hotlines, læger og undervisere omlagde arbejdet på rekordtid, og det gør de igen i dag, og det gjorde de, da min søn var hjemsendt, og i overgangen.
Der arbejdes stadig med restriktioner og håndsprit og rutiner.
Læger, sygeplejersker og frontpersonale tog fra og tager fortsat fra
– og bureaukrater, som ellers får skyld for alt for meget, smed, hvad de havde i hænderne af cirkulærer, og fik det bare til at fungere på tværs af systemer i stat, regioner og kommuner.
Virksomheder indrettede sig, meldte sig og hjalp til.
Men vi så det jo altså også før coronakrisen og nu igen her.
Det er særlig de unge, som går forrest og mobiliserer, når de kan se, at deres fremtid er truet, for klimakrisen er her endnu.
Så vi har også fået en stærk klimabevægelse og en engageret studenterbevægelse imod tidligere tiders massive uddannelsesbesparelser.
Vi har virksomheder, der har givet alt, hvad de har, i klimapartnerskaberne for at komme med løsninger til verdens mest ambitiøse klimalov om at reducere vores CO 2 -udledning med 70 pct. i 2030.
Vi har haft en samtykkevagt, der dag ind og dag ud har stået foran Christiansborg og sagt det, som burde være åbenlyst, nemlig at sex skal være frivilligt.
Så danskerne i alle mulige forskellige konstellationer står sammen og står frem og engagerer sig, når det gælder.
Og det virker jo også, for der er en lang række politiske resultater det seneste år, som vi kan takke danskernes engagement for.
Der er bevægelse på klimaområdet, hvor vi har mandaterne til at presse og indimellem tvinge regeringen til grøn handling – senest i klimaaftalen lige inden sommerferien, og det var også med et bredt flertal.
Der er en barselsfond til selvstændige, en historisk samtykkeparagraf og et stop for besparelser på uddannelse og kultur, i hvert fald indtil videre, for der er lidt mere, vi her skal forhindre.
Vi er kommet et stykke vej med en ny værdipolitisk retning.
Der er ikke helt så meget meningsløshed.
Unge flygtninge på midlertidigt ophold kan nu tage en uddannelse.
Det brugte vi også det seneste år på.
Det er især en gruppe unge kvinder, som vi før – i ligestillingslandet Danmark – forhindrede i at uddanne sig.
Vi tager igen kvoteflygtninge, ikke nok, men vi har sat det i gang, og børnene, der fik dokumenteret permanente psykiske men af indespærring i Sjælsmark, er endelig kommet ud.
Det forsinkede corona også lidt.
Så vi har handlet.
Vi har sat gang i en ny retning og taget de første skridt.
Og jeg tør også godt sige, at danskerne selvfølgelig forventer meget mere af os end det, vi indtil nu har leveret.
En verdensomspændende sundhedskrise er blevet til en økonomisk krise, en krise, som har givet dansk økonomi en kæmpe mavepuster.