Martin Lidegaard (RV), 2022-06-02:
Mange tak, formand.
Det er nogle vilde dage i dansk politik.
I går valgte to tredjedele af den danske befolkning at stemme ja til, at Danmark indtræder i det forsvars- og sikkerhedspolitiske samarbejde i EU, og i dag behandler vi så et beslutningsforslag, hvor vi giver vores opbakning til Finlands og Sveriges deltagelse i NATO.
Det bakker Radikale Venstre selvfølgelig op om.
Både det, der skete i går, og det, vi skal stemme om i dag, er glædelige begivenheder, der efter vores vurdering vil styrke sikkerheden og stabiliteten for Danmark, vil styrke det nordiske samarbejde og vil styrke det europæiske samarbejde.
Men der er jo ikke nogen grund til at lægge skjul på, at det her sker på en yderst tragisk baggrund, at optagelsen af Finland og Sverige ikke i sig selv skaber fred i Ukraine, og at der med de udviklinger og små jordskælv, der sker i hele den europæiske sikkerhedsarkitektur, også vil komme nye krav og svære krav til Danmark.
Når der er jordskælv i vores geopolitik, er det svært at vide, hvordan det hele lander, når jordskælvet er ovre, men der tegner sig konturerne af fire spor, som jeg tror kommer til at påvirke både dansk og nordisk sikkerhedspolitik.
Det ene er selvfølgelig Østersøen, som flere har nævnt.
Det vil øge spændingen i Østersøområdet; det kan ikke undgås med 1.500 km ny grænse mellem Norden og Rusland.
For det andet vil vi stå over for nogle store sikkerhedspolitiske valg, når det handler om de østeuropæiske lande, der endnu ikke er med i EU: Ukraine, Georgien, Moldova og Balkan.
Hvilken status skal de have?
Hvilken status skal de stilles i udsigt på kort og på lang sigt for at sikre deres demokratiske og fredelige udvikling?
For det tredje er der jo nu et kæmpe fokus på øst, men det ændrer ikke på, at når vi kigger mod syd, tårner udfordringerne sig også op.
Krigen i Syrien raser fortsat.
Det gør den i Yemen også.
I det nordlige Afrika er der seriøse sikkerhedsproblemer og på længere sigt en migration, der kan løbe ud af kontrol, hvis ikke vi får skabt den udvikling og økonomiske stabilitet i Afrika, som kontinentet fortjener.
Når jeg nævner det sidste, er det jo, fordi det står stadig mere klart med NATO-topmødet om en måned, at USA forventer, at vi tager et større ansvar for det, der foregår syd for Europa, sammen med vores europæiske, nye allierede.
Og det kommer også til at stille krav til Danmark og til de andre nordiske lande, både i regi af NATO, men især i regi af det europæiske forsvarssamarbejde.
Til sidst er der, hvor Danmark måske har den allerstørste rolle, Arktis.
Hvad bliver implikationerne?
Vi har en kæmpestor interesse i sammen med resten af rigsfællesskabet at prøve at fortsætte traditionen for lavspænding, men også traditionen for en bæredygtig udvikling til gavn for folkene i Arktis.
Det er ikke blevet lettere.
Det bliver heller ikke lettere med den beslutning, vi tager i dag, men til gengæld er vi flere om at kæmpe for det.
Så med et stort og fuldtonet ja som alle andre talere synes vi også, at Tyrkiets håndtering af de her ansøgninger er utilstedelig, og vi går ud fra og håber, at det er et spørgsmål om tid, før der bliver fundet en diplomatisk løsning på det, sådan at hele NATO kan tage helhjertet imod de to nye, nordiske medlemmer.