Christine Antorini (S), 2017-02-24:
Det er jo veldokumenteret, at børns sociale baggrund gør en verden til forskel i forhold til at have lige muligheder i livet.
F.eks. dør mennesker fra de lave socialklasser i gennemsnit 10 år tidligere end andre.
Risikoen for at blive arbejdsløs er langt større, og chancen for at gennemføre en uddannelse er væsentlig dårligere.
I den netop udkomne bog, der hedder »Social arv og social ulighed«, redigeret af professor Niels Ploug, er de sidste årtiers forskning samlet op, i forhold til hvordan mennesker med forskellig social baggrund klarer sig, bl.a. i forhold til uddannelsessystemet, og hvordan de samfundsmæssige vigtige institutioner som børnehave og folkeskole kan håndtere børns sociale og kulturelle forskelle.
Det kan nemlig ikke alene reduceres til, at det er forældrenes ansvar, som bl.a. Liberal Alliance mener og har udtalt.
Den sociale ulighed slår igennem, allerede fra børnene bliver født, og hvis man tager børnenes perspektiv, er det slet ikke i orden bare at nøjes med at konstatere, at det er forældrenes ansvar, og så overlade børnene til, ja, den sociale arv.
Heldigvis kan vi faktisk gøre noget politisk ved det, hvis vi vil.
Nu er det måske ikke så overraskende, at det netop er Liberal Alliance, som er lidt ligeglade med social mobilitet set som en politisk opgave.
Men det er til gengæld bekymrende, hvis Venstre som et parti, der har været optaget af sammenhængskraften i landet, også er begyndt at bevæge sig ad den vej.
Vi er ganske enkelt ikke enige med Liberal Alliances økonomi- og indenrigsminister, der har udtalt, at han ikke mener, Danmark er et land, hvor uligheden er et problem, som er værd at beskæftige sig med.
Det mener vi til gengæld hos Socialdemokratiet.
Liberal Alliance var imod folkeskolereformens mål om at øge den sociale mobilitet, og partiet gjorde alt for at forhindre, at den samme målsætning kom ind i gymnasiereformen.
I diskussionen om statens uddannelsesstøtte synes Liberal Alliance, ligesom Venstre og Konservative, at det er helt fint at skære ned på SU'en og erstatte det med flere lån, selv om netop det at låne til uddannelse betyder noget for både optagelse og frafald, især for unge med lavtuddannede forældre, hvilket bl.a. forskningsinstitutionen KORA har vist.
Men der er også sket et skifte hos Venstre, der nu har lagt det brede mål om øget social mobilitet i graven.
Godt nok fremlagde regeringen i maj 2016 ti sociale mål for social mobilitet, men de var reduceret til en indsats rettet mod børn og unge, der har modtaget en forebyggende indsats, eller som er anbragt.
Væk er den brede indsats for at udvikle et velfærdssamfund, som er med til at kompensere for social og klassemæssig ulighed og give alle lige muligheder uanset deres baggrund.
Da hr. Esben Lunde Larsen fra Venstre kortvarigt blev udnævnt til uddannelses- og forskningsminister, fjernede han som noget af det første det mål i de videregående uddannelsers udviklingskontrakt, der hed »Øget social mobilitet – flere talenter i spil«.
Det syntes han var noget pjat, og som han sagde, havde Venstre længe været imod at drive socialpolitik i uddannelsespolitikken.
Men det vil faktisk få enorme konsekvenser for det Danmark, som vi ellers er stolte af giver gode muligheder til alle, hvis regeringens ideologiske drejning fortsætter.
Vi skal tværtimod udvikle daginstitutioner, skoler, ungdomsuddannelser og videregående uddannelser, så de har rammer, undervisningsformer og læringsmiljøer, der er bedre til at gøre alle børn og unge dygtigere uanset deres baggrund.
Det er bl.a. derfor, folkeskolen skal tilbyde mulighed for hjælp med lektier og faglig fordybelse og udvikle varierede undervisningsformer med kombination af teori og praktik.
Det er derfor, der skal være bevægelse i løbet af dagen
, både fordi det er sundt og gør børnene mere motiverede og klogere, og fordi det er vigtigt at åbne skolen mod omverdenen med forenings- og idrætslivet, virksomheder osv. for at få en virkelighedsnær skole.
Det er alt det, som den understøttende undervisning giver tid til, og det giver dermed bedre rammer til at udvikle en folkeskole for alle.
Det betyder også, selv om det nogle gange glemmes i debatten, at der gives bedre mulighed for at gennemføre forløb for særligt talentfulde børn, og at de dygtige kan få mulighed for at blive endnu dygtigere.
Folkeskolen skal være en god skole for hele folkets børn, og det kræver aktiv politisk opbakning til og mål om, hvilken skole det skal være, herunder evnen til at øge den sociale mobilitet.
Der, hvor de borgerlige tager fejl, er netop, når de forfalder til at mene, at det alene er et personligt ansvar, hvis man ikke klarer sig godt.
Men klasseskellene eksisterer stadig, og økonomisk ulighed hænger uløseligt sammen med ulige muligheder.
Derfor vil Socialdemokratiet, De Radikale, SF, Alternativet og Enhedslisten fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget opfordrer regeringen til at fastholde målet om at give alle mulighed for at blive så dygtige som muligt uanset social baggrund gennem uddannelsessystemet.
Det gælder både som formål i uddannelseslovene og som værktøjer f.eks. i forbindelse med udviklingskontrakter på de videregående uddannelser, indretning af SU m.v.
Det har været et fundament i det danske velfærdssamfund at udvikle grundskoler, ungdomsuddannelser og videregående uddannelser, som bidrager til at øge den sociale mobilitet i samfundet, bl.a. med undervisningsformer, der giver alle børn og unge muligheder for at udvikle også de potentialer, de ikke fik med hjemmefra.
Der er fortsat brug for at udvikle det danske velfærdssamfund, så det er med til at kompensere for social- og klassemæssig ulighed.
Vi har brug for alle talenter i det danske samfund, og det skal uddannelsessystemet være med til at understøtte hele vejen igennem.«
Jeg skal i øvrigt beklage, at Enhedslisten ikke har haft mulighed for at være til stede her, men de står selvfølgelig bag det samlede forslag til vedtagelse.