Christian Juhl (EL), 2022-05-11:
Tak for ordet.
Jeg havde egentlig taget redegørelsen med, fordi den der sætning bankede lige ind i hovedet på mig – det der med, hvordan vi skulle give svar på de udfordringer, som Danmark står over for – men den har hr. Rasmus Nordqvist jo nævnt.
Det er, hvis man læser ordene, en ganske forkert placering og en ganske forkert formulering af indledningen i sådan et afsnit.
Lad det nu være.
Jeg er helt chokeret over, at jeg forleden dag opdagede, at det er mere end 60 år siden, vi startede med udviklingsbistand i Danmark, og at det faktisk har været en rejse, som jeg har været med på i rigtig mange af årene – selvfølgelig ikke alle årene, for jeg gik i korte bukser, da man begyndte, og det gør jeg ikke mere.
Vi har med redegørelsen fået et instrument til en demokratisk samtale om dansk udviklingssamarbejde, som mange danskere er engageret i, og det skal vi være glade ved.
Der er stadig væk rigtig, rigtig mange frivillige.
Der er mange i foreningerne.
Måske er der ikke helt så mange, som der har været i de bedste år, men de er der, og de er også uden for murene i meget, meget stort antal.
Og de har da heldigvis taget positivt imod vores idé om at lave en årlig redegørelse, og de har også brugt de her 3 uger før vores debat til at inspirere.
Det er en god start.
Vi gør meget godt ude i verden, og det er vigtigt at drøfte det.
Det er mit håb, at vi i de kommende år i højere grad vil gøre rede for tendenser og erfaringer og opstille målsætninger, tal og resultater, som giver et mere transparent grundlag for beslutningerne.
Vi skal lære af det, vi gør; vi skal ikke bare sige: Hurra, hurra, sådan har vi gjort.
Det er oversigter og tabeller over, hvad midlerne er gået til osv.
Og hov, i den sammenhæng: Hvor blev verdensmålene af i redegørelsen?
Det har vi jo pligt til at gøre status over, og det er vel også på sin plads at gøre det i den her sammenhæng.
Men det er langt fra det redskab, som vi er mange, der kan huske, nemlig Danidas årlige afrapportering, som blev afskaffet.
Jeg ved ikke, hvorfor den blev afskaffet, men vi kan i hvert fald svare på, hvorfor der er så langt fra den her redegørelse til det gedigne værk, som dengang gav et godt billede af, hvor vi var, og hvor vi skulle hen.
Det skal være muligt at se, hvad vej det går, og om vi holder os til strategien.
Da jeg hylder et princip, der hedder, at uenighed gør stærk, vil jeg først og fremmest gerne sige de ting, som jeg gerne vil have gjort noget mere ved.
Der skal være mere sammenhæng mellem virkeligheden – den er barsk og brutal derude – og strategien.
Desuden skal der være bedre balance mellem fokus på akut opstået ekstraordinære kriser og den langsigtede udviklingsbistand.
Vi arbejder meget, meget hårdt i den forkerte retning og fokuserer på det akut opståede.
Det betyder jo altså, at vi på et tidspunkt får flere flygtninge, fordi vi ikke er med til at give den langsigtede udvikling, der forebygger og giver mennesker ordentlige liv.
Partnerskaber med udviklingslandene skal styrkes.
Fattigdomsorienteret og rettighedsbaseret indsats skal fremmes.
Og jeg vil sige, at Danmarks interesser skal fylde mindre.
Det er helt fint, at vi har forskellige idéer med det her udviklingsbistand, og det snakkede vi om forleden dag.
Der er jo forskellige idéer.
Altså, for nogle er det næstekærlighed, andre kalder det solidaritet, og nogle kalder det en god erhvervsinvestering.
Sådan er der jo forskellige baggrunde for at støtte udviklingsbistanden.
Desuden skal civilsamfundets rolle styrkes og udvikles på basis af demokrati og menneskerettigheder, og enhver arbejder i den her verden bør have ret til både at organisere sig i en fagforening og forhandle egen løn.
Derfor skal vi have fremmet kampen mod slaveri, menneskehandel og børnearbejde og retten til de faglige organisationer.
De fylder alt for lidt i vores arbejde.