Jeppe Søe (M), 2023-04-18:
Tak for det, formand.
Det er i sandhed udfordrende tider, og det har det i virkeligheden været længe.
Vi mærker i høj grad, hvordan hele kloden hænger sammen.
Vi er gensidigt forpligtet og påvirket af hinanden, og det gælder på klimaområdet, og det gælder, når en smitsom sygdom pludselig rammer, eller når Rusland rasler med sablen og starter en angrebskrig i vores nærhed.
Intet af det kan vi være upåvirkede af, og lige nu mærkes klodens mange forskellige udfordringer, når vi står ved køledisken, ved benzinstanderen, på caféen, er på fabrikken eller er på arbejde.
Når noget uventet rammer, rammes nogle hårdere end andre.
En del er ramt, men har dog en virkelighed, hvor de kan file lidt på det hele og stadig have brød på bordet, mens andre i forvejen lever et liv, hvor husholdningspungen alt for ofte er slunken.
Man har i regeringen, også den tidligere regering og her i Folketinget derfor ad flere omgange hjulpet dem, der har trængt mest i tider som med inflationen her, og det var heldigvis også det, som vi nåede til bred enighed om i forhandlingerne her i Folketinget, nemlig et beløb til ramte børnefamilier.
Nu bliver det lov, nu kommer hjælpen ud, og det er godt.
Da jeg var journalist, var der i virkeligheden to ting, der kunne gøre os helt vildt opstemte på en redaktion, ja, nærmest elektriske.
Det var enten, hvis vi afslørede en minister i at køre for stærkt eller at kaste bilen et forkert sted eller et folketingsmedlem i en eller anden fejl, der kunne give lidt misundelsesjournalistik, men den største ting, som virkelig kunne få os op at køre, var, når et Folketing sendte penge efter nogen, der ikke burde have haft dem: Se, hvor dumme de er inde på Borgen, de har jo ikke styr på en dyt!
Det forventede vi faktisk den her gang.
I pressen har man ganske rigtigt fundet nogle hundrede mennesker, der slet ikke havde behov for hjælp, ligesom man har fundet folk, der er på nedslidningsydelser, og som både kan gå og danse en totur fra Vejle.
Vi vidste det godt; alle i forhandlingslokalet vidste godt, at de kunne findes, og vi vedtog, at sådan måtte det være, og mit bud er, at vi må leve med det.
Det var jo ikke en tanke, man sådan havde, at noget ville opstå, hvor vi skulle sende checks ud til folk, og at vi derfor skal kunne sætte et flueben ved nogle, for at vi rammer de rigtige.
Når man skal sætte flueben i et system og man sender checks ud, vil der altså være nogle, f.eks. på ressourceforløb, som måske er godt gift – det er jo heldigt for dem – vi tager det med, vi lever med det.
Alternativet er nemlig en indskrænket gruppe, hvor historien så havde været, at nogle, der havde brug for hjælp, ikke havde fået det, eller at vi skulle ud at behandle det hele individuelt.
Det ville tage et års tid, og det ville koste rigtig meget administration, og så har vi samtidig – kan jeg jo med glæde sige – hjulpet pressen med lidt bannervisninger på forsiden i den her sag.
Jeg tror, at det hele ender godt, og lad os håbe, at vi snart kan komme på den anden side af de her checks.
For det er jo et symptom på, at noget er galt ude i verden, og at vi bliver ramt af noget ekstraordinært.
Det vil vi nok blive igen, men jeg håber, at vi bliver bedre til at forberede os, selv på det ukendte.
Moderaterne støtter forslaget.