Jan E. Jørgensen (V), 2019-10-31:
Men jeg gør det nu alligevel – jeg kan selvfølgelig vente, til debatten er færdig – og jeg vil foreslå, at man finder HBO, som har en film liggende, som hedder »Brexit: The Uncivil War«.
Titlen er sådan et ordspil på en blanding mellem borgerkrig og så en, skal vi kalde det uhøflig valgkamp, og filmen dokumenterer så valgkampen i Storbritannien op til brexit og de, skal vi kalde dem ret beskidte trick, som EU-modstanderne benyttede sig af.
Løgne på siden af rød en kampagnebus om, at EU-kontingentet kunne finansiere hele Storbritanniens sundhedsbudget.
Og filmen, som desværre er ret tæt på virkeligheden, er skræmmende, og man ved jo ikke helt, om man skal grine eller græde, når man gang på gang hører nejsidens gentagne slogan: »Take back control«, altså tag kontrollen tilbage.
For EU handler jo netop om de grænseoverskridende problemer, som er helt ude af kontrol, og hvor kun et stærkt, slankt og samlet EU kan skabe en vis form for kontrol.
Kan Danmark løse klimaproblemerne alene?
Hvad med flygtningekrisen?
Den illegale migration og kontrollen med de ydre grænser, international kriminalitet og terror?
EU's indre marked er så interessant, at det er en international magtfaktor.
EU kan, hvis vi vil, medvirke til at skabe fred i vores nærområder.
EU har jo været den helt afgørende faktor i at sikre freden i Europa, fordi lande, der er økonomisk bundet sammen, hvor arbejdstagere arbejder på tværs af landegrænser, altså ikke går i krig med hinanden.
Der er ikke så meget godt, jeg kan finde på at sige om USA's præsident, Donald Trump, men han har i hvert fald skabt en europæisk bevidsthed om, at vi i højere grad skal løse vores egne problemer, inklusive militære konflikter på dørtrinnet til Europa.
EU skal ikke kun være en økonomisk magtfaktor.
Vi skal også være en politisk faktor.
Vi har da så meget mere at byde på end Rusland og Kina, men vi spiller altså kun en rolle, når vi kan finde ud af at stå sammen.
Brexit har været et wakeupcall.
Brexit har mindet os om de mange gode resultater, vi har opnået sammen i EU, og der kom ingen dominoeffekt, hvor land efter land væltede som dominobrikker og meldte sig ud af EU.
Tværtimod har vi set det omvendte, altså en omvendt dominoeffekt, hvor brikkerne ikke er væltet, men nu står mere solidt plantet i jorden end nogen sinde før.
Ikke mindst her i Danmark, hvor opbakningen til EU-samarbejdet er stadigt stigende, og hvor målinger viser, at intet mindre end otte ud af ti danskere ønsker at blive i EU.
Og det flugter i øvrigt også med valgresultatet, som vi så ved valget til Europa-Parlamentet.
Det blev 80/20, og det blev det altså i tilhængerpartiernes favør.
Den såkaldte Folkebevægelsen mod EU viste sig hverken at have ret meget folk eller ret meget bevægelse, andet end en bevægelse ud af parlamentet.
Men den opbakning skal vi passe på vi ikke bruger som en sovepude.
Vi skal tage ved lære af brexit.
Vi skal arbejde for et EU, der er stort på de store sager og mindre på de små.
I Venstre mener vi ikke, at det er tid til store reformer eller traktatændringer.
Til gengæld skal det samarbejde, vi har i dag, gøres endnu bedre og mere effektivt.
Og Danmark skal gøre sin indflydelse gældende.
Det forudsætter, at vi kommer tæt på kernen – det er dér, indflydelsen ligger – at vi kommer af med de danske forbehold, så vi også har noget at skulle have sagt på så vigtige områder som forsvarsområdet og hele det retslige område.
Dansk Folkeparti henviser i sin forespørgsel til et slankere EU, og jeg har ikke tal på, hvor mange gange jeg fra den her talerstol har talt om behovet for et stærkt og slankt EU.
Men vi skal passe på, vi ikke simplificerer debatten til at være et spørgsmål om, om vi skal have mere EU eller vi skal have mindre EU.
Vi skal have mere EU på de områder, hvor det er relevant, nemlig de grænseoverskridende problemstillinger, og så skal vi have mindre EU på de områder, hvor de enkelte lande kan løse problemerne fint selv.
Landene i EU har meget tilfælles, men vi er også forskellige, og det ser jeg sådan set ikke som et problem.
Jeg ser det som en styrke.
Vi har også den fri bevægelighed, som vi skal sikre er en bevægelse efter arbejde og ikke efter sociale ydelser.
Og derfor skal EU selvfølgelig også respektere, at vi altså har valgt at indrette os forskelligt.
Vi har et velfærdssystem, der bygger på en samfundskontrakt mellem stat og borger, og som giver alle lige og fri adgang til alt fra sundhed, uddannelse og tilskud til alle livets faser.
Og til gengæld betaler vi så ret meget i skat.
Venstre vil gerne have, vi betalte lidt mindre i skat, men det er en model, som vi grundlæggende bakker op om, og andre EU-lande har andre modeller, og det skal de have lov til.
Så der er masser at tage fat på.
Vi kan bare sige så meget, at når og hvis brexit bliver en realitet, tror vi ikke, at der er nogen som helst sandsynlighed for, at vi fra Venstres side mener, at vi skal følge i briternes fodspor.