Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2017-02-21:
Tak for det.
Vi har indkaldt til denne forespørgsel for at drøfte de alvorlige konsekvenser, vi synes regeringens politik har for børn og udsatte i vores samfund.
Vi har indkaldt børne- og socialministeren, fordi de mennesker, som hører under hendes ressortområde og derfor er hendes ansvar, bliver ramt på grund af den økonomiske politik, regeringen i øvrigt fører.
Indførelsen af økonomiske sanktioner over for mennesker, som ikke har en jordisk chance for at agere over for dem, fordi de er syge eller handicappede, går ud over en meget stor gruppe af børn, og samtidig fører man en sparepolitik på den offentlige velfærd, som har negative konsekvenser for børn og udsatte.
Vi er bekymrede, og det synes vi ærlig talt også børne- og socialministeren bør være.
Hun er børnene og de udsattes ambassadør i regeringen, og derfor vil vi gerne have, at ministeren får øjnene op for de negative konsekvenser, den førte politik har for netop de børn og udsatte grupper, hun er minister for.
Regeringen har indført en række økonomiske sanktioner – et kontanthjælpsloft, en 225-timersregel – som har til formål at presse de mennesker, som er uden for arbejdsmarkedet, til at finde sig et job, ud fra en logik om, at hvis man presser mennesker på økonomien, vil de finde et arbejde.
Problemet med disse sanktioner er, at de går ud over mennesker, som langt fra altid vil kunne finde sig et arbejde.
Logikken bag systemet holder derfor ikke.
Formanden for socialrådgiverne siger det meget klart – og jeg citerer: »...Derfor er den fattigdomsstigning, vi ser i øjeblikket, skelsættende, og den er det absolut største sociale problem i dag – et problem, den nye social- og børneminister er nødt til at forholde sig til...«.
Vi ved, at fattigdom har alvorlige følger – især for børn – som afsavn, isolation, dårligt helbred, dårlig skolegang, svagere udgangspunkt for at få sig en uddannelse og mere til.
Det er en ældgammel og meget velunderbygget viden, som netop har været udgangspunktet for, at vi i Danmark indtil i dag har kunnet gøre meget for at udrydde fattigdom og har kunnet kompensere for sociale problemer.
Der er en meget klar sammenhæng mellem de to ting.
Vi er klar over, at fattigdom og manglende social mobilitet ikke kan isoleres til økonomi alene, men vi ved også, at økonomien spiller en væsentlig rolle.
Hvis folk har så store sociale eller helbredsmæssige problemer, at de ikke er i stand til at varetage et arbejde, løser man altså ikke de problemer ved at presse folk ud i fattigdom.
Og konsekvenserne for de børn, der rammes af en dårlig økonomi og måske oplever at blive smidt ud af familiens hjem eller oplever, at der ikke er råd til sund mad, til vinterstøvler eller til mors medicin, er voldsomme.
Hvis vi vil gøre os håb om at bryde mønstrene – ikke kun at skabe mønsterbrydere, men rent faktisk at bryde mønstrene, så alle børn får lige muligheder for at vokse op og blive en del af fællesskabet – frem for blot at skabe nogle enkelte mønsterbrydere, så skal der være en helt anden tilgang til det.
Lige nu er situationen, at regeringens politik skaber flere fattige børn.
Alene i oktober – den første måned med kontanthjælpsloftet – blev 43.500 børn ramt.
Kontanthjælpsloftet vil sammen med integrationsydelsen næsten fordoble antallet af fattige børn i Danmark fra 8.000 i dag til op mod 15.000 børn fremover.
Det er altså 15.000 børn, som vil være i risiko for at lide alvorlige afsavn; som statistisk set får et dårligere helbred; som får en dårligere skolegang og en ringere chance for at få en uddannelse og for at blive en del af fællesskabet.
Det er børn, der er i risikozonen for at blive marginaliserede og for som voksne at blive socialt udsatte.
Indtil videre ser det ikke ud, som om det er tilfældet, men de, som i hverdagen arbejder med de mennesker, det handler om, er bekymrede, for det sidste, man lader være med at betale, er huslejen.
Først ryger den sunde mad, besøg hos familie og venner, måske den nødvendige medicin, og lur mig, om der ikke i nær fremtid vil komme nye tal og analyser, der desværre viser, at antallet af udsættelser stiger, når de mennesker, som presses til kanten, ikke har flere strategier tilbage for at undgå den allersidste udvej og lader være med at betale huslejen.
Jeg håber det ikke.
Jeg håber det vitterlig ikke.
Men jeg er alvorligt bekymret for det.
De sociale organisationer melder i hvert fald også om øget aktivitet.
Allerede før jul fortalte Kirkens Korshær om ekstra travlhed i landets varmestuer og på væresteder.
Den 27. november 2016 afholdt Kirkens Korshær for første gang nogen sinde en landsindsamling til fattige danskere – noget, de forklarede som en direkte konsekvens af kontanthjælpsloftet.
Danske handicaporganisationer fortæller, at de har fået flere henvendelser fra handicappede, som har svært ved at betale for deres medicin, det endda på trods af de tilretninger, der bl.a. på vores opfordring blev lavet for mennesker med handicap, der sikrede, at de alligevel ikke blev ramt så hårdt af regeringens reformer.
Der anden del af regeringens politik går ud på, at den offentlige vækst ikke må overstige 0,3 pct.
Frem mod år 2025 kommer der næsten 59.000 flere børn mellem 0 og 5 år – 59.000 flere børn.
Det siger sig selv, at det vil kræve flere pædagoger, hvis niveauet skal svare til i dag, faktisk op mod 10.000 flere pædagoger, hvis niveauet skal svare til i dag.
Det er kun, hvis vi modsvarer niveauet for i dag.
Det er ikke engang, hvis vi taler om at gøre tingene bedre.
De borgerlige regeringer har altså ikke bare indført lave ydelser, men de har også skåret ned på den offentlige service, der skal samle folk op, og sammenlignet med 2009 er der f.eks. 4.000 færre pædagoger i dag til samme antal børn.
Det rammer især de steder, hvor der er børn med ekstra behov for støtte, og det er typisk i de økonomisk dårligst stillede kommuner, hvor man har flest udsatte børn og dårligste normeringer.
Det her lægger sig selvfølgelig oven på hinanden og oven på hinanden og rammer de samme grupper.
Vi har netop i årets satspulje afsat 1/4 mia. kr. til en social investeringsfond, fordi vi ved, at det betaler sig.
Både menneskeligt og økonomisk betaler det sig at investere i forebyggelse, at gribe tidligt ind med metoder og værktøjer, som vi ved virker.
Og gode dagtilbud er noget af det, vi ved har allerstørst effekt.
Fattigdom er noget, vi ved har langsigtede negative effekter.
En undersøgelse fra SFI viser, at børn, der vokser op i familier, som blot et enkelt år har oplevet fattigdom, med en betydelig sandsynlighed vil få sociale udfordringer senere i deres liv.
Det er jo helt vilde tal.
Det kan f.eks. være lavere uddannelse, øget ledighed eller højere risiko for at havne på førtidspension.
Det er selvfølgelig sammenlignet med børn, der vokser op i familier, som aldrig oplever fattigdom.
Loft over kontanthjælpen, 225-timersreglen og en udhuling af den offentlige vækst og færre offentligt ansatte er med til at ødelægge de indsatser og gode tiltag, vi er i gang med.
Regeringens økonomiske politik har alvorlige konsekvenser, og det betyder, at vi aldrig kommer til at bryde det mønster, der betyder, at den sociale mobilitet stadig er alt for ringe i Danmark, og at det nærmest er givet på forhånd, hvem der kommer til at leve et liv på kanten, og hvem der aldrig bliver en del af fællesskabet.
Socialdemokratiet lytter til alle dem, som arbejder med børn og udsatte, når de advarer i de her dage, særlig når de advarer så kraftigt, som de gør.
Det synes vi også at ministeren skulle tage at gøre, hvis hun vil tage sit ansvar som børnenes og de socialt udsattes minister alvorligt.