Louise Brown (LA), 2023-05-24:
Tak for det, formand.
Tak for ordet, og tak for en god debat med mange fine indspark og tanker fra mine ordførerkolleger og fra ministeren.
Jeg bed mærke i, at Venstres ordfører, Moderaternes ordfører og Socialdemokratiets ordfører mellem linjerne sagde, at vi måske skulle blive bedre til at samle op på de erfaringer, der var.
Så kan man jo undre sig over, at de så stemmer imod det her ellers fremragende forslag.
Jeg bed også mærke i, at Moderaternes ordfører ikke kunne vurdere, om det var en god idé at lukke skolerne ned, og det kunne måske være, fordi der mangler noget viden på området.
Så i hendes ånd kommer der lige et par regnestykker her.
For 120 mia. kr. kan man få tre storebæltsbroer i nutidspenge eller drive vores helikopterordning med fire lægehelikoptere i 582 år.
Man kunne også købe 618 Rolls-Royce Boattail, der er verdens dyreste bil p.t., men så mange er der nok ikke af dem.
Man kunne også vælge at købe 1.348.314.606 grillkyllinger med pomfritter fra Kylling & Pizza Ekspressen i Randers, men så er det altså også med en stor portion pomfritter til.
Det er alligevel en del.
Man kan altså få rigtig meget for 120 mia. kr.
120 mia. kr. var det, vi brugte på corona i årene 2020-2022, og så er der jo nok kommet lidt til efterfølgende i hjælpepakker, gavechecks, administration og alt det her.
Jeg siger ikke, at vi ikke skulle have brugt de penge – eller faktisk var der nok nogle af dem, som vi ikke havde behøvet at bruge, hvis det stod til os i Liberal Alliance, men den sang kender tilhørerne jo, så den vil jeg forskåne tilhørerne for.
Men når nu man bruger så ufattelig mange penge, burde man så ikke lige stoppe op og kigge på, hvordan de her penge er blevet brugt, og ikke mindst, om det var fornuftigt?
Vi kommer med garanti til at stå i en lignende situation igen.
Forhåbentlig går der mange år.
Det ønske tror jeg at vi alle deler uagtet politisk ståsted.
Men det kommer.
Hvad har vi så lært?
Hvad skal vi gøre anderledes?
I mit tidligere job brugte jeg hvert år oceaner af tid på at skrive ansøgninger, evalueringer og afrapporteringer til Socialstyrelsen.
Det var nemlig sådan, at for at kunne få 350.000 kr. i driftsstøtte fra staten var det et krav, at der også skulle evalueres på, om de midler nu også var blevet brugt i henhold til kriterierne.
Nogle gange var nogle af de ting, vi satte i søen, ikke gået som forventet, og så skulle jeg naturligvis forklare, hvad der var gået galt, og hvad vi ville gøre anderledes næste gang.
Men jeg skulle naturligvis også vise, hvad der var gået godt, og hvordan det havde hjulpet målgruppen, som i det tilfælde var foreninger og udsatte borgere.
Det giver rigtig god mening, at man ikke bare får penge af staten uden at skulle redegøre for, hvordan de er blevet brugt.
Det forstår jeg godt, selv om det var irriterende med al den afrapportering i sin tid.
Men hvad så, når det er staten, der bruger penge?
Hvad så, når det er staten, der iværksætter initiativer, der har indflydelse på borgeres liv, ikke mindst vores børn og unge og mere eller mindre udsatte borgere på bosteder rundtom i Danmark?
Det mener jeg faktisk at vi skylder både vores børn, der ikke måtte komme i skole, vores unge mennesker, der heller ikke måtte komme i skole eller gå til fritidsaktiviteter, og alle vores sårbare og udsatte, men også virkelig seje borgere, der pludselig fandt sig selv spærret inde i deres boliger.
Nogle af dem var ude af stand til at forstå, hvad der skete, og andre var bare uforstående, forvirrede og skræmte og isoleret fra deres familiemedlemmer og venner.
Bo er et af de her mennesker.
Jeg kender Bos far ret godt.
Han fortæller bl.a., at da coronaen ramte landet i marts 2020, blev beboere på plejehjem sat i isolation fra fysisk kontakt med deres medbeboere og deres pårørende.
Senere blev et ugentligt besøg tilladt i særligt indrettede rum eller telte, men kun med et eller to særligt definerede nærmeste pårørende
Senere igen blev samme personer tilladt adgang via en terrassedør, hvis der fandtes det.
I forhold til smitteforebyggelse blev beboere på landets bosteder sat i samme bås som plejehjemsbeboere, så der blev tale om de samme foranstaltninger uden videre sociale og medicinske nuanceringer.
Over en bred kam gav det uheldigvis ingen mening for de fleste udviklingshandicappede voksne, der typisk er meget yngre end beboere på et plejehjem.
Få beboere har nærmest ikke nogen pårørende.
Nogle siger, at det er omkring 20 pct. Men ellers har resten, altså ca. 80 pct., typisk et stort afhængighedsforhold til familie og pårørende.
Det er et forhold, som det er meget, meget indgribende at bryde.