Anni Matthiesen (V), 2022-06-08:
Da jeg så, vi skulle have forespørgselsdebatten her i salen i dag, kan jeg godt være ærlig og sige, at jeg rakte hånden op og sagde: Jeg kan godt tage den, for jeg kan godt genkende den, når det er fru Lotte Rod, der har stillet den, for jeg kunne jo genkende den fra – som ordføreren også sagde – en kronik i JydskeVestkysten.
Og det er rigtigt, at dengang var jeg med til selv at stemme for fru Lotte Rods idé om skrammellegepladser.
Men jeg må også være ærlig og sige, at jeg også havde det sådan, da jeg så den, at jeg lidt tænkte: Arh, er det nu også noget, vi skal bruge tid på her i Folketingssalen?
Modsat anerkender jeg også helt klart, at noget af det, vi gør og siger her i Folketinget, er med til at sætte en form for aftryk rundtomkring i landet.
Nu vil jeg starte med at gå lidt tilbage til min barndom.
Det tror jeg måske er helt naturligt, når man skal starte med at holde en tale om det her emne, for fru Lotte Rod var jo også lidt inde omkring, at der er ting, der måske forsvinder, hvis man ikke også husker at italesætte dem.
Jeg er selv vokset op på landet.
Mine forældre havde et frilandsgartneri, og jeg kan sige, at noget af det, vi i hvert fald havde, var frihed til også at få lov til at afprøve den frie leg og den risikofyldte leg.
Det med både at bygge huler i skoven og for den sags skyld tænde bål og bage kartofler, var noget af det, vi fik lov til og gjorde næsten fast hver sommer.
Jeg kan også huske, at der næsten ikke er den slags dyr, jeg ikke har haft.
Og til det med – som hr. Jens Joel også italesætter – at lave zoologiske haver, kan jeg sige, at jeg rent ud sagt også har lavet en mængde af dem.
Jeg har samlet forskellige typer af insekter og inviteret søskende og venner på besøg, så de kunne komme i zoologisk have og studere de her forskellige typer af insekter, vi havde sat i forskellige syltetøjsglas.
Det var noget af det, som vi brugte masser af tid på hen over sommeren.
Ja, netop det at få lov til at bruge en hammer, at banke søm i og bygge huler højt oppe i træerne var en naturlig del af vores opvækst.
Jeg har også forsøgt at give mange af de her ting videre til mine drenge, som også har bygget huler i træerne og for den sags skyld været spejdere, for det er også en måde måske at hjælpe sine børn godt på vej, altså at huske at hjælpe dem ind i foreningslivet de steder, hvor de også får lov til at afprøve de her ting.
Så ja, det kommer godt igen, når man så senere i livet skal banke søm i eller for den sags skyld lære at lægge nye terrassebrædder osv., at man også har prøvet selv i sin barndom at banke søm i.
Så det med at fremme den risikofyldte leg synes jeg er en rigtig, rigtig god idé.
Jeg kan også afsløre så meget, at jeg ved, at det er noget af det, som LEGO også forsker i, altså den frie leg.
Og hvad er det?
Nu bor jeg jo selv i Billund Kommune, så jeg har hørt nogle af de her forskere fortælle om vigtigheden af at understøtte den frie leg og som forældre lade være med at ødelægge den.
For det er måske også der vi skal huske at italesætte det: Kære forældre, slip nu jeres børn fri, så de også får lov til at afprøve den frie leg.
Der har måske – og nu generaliserer jeg lidt – været en tendens til, at man som forældre måske også har overbeskyttet sine egne børn for meget og dermed ikke giver dem muligheden for at få lov til at afprøve nogle grænser.
Jeg kan slutte af med at sige, at jeg holdt grundlovsmøde i min have i søndags.
Der var heldigvis også børn blandt tilhørerne.
Og der var en far, der efterfølgende fortalte mig, at han havde sagt til sin 5-årige dreng: Smut du bare ned og se, om der ikke skulle være nogle heste.
Og så kunne vi tydeligt høre, da han tog fat i det elektriske hegn.
Men for at være helt ærlig er det jo også en måde at lære tingene på.
Jeg siger ikke, det er det, vi skal sige til børnene de skal gøre, man han fandt i hvert fald ud af, at når man går ned på engen for at kigge på heste, skal man lade være med at tage ved hegnet.
Så jeg glæder mig til den fortsatte debat om skrammellegepladser.