Marlene Harpsøe (DF), 2017-03-29:
Vi er i høj grad, hvis man skal sige det helt eksplicit, særligt fokuserede på, at muslimske kvinder i Danmark skal opnå ligestilling.
Vi synes ikke, det er okay, at man bare får at vide, at man skal blive hjemme ved kødgryderne.
Vi synes ikke, det er i orden, at der hersker sådan en massiv social kontrol – det vil vi gerne af med, og det er det, vi arbejder helt målrettet på at sikre ikke finder sted.
I Danmark har vi kæmpet i rigtig, rigtig mange år for ligestilling, og det er utrolig vigtigt, at alle har lige muligheder.
Vi skal værne om den enkeltes ret til at udtrykke sig og udfolde sig.
Ligestilling betyder, at alle uanset køn, seksualitet eller kønsidentitet skal have frihed til at være dem, de er – også når emnet for nogle er lidt for ømtåleligt.
Det gælder f.eks. for de massive ligestillingsproblemer, vi har set der er for nogle kvinder med muslimsk baggrund.
Når vi ser et program på TV 2 som »Moskeerne bag sløret«, kan vi se, at der er tale om massiv undertrykkelse, når en kvinde får at vide, at hun ikke må arbejde sammen med mænd eller tage sig et arbejde.
Mange af disse kvinder er underlagt en religiøs og social kontrol, der udspringer fra de religiøse ledere i moskeerne og miljøet omkring dem.
At de får råd og vejledning i, at de ikke må blive for danske, har fatale konsekvenser for mange af de unge, der lever med en splittelse mellem to regelsæt.
Det fører til konflikter i familien og gør, at mange unge må flygte fra deres familier.
Vi har jo i Danmark også været nødt til at oprette tophemmelige steder, som f.eks. RED-Safehouse, der er en selvejende institution, som driver to sikre og skjulte opholdssteder for unge på flugt fra æresrelaterede konflikter, omfattende social kontrol, æresrelateret vold, tvangsægteskaber eller trusler herom.
Tænk sig, i forhold til personer med ikkevestlig oprindelse er der 21 pct. af de unge kvinder og 17 pct. af de unge mænd, der oplever, at deres familie begrænser deres valg af kæreste eller ægtefælle.
Det må bare ikke finde sted i et ligestillingsland som Danmark.
Da vi blev opmærksomme på alt det i forbindelse med debatten om »Moskeerne bag sløret«, var vi i Dansk Folkeparti også der rigtig glade for, at vi havde medvirket til at støtte kontanthjælpsloftet og 225-timersreglen, for der er rigtig mange mennesker, som har en ikkevestlig oprindelse, som er på offentlig forsørgelse.
Og de personer er det utrolig vigtigt at få ud i arbejde, så de kan bidrage til samfundet.
Om integration er muligt for de fleste, tvivler jeg godt nok på.
Man bliver ikke integreret i det danske samfund, hvis man kun sørger for at servicere familien, mændene og børnene i familien, ved at lave deres mad og vaske deres tøj, for man møder ikke andre danskere, og man oplever ikke dansk kultur ved at være derhjemme.
Derfor er det så vigtigt, at vi har indført et kontanthjælpsloft og 225-timersreglen, fordi det giver et incitament til at komme i arbejde frem for at være derhjemme.
Hvis vi kigger på landets krisecentre, viser årsstatistikken for kvinder og børn på krisecentre for 2014, at kvinder med et andet fødeland end Danmark udgør 85 pct. på krisecentrene.
Det er så, selv om de kun udgør 12 pct. af det samlede antal voksne kvinder i Danmark.
Det skriger til himlen; der er noget rivravruskende galt.
Noget andet, vi skal sætte hårdt ind over for, er den negative sociale kontrol, der skaber nogle massive begrænsninger i nogle etniske minoritetsmiljøer, og som dermed fratager mennesker deres frie valg og muligheder.
Vi skal under ingen omstændigheder lukke øjnene for, at der er miljøer i Danmark, hvor ligestillingen mere eller mindre er sat ud af drift – det er en by i Rusland – og hvor unge f.eks. ikke frit kan vælge venner, kæreste, uddannelse, ægtefælle.
Det må og skal vi ikke acceptere, altså at nogle afholdes fra at leve med den frihed og ligestilling, som vi i Danmark har opnået, for den gælder nemlig for os alle.
Tænk engang, at der bor mennesker her i Danmark, som sender deres børn på genopdragelsesrejse eller et ufrivilligt udlandsophold for f.eks. at blive gift eller forlovet.
Vi skal på ingen måde acceptere og medvirke til social kontrol, for det er jo det, der sker, når man opretter særskilte kvindehold for nedrullede gardiner.
Argumentet har været, at ellers kommer kvinderne jo ikke ud.
Ja, nogle har endda kaldt det integration.
Det synes jeg faktisk er vanvittigt.
I stedet skulle man jo stille spørgsmål som: Hvorfor kommer kvinderne ikke ud og deltager på lige fod med andre?
Hvorfor er det nødvendigt at oprette særskilte svømmehold?
Og hvad er der i grunden galt med, at der er en mandlig livredder?
Det er ikke integration, og det skal og må vi ikke acceptere.
Vi skal heller ikke glemme mændene.
Der er ca. 13.000 mænd, som årligt udsættes for fysisk vold af nuværende eller tidligere partnere, og de fleste af dem søger ikke hjælp.
De gør heller ikke nødvendigvis brug af det netværk, som de har.
Det gør kvinderne i højere grad.
Men vi må regne med, at der er et stort mørketal på det her område.
Det er en stor mærkesag for os i Dansk Folkeparti, at de mandekrisecentre, der er, reelt bliver ligestillet med kvindekrisecentrene i forhold til finansieringen.
Hvis vi kigger på serviceloven, står der sort på hvidt, at man i en kommunalbestyrelse skal tilbyde midlertidigt ophold til kvinder, som har været udsat for vold, trusler m.v., men der står altså ikke noget om mændene.
Det synes vi i Dansk Folkeparti er uretfærdigt, og det skal selvfølgelig laves om.
Vi har i hvert fald i Dansk Folkeparti ad flere omgange medvirket til også at støtte mandekrisecentrene via puljer, satspuljer, og det vil vi selvfølgelig medvirke til fortsætter.
Men vi skal have skrevet serviceloven om, for der er noget her, der ikke fungerer.
Noget andet, som vi i Dansk Folkeparti er meget bekymrede over, er, når man f.eks. ser børn af ikkevestlig oprindelse, der skal starte i skolen, og som ikke har de helt basale danskkompetencer på plads for børn på den alder.
Allerede dér er man jo sådan set slået tilbage til start – man får en rigtig, rigtig svær start på skolelivet, når man ikke har fået de basale kompetencer på plads, som må kunne forventes af en 5-årig eller 6-årig.
Noget, jeg også oplever, er unge mennesker, der f.eks. tager et forløb på almen voksenuddannelse, AVU, som er født og opvokset i Danmark, men som ikke kan dansk, selv om de har gået i en dansk folkeskole.
Der er tale om nogle unge mennesker her, som altså har levet en hel del år i Danmark, og som, må man forvente, har kunnet tale et nogenlunde dansk i forhold til at kunne gebærde sig, men som alligevel ikke har fået det helt i hus, bl.a. fordi de jo derhjemme ikke dyrker det, som ellers er naturligt for alle os andre, netop at tale dansk sammen.
Det er noget, som er rigtig vigtigt for os i Dansk Folkeparti at vi får kigget nærmere på.
Når vi taler ligestilling, kan jeg heller ikke lade være med at nævne, at vi har en særlig udfordring i forhold til mændene.
Vi ser jo bl.a., at mænd lever kortere tid end kvinder; der er flere mænd, der begår selvmord; og mænd har generelt en dårligere sundhedstilstand.
Det er også noget, vi i Dansk Folkeparti er meget opmærksomme på, og som vi arbejder på skal forbedres.
Vi skal i hvert fald i den her debat huske på, at ligestilling ikke kun handler om kvinder.
Ligestilling handler både om mænd og kvinder, og at man giver hinanden lige muligheder.
Ligestilling går begge veje.