Jan E. Jørgensen (V), 2016-12-08:
Det er ikke Danmarks eneste liberale parti, men Danmarks ældste liberale parti, Danmarks største liberale parti og et godt liberalt parti sammen med andre gode liberale partier.
Tak for ordet.
Efter den lidt muntre start – og det er bestemt ikke et muntert emne, vi skal tale om – vil jeg godt indledningsvis igen, for anden gang i dag, og jeg skal nok love, det ikke bliver en vane, rose Dansk Folkeparti for at rejse en vigtig debat, for ufrivillig organtransplantation, som vi kalder det sådan på det ministerielle sprog, kan man jo kun tage den allerskarpeste afstand fra.
Og Folketingets forretningsorden forbyder mig at sige, hvad jeg sådan ville have sagt, hvis det var et andet forum end her, for at henrette fanger med henblik på at genbruge deres organer er intet mindre end en grusom praksis.
tusindvis af kilometer, endda lysår, fra vores.
Politiske modstandere, regeringskritikere, udsatte mindretal skal naturligvis ikke behandles som dyr, som man bare kan slagte og sælge til højestbydende.
Det kan der ikke være uenighed om.
Derfor er det positivt, at den kinesiske regering har bevæget sig i den rigtige retning i det her spørgsmål.
Hvor man tidligere overhovedet ikke ville anerkende, at der var et problem, og blot fejede det bort, så har man handlet, og man har iværksat ny lovgivning.
Tvungen organtransplantation blev gjort forbudt sidste år, og man fastholder, at organtransplantation skal ske på baggrund af frivillighed.
Det forlyder, at man har øget kontrollen på de kinesiske hospitaler, og at de kinesiske myndigheder er blevet mere grundige med at undersøge, hvor og hvem organer kommer fra.
Det betyder selvfølgelig ikke, at man er i mål.
Som med så mange andre sorte markeder gælder det jo, at selv om noget bliver gjort ulovligt, er det ikke sådan, at efterspørgslen bare forsvinder som dug for solen.
Det er urealistisk at forestille sig, at et land, hvor størstedelen af de transplanterede organer tilsyneladende hidtil er kommet fra henrettede fanger, vil kunne fremskaffe et lignende antal frivillige donationer på kort tid.
Kina står derfor over for et langt sejt træk i forhold til disse udfordringer.
Vi skal naturligvis rejse menneskerettighedsspørgsmålet igennem vores bilaterale dialog med Kina.
Vi skal søge en konstruktiv og respektfuld dialog, der kan bidrage til at fastholde kineserne på rette spor.
Vi skal desuden bruge de kanaler, som vi ved virker.
Og EU, Den Europæiske Union, spiller her en nøglerolle, idet spørgsmålet om tvungen organtransplantation løbende bliver rejst af EU over for Kina.
EU har en pondus, EU har en vægt, der gør, at man bliver lyttet til.
Det gør trods alt en forskel, om det er os 5 millioner danskere – hvor gode og dygtige vi end synes vi er – der hæver stemmen, eller om det er 500 millioner europæere, der gør det samme.
Så hvis spørgsmålet om Kinas behandling af menneskerettigheder i forhold til eksempelvis organtransplantation er noget, der optager en, og det kan jeg godt forstå at det gør, det optager også mig, ja, så vil jeg opfordre til, at man kaster sig engageret og helhjertet ind i debatten om, hvordan vi kan styrke EU og de dialogbaserede løsninger.
Den bedste løsning må være, at vi sender et samlet, stærkt og tydeligt signal om, at man selvfølgelig ikke kan betragte mennesker som organer, der bare kan sælges til højestbydende.