runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Astrid Krag (S), 2020-06-10:
Tak for spørgsmålet.
For det første skal navnet være et egentligt fornavn.
Det betyder f.eks., at titler eller tal ikke kan godkendes som fornavne.
For det andet må navnet ikke være uegnet til at blive anvendt som fornavn her i landet.
Om et navn er egnet, beror på en helhedsvurdering.
Bl.a. skal navnet kunne skrives og udtales på dansk, og det skal kunne fungere som navn.
Endelig, for det tredje, må navnet ikke være upassende eller, som der står i navneloven, vække anstød.
F.eks. vil racistiske ord, navne på fiktive personer eller kendte varemærker eller brands ikke kunne godkendes som fornavn.
Det beror på et konkret skøn, hvad der kan godkendes som et nyt fornavn, men der er med navneloven altså grænser for, hvor langt man kan gå.
Det er sognene og Familieretshuset, der tager stilling til de nye fornavne, og det er også dem, der skal sætte foden ned, hvis der er nogen, der går for langt i deres ønsker.
Jeg har ikke noget problem med, at der er plads til unikke og kreative navne.
Det gælder både, når børnene skal navngives eller døbes, eller hvis voksne ønsker sig et nyt fornavn.
Men jeg vil også gerne sige, at jeg da regner med, at forældre, der vælger at give deres børn et unikt navn, husker, at det skal holde både i børnelivet med alt, hvad der hører til, og jo i øvrigt også resten af livet ind i voksenlivet.
Det er et ansvar, som jo kun er et blandt vældig mange ansvar, vi forventer at forældre er i stand til at tage for deres børn.
Marie Krarup (DF), 2020-06-10:
Tak for svaret.
Jeg kan forstå på svaret, at ministeren ikke er interesseret i at stramme loven, sådan som vi er i Dansk Folkeparti.
Jeg er selvfølgelig glad for, at man ikke kan kalde sit barn for Nutella eller Neskaffe eller Nr. 7 eller Nr. 13, men jeg synes, det er forkert, at man kan få lov at kalde sit barn for Slaven eller Diddedarling eller Ønne, som var en del af mit spørgsmål, eller Rasmusbailey eller Smiley eller Piphat eller Julianvitus, som er eksempler på nyligt brugte havne, som er blevet tilladt efter den liberalisering af navneloven, der fandt sted i år 2006.
Jeg synes, det er sørgeligt, at det er muligt.
For med den liberaliserede navnelov giver vi den her tendens i tiden med, at man skal være anderledes, at man skal være ny, og at man skal være helt innovativ på alle områder, fuldstændig frit løb, og det er gået amok på navneområdet, og når man går amok på det område, afvikler man sig selv som en kultur.
For det barn, der kommer til at hedde de der mystisk-mærkelige ting, vil jo ikke kunne genkende sig selv i den tradition, der går forud.
På en eller anden måde har forældrene dermed udskrevet deres barn af traditionen, og det kan synes som en lille ting, men jeg tror, at det er noget, der har en betydning for, om vi kan videreføre den danske kultur og det danske fællesskab i Danmark.
Derfor mener jeg ikke, at det skal tillades, at man finder på alle mulige gakkede navne.
Jeg har forståelse for, at man skal kunne give navne, der ikke er helt almindelige, men jeg mener, at man er nødt til at hegne det bedre ind, hvad man mener med »almindelig«, altså f.eks., at navnene skal have været brugt tidligere.
Derfor mener jeg, det er nødvendigt, at vi bremser den her form for liberalisering, for at fastholde vores tradition og fastholde, at nye danskere får mulighed for at indgå i den her tradition, også med deres navn.
Astrid Krag (S), 2020-06-10:
Det er jo ikke en overraskelse for mig, at Dansk Folkeparti gerne vil stramme lovgivningen.
For som jeg husker det, var Dansk Folkeparti det eneste parti, der stod uden for den liberalisering, der var af navneloven i 2006, som jo altså bar et bredt ønske igennem i Folketinget.
Jeg er sådan set enig med spørgeren, når spørgeren laver en principiel opkobling til den her diskussion, og den principielle baggrund for at ændre navneloven var en grundlæggende forståelse af, at det nok er forældrene, der er de nærmeste til at bestemme et barns navn.
Det er ikke noget, som staten ved bedre end forældrene.
Der er jeg altså tilbøjelig til at synes, at man med den principielle afvejning, man gjorde, da man liberaliserede navneloven, havde fat i den lange ende.
Marie Krarup (DF), 2020-06-10:
Der er altid en grænse mellem, hvad staten skal bestemme, og hvad den enkelte person skal bestemme.
Det er helt rigtigt.
Men når det drejer sig om liberaliseringen af navneloven, mener jeg, at vi gik for vidt.
Alle de ting, som vi advarede mod i 2006, er nemlig sket.
Det er jo det, der er blevet dokumenteret i nogle artikler her på det seneste, nemlig at folk kalder deres børn hvad som helst.
Der mener jeg, at vi som politikere har et politisk ansvar for at fastholde traditionen.
På sundhedsområdet har staten jo ikke noget imod at blande sig i de mest intime detaljer af folks liv, så det må være muligt på det her område at blande sig lidt mere.
Jeg siger ikke, at man fuldstændig skal tage ansvaret fra forældrene, men det er nødvendigt at gå ind at sige, at der er en tradition, som vi ønsker at værne om, og det kan vi gøre bl.a. med navneloven.
Astrid Krag (S), 2020-06-10:
Som jeg også redegjorde for i min besvarelse, er det jo ikke sådan, at alt blev givet frit med liberaliseringen af navneloven i 2006.
Der er jo stadig også med henvisning til vores tradition forskel på navne til mænd og navne til kvinder.
Alle de ting bliver jo diskuteret løbende.
Det er ikke, fordi jeg ikke hilser diskussionen velkommen, men lige hvad det her angår, synes jeg egentlig, at man ramte principielt rigtigt, da man i sin tid sagde, at med hensyn til et navn til et barn er det altså i udgangspunktet forældrene, der er nærmest til at bestemme det – altså hvad der er rigtigt for barnet – og ikke staten, med de begrænsninger, der trods alt er fastholdt.
Marie Krarup (DF), 2020-06-10:
Rammerne for, hvad man kunne vælge, blev for vide.
Når man i dag kan kalde sit barn for Slaven eller for Ønne, er der altså noget, som er gået galt.
Der er der, vi siger, at man så er nødt til at tage det op igen og se på, om man kan lægge snittet et andet sted, lidt tættere på traditionen, og altså gå ind at definere, hvad traditionen er, og sige, at folk ikke kan gå uden for det.
Det mener jeg vi skylder børnene, men det skylder vi også vores traditionelle og historiske fællesskab i Danmark.
For uden det forsvinder vores kultur.
Astrid Krag (S), 2020-06-10:
Jeg tror, jeg må fastholde det, jeg har sagt, altså at det vigtigste for mig er, at forældre i det hele taget passer på deres børn og kan tage vare på dem og have overvejelserne omkring, hvilket navn der er det rigtige for barnet, og som kan følge barnet både godt igennem børnelivet og ind i voksenlivet.
Det er jo trods alt en af de beslutninger blandt vældig mange, som man skal kunne træffe.
Jeg er glad for, at der er de begrænsninger, som der trods alt er, i den liberaliserede navnelov, men jeg synes – hånden på hjertet – at der er større diskussioner og problemstillinger, hvor fællesskabet burde gribe mere ind, i forhold til nogle børn der bliver svigtet i deres familier.
Mette Hjermind Dencker (DF), 2020-06-10:
Mange tak for det.
Hvad er ministerens holdning til, at Social- og Indenrigsministeriet ikke har inkluderet Landdistrikternes Fællesråd, som bl.a. repræsenterer 55 kommuner og 2 regioner, på høringslisten i forbindelse med høring over udkast til lovgrundlag vedrørende reform af udligningssystemet, men udelukkende har sendt det i høring til KL og Danske Regioner?
Anni Matthiesen (V), 2020-06-10:
Noget af det, jeg også har brug for at spørge ind til, er det med, at der er nogle, der siger, at det her let kan omgås.
Jeg ved godt, at det skal man ikke opfordre til, men der er bl.a. nogle, der siger, at når man printer ordrebekræftelsen, kan man jo fint dagen efter sige: Vi nøjes lige med 3 dage frem for 6 dage.
Men man har stadig ordrebekræftelsen.
Er det noget, justitsministeren tænker der ikke er noget problem i?
Selvfølgelig skal man ikke opfordre til ulydighed, men det er jo klart, at det vel er ordrebekræftelsen, som ligesom er adgangsbilletten til at komme ind i landet.
Andreas Steenberg (RV), 2020-06-10:
Hvis formanden vil tillade det, vil jeg sige til justitsministeren, at han gerne må gå over og tage et glas vand, hvis der er brug for det, for der har været mange spørgsmål.
Tommy Ahlers (V), 2020-06-10:
Men hvor er logikken så i at sige, at man ikke må overnatte i København og på Frederiksberg, men gerne må overnatte i Glostrup, som har et smittetryk, der er markant højere, i Gladsaxe og andre af de kommuner, der ligger uden for, og så tage S-toget ind til København og tilbringe en hel dag der?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Jeg tror, at udgangspunktet for at forstå det er, at vi starter med at løfte os op og kigge på Danmark som land og konstatere, at hvis vi kigger ud over landet, er det område i landet, hvor der reelt er et smittetryk nu, hovedstadsområdet, og også lidt ude på Sjælland, og i meget, meget begrænset omfang i Jylland.
Derfor er der selvfølgelig, når vi åbner, mindre risiko forbundet med at invitere folk, turister, ind i områder, hvor intensiteten i kontakten ikke er så stor, og hvor antallet ikke er så stort.
For at kunne regulere det, altså midlet til at gøre det, skal vi kigge på hovedstadsområdet, konkret København og Frederiksberg, og så selvfølgelig kigge på antallet af overnatninger.
Tommy Ahlers (V), 2020-06-10:
Tak til ministeren.
Men det virker lidt, som om man ikke tager højde for, at København også har forbedret sig.
Det kan godt være, at København ligger højere, men det har jo også flyttet sig.
Hvis man kigger på kurverne over udviklingen i smittetryk, viser det jo, at det er alle danskere, der har opført sig bedre og bedre og forstår de her regler, og samtidig har de turister fra de her lande, Norge, Tyskland og Island, som vi nu har inviteret ind, jo også lært at holde afstand og nyse i ærmet og ikke at give hånden.
Så hvorfor er det, at København ikke også kan åbne mere op og komme mere tilbage til et normalt liv?
Skal København blive ved med at stå bagest i køen, fordi det er en storby, hvor smittetrykket måske vil udvikle sig anderledes og være højere, men hvor det dog også har været kraftigt faldende i hele perioden?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Heldigvis er udviklingen også god i hovedstadsområdet generelt betragtet.
Når vi har valgt at invitere turister til Danmark fra Tyskland, fra Norge og fra Island, er det jo bl.a. stående på de overvejelser, som spørgeren også indikerer, nemlig hvordan smitten ser ud, hvordan deres håndtering er og hvordan deres omgang med smitten er i de lande, og som giver håb for, at det her kan vi gøre uden at sætte det, som vi har nået sundhedsmæssigt, over styr, hvilket jo også er grunden til, at vi ikke bare åbner op, men siger, at vi også her bliver nødt til at anvende et forsigtighedsprincip.
I det hele taget tror jeg, det er en god idé, at de regler, som vi laver i Folketinget, er i sync med, hvad der er befolkningens opfattelse af, hvad der er rimeligt og fornuftigt.
Jeg har selv sagt det sådan, at politik handler om at gøre det, som folk mener, lidt før de selv ved, de mener det, altså at vi stiller os lidt længere frem og forhåbentlig peger i en retning, men at folk skal kunne se det fornuftige i det.
Og reglerne på det her område er ganske komplekse, og jeg skal nok vende tilbage til det.
Nu har jeg 3 sekunder tilbage, så det bliver i anden runde.
Eva Kjer Hansen (V), 2020-06-10:
Hej, minister, så er vi her igen.
Vil ministeren forbyde danskere at rejse til de europæiske lande, hvis borgere ministeren ikke vil tillade indrejse i Danmark?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Det er ikke og har aldrig været tanken, at danskere skal forbydes at rejse til udlandet.
Der er heller ikke nogen egentlige udrejserestriktioner i Danmark, som vi f.eks. har set det i andre europæiske lande.
Det er dog klart, at vi gerne i videst muligt omfang vil forebygge, at danskere rejser ud og tager smitte med tilbage til Danmark på samme måde, som det skete, da smitten oprindelig blev introduceret i Danmark.
Det er bl.a. på den baggrund, at Udenrigsministeriet i de gældende rejsevejledninger fraråder ikkenødvendige rejser til andre lande.
Rejsevejledningen er vejledende, og det er altid borgerens egen beslutning og ansvar, hvor vedkommende vil rejse hen.
Som man jo også er bekendt med, præsenterede regeringen den 29. maj en plan for kontrolleret og gradvis åbning af sommerturismen.
En del af denne plan er, at rejsevejledningen for Island, Norge og Tyskland ændres fra på mandag, den 15. juni, så rejser til disse lande ikke længere frarådes.
Indrejserestriktionerne og rejsevejledningerne følges naturligt ad i øjeblikket, fordi de begge er en del af den samlede indsats for håndteringen af covid-19.
Dermed ikke sagt, at man aldrig ville forestille sig, at der kunne være en differentiering, men kan de følges ad, giver det mening, også for forståelsen.
Eva Kjer Hansen (V), 2020-06-10:
Jeg forstår simpelt hen ikke sammenhængen i ministerens besvarelse.
Altså, Danmark er meget restriktiv, åbner kun for ganske få lande, mens vi nu ser, hvordan de andre europæiske lande jo i stort omfang åbner for, at man kan komme på besøg i de lande.
Det betyder, at danskerne fint kan tage til Berlin, til Rom, til Paris og til alle mulige steder.
Så jeg forstår simpelt hen ikke, hvordan ministerens argumentation for at hindre eventuel smittespredning hænger sammen, når nu danskerne kan rejse ud, men man så fastholder et forbud mod, at andre landes borgere må komme til Danmark.
Hvad er forskellen?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Det synes jeg sådan set er relativt logisk.
Vi siger, at hvis vi skal undgå, at smitten spreder sig igen i Danmark, så skal vi åbne forsigtigt op.
Derfor vælger vi at åbne til Norge, til Tyskland og til Island fra den 15. juni.
Samtidig siger vi til danskerne: Hvis I vil rejse ud på sommerferie, så rejs til de her lande.
Vi anbefaler, at I ikke rejser ud til de øvrige lande.
Gør de det, er det jo ikke noget, som vi kan gøre noget ved, men det indebærer en risiko for, at vi får hevet nye smittekæder hjem til Danmark, skulle danskere lade være med at rette sig efter anbefalingen.
Eva Kjer Hansen (V), 2020-06-10:
Men hvorfor tager ministeren så ikke skridtet fuldt ud og simpelt hen laver et forbud mod at rejse ud, når ministeren er så bekymret for, at man kan hente smitten med sig hjem?
Der er jo forbud mod, at andre EU-landes borgere må komme til Danmark.
Der er meget klare restriktioner.
Men ministeren siger jo så samtidig, at det kun er en rådgivning til danskerne.
Dermed er der vel efter ministerens opfattelse en stor risiko for, at danskere rejser ud og så kommer med en smitte til Danmark.
Hvad er så forskellen?
Er det, fordi ministeren mener, at danskerne opfører sig bedre og er dygtigere til at respektere reglerne end borgere i andre EU-lande?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Det ville jo være fristende at svare ja til det sidste, men jeg tror, at vi er sådan cirka lige så gode, som de andre lande er.
Tommy Ahlers (V), 2020-06-10:
Tak, og tak til ministeren.
Jeg synes virkelig, det er en god idé med de her § 20-spørgsmål, hvor jeg på vegne af mange af borgere – jeg er jo valgt her i København – kan spørge ministeren og prøve at få en bedre forklaring.
Den synes jeg ikke helt er kommet endnu.
Det er en stor frustration, når vi ikke kan forklare de regler, vi har.
Jeg synes, at et af de fineste principper er det, man finder i fortalen til Jyske Lov, nemlig at loven skal være ærlig, retfærdig, rimelig, efter landets sædvaner, behørig og tjenlig og åbenbar, således at alle kan vide og forstå, hvad loven siger, og her virker det faktisk lidt, som om lige præcis Jyske Lov ikke gælder i København.
For de her regler gælder jo så kun for København og Frederiksberg Kommuner, 2 ud af 98 kommuner, og jeg synes ikke, at de er åbenbare, således at alle kan vide og forstå, hvad loven siger.
For reglerne om, at turister ikke må overnatte i København og på Frederiksberg, men gerne må overnatte lige uden for og så tage S-toget ind til København, være hele dagen i Tivoli, i Nyhavn eller på Strøget og så tage tilbage igen og sove uden for København og så næste dag gentage det, virker ikke logisk.
Når man så endelig prøver at sætte sig ned og forstå logikken i det, undres man endnu mere.
For når man kigger på den seneste opgørelse af netop smittetryk, ser man jo faktisk, at de fleste kommuner uden for København grænsende op til København og Frederiksberg har et smittetryk, der er det samme eller væsentlig højere end det smittetryk, der er i København, hvis man kigger på antallet af smittede personer ud af 100.000.
Så folk undrer sig og forstår det ikke, og det synes jeg faktisk er et stort problem.
For jeg er bange for, at vi mister tilliden til de mange regler, der jo er behov for i den her svære krise.
Deler ministeren den opfattelse, at vi risikerer, at man simpelt hen, når man ikke forstår det, siger, at det her virker fjollet, og man spørger, hvorfor man ikke må danse efter kl. 24.00, hvis vi tager de andre regler omkring bryllupper?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Men det gælder for det her område som for så mange andre områder, at det er muligt at snyde med reglerne.
Det, som er min appel, er, at vi holder fast i vores forsigtighed, og at også dem, som er udlejere af overnatningssteder, hjælper til med, at vi holder fast i, at smitten ikke kommer ud af kontrol igen, og begrænser smittekæderne osv. Men det er her som andre steder jo et stykke hen ad vejen et spørgsmål om at have tillid til den danske befolkning, og det har jeg grundlæggende.
Jan E. Jørgensen (V), 2020-06-10:
Hvad er ministerens holdning til, at europæiske – med undtagelse af borgere fra Tyskland, Norge og Island – ægtefæller og kærester af danskere bosat i udlandet ikke har mulighed for at rejse ind i Danmark på familiebesøg med deres danske ægtefælle eller kæreste som følge af regeringens nuværende retningslinjer?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Tak for spørgsmålet.
Vi har set over hele verden, ikke mindst i Europa, hvordan virussen har ramt mange rigtig hårdt, og hvordan lande, som vi plejer at rejse til, pludselig har lukket deres grænser for at bekæmpe smittespredningen.
I dag er vi heldigvis et andet sted, hvor vi kan tage de næste skridt, og vi er i gang med at åbne Danmark igen, kontrolleret, forsigtigt og klogt.
Det vil vi også fra den 15. juni, hvor vi, som spørgeren også nævnte, åbner for turisme fra Tyskland, Norge og Island, og der vil vi også give mulighed for, at udlandsdanskere, som der spørges til, kan tage deres ægtefælle og familie til Danmark på ferie eller for at besøge venner eller familie i Danmark.
Intentionen er også, at der skal ske en ligestilling for borgere fra EU og UK med Tyskland i forhold til de øvrige nordiske lande, og på den måde vil man jo også kunne bevæge sig i retning af en løsning af det kæresteproblem, som også ligger som det andet element i det spørgsmål, som spørgeren har stillet.
Jan E. Jørgensen (V), 2020-06-10:
Nu håber jeg, at jeg fik rigtig fat på det, for det vil så sige, at ministeren sådan set i virkeligheden har en nyhed her i dag.
Jeg hørte så bare ikke, om det kun var udlandsdanskeres ægtefæller, der kunne få lov til at rejse ind, eller om det også var udlandsdanskeres kærester.
Vi har jo foreløbig set nogle, synes jeg, ret hjerteskærende eksempler.
Et eksempel var en kræftsyg ung dansk kvinde, som havde en amerikansk kæreste, der ikke kunne få lov til at besøge hende, men han havde dog af politiet fået lov til at komme til begravelsen, og der var ministeren jo hurtigt ude at sige, at det måtte vi få lavet om, og cadeau til det.
Men senere har vi jo så set eksempler på personer, som enten har en kæreste, der er gravid, eller selv er gravide, men de kan ikke få lov til at dele graviditeten sammen og kan, som jeg har forstået det, først få lov til at være sammen 3 uger før terminen.
Så må man jo håbe, at vandet ikke går for tidligt, og at manden i givet fald kan få en flybillet, for ellers har man jo altså nogle gevaldige problemer.
Nu handler mit spørgsmål om europæiske ægtefæller og kærester, men det her problem er jo lige så stort, når vi taler om kærester alle mulige andre steder fra, men der er dog den forskel, at vi er med i EU, og at vi jo har en traktat, hvor der står, at unionen giver borgerne et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed uden indre grænser, hvor der er fri bevægelighed for personer, og senere står der så i traktaten for unionens funktionsmåde i artikel 21: »Enhver unionsborger har ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.«
Det er jo mildest talt
sat ud af kraft for tiden.
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Tak for opfølgningen, og tak for en anerkendelse af, at man også må se differentieret på det her, altså at der må gælde ét for borgere fra EU, og noget andet må måske gælde for borgere fra tredjelande.
Der er jo nogle områder i verden, hvor smittetrykket er rigtig, rigtig højt – og det her er ikke for at snakke udenom; jeg skal nok prøve at svare på spørgsmålene.
Jeg er enig i, at det her er komplekst.
Men den situation, som vi står i nu, er, at hvis det nu er en dansker, der er bosat i udlandet, og som rejser ind fra et EU-land, så må vedkommende fra den 15. juni rejse ind med ægtefælle eller fast samlever og børn.
Jan E. Jørgensen (V), 2020-06-10:
Men fast samlever er jo ikke nødvendigvis nok, for det kræver, at man kan påvise, at man har haft et samliv i et bestemt antal år, og det er jo ikke sikkert, at man har det, hvis f.eks. den ene kæreste studerer i ét EU-land og den anden kæreste bor i et andet og man har et, om jeg så må sige langdistanceforhold, men hvor man ofte er sammen.
Så fast samlever er ikke tilstrækkeligt.
Og i forhold til EU-borgere er det jo rigtig fint, altså den åbning, jeg hører der kommer her, men hvordan forholder vi os så til tredjelande?
Kunne man f.eks. lave en sondring mellem de visumfri lande og lande, hvorfra der kræves visum for at komme til Danmark?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Jeg er enig med spørgeren i, at vi bliver nødt til at se på det forhold, at der er nogle grupper, som, når vi åbner for Tyskland og de øvrige nordiske lande, vil have indrejse, f.eks., som spørgeren nævner, en kæreste.
Der synes jeg, at vi skal en intention om ligestilling, så reglerne for borgere fra de øvrige EU-lande sidestilles med det, der vil være reglerne for tyskere og for borgere fra de øvrige nordiske lande.
Jan E. Jørgensen (V), 2020-06-10:
Det kan godt være, at jeg skulle spørge ministeren, om vi kunne sætte os sammen for at få det her, om jeg så må sige pindet mere ud.
For noget af det, vi jo har set, er, at det har været svært at lave generelle regler, som ikke har ramt urimeligt.
Og noget af det, man måske også kunne drøfte, var behovet for en eller anden generel mulighed for, at man kan dispensere i tilfælde, der forekommer åbenlyst urimelige – så havde justitsministeren ikke skullet stå i fjernsynet og fortælle, hvorfor man eksempelvis ikke må besøge sin kræftsyge ægtefælle, for så havde sådan en situation været fanget i opløbet.
Det kunne måske i virkeligheden være i alles interesse, ikke mindst ministerens.
Nick Hækkerup (S), 2020-06-10:
Jamen det er jeg faktisk fuldstændig enig i, og jeg vil meget, meget gerne, at vi kunne sætte os sammen, også meget gerne med spørgerens parti.
Det her er uhyre komplekst, og jeg må jo give spørgeren ret i, at man må sondre mellem, om det så er personer, der er bosiddende i Danmark, eller om det er danskere, som er bosiddende i udlandet.
Og der er så igen en sondring, i forhold til hvilket land du kommer fra, osv.
Så reglerne har udviklet sig til at være ganske komplekse og svære at forstå.
Og det er også fuldstændig rigtigt, som jeg ved at spørgeren ved fra sit civile virke, at med sådan nogle regler her skal vi altså holde tungen lige i munden for ikke at risikere, at vi ender med nogle situationer, som er svært forklarlige.
Så jeg anerkender problemstillingen.
Tommy Ahlers (V), 2020-06-10:
Tak for det.
Deler ministeren Københavns overborgmester, Frank Jensens, opfattelse af, at reglerne om, at turister ikke må overnatte i København, er svære at forstå, når han den 29. maj 2020 til TV 2 Lorry siger: »Det er for mig ærlig talt svært at forstå, at turisterne ikke må overnatte i København, og at vi som den eneste by i landet stadig er ramt af en form for indrejseforbud fra vores nabolande«?