Jakob Ellemann-Jensen (V), 2016-12-05:
Som forældre lærer vi vores børn at have ambitioner, og vi lærer dem, at det er godt og at det er nødvendigt at have ambitioner.
Vi opmuntrer dem, fra det øjeblik de prøver at sætte sig op første gang.
Vi viser dem, at vi tror på dem.
Vi følger dem på sidelinjen af håndboldbanen, vi prøver at holde dem til ilden – nogle måske lige lovlig ihærdigt og højlydt, men dog.
Vi følger dem i skolen, hvor vi fortæller dem, at det er vigtigt at være ambitiøs, at det er vigtigt at gøre sig umage.
Vi fortæller dem, at hvis de gerne vil være dygtige til noget, skal de først og fremmest ville det og sætte sig nogle mål.
Hvis man vil blive dygtigere til noget, må man være ambitiøs, ikke på grund af de kortsigtede resultater, som man mere eller mindre begejstret kan læse i karakterbogen, men på grund af de muligheder, som bliver holdt åbne på lang sigt.
Det gælder også i politik.
Det er vores pligt som politikere at være ambitiøse, at have ambitioner på vegne af Danmark, og det er nødvendigt i en verden, hvor intet land, heller ikke vores, selv om det er både gammelt og yndigt, kan tage sin velstand, sine arbejdspladser og sin velfærd for givet.
Der er mange, der har spændende bud på, hvad fremtiden byder på, og hvad fremtidens næste store ting bliver: disruption, big data, internet of things og alle de andre engelske udtryk, der i sig har potentialet til at forandre måden, vi lever på, og giver os nye muligheder for at gøre Danmark bedre.
Og de virksomheder og organisationer, som fortæller om tingene, er alle sammen enige om én ting, nemlig at de lande, som er effektive, omstillingsparate og ambitiøse og derfor kan omfavne den udvikling, vil vinde i det 21. århundrede.
De lande, som ikke er det, vil tabe.
Jeg ved ikke, hvad det næste store bliver, men jeg ved, at Venstre har en ambition om, at Danmark skal være stedet, hvor det hele er muligt.
Vi skal ikke være passive tilskuere til udviklingen.
Vi tør gå forlæns ind i fremtiden, men det kræver, at vi udviser rettidig omhu, og det kræver, at vi har de her høje ambitioner nu.
Ambitioner er jo det gennemgående tema i det nye regeringsgrundlag.
Vi vil gøre Danmark til et friere, rigere og tryggere land for vores børns skyld, for Danmarks fremtids skyld og for de muligheders skyld, som det fører med sig.
Vores ambition om, at Danmark skal være 80 mia. kr. rigere i år 2025, har vi jo ikke på grund af velstanden i sig selv, for det er bare et tal.
Det er langt vigtigere, hvad vi kan gøre, hvis Danmark bliver rigere.
Øget velstand betyder, at vi som nation også om 10, 20 og 30 år kan tilbyde hinanden den bedste medicinske behandling, at også vores ældre kan få en værdig ældrepleje, og at også vores unge kan vokse op i et samfund med alle de muligheder, som min egen generation voksede op med og måske nogle gange i lidt for høj grad tog for givet.
Vi vil også øge beskæftigelsen med 55.000-60.000 mennesker.
Og hvorfor er det nu, at det er så vigtigt?
Det er – igen, vil jeg sige – vigtigt på grund af de muligheder, som en øget beskæftigelse giver os på lang sigt.
En øget beskæftigelse betyder nemlig, at flere danskere bliver en del af det arbejdende fællesskab.
Det er godt for den enkelte, som oplever en større værdighed, en større frihed og en større mening med tilværelsen.
Men det er også godt for Danmark som samfund, fordi vi så kan bruge færre penge på passiv forsørgelse og flere penge på at styrke vores kernevelfærd og på at gøre vores virksomheder mere konkurrencedygtige.
Nu er det her jo, kan man sige, den anden åbningsdebat i det her halvår, så vi er efterhånden ved at være inde i rutinen.
Folketingets forretningsorden er jo sådan, at nu vil jeg blive ramt af en lavine af spørgsmål, hvilket jeg på en eller anden bizar vis glæder mig til, for jeg håber på, at jeg har nogle svar på de spørgsmål.
Det får mig til at tænke på tv-quizzen Jeopardy, som indledes med ordene: Det er mig, der har svarene, det er jer, der stiller spørgsmålene.
Sådan er det nogle gange at være politisk ordfører i Venstre.
Jeg forventes at have alle svarene, og jeg skal hilse og sige, at I har alle spørgsmålene, og det er sådan set fint nok.
Det er måske i virkeligheden bedst på den måde.
Nogle gange kunne jeg dog ønske, at oppositionen og i særlig grad Danmarks største parti, Socialdemokratiet, ville lade sig inspirere lidt og bare en gang mellem løfte sløret for, hvad det er, man går og pusler med bag de lukkede døre.
For det er vel ikke bare brok og grufulde floskler om lempelser til de allerrigeste betalt med gråd og tænders gnidsel, selv om jeg næsten føler, at jeg ikke har hørt på andet i det seneste års tid.
Er der ikke også nogle svar at komme efter hos Danmarks største parti?
F.eks. svar på, om Socialdemokratiet har en vækstmålsætning, og i bekræftende fald, hvad den er; om man ønsker balance på de offentlige budgetter i 2020 eller 2025; om man vil tilbagerulle integrationsydelsen og kontanthjælpsloftet; om man vil forhøje udviklingsbistanden; og i tilknytning til og afledt af alle de spørgsmål svar på, hvor pengene skal komme fra.
For Socialdemokratiet har jo end ikke besværet sig med at fremlægge et finanslovsudspil her i år, og det er altså ikke godt nok, kære venner.
Jeg forstår godt behovet for at gå og være lidt hemmelighedsfulde her op til jul, men det kunne være rart at vide, hvor langt jeres ambitioner rækker, hvis I har nogen.
Jeg glæder mig til resten af debatten i dag.
Jeg glæder mig over, at vi stadig har en regering, der tør have ambitioner, jeg glæder mig til jul, og med den glæde har jeg en ambition om at svare på de spørgsmål, jeg måtte få, efter bedste evne.
Men jeg vil så også forbeholde mig retten til at afkræve nogle svar fra dem, der bare kritiserer og kritiserer.
Og klare svar fra oppositionen kunne næsten være den bedste julegave, jeg kunne få i år.
Tak for ordet.