Astrid Carøe (SF), 2023-03-21:
Tak for det.
Jeg vil gerne starte med at takke Nye Borgerlige for at fremsætte det her beslutningsforslag.
Det har et enormt vigtigt fokus, og der er efter min opfattelse kommet mere og mere fokus på mænd, der udsættes for vold, hen over de senere år.
Jeg er meget enig i, at vi bør skærpe det fokus og have fokus på, hvordan vi hjælper mandlige voldsofre.
Her er det bare helt skævt, at mænd ikke har ret til psykologhjælp, hvis de kommer på krisecenter i § 110-regi, og heller ikke har ret til at tage deres børn med.
Faktisk er jeg så enig i Nye Borgerliges forslag om, at vi skal finde muligheder for, at mænd også kan få hjælp, hvis de udsættes for vold, at SF allerede har været med til at fremsætte et beslutningsforslag i sidste samling – beslutningsforslag nr. 204 – som netop handlede om, at mænd også skulle inkluderes i § 109.
Det var en lidt anden model, hvor man ville have en § 109 a, hvor mænd var inkluderet.
Men intentionen var den samme.
Og så burde det jo være fuldstændig lige til; men så simpelt er det altså ikke, selv om jeg godt kan høre, at der er flere ordførere her i dag, der forsøger at gøre det enormt simpelt.
Hvis man bare kønsneutraliserer § 109 fuldstændig, risikerer vi, at der vil være krisecentre, hvor der både kommer mænd og kvinder, der har været udsat for vold.
Og det er, siger alle eksperter, ikke gavnligt, hverken for kvindelige voldsofre eller for mandlige voldsofre, fordi de har et traume – nogle har måske ptsd og alt mulig andet, som gør, at der er behov for at være i kønsopdelte miljøer i en periode af deres liv.
Derfor er det vigtigt, at det er adskilte krisecentre, og det er sådan set også vigtigt, at det er adskilte lokationer.
Det er en af de ting, jeg mener er enorm vigtig, når – og jeg siger »når« – vi skal lave § 109 om, for det mener jeg vi skal, så vi også får mænd med.
Derfor mener jeg, at ministeren burde sætte hverdagens eksperter på området ned for at finde ud af, hvad løsningen så er.
Hvordan sikrer vi, at vi får lavet en formulering, som alle kan se sig selv i, og som ikke gør, at der pludselig kan være både mænd og kvinder på krisecentre, men at mænd også bliver inkluderet på lige fod med kvinder?
Så er der finansieringen.
I SF vil vi ikke acceptere, at man skærer ned på eksisterende tilbud – faktisk står der, man kan dele finansieringen lige, i det her beslutningsforslag, og det er vi meget, meget uenige i.
Derfor håber jeg også, at man kan finde en løsning på finansieringen.
Jeg synes faktisk, at det lyder, som om der i hvert fald er en fælles forståelse af, at vi skal i en retning, hvor vi får inkluderet mænd i § 109.
Derfor håber jeg, at vi i udvalget kan arbejde på måske at lave en beretning eller et eller andet, som forpligter regeringen på at indkalde til forhandlinger og samle parterne.
Hvis det ikke kan lade sig gøre og det ikke er noget, som forslagsstillerne ønsker, så vil vi i SF i hvert fald stille et ændringsforslag til det her beslutningsforslag, hvor vi skriver ind, at parterne skal involveres i, hvordan paragraffen skal formuleres, og hvor vi streger det her med, at finansieringen skal tages fra eksisterende tilbud, så at ministeren i stedet kan indkalde Folketingets partier til at finde ny finansiering.
Jeg glæder mig rigtig meget til udvalgsbehandlingen, og jeg håber, at vi nu kan nå i mål med, at mænd også bliver inkluderet i § 109.