Karina Adsbøl (DF), 2019-01-15:
Det her tegner jo rigtig godt.
Det her beslutningsforslag er en genganger, faktisk ad flere omgange, og handler netop om at sikre ansattes mulighed for fuld erstatning, når de har været udsat for vold på arbejdet.
Sidste gang, vi fremsatte det, i 2014-15-samlingen, stod De Konservative også bag beslutningsforslaget.
Vi vil gerne sikre, at der er fuldstændig gennemsigtighed og klare retningslinjer samt regler for vold mod ansatte ved at pålægge regeringen at udarbejde en rapport om forskellige løsningsmodeller, der imødekommer ansattes mulighed for at få erstatning, når de har været udsat for vold på arbejdet og herunder inddrage relevante eksperter og interesseorganisationer.
Den rapport skal så danne grundlag for et lovforslag, der imødekommer ansattes mulighed for at få erstatning, når de har været udsat for vold på arbejdet, og for at få udgifter dækket i forbindelse med erstatningssagen.
På offentlige og private arbejdspladser rammes plejepersonale, pædagoger, socialpædagoger, lærere og andre personalegrupper med særlige støtte- og omsorgsfunktioner m.v. af udadreagerende adfærd i form af vold, og volden kan i flere tilfælde være begået af borgere med psykiske og fysiske funktionsnedsættelser, mennesker med udviklingshæmning, mennesker med sindslidelse, mennesker med demens eller andre borgere, som simpelt hen ikke forstår konsekvensen af deres handlinger.
Hvis man i forbindelse med sit arbejde udsættes for vold, er det mere komplekst at sikre retten til fuld erstatning, end hvis man udsættes for vold på gaden, for arbejdsskadeloven dækker ikke godtgørelse for svie og smerte eller tabt arbejdsfortjeneste, og det er heller ikke muligt at få refunderet udgifter til ødelagt tøj eller lignende.
Der er også en udfordring, som vi også skal have undersøgt, tænker jeg, i forhold til politianmeldelsen og de 72 timer.
Der kan også være udfordringer i forhold til netop at få anmeldt episoden inden for tidsrammen, særlig hvis der på arbejdspladsen er en aftale om, at det er ledelsen, der foretager politianmeldelsen, eller at det er op til en weekend eller andet.
Så nævnte beskæftigelsesministeren godt nok, at der var nogle dispensationsmuligheder, men der har jo også været en højesteretssag der, som vi skal have spurgt ind til i forhold til det.
Det er jo i hvert fald også noget, vi skal have taget med i det efterfølgende arbejde, der nu kommer.
Derudover har flere nok læst i avisen bl.a. om Karina Schmeltz, som er infantil autist og mentalt retarderet, som ifølge Berlingske blev mødt med et erstatningskrav på 300.000 kr.
Det er hverken hensigtsmæssigt over for personale eller en borger med en nedsat funktionsevne, at de skal trækkes igennem et retssystem.
Beboeren er ofte ikke klar over, hvad beboeren har gjort, og for personalet, som varetager arbejdet i dagligdagen, må det bestemt heller ikke være rart, at de har været nødt til at tage den beslutning om at politianmelde en af beboerne.
Det er en rigtig svær situation, og derudover er det selvfølgelig også vigtigt, som ministeren også har været inde på, at kommunerne sørger for at løfte deres ansvar over for begge persongrupper, og det skal de selvfølgelig gøre ved at sikre gode arbejdsforhold for personalet, sikre, at der er personale nok til at arbejde med målgruppen, samt sikre, at borgerne også får den rette socialpædagogiske støtte.
Det her er noget, der har været efterlyst længe både fra handicaporganisationerne, men også fra Socialpædagogerne.
Det er derfor rigtig glædeligt i dag, at jeg kan se og høre, at der er et politisk flertal for at bakke op om det her forslag, og vi glæder os fra Dansk Folkepartis side over, at det nu endelig er lykkedes.
Jeg ser frem til det videre arbejde og vil gerne kvittere beskæftigelsesministeren og de andre partier for at støtte op omkring det her beslutningsforslag.