Mette Frederiksen (S), 2020-06-09:
Tusind tak for det.
Vi er nu langt med genåbningen af Danmark.
Det er godt; vi skal i gang igen.
Senere i dag er der samråd om situationen i Danmark.
Det ser jeg frem til, og derfor vil jeg heller ikke bruge min taletid i dag her i spørgetiden på corona, men tale om noget helt andet, som jeg ved ligger mange her i Folketinget på sinde, nemlig Danmarks europapolitik.
Coronaen har ramt alle lande i Europa, og nu skal vi i gang med den økonomiske genopretning.
Den offentlige debat om Europas økonomiske politik synes jeg indtil nu har været, hvis jeg må være lidt fri, lidt overfladisk.
Lad mig starte med regeringens position først.
Vi er, vil jeg gerne understrege, tilhængere af en stor recoveryfond, som skal hjælpe ikke mindst de hårdest ramte lande i Sydeuropa.
Vi støtter også, vil jeg gerne sige, fra dansk side en fond på mange milliarder euro.
Det gør vi af hensyn til beskæftigelsen og af hensyn til virksomhederne både ude og hjemme.
Med andre ord ønsker vi en massiv europæisk solidaritet oven i de hjælpepakker på mere end de – hold fast! – 4.000 mia. kr., vi allerede har besluttet på europæisk plan.
Med vores støtte skal der selvfølgelig også være plads til at diskutere, hvordan sådan en fond skal finansieres.
Jeg er glødende tilhænger af det europæiske samarbejde, men jeg er også nordjyde, og helt grundlæggende finder jeg og vi det rigtigt, at man selv betaler den gæld, man måtte stifte.
Det er der ikke så mange lande der længere mener i Europa, og jeg kan også se, at der er flere og flere i Danmark, der går væk fra det synspunkt.
Vi ønsker imidlertid at holde fast i, at sund fornuft eller økonomisk ansvarlighed, som det også hedder, og solidaritet kan gå hånd i hånd.
Der er jo ingen tvivl om, at det europæiske samarbejde har sikret både fred og velstand i hele Europa, og vi skal igennem den her coronakrise sammen.
Men ligesom der her i Folketinget venter svære økonomiske diskussioner forude, så gælder det også i det europæiske samarbejde.
Samtidig med vedtagelsen af en stor genopretningsfond skal vi også have vedtaget EU's 7-årige budget.
Og selv om vi med Storbritanniens afgang fra EU er blevet et land mindre, har vi jo fra dansk side for længst accepteret, at vi i fremtiden kommer til at betale mere, end vi allerede gør, men – og der er et »men« – det skal være rimeligt.
Kommissionens samlede forslag vil betyde, at vi skal betale næsten 7 mia. kr. årligt mere til EU's budget end i dag.
Nogle af pengene kommer retur, det er klart, men samlet set vil der være tale om en meget stor forhøjelse af vores budgetbidrag.
Her synes jeg, at kritikerne af den danske position bliver nødt til at give nogle svar.
Jeg er blevet kaldt mange ting, også her på det seneste – nærig og sparsommelig – ikke at jeg egentlig direkte synes, at det er kedelige begreber, og flere siger, at Danmark bare må betale ved kasse et.
Spørgsmålet er jo så bare: Hvordan?
Skal vi sætte skatten op og bede danskerne om at betale mere i skat for at betale den her regning?
Skal vi skære på velfærden?
Skal vi med en af Europas allerhøjeste pensionsaldre bede danskerne om at arbejde endnu mere?
Hm, jeg har endnu til gode at høre nogen af partierne foreslå det.
Og jeg ved, at svaret fra mange så derfor vil være: Find en løsning, regering!
Men så let er politik jo ikke.
Hvis vi skal bruge mange flere milliarder kroner om året på EU, er der jo tilsvarende færre milliarder kroner til velfærd eller til klima eller til genopretning af vores egen økonomi efter corona.
Derfor synes jeg, kritikerne skylder et svar på spørgsmålet: Hvor skal der spares på den danske finanslov?
Budgettet bør i vores øjne være ansvarligt, grønnere, mere moderne, mere digitalt.
Det skal ruste Europa til fremtiden.
Men lige nu, når jeg selv er en del af den diskussion, der kører, hører jeg mere udsagn, som at der bare skal bruges flere penge, og at landbrugsstøtten skal være, som vi allerede kender den.
Med andre ord er det relativt let at tale om Europa i flotte overskrifter, men lige om lidt bliver det en realitet.
Jeg håber, at Danmark og Europa finder en vej, der både er solidarisk, men også økonomisk ansvarlig, og som selvfølgelig samtidig sikrer, at vi kan blive ved med også at udvikle vores eget samfund.
Det er det, der er regeringens position, og det håber jeg selvfølgelig på et bredt mandat her fra Folketinget til.