Rune Lund (EL), 2021-05-03:
Tak for det.
Fra Enhedslistens side er vi positive over for B-forslaget.
Vi har nogle bemærkninger til nogle af de konkrete elementer i det, så den her tale bliver også lidt i retning af den tale, som jeg holdt under behandlingen af beslutningsforslag nr. B 227 – det er mere i forhold til borgerdividenden.
Men vi er positive over for forslaget, og vi er enige i, at vi skal have en ensartet CO 2 -afgift på udledninger svarende til 1.500 kr. pr. ton.
Og her tager vi udgangspunkt i det, som Klimarådet siger.
Man skal være klar over, at i den klimaplan, som vi selv fremlagde i februar 2019, opererer vi faktisk ikke selv med en ensartet CO 2 -afgift; vi opererer jo faktisk med en CO 2 -afgift, som varierer fra de enkelte sektorer.
Men det er ikke det samme som, at vi ikke kan støtte en ensartet CO 2 -afgift.
Det kan sagtens være en god model.
Men der kan bare være forskelle mellem sektorerne, som rent faktisk gør, at det giver mening, at man kigger på sektorspecifikke CO 2 -afgifter.
Det var det, som vi selv tilbage i 2019 fandt ud af gik op på den mest fornuftige måde, da vi sad med beregningerne og skulle have det hele til at passe sammen.
Men vi kan også sagtens se os selv i en ensartet CO 2 -afgift.
Vi må se på de forskellige modeller, der er, og vi lytter også meget til, hvad f.eks. Klimarådet og Kraka og andre siger.
Og vi synes, at det er fint med en principbeslutning i forhold til det, der ligger i beslutningsforslaget.
Hvis jeg skal komme med to kritiske bemærkninger, er det, at det bliver understreget i forslaget, at det ikke vil ændre på det grundlæggende arbejde, som ekspertgruppen er i gang med.
Og vores opfattelse i forhold til den grønne skattereform er, at den indebærer to problemer.
For det første er der det, som hr. Torsten Gejl også her i dag kalder en syltekrukke, altså at det specielt er en syltekrukke, set i lyset af at vi jo også med klima- og energiaftalen fra juni sidste år faktisk aftalte, at der skulle leveres på en grøn skattereform med en ensartet CO 2 -afgift.
Og så sker det ikke, og de partier, der indgik aftalen om den grønne skattereform, holder så ikke fast i det, og de lader regeringen slippe.
Det synes vi var et svigt.
Det var den ene ting.
For det andet er der ingen garanti for, at de konkrete skatterabatter, der blev aftalt, går til den grønne omstilling; de kan lige så godt gå til store forurenende virksomheder.
Og derfor var det ikke en grøn skattereform.
Det var helt almindelige virksomhedsskattenedsættelser, som vi har kendt dem i mange år.
Og det var så det, som man købte nogle af aftalepartierne med, og så svigtede man den grønne omstilling.
Det var en meget, meget skidt aftale med den grønne skattereform.
Men altså, vi synes, at der sker en forhaling af processen, som i virkeligheden understøtter den her hockeystavstilgang, som regeringen turnerer rundt med.
Så er der hele spørgsmålet om borgerdividenden.
Der er vores tilgang egentlig, at vi synes, at pengene skal føres tilbage via etablerede kanaler, og det er i virkeligheden primært den grønne check.
Men vi synes også, at man skal føre pengene tilbage til erhvervslivet via grønne omstillingspuljer, f.eks. som jeg også nævnte under behandlingen af beslutningsforslag nr. B 220.
Og det vil sige, at det jo konflikter lidt med idéen om en borgerdividende.
Det skal i hvert fald bores noget mere ud i detaljen, hvordan man lige præcis mener det.
Der er jo ikke så mange elementer i det her forslag, som der var i B 227.
Så jeg tør godt sige, at vi er positive over for det her forslag.