Trine Torp (SF), 2020-02-04:
Det er vigtigt, at vi hele tiden er opmærksomme på, hvordan vi kan gøre demokratiet mere tilgængeligt, styrke den lokale indflydelse og borgernes stemme og sikre rammer for dialog og samarbejde mellem borgere og folkevalgte.
Derfor vil jeg gerne takke Alternativet for at sætte fokus på, at vi selvfølgelig bør have samme tilgang til udfordringer på udsatteområdet, så også mennesker med forskellige problemer og erfaringer fra et liv i udsathed har mulighed for at blive hørt og inddraget; for det er jo det, der er essensen af det her forslag.
Det fremsatte beslutningsforslag pålægger regeringen at fremsætte lovforslag, så det gøres lovpligtigt for kommuner at nedsætte et udsatteråd.
SF mener ligesom forslagsstillerne, at det bør sikres, at også socialt udsattes stemmer bliver hørt i det lokalpolitiske arbejde.
Og når vi ønsker at forbedre vilkårene for socialt udsatte, giver det selvfølgelig god mening at lytte til de mennesker, som bliver berørt af den politik, man fører.
Spørgsmålet er så, om det er noget, vi skal regulere ved lov fra Christiansborg.
Selv om jeg er meget enig i målet med forslaget, er jeg i tvivl om midlet.
Og selv om SF for 10 år siden – jeg kan lige så godt komme det lidt i forkøbet – selv har været medforslagsstillere på et lignende forslag, så er vi nu i tvivl om, hvorvidt et lovbestemt krav til kommunerne er vejen.
Jeg har forhørt mig lidt hos folk, der har siddet i ældreråd, i handicapråd og i udsatteråd i nogle af de 41 kommuner, der har udsatteråd, og jeg hører rigtig mange forskellige erfaringer.
Reel inddragelse forudsætter f.eks., at et råd ikke bare bliver en legitimering af beslutninger under dække af, at så har man orienteret og lyttet.
Det skal være et råd, politikerne vil lytte til, og de steder, hvor det fungerer godt, er der, hvor der er bred opbakning til rådene, hvor der er relevante repræsentanter for brugerne, og hvor rådet har nogle formelle kompetencer.
Der er bestemt gode erfaringer at bygge videre på.
Jeg hører fra flere, at udsatterådene fungerer som vigtige samarbejdspartnere på socialområdet, og der er flere og flere kommuner, som opretter udsatteråd.
Men der er også kommuner, hvor en forpligtelse til et udsatteråd måske ikke vil give lige så meget mening.
F.eks. hører jeg om steder, hvor det er begrænset med antallet af aktive, som deltager i rådets arbejde, bl.a. på grund af kommunestørrelse, eller om steder, hvor rådet nedlægges igen, fordi man ikke har kunnet rekruttere til det.
Der kan også være kommuner, der går andre veje med hensyn til borgerinddragelsen.
Kommuner er i det hele taget meget forskellige, og vi skal passe på med at stille for ensartede krav.
Nogle af de erfaringer, jeg f.eks. har hørt, ikke bare fra udsatteråd, men også fra handicapråd og ældreråd, er, at det netop nogle steder er svært at få nogen til at stille op, men også, at der nogle gange bliver sat spørgsmålstegn ved, hvor meget det reelt flytter for dem, det handler om.
Der kan være ukonstruktive kampe mellem forskellige grupper af politikere, embedsfolk og repræsentanter for borgerne eller stærke grupperinger, der sætter sig på dagsordenen.
Og nogle steder består rådene faktisk primært af repræsentanter frem for de direkte berørte borgere.
Så vi mener altså, at vi skal lade det være op til kommunalbestyrelserne selv at bestemme, om der skal nedsættes råd, fordi kommuner varierer, som de gør.
Det skal give mening lokalt.
Og måske er det egentlig også en anden vej, vi skal i forhold til kommunerne, end det her med flere bindinger og regler.
Men jeg synes faktisk med afsæt i det her beslutningsforslag, at vi har brug for at blive noget klogere.
Altså, for overblikkets skyld kunne det være relevant at spørge til, hvordan kommunerne i dag løser de opgaver, et udsatteråd skal løfte – både dem, der har nedsat udsatteråd, men også dem, der ikke har.
Der kan være mange måder at gøre det på, og det må være outcome, der er det vigtigste.
Udsatteråd kan jo være én vej til større brugerinddragelse, men kunne man eventuelt forestille sig, at man først laver en erfaringsopsamling fra de allerede eksisterende 41 udsatteråd og måske også handicap- og ældrerådene – for at finde ud af, på hvilket niveau de her råd inddrages, hvordan de sammensættes, og hvilken effekt de har for demokratiet og for inddragelsen?
Så SF støtter altså op om formålet med at styrke demokrati og inddragelse, men vi synes, vi har brug for at blive klogere, inden vi gør dem lovpligtige.
Så vi kan ikke støtte beslutningsforslaget, men vi vil rigtig gerne være med til at lave en beretning, hvor vi får undersøgt nærmere, hvordan kommunerne arbejder med borgerinddragelse – ikke mindst i forbindelse med dem, som har sværest ved at komme til orde og få indflydelse.