Kenneth Kristensen Berth (DF), 2017-05-04:
Det kan jeg kun være enig med formanden i.
I 2014 forhandlede den daværende regering sig frem til en rabat på 1 mia. kr. pr. år for Danmark på vores medlemskab af EU.
Der var tale om en tidsbestemt rabat gældende i perioden 2014-2020.
Med andre ord bortfalder rabatten altså igen.
Sådan er det ikke med mange af de andre rabatter, som der er i EU-systemet.
Den rabat, som kaldes UK-rabatten, og som Tyskland, Sverige, Holland og Østrig har, er f.eks. som udgangspunkt ikke tidsbestemt.
Nu har Storbritannien selvfølgelig meldt sig ud, men der er næppe tvivl om, at de lande vil fastholde en ret til en rabat på EU's budgetter.
I forhold til danskerne må man sige, at så manglede det bare, for vi er jo blandt dem, der bidrager allermest til EU pr. indbygger.
10,8 mia. kr. mistede den danske stat isoleret betragtet på vores medlemskab af EU – penge, som jo bl.a. bliver brugt til at bygge andre EU-lande op med.
Den rabat på 1 mia. kr., som den daværende socialdemokratisk ledede regering forhandlede sig frem til, er først blevet implementeret i 2016, og på grund af de stigende bidragssatser i den mellemliggende tid er det danske bidrag i mellemtiden steget så meget, at rabatten reelt er udhulet.
Så vi har sådan set ikke rigtig sparet noget; vi har bare fået lov til at betale en smule mindre ind til EU's kasse, end vi ellers ville have gjort.
Og det går ikke i længden.
I Danmark er vi underlagt et budgetloft.
EU fortæller os, hvor mange penge vi kan tillade os at bruge.
Regeringen lagde i sin 2025-plan op til, at de offentlige serviceudgifter i Danmark højst måtte stige med 0,5 pct. årligt.
I EU steg EU's samlede forpligtelser fra 2016 til 2017 med 1,8 pct.
Det er ikke rimeligt, at vi i Danmark skal holde igen med at finansiere vores velfærdssamfund, samtidig med at EU holder forbrugsfest.
EU's budgetter er bare steget og steget.
Fra 2000 til 2014 er EU's indtægter, altså det, vi medlemslande betaler til EU, fordoblet, og det kan skam blive meget værre endnu, for der er endnu rum til, at EU kan bruge endnu flere penge, fordi EU endnu ikke er nået dertil, hvor der bruges 1,23 pct. af landenes bruttonationalindkomst.
Europa-Kommissionen har endog lagt op til at sprænge denne ramme, så EU vil kunne bruge endnu flere penge.
Det er så her, at vi også må nævne Storbritannien, for Storbritannien er den næststørste bidragsyder til EU – ikke så stor som Danmark pr. indbygger, men da Storbritannien er et noget større land, bidrager Storbritannien jo også med flere penge.
Når briterne melder sig ud af EU, kommer EU til at mangle penge i kassen, og det er som sagt ikke Storbritannien, der har fået pengene; det er en række andre lande.
Storbritannien bidrog med, hvad der svarede til 14 pct. af EU's budget i 2016, og regningen for, at Storbritannien forlader EU, vil i 2023 være på et sted mellem 350 og 530 mia. kr.
Det er penge, som skal findes, enten ved at andre lande skal betale mere eller via nedskæringer.
Jeg er ganske klar over, at flertallet af partier her i Folketinget agter at lægge sig på en linje, der handler om at finde besparelser i EU, men der er jo ikke nogen tvivl om, at der er lande, der er meget nødigt ser besparelser på strukturfondsprogrammerne, som har været nævnt, eller på landbrugsstøtten, som også plejer at være en af de travere, der hives frem, når der skal peges på steder, hvor der kan spares penge.
Der er en række lande i EU, der er nettomodtagere af beløb fra EU, og de lande vil jo meget nødig modtage færre penge.
Derfor kan vi jo også lige så godt først som sidst fra dansk side tage tyren ved hornene og meddele, at det er slut med at betale for andre EU-lande, der ikke vil gennemføre de reformer og strukturforandringer, der skal til, for at man kan overleve i det enogtyvende århundrede.
De lande må begynde at tage ansvar for sig selv i stedet for at modtage kontinuerlige overførsler fra EU.
Det signal kunne vi sådan set også have sendt tydeligt fra Folketinget i dag ved at plædere for og stemme for Dansk Folkepartis forslag og dermed pålægge regeringen at meddele Rådet, at vi ønskede at genforhandle det danske bidrag til EU med henblik på at få en reel tidsubestemt rabat – ikke en rabat, der bliver overhalet af stigningstakten i EU's budgetter, ikke en rabat, der bliver overskygget af, at vi skal betale for Storbritanniens udmeldelse af EU.
Der skal skrues ned for blusset i Bruxelles.
Der skal skæres i overførslerne til Syd- og Østeuropa.
Vi må kræve, at de lande indretter deres pensionssystemer, arbejdssystemer og sociale systemer på en mere hensigtsmæssig og tidssvarende måde.
Det var egentlig min forventning, at en bred kreds af partier ville bakke op om det, men det kan jeg så forstå ikke er tilfældet.
Jeg forstår, at de fleste partier sådan mere eller mindre bakker op om, at Danmark ikke skal betale mere, men vi kan jo se, hvordan den rabat, vi forhandlede os frem til sidst, blev overhalet af virkeligheden, så vi nu betaler endnu flere penge til EU.
Der må jeg bare sige fra Dansk Folkepartis side, at kurven skal knækkes.
Det håber jeg trods alt også at finansministeren er indstillet på, selv om finansministeren jo er overbevist EU-tilhænger og globalist.
Men jeg vil sige tak til de ordførere, der deltog i salen, og så vil jeg håbe, at det signal, der trods alt er givet i dag, bliver hørt hos regeringen, og at regeringen vil lade signalet høre i Bruxelles: Vi vil ikke betale mere i Danmark!