Hans Andersen (V), 2019-02-05:
Tak for ordet, og tak til de øvrige ordførere for en god diskussion.
Der er jo ikke nogen tvivl om, at det her spørgsmål ligger både befolkningen og folketingsmedlemmerne meget på sinde – og med god grund.
Det her spørgsmål berører os alle, og derfor er jeg også glad for, at vi får en diskussion om spørgsmålet.
Lad mig starte med at slå en ting fast: De, der ikke kan arbejde, skal ikke arbejde – længere er den ikke, og det har hele tiden været og er fortsat Venstres politik.
Selvfølgelig skal nedslidte danskere ikke arbejde.
Det kan der ikke være to holdninger til.
Derfor ønsker vi også et system, hvor vi, der kan arbejde, arbejder og bidrager, mens de, der ikke kan, nyder godt af fællesskabet og kan trække sig tilbage tidligere.
Det tror jeg at vi alle er enige om.
Når vi i de seneste 14 år har reformeret pensions- og tilbagetrækningsområdet, har vi jo gjort det, fordi vi kunne se udfordringer ude i horisonten, udfordringer, som ville give store problemer for vores velfærdssamfund, hvis vi ikke håndterede dem.
Derfor er jeg også glad for, at et bredt flertal vedtog velfærdsaftalen i 2006 og tilbagetrækningsreformen i 2011.
Det sikrer dansk økonomi og det velfærdssamfund, som vi alle holder af.
Men der er udfordringer i det nuværende system, og det er vi helt enige i.
Men vi er ikke nødvendigvis enige i alle forslag til, hvordan vi skal håndtere dem.
Når vi ser på løsninger, kigger vi på det nuværende førtidspensionssystem.
Reformen af førtidspensionen og fleksjob, som fru Mette Frederiksen tilbage i 2012 var hovedarkitekten bag, sikrer, at man, hvis man er nedslidt, hvad enten man er 45 år eller 65 år, kan trække sig tidligere tilbage fra arbejdsmarkedet.
Ligeledes sikrer den, at der, hvis man er tæt på pensionsalderen og ikke kan mere, er mulighed for at trække sig tilbage på en seniorførtidspension.
Derfor synes vi, at de nuværende ordninger er gode, men det er jo ikke det samme som at sige, at de er perfekte, tværtimod.
Vi har jo også tilbage i 2018 justeret på førtidspensions- og fleksjobreformen.
Men der er stadig væk udfordringer.
Det er jo sådan set udmærket.
Men omvendt har ordningen heller ikke været søgt af så mange som oprindelig forventet.
Det er jo knap så glædeligt.
Det viser jo, at ordningen ikke bliver brugt som forventet, og det må vi tage bestik af, for det er sådan set virkeligheden, vi må forholde os til.
Derfor er vi også villige til at se på, om vi kan gøre det endnu bedre.
Hvordan kan vi gøre et differentieret pensionssystem endnu bedre?
Statsministeren har også indkaldt til drøftelser, så vi også kan få afklaret, hvad der så er af indhold i Socialdemokratiets forslag.
Hvordan er det, man må forstå det forslag?
Hvordan er det mere retfærdigt?
Det glæder vi os til, og vi ser frem til, at Socialdemokratiets formand, fru Mette Frederiksen, kommer til forhandlingerne og har svar på nogle af de spørgsmål, som også er blevet stillet i dagens debat: Hvordan skal vi afgrænse den gruppe, der kan få en tidligere folkepension på 6.300 kr. om måneden?
Hvad er det præcis for en gruppe?
Hvad er det for et datagrundlag, der skal til, for at man kan afgrænse den her gruppe?
Hvordan vil det påvirke arbejdsudbuddet og den danske økonomi?
Er de 3 mia. kr., der er foreslået, en grænse?
Hvad hvis der er flere, der gerne vil benytte sig af ordningen – hvordan stiller Socialdemokratiet sig så?
Spørgsmålene er mange og komplicerede.
Lad mig slutte af med at sige, at de, der ikke kan arbejde, ikke skal arbejde – og længere er den ikke.
Det har hele tiden været Venstres politik, og det ser vi frem til at det fortsat skal være.
Så vi er åbne over for diskussionen.
Vi har længe haft fokus på at løse konkrete problemer, og det ser vi også frem til fortsat at gøre.
Tak for ordet.