Mette Thiesen (NB), 2022-06-07:
Tusind tak.
Vi har jo stået her nogle gange og drøftet tvangsfordeling, og som jeg beskrev det, sidste gang vi stod her, handler det her helt grundlæggende set om værdier.
Og vi står ved en skillevej.
Det er jo sådan set grundlæggende det, det her handler om, nemlig hvilken vej man vælger.
For os i Nye Borgerlige er det faktisk ret enkelt, for
vælger man den vej, som jeg nævnte, til venstre, som regeringen og støttepartierne har lagt, den ind i den mørke skov, med mere tvang og mindre frit valg, eller vælger man den borgerlige vej, den vej med mere frihed, solskin fra oven, mere frit valg?
Selvfølgelig vælger Nye Borgerlige den sidste.
I Nye Borgerlige ønsker vi mere frihed, vi ønsker mere frit valg, og derfor ønsker vi selvfølgelig heller ikke, at danske gymnasieelever skal bruges som kegler i et integrationsspil, at de skal ofres på alteret for den her forfejlede udlændingepolitik.
Det mener vi i dag, og det har vi ment fra start.
Centralt står det jo, at gymnasier fremover skal optage elever på baggrund af deres forældres pengepung
, opfyldelsen af unge menneskers uddannelsesønsker bliver betinget af, hvilke jobs deres forældre har.
Det er jo det stik modsatte af, hvad regeringen hævder at ville opnå, og det er også det stik modsatte af, hvad vi ønsker i Nye Borgerlige, nemlig at sikre det frie valg.
Kort sagt skal gymnasier ikke bruges som integrationsprojekter, eleverne skal ikke tvinges til at gå på et gymnasium uden deres venner eller langt fra deres bopæl.
Derfor er det selvfølgelig en bunden opgave for en kommende borgerlig regering at sætte sig for at skrotte det her røde makværk af en gymnasieaftale, for det nytter ikke noget bare at rykke rundt på problemerne; de skal løses fra bunden.
I Nye Borgerlige har vi som det eneste parti fra start sagt nej til tvangsfordeling.
Man skal ikke tage fejl af, hvad formålet med den her aftale er, det er nemlig tvangsfordeling af eleverne i integrationens navn.
Så fremover kan danske elever sådan set ikke vide sig sikker på, om de bliver placeret på et dårligt gymnasium med en stor andel af ikkevestlige elever, og det er rigtig uacceptabelt, for regningen for årtiers fejlslagen udlændingepolitik hverken kan eller skal lande i teenageværelset, det må simpelt hen ikke ske.
Den oplagte måde for at undgå den her statslige tvangsfordeling er selvfølgelig, at forældrene går sammen om at oprette private gymnasier for at sikre det frie valg for deres og for vores andres børn og unge; men selv her stikker regeringen og de blodrøde støttepartier deres lange fingre ind i civilsamfundets initiativer og begrænser friheden, for fremover bliver der sat et loft over, hvor mange elever private gymnasier må optage.
Det er jo selvfølgelig, fordi aftalepartierne udmærket godt ved, at ingen unge ønsker at blive tvangsplaceret på et gymnasium.
Vi skylder altså de unge mennesker noget langt bedre end det her; vi skylder dem et reelt frit valg, også med hensyn til hvilke gymnasier de vil gå på, og det var derfor, jeg startede min tale med at sige og vil slutte min tale med at sige: Vi står ved en skillevej.
Hvad vælger man?
Vælger man den vej med mere frihed og mere frit valg, eller vælger man det modsatte, mindre frihed, mindre frit valg.
Hvilken vej tager man på stien?
I Nye Borgerlige er vi slet ikke i tvivl.
Som borgerligt parti vælger vi selvfølgelig mere frihed og flere frie valg, og derfor siger vi selvfølgelig nej til tvang og et stort ja til det frie valg.
Tak for ordet.