Orla Hav (S), 2018-01-09:
Banen er jo ligesom kridtet op for, hvad beslutningsforslag B 27 handler om, nemlig om øget refusion til kommunerne for særligt dyre enkeltsager på socialområdet.
Beslutningsforslaget rammer ind i en gammel, nogle vil sige meget gammel diskussion.
Nu har vi så den økonomistyringsmodel, som er en konsekvens af kommunalreformen.
Grundlæggende tror jeg, at der ikke findes den rigtige måde at finansiere det her område på.
Der er så mange elementer af gordisk knude i det her, at det er rigtig vanskeligt at gennemskue, om der skulle være den helt rigtige model.
Men det er uheldigt, at det er sådan en gordisk knude-problematik, fordi det berører nogle grupper, som har stort behov for at opleve et samfund, der står bag, når der er behov for et velfærdssamfund og nogle specifikke faglige kompetencer.
Af den grund har vi fra socialdemokratisk side sympati for diskussionen om beslutningsforslaget og eventuelt også at få sat fokus på, om der kan skabes nogle ændringer.
Sympatien bygger i høj grad på, at vi prioriterer hensynet til mennesker, der har et særligt behov, fordi de er født med eller har erhvervet sig en funktionsnedsættelse eller et handicap.
Vi er tilhængere af udsagnet om, at et samfunds kvalitet skal vurderes på, hvordan det behandler sine svageste.
Et aspekt, der måske ikke har så fremtrædende en plads i diskussionen, er, om den økonomi, der ligger til grund for fagligheden, også giver plads til, at der kan skabes og fastholdes udvikling af fagligheden.
Danmark har gennem årtier været førende, når det gjaldt udvikling af metoder, faglighed og teknologi i forhold til hjælp til at kompensere for funktionsnedsættelser.
Lad mig bare nævne udviklingen af punktskrift til vore blinde, vores stærke position, når det gælder teknologi som høreapparater, eller den førerposition, vi i al fald havde, da det gjaldt udviklingen af metoder for døvblinde – blot for at nævne et par af de udviklingsopgaver, der knytter sig til at hjælpe mennesker med handicap.
Det er oplagt, at vi ikke synes, at den kommunale økonomi skal afskæres fra den relevante hjælp.
Omvendt kommer vi nok heller aldrig i en situation, hvor økonomien ikke spiller en rolle.
Det er vigtigt, at små og fattige kommuner, som har store udgifter på socialområdet, kompenseres.
Derfor er vi glade for den refusionsordning, der er, og vi vil fremhæve, at den tidligere regering tog initiativ til at sikre økonomien på meget dyre anbringelser på børne- og ungdomsområdet.
Selv om vi er sympatisk indstillet over for problematikken her, afviser vi det konkrete forslag, idet vi ikke kender de fulde konsekvenser af forslaget, herunder den indbyrdes omfordeling mellem kommunerne.
Det kan godt være nødvendigt med løbende at følge op, sådan at refusionen er retfærdig og god.
Det må aldrig blive kommunens økonomi, som er afgørende for, om en borger får den rette indsats.
For os er det vigtigt at være økonomisk ansvarlige, og derfor skal vi også kende mere til de økonomiske konsekvenser af forslaget, før vi ændrer på reglerne.
Vi vil gerne opfordre ministeren til at kigge nærmere på problemstillingen og deltage i diskussionen herom, og det kan vi forstå der også er god gang i i forbindelse med satspuljedrøftelser af den udvikling, der har været siden kommunalreformen.
Vi vil gerne være med til at se på, om det er nødvendigt at ændre på noget i den sammenhæng – men vi siger nej til B 27.