Alexander Ryle (LA), 2023-11-09:
Tak, formand.
Det med at fremlægge en helt ny udenrigspolitisk strategi er jo noget, regeringer gør i forbløffende tempo i disse år.
I 2016 offentliggjorde den daværende Venstreregering sin strategi.
Den blev afløst af VLAK-regeringen, der udgav sin nye toårige strategi i 2017 og planmæssigt søsatte den næste i 2019.
Så fulgte et regeringsskifte, der forhalede 2021-strategien til 2022, og efter igen at have fået en ny regering har Danmark nu fået en afløser for 2022-strategien her i 2023.
Tidligere strategier har da også vist, at det kan være svært at spå om fremtiden, og at der af og til kan være behov for en ny strategi.
Ruslands krigserklæring mod Vesten, der afleveredes ved Münchenkonferencen i 2007, fyldte næsten ingenting i de efterfølgende strategier, på trods af at det var kimen til den krig, som i dag udkæmpes i Ukraine.
Så sent som i januar 2022 fyldte risikoen for en krig i Europa, der brød ud den efterfølgende måned, intet i strategierne.
Og den nyeste udenrigspolitiske strategi, altså den, vi debatterer her i dag, har ikke et eneste ord om hverken Israel, Palæstina, Armenien eller Azerbaijan, på trods af at netop de konflikter har fyldt meget i mediebilledet i den seneste tid.
Til gengæld står der meget præcist skrevet i forordet til redegørelsen, » ... at vi må forholde os til verden, som den faktisk er: usikker, uforudsigelig og kompliceret.
Til tider brutal.«
Derudover står der: »Vi skal føre en ... udenrigspolitik med udgangspunkt i de værdier, vi selv er rundet af.
Fordi vi tror på, at demokrati, frihed og menneskerettigheder giver bedre liv uanset hvor i verden, man lever.«
Det er jo svært at være uenig i.
Når jeg læser redegørelsen, ser jeg gode balancer.
Jeg ser en god portion håndfasthed med hensyn til liberale, vestlige værdier og principper.
Jeg læser strategien som, at vi skal tage udgangspunkt i en udenrigspolitik, hvor vi står fast på vores værdier, bakker op om vores venner og ikke gør knæfald for vores fjender.
Så det er ikke i strategiens ordlyd, at problemerne kan dukke op; det er der, hvor balancerne bliver skubbet, puffet til og udfordret, at ubalancen kan opstå.
Men det sker selvfølgelig først, når det bliver konkret.
Det er, når det, der i strategien kaldes for kampen om indflydelse, kommer til udtryk.
Her mener jeg, at det er vigtigt, at den pragmatiske idealisme ikke bliver til det, man på engelsk kalder appeasement, og som man på dansk nok ville kalde forsoningspolitik, hvilket grundlæggende betyder, at vi opgiver vores egne værdier efter andres landes pres, eller at vi giver indrømmelser til antiliberale kræfter ud i verden, uden at der kommer noget igen den anden vej.
Det kan f.eks. være, hvis vi imødekommer OIC-kredsen, hvor man taler indigneret imod religiøs forfølgelse og passioneret om respekt for religion, samtidig med at forfølgelsen af ikkemuslimer i de fleste OIC-lande er massiv, eller at vi med åbne øjne indgår aftaler med Kina, selv om vi på forhånd godt ved, at de ingen hensigter har om at overholde de aftaler.
Det ses ikke mindst, når det gælder FN's havretskonvention og Det Sydkinesiske Øhav eller løftet om, at Hongkong ville blive administreret ud fra princippet om »et land, to systemer«.
Vi skal ikke føre forsoningspolitik over for hverken OIC, Kina eller nogen andre, og jeg håber, det er sådan, man skal forstå de mange ord, som står i den her strategi, altså at vi fortsætter en udenrigspolitisk linje funderet i de vestlige værdier, men på en dansk facon.
For strategien må ikke blive et dokument, hvor der står alt det rigtige, mens vi i praksis gør alt det forkerte.
Signalerne til det første er bestemt også til stede i redegørelsen.
Tillad mig at fremhæve et par af de punkter, som vi er glade for at se sort på hvidt.
Vi bakker også op om, at Danmark skal bidrage til et styrket EU, f.eks. når det gælder udenrigs- og sikkerhedspolitiske spørgsmål, og at vi fortsat skal støtte Ukraines frihedskamp og landets europæiske integration.
Vi bakker op om regeringens konsekvente tone i den krig og ser positivt på formuleringerne i redegørelsen, bl.a. formuleringen: »Den ukrainske forsvarskamp mod Rusland er også en kamp for Europas frihed, for europæisk sikkerhed og for den globale regelbaserede orden.«
Det synes vi lyder rigtig godt.