Pelle Dragsted (EL), 2019-04-25:
Mange tak, og tak for debatten, som jo er den første af to debatter, vi skal have i dag, om finanssektoren og om, hvordan vi kan få en finanssektor, som måske i lidt højere grad end den, vi kender i dag, virker til fordel for almindelige danskere, uanset om man er borger eller er i småerhverv.
Grundlæggende handler det her forslag om at give borgerne en større frihed.
Det handler om at skabe en mere effektiv konkurrence, og det handler om at sikre en større demokratisk indflydelse på investeringsstrømmene i vores samfund.
Og jeg vil starte med det første om frit valg.
I mange andre europæiske lande kan borgerne frit vælge, om de ønsker at have deres bankforretning i en investorejet bank, altså et aktieselskab, om de ønsker at have den i en andelskasse eller en sparekasse, eller om de ønsker at have en offentlig bankforbindelse.
Det er tilfældet i Tyskland, hvor flertallet af tyskere har den her form for bankforbindelse.
Jeg har – selvfølgelig specielt efter de seneste års skandaler – oplevet, at rigtig mange borgere siger: Hvorfor kan jeg ikke have min konto i et offentligt banktilbud?
Hvis vi som sagt kigger ud i Europa, kan vi se, at 10 pct. af finanssektoren er hundrede procent statsligt ejet.
Hvis man tæller de banker med, som er blevet bailed out, som man siger, altså som er midlertidigt overtaget af staten, så er vi helt oppe på 30 procent.
Som SF's ordfører var inde på tidligere, havde vi også Girobank, som jo fungerede som en statslig bank, hvor man kunne holde sin konto.
Og det er sådan set bare det, vi ønsker igen.
Vi ønsker ikke, at der bare skal være ét banktilbud, og at det skal være statsligt.
Vi ønsker, at der skal være et offentligt banktilbud på linje med de øvrige banktilbud, vi kender fra andre lande.
Et af de steder, hvor vi åbenlyst har et problem med frit valg, er i vores kommuner.
Efter skandalerne har en række større kommuner forsøgt at flytte deres bankforbindelse væk fra Danske Bank eller Nordea eller nogle af de andre banker, der har været ramt af skandaler.
Men det har vist sig at være meget, meget svært.
Dels fordi det altså øjensynligt kræver en bank med et vist omfang – der er ikke så mange, der byder ind – men dels fordi man får den anbefaling, at man kun må vælge såkaldte SIFI-banker, altså banker, der har fået den her statsgaranti i ryggen mod ikke at kunne gå konkurs, hvad der jo reelt ligger i det begreb.
Det tvinger altså en kommune som Svendborg til at vælge mellem enten hvidvaskbanken på den ene side eller skattelybanken på den anden.
Og det synes sådan jeg set er et demokratisk problem, altså at selv om et flertal af borgerne i en kommune faktisk ønsker en anden bankforbindelse for deres kommune, så er de faktisk ikke i stand til at vælge det.
Det kunne et offentligt banktilbud også være et svar på.
Jeg nævnte tidligere, at den socialdemokratiske borgmester i Faaborg-Midtfyn Kommune, Hans Stavnsager, i en kronik har foreslået lige præcis det ud fra sin frustration over sine oplevelser med de tilbud, som der var til rådighed.
En anden fordel i forlængelse af det er også, at man ville få en bedre konkurrence.
Vi har jo set en hel masse rapporter i de seneste år, der viser, at konkurrencen i den danske finanssektor mildest talt ikke er særlig velfungerende.
Det gælder selvfølgelig i realkreditsektoren, hvor vi har nogle meget store mastodonter og meget lidt konkurrence, men det gælder også i pengeinstitutterne, hvor vi ser, at danskerne er nogle af dem, der skifter allermindst bank sammenlignet med mange andre lande.
Og det skyldes, at det ikke er så nemt.
Jeg har lige selv haft en oplevelse med det.
Jeg er ved at omlægge et lån.
Jeg har haft BRFkredit i mange år, og det har jeg sådan set været glad for.
Det var i øvrigt en gammel statslig realkreditfond startet af de almene boligselskaber sammen med staten tilbage i 1950'erne.
Den er så blevet overtaget af Jyske Bank.
Pengene fra salget er i øvrigt – det er en helt anden historie – endt i en fond, som fem selvudnævnte mennesker administrerer uden nogen demokratisk indflydelse, på trods af at det var den almene boligsektor og staten, der skød de oprindelige penge ind, og selvfølgelig låntagerne.
Men det kan vi tage en anden dag.
Jeg vil nu gerne have omlagt mit lån, og der får jeg at vide, at forudsætningen for det er, at jeg skal flytte ikke bare mig, men også dem, jeg bor sammen med, til Jyske Bank – altså hele vores bankforretning, alle sammen.
Det er jo et af de her eksempler, der er, på, synes jeg, en manglende konkurrence i vores sektor, som er dybt problematisk.
Og jeg tror, at tilstedeværelsen af et offentligt banktilbud ville kunne lægge et pres på de private banktilbud, som vi også ser det i en række andre lande.
Det er nok ikke tilfældigt, at det er i Danmark, at vi har set en så voldsom stigning i gebyrer sammenlignet med nogle af de lande, hvor der er en stærkere tilstedeværelse af det offentlige, men også en stærkere tilstedeværelse af forbrugerejerskab, altså andelskasser og sparekasser.