Carolina Magdalene Maier (ALT), 2017-02-28:
Tusind tak for det.
Der bliver begået over 4.000 voldtægter og voldtægtsforsøg årligt i Danmark, og under en fjerdedel af dem bliver anmeldt til politiet, og endnu færre ender hos domstolene.
Omfanget kalder på handling for ikke at tale om den krænkelse, som sådan en handling er udtryk for.
Det er en krænkelse af offerets integritet og værdighed, og det bør kalde på en kraftig reaktion fra Folketingets side, for vi har som samfund pligt til at beskytte vores borgere mod enhver krænkelse af den personlige integritet, og derfor hilser vi i Alternativet Enhedslistens beslutningsforslag velkommen.
Vi må ikke være blinde over for, at vi med den nuværende lovgivning ikke helt har formået at få vendt den her tendens, og derfor vil vi faktisk også gerne rette en stor ros til vores forhenværende justitsminister Søren Pind i forhold til det udspil, som den tidligere regering kom med for et års tid siden.
Spørgsmålet er bare, hvad det er, vi kan gøre mere, og hvordan vi skal gøre det.
Vi skal som samfund gøre vores bedste for at stå bag voldtægtsofferet i hele processen fra anmeldelse til domsfældelse og til eventuel behandling.
Tit bliver voldtægtsofferet mødt med mistro og skyldsspørgsmål.
Det har i hvert fald været noget, vi har hørt tidligere, og ikke nok med den alvorlige krænkelse, som en voldtægt er, påføres offeret ikke sjældent fysiske og psykiske skader, og derfor skal vi i højere grad lette processen for voldtægtsofferet.
Problemstillingen muliggør ikke sådan en eller anden hurtig løsning, og vi må ikke forfalde til sort-hvide holdninger.
Vi skal have nuancerne frem i den her debat, og det er ikke et valg imellem enten for eller imod en beskyttelse af voldtægtsofferet.
Det handler om et meget bredere billede.
Anklagemyndigheden er underlagt objektivitetsprincippet.
Det betyder, at enhver rimelig tvivl skal komme den anklagede til gode.
Det har flere ordførere været inde på.
Og vi mener ikke, at vi hjælper voldtægtsofferet ved at skabe nye ofre.
B 40 forsøger at løse problemstillingen på en ny måde, og som jeg indledte med at sige, skal der nye løsninger til at afhjælpe den her problemstilling.
Med B 40 vil man sende et klart signal om, at samleje skal være frivilligt og baseret på samtykke af de involverede, og det er en stærk signalværdi, som ikke skal undervurderes.
Vi er dog bekymret over, om en ny definition af voldtægt, som der lægges op til her, med samtykke som det centrale, reelt vil hjælpe offeret.
Det er sådan set den bekymring, vi har.
Da seksuallivets natur ofte er, at det kun er de involverede, der er til stede ved voldtægten, er det tit andre elementer, der er afgørende, herunder tekniske spor osv.
Hvis de ikke foreligger, bliver det en vurdering af parternes troværdighed.
Det vil en samtykkebaseret lovgivning ikke ændre på, i hvert fald ikke som vi læser det.
Som nævnt skal retssikkerheden være på højt niveau for den tiltalte.
Flere eksperter – og det er der også flere ordførere, der har været inde på – bl.a. Eva Schmidt og Michael Sjöberg, der er formand for Dommerforeningen, har advaret mod at indføre en samtykkebaseret voldtægtsbestemmelse, netop på grund af usikkerheden med hensyn til retssikkerheden.
Vi ønsker ikke et opgør med bevisbyrderne i dansk retspolitik.
Det tror jeg heller ikke at forslagsstillerne gør, og det er også det, jeg hører hr. Rune Lund sige, nemlig at man sådan set ikke ønsker et opgør med det grundlæggende princip om, at man er uskyldig, til det modsatte er bevist, og at bevisbyrden ligger hos den, der anklager.
For hvis det stadig væk er den, der anklager, som skal løfte bevisbyrden, hvori ligger så forskellen i praksis?
I givet fald vil det jo stadig væk være den, som anklager, som skal bevise, at der ikke forelå et samtykke.
Er det ikke korrekt forstået?
Det leder mig til næste spørgsmål: Kan vi i de tilfælde risikere, at der vil komme så meget fokus på lige præcis samtykkespørgsmålet i retssagen, altså kravet til, at den, der anklager, skal bevise, at der ikke forelå samtykke?
Kan der komme så stort et fokus på det, at det vil betyde, at fokus flyttes væk fra nogle af de elementer, som man lægger stor vægt på i dag, nemlig om der har været overgreb, om der har været vold, er der andre fysiske tegn bl.a. på tvang, som man lægger til grund for domsfældelsen?
Svarene på de spørgsmål står uklart for os, og jeg kan høre på debatten i dag, at det gør de også for nogle andre, og det er bl.a. derfor, at vi ikke stemmer for det her beslutningsforslag i dag.
Så på trods af, at vi er fuldstændig enige i intentionerne i beslutningsforslaget om, at vi skal blive bedre til at hjælpe voldtægtsofre, mener vi altså i tråd med bl.a. Eva Schmidt og Dommerforeningen, at det ikke vil have nogen positiv effekt på retspraksis; faktisk er vi lidt bekymrede for, hvilken effekt det vil have på retspraksis, og alene af den grund mener vi ikke, at vi kan stemme for, for det er en reel bekymring.
Vi tror på, at der skal en kulturændring til.
Det er noget helt andet.
Vi skal starte med de små børn i de små klasser i forhold til at arbejde på den lange bane med, hvordan vi respekterer hinanden som køn.
Det er en anden indsats.
Den skal der også være plads til.
Det tager lang tid, men også dér skal vi sætte ind.
Men der, hvor vi står i dag, med al respekt for de gode intentioner, der ligger bag, stemmer vi ikke for beslutningsforslaget.