Samira Nawa (RV), 2025-04-22:
Mange tak.
Tak til ministeren for redegørelsen.
Det giver jo hvert år anledning til at gøre status på ligestillingsområdet.
Vi, der i dag sidder her og beskæftiger os med ligestilling som ordførere og som minister, tænker jo over det hele tiden og hver dag, men alligevel giver sådan en debat som den her jo mulighed for, at man gør sig en tanke om, hvad der er de største ligestillingsudfordringer, og hvad det er for et tema, som vi hver især dykker særlig dybt ned i, og jeg synes, det er svært.
For ligestilling er mange ting.
Ud over at der er en definition af, og det handler om, at vi alle sammen har lige muligheder, uanset vores baggrund og uanset vores køn, så kan det jo også handle om forskellige områder.
Da jeg f.eks. for nylig hjalp en kvinde på et krisecenter ud af et fysisk og psykisk voldeligt forhold, tænkte jeg meget over, hvorfor der skulle gå så lang tid, før hun tog beslutningen om at komme på krisecenter, men det handlede om hendes herkomst.
Altså, der er jo mange kvinder som hende, der er i Danmark på en opholdstilladelse, som er afhængig af den voldelige ægtefælle eller samlevers opholdstilladelse.
De seneste tal, jeg har set, viser, at det ud af de ca. 2.000 kvinder med indvandrer- og efterkommerbaggrund, som er på krisecentrene, så er de 27 pct., som både ikke har et statsborgerskab, men som samtidig også har en opholdstilladelse, der er afhængig af deres mand og ægtefælles, og det betyder jo, at man kan have sværere ved at træffe beslutningen om at træde ud af et voldeligt forhold.
Der mener jeg at vi har et meget konkret problem, som vi bør betragte som et ligestillingsproblem, og som vi bør løse.
I dag kunne vi se avisoverskrifter om vores kollega hr. Alex Vanopslagh, der viser, at han, citat, trækker stikket, eller, citat, forlader Folketinget, og jeg må bare sige, at vi, hvis det er sådan, man taler om mænd, der vælger at gå på barsel og være der med deres små børn, så stadig har langt igen.
Det var jo også sådan, at vi for nogle år siden som følge af EU-lovgivning ændrede lovgivningen herhjemme i Danmark, sådan at vi også fik øremærket barsel til fædre, og det har jo vist sig at være en rigtig god ting.
For den gennemsnitlige barselsorlov for fædre steg fra 5½ uger, som den var i 2021, altså før vi indførte lovgivningen, til 9,8 uger i 2023, og nogle gange kan vi ikke bare læne os tilbage og håbe på, at en kulturændring kommer af sig selv, men der skal lovgivning til for at give kulturændringen et skub, og det var det, vi lykkedes med, da vi indførte øremærket barsel til fædre.
Det er faktisk sådan, at de seneste tal viser, og det gælder for alle brancher, at der var færre fædre, der højst holdt 2 ugers barsel, og tendensen er så særlig udtalt i de brancher, hvor man i forvejen holdt meget lidt barsel.
Det kunne f.eks. være hotel- og restaurationsbranchen, og jeg synes jo, at de her tal og positive tendenser bør give os anledning til at kigge på, om vi ikke også skulle tilbyde de samme vilkår for selvstændige og for ledige, og om vi ikke også skulle øremærke endnu flere uger.
For helt ærligt, vi lavede en implementering af et EU-direktiv, lige præcis sådan som EU bad os om det, og vi gik ikke ét skridt længere, end hvad EU bad os om, og det kunne vi jo godt gøre.
Vi kunne godt øremærke 14 uger til far og 14 uger til mor, og vi kunne godt sige, at det ikke kun var lønmodtagerne, der havde ret til øremærket barsel, men at det også skulle gælde for selvstændige og ledige.
Det var om barsel, krisecentre og social kontrol.
Så er der hele det internationale aspekt.
For når man kigger ud mod verden – og det er der også flere der har nævnt i dag – kan man kigge mod Afghanistan, og man kan kigge mod Iran, altså lande, hvor kvinder begrænses i deres måde at klæde sig på, og lande, hvor kvinder bliver begrænset i deres uddannelsesmuligheder.
Ja, i Afghanistan er det jo så skørt, at kvinder end ikke kan vise sig i det offentlige rum, som de nu ønsker det, men at de bliver forment adgang til uddannelse.
Det kunne f.eks. være en uddannelse som sygeplejerske, læge, sundhedsperson, og samtidig beder man jo så også kvinder, der ønsker at få behandling for en sygdom, om at søge lægehjælp hos en kvinde, og hvordan i alverden skal det så kunne lade sig gøre?
Men vi behøver jo faktisk – desværre – ikke kun at kigge mod Iran og Afghanistan for at finde lande, der begrænser ligestillingen, både når det kommer til kvinder og til lgbt+-personer.
For inden for Europa kan man kigge på Rumænien, Bulgarien, Italien, Ungarn, hvor der inden for de senere år er blevet gennemført lovgivning, der f.eks. begrænser lgbt+-personers rettigheder.