Karina Due (DF), 2019-01-25:
Det var lige før, jeg faldt i søvn.
Nej, undskyld, det var ikke ment på den måde.
Jeg vil jo gerne snakke lidt om Randerssagen.
Jeg overværede retssagen, og jeg synes faktisk, at alle dyrevelfærdsordførere skulle prøve at overvære sådan en retssag.
De 16 af dem var blevet aflivet på ret bestialsk vis, de fleste af dem skudt, og dem, som ikke lige døde første gang, blev så tævet ihjel med en kølle.
De overlevende hunde var smurt ind i deres egen afføring, de havde sygdomme og var generelt i en miserabel forfatning.
Der var endda en enkelt, der igennem længere tid havde haft en metalfjeder til at sidde fast inde i munden, og det bevirkede, at den ikke kunne spise.
Alle de overlevende hunde bar tydeligt præg af mishandling, både fysisk og mentalt.
Det kræver årevis af hårdt arbejde at rette op på en så mishandlet hund og at gøre den rask og tryg igen.
Hundens ejer blev dømt for dyremishandling og efter den paragraf, der drejer sig om ulovlig slagtning og aflivning af dyr, og for ulovlig våbenbesiddelse under skærpende omstændigheder.
Dommen var sølle 1 års betinget fængsel og frakendelse af retten til at have med dyr at gøre i 10 år.
Jeg har set domme for alene ulovlig våbenbesiddelse, som er hårdere end det.
Retsområdet for dyreværnssager er i mine øjne den eneste butik, der har udsalg hele året rundt.
Kan vi leve med det?
Jeg kan ikke.
Jeg er folkevalgt, og jeg lytter til, hvad folk siger.
Folket vil have hårdere straffe på det her område.
Domstolene har mulighed for at dømme hårdere, de har mulighed for at dømme meget hårdere i de her grufulde sager.
For mere end 2 år siden fordoblede vi jo strafferammen – det var noget, vi var helt enige om – men hvad hjælper det, hvis det er sådan, at domstolene ikke udnytter de redskaber, som vi lovgivere har givet dem?
Jeg fornægter på ingen måde tredelingen af magten i Danmark.
Vi er den lovgivende magt, og så er der den udøvende og den dømmende magt, og sådan skal det være, men vi er bare nødt til at sikre os, at alle tre instanser arbejder i samme retning.
Og sådan synes jeg ikke det ser ud i dag.
Og hånden på hjertet har jeg altså ikke nogen problemer med at hjælpe domstolene på ret kurs, hvis de ikke selv kan finde ud af det.
I vil givetvis også sige, at man ikke kan lovgive på baggrund af en enkelt sag, og i princippet er jeg sådan set enig, men vi skal alle sammen huske på, at når der falder en dom, så kan den dom danne præcedens for fremtidige sager.
Det vil sige, at man bagefter vil skele til, hvad der er faldet af dom i denne sag og så lægge niveauet ud fra det.
Det er simpelt hen for sølle, at man ikke tør reagere omgående, når en dom stikker
helt af og så desværre i den forkerte retning
Den næste store dyreværnssag, labradorsagen, hvor 25 labradorer blev fundet i et sommerhus, kommer for retten i næste måned.
Der sidder jeg også i retssalen.
Jeg synes simpelt hen, det er min pligt at finde ud af og holde øje med, hvordan domstolene behandler dyrene.
Jeg vil oplæse følgende forslag til vedtagelse, som jeg fremsætter på vegne af Dansk Folkeparti, og som jeg godt kan fornemme at vi står rimelig alene med: Forslag til vedtagelse
Folketinget noterer sig, at retspraksis viser, at der i konkrete sager om dyremishandling ikke som udgangspunkt gives en straf, der svarer til den med lovændringen ønskede fordobling, men at der er behov for yderligere retspraksis for at kunne sige noget generelt om strafniveauet i alle typer af sager om dyremishandling.
Miljø- og fødevareministeren har tilkendegivet, at han vil følge udviklingen i retspraksis i de kommende år med henblik på at vurdere, om strafniveauet i sager om dyremishandling afspejler strafskærpelsen fra 2016, og giver Folketinget en status i 2020.
Såfremt strafniveauet ikke står mål med den i lovændringen ønskede fordobling, vil man undersøge mulighederne for yderligere lovgivningsinitiativer, herunder indførelse af minimumsstraffe for grove tilfælde af dyremishandling.«