Morten Dahlin (V), 2021-01-22:
I dag har tæt på hver syvende borger i Danmark baggrund i et andet land, og mange har baggrund i et land med en kultur og også en religion, der er meget anderledes end det, vi har været vant til i Danmark, og det udfordrer de værdier, vi som samfund er rundet af.
For Danmark er jo meget mere end blot et lille tilfældigt stykke land langt mod nord.
Vi er et samfund, der bygger på nogle værdier som ligeværd, frisind, folkestyre og ikke mindst sammenhold og fællesskab.
De her værdier er selvfølgelig under konstant udvikling akkurat ligesom resten af samfundet, og det er kun fint.
Men på trods af udviklingen og på trods af at udtrykket måske forandrer sig, så skal grundessensen forblive den samme, og det er, hvis ikke den, så i hvert fald en af de vigtigste opgaver, vi som Folketing står over for, altså at holde fast i de værdier, som har gjort Danmark til et af verdens bedste lande at leve i, og det sker desværre ikke uden en aktiv politisk indsats.
For lad os sige det, som det er.
Vi oplever nogle ret voldsomme ting herhjemme: terrorangrebet på Krudttønden og synagogen, de vanvittige shariakontrakter, der holder kvinder i voldelige ægteskaber, de larmende bønnekald, der spreder sig.
Forleden hørte vi om en somalisk pige, der bliver tvunget på genopdragelsesrejse, og så en af de ting, der måske på overfladen virker små, men som har sat sig i mig, er den lektor, som har måttet få hemmelig adresse, fordi hun på sin Facebook skrev, at hun ville vise Muhammedtegningerne i sin undervisning.
Så jeg mener ikke, at man, hvis man vil bevare sin troværdighed, kan fortie det faktum, at vi har nogle massive udfordringer, også her i Danmark.
Det har vi, fordi der i årtier er blevet ført en lempelig og naiv udlændingepolitik, der har medført, at der er kommet en masse mennesker til Danmark, som ikke abonnerer på de her værdier, og som sværger til nogle værdier, der hører til i Mellemøsten.
I virkeligheden burde det ikke være så svært at sige: De værdier er ubetinget dårligere end dem, vi sværger til i Danmark, og det er derfor, at Danmark er værd at flygte til og Mellemøsten er værd at flygte fra.
Jeg har uendelig svært ved at forstå de mennesker, der er taget væk fra samfund, der på alle måder er dårligere end vores, og så bruger al deres energi på at prøve at gøre Danmark til netop det, de er flygtet væk fra.
Det er derfor, vi ser kvindeundertrykkende skilsmissekontrakter i Odense.
Jeg fatter det simpelt hen ikke.
Det er desværre ikke bare et enkelt eksempel, for på trods af at der findes massevis af velintegrerede indvandrere, har vi nogle store problemer.
Bare et eksempel: 42 pct. af alle indvandrere i Danmark mener enten helt eller delvis, at religionskritik skal forbydes.
Det viser for mig, at der er brug for en meget særlig indsats, og at der er brug for, at vi tager skeen i den anden hånd og står fast, og så er der brug for, at vi er langt mere klare i spyttet, end vi tidligere har været.
Det kræver også, at vi tager nogle opgør med nogle af de ting, der ellers har været konsensus om i Danmark i mange år, og en af de ting, jeg tydeligst kan huske – jeg blev nærmest indoktrineret med det, da jeg selv gik i folkeskole – var den der fortælling om, at integration er et fælles ansvar.
Det er en myte.
Mødet mellem mennesker skal altid være gensidigt, men det skal integrationsprocessen ikke.
Det handler ikke om at bøje os mod hinanden.
Det handler ikke om at finde et kompromis, og nej, det handler heller ikke om at bygge bro.
Det handler om, at dem, der kommer hertil, går over den bro, der allerede eksisterer, og hvis man ikke er klar til det, kan integrationen aldrig lykkes.
Hvis man ikke vil krydse den bro, der hedder, at grundloven står over Koranen, at tegninger ikke fører til vold, at kvinder og mænd er lige, så burde det ikke være Danmark, man prøver at gøre til sit hjem.
Danmark er bare ikke et af dem, men det har vi ikke været gode nok til at forklare som samfund, eller i virkeligheden er vi nok blevet bedre til at forklare det, men vi er stadig væk ikke gode nok til at vise det, og det er det, vi politisk skal arbejde med, og den kamp tager Venstre hjertens gerne del i.
Så tusind tak til Dansk Folkeparti for at tage debatten op.
Jeg glæder mig til den.
Så vil jeg gerne læse en vedtagelsestekst op på vegne af Venstre, Konservative og Liberal Alliance: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at de fleste udlændinge, der er kommet til Danmark, bidrager til det danske samfund, men at indvandringen fra særligt ikkevestlige lande har skabt integrationsproblemer og parallelsamfund.
Folketinget mener, at det er bekymrende, at regeringen har hævet ydelserne til arbejdsløse indvandrere, hvilket vil få en negativ effekt på såvel integrationen som tilstrømningen til Danmark.
Udlændinge, der kommer til Danmark, har en pligt til at tilpasse sig vores normer og kultur, lære dansk og bidrage til fællesskabet ved at uddanne sig og arbejde.
Folketinget opfordrer regeringen til at gøre en indsats for at bekæmpe social kontrol af særligt kvinder, og at ingen chikaneres på baggrund af deres tro, seksualitet eller køn.
Folketinget mener, at der skal føres en stram og konsekvent udlændingepolitik, der sikrer sammenhængskraften i Danmark.«
Først og fremmest: Den ringe arbejdsmarkedstilknytning blandt flygtninge og indvandrere i Danmark er et kæmpeproblem.
Det er det økonomisk, det er det socialt, det er det kulturelt.
Og har vi som samfund opsat nogle barrierer, der gør det sværere at komme ind på arbejdsmarkedet?
Ja, det har vi helt sikkert.
Helt sikkert.
Er en del af de barrierer, at vi ikke har turdet at stille nok krav til folk?
Helt sikkert – helt enig.
Men jeg vil så sige, at der er nogle grupper, der har formået at komme ind på arbejdsmarkedet.
Og altså, min svoger – jeg ved ikke, om jeg må bruge ham som eksempel, men jeg gør det alligevel, så nu får jeg måske skældud i aften – kommer fra Australien, og han bor her i Danmark.
Han har ikke haft de store udfordringer med at komme ind på sin arbejdsplads.
Jeg har mødt mange, som kommer fra Østeuropa, som ikke har haft den store udfordring med at komme ind på arbejdspladserne.
Så det er jo også en særlig gruppe, som har haft svært ved det her, og der tror jeg måske, at tankegangen om, at vi har sagt, at det er vores ansvar, er noget af det, der har været en af barriererne.