runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Joel (S), 2021-04-07:
Men det manglede da også bare.
Derfor vil jeg sige til ordføreren, at jeg overhovedet ikke mener, at man kan sige, at problemet er løst.
Og jeg mener selvfølgelig ikke, at det her handler om at finde en undskyldning for, hvorfor vi ikke skal rejse en traktatkrænkelsessag.
Det her handler jo udelukkende om at diskutere, om den egentlig er et effektivt redskab.
Jeg tror, vi er oppe imod det, man også må konstatere, nemlig at vi simpelt hen er uenige med den polske regering om, hvorvidt det her er et stort problem.
Vi er jo meget politisk uenige om det.
Der er ingen tvivl om, at jeg da overhovedet heller ikke synes, at den polske regering gør, hvad den bør gøre for at beskytte de her mindretals rettigheder og beskytte de mennesker, som ordføreren rigtigt siger det handler om.
Det er vi uenige om.
Så er spørgsmålet, om vi kan tvinge dem til at lade være.
Vi kan i hvert fald gøre, hvad vi kan, for at prøve at tvinge dem til at lade være.
Men det ville jo være at foregøgle nogen noget, hvis vi sagde, at det sådan set er noget, vi ville kunne gøre, og i hvert fald hvis vi sagde, det var nemt.
For vi har jo den udfordring, at vi i Danmark er meget enige om det.
Polen er simpelt hen uenig med os, og hvordan vinder vi så den armlægning?
Rasmus Nordqvist (SF), 2021-04-07:
Men det handler ikke bare om at være uenig med Polen.
Vi er EU sammen.
Jeg er borger i EU sammen med polakker.
Da vi havde Mirosława fra Campaign Against Homophobia fra Polen på besøg i Europaudvalget – jeg mener, det var i efteråret – blev der jo tydeligt efterspurgt mere aktiv handling fra de andre medlemslande.
Det er derfor, jeg siger: Hvilke andre værktøjer er det så, vi skal gøre brug af?
Jeg synes godt, jeg kan forvente, når vi diskuterer det her i dag, at man siger: Okay, og hvad så?
Vi er et fællesskab i EU, vi bygger på en fælles traktat.
I bliver nødt til at hjælpe til med at beskytte os.
Jens Joel (S), 2021-04-07:
Ja, og jeg er enig i, at det sådan set påhviler os alle sammen som europæere at være med til at beskytte.
Derfor handler det her ikke om at sige: Nå, vi er så uenige med Polen, og så kan vi ikke gøre noget.
Selvfølgelig kan vi det.
Når vi siger, at vi ikke tror, at det kan lade sig gøre – eller på det foreliggende grundlag er det ikke vores vurdering, at en traktatkrænkelsessag sådan set ville være et effektivt redskab – er det jo ikke det samme, som at man ikke kan gøre noget.
Nu sidder hr. Søren Søndergaard og griner.
Jeg ved ikke, om det er så morsomt.
Men vi har jo brug for, at pressen, at politikere, at diplomater kigger den polske regering og de polske myndigheder og de polske domstole over skulderen og følger med i, hvad der foregår, for det er også en tilkendegivelse af, at man faktisk interesserer sig for, hvad der foregår, og vil dokumentere det.
Derfor siger jeg jo ikke, at vi er i mål.
Det hører I mig ikke sige.
Men jeg tror faktisk, at vi kan gøre rigtig meget for at stå op – også på jævnlig basis, også rent praktisk i Polen – for nogle af de mennesker, hvis rettigheder lige nu bliver trådt under fode.
Søren Søndergaard (EL), 2021-04-07:
Jeg grinede ikke, men jeg smilede ad ordførerens evne til totalt at undlade at svare på det spørgsmål, der blev stillet om, hvad man yderligere skulle gøre.
Det var der så ikke noget svar på.
I forhold til spørgsmålet om en traktatkrænkelsessag citerede jeg jo før Kommissionen for at mene, at der er tale om en overtrædelse af de grundlæggende værdier og rettigheder i EU.
Og når Kommissionen mener det, og Kommissionen er jo traktatens vogtere, hvad er det så egentlig, der gør, at den socialdemokratiske ordfører er bange for, at sagen tabes?
Hvad er det mere præcis, der gør, at man er bange for, at den sag ikke kan vindes, når selv Kommissionen siger, at der er tale om en overtrædelse af de grundlæggende værdier?
Jens Joel (S), 2021-04-07:
Det, der foregår, er ikke i overensstemmelse med vores frihedsrettigheder.
Det er et brud på dem.
Det, der er diskussionen, er jo, hvorvidt der foreligger et brud, som vi juridisk kan holde nogle ansvarlige for og dømme nogle for.
Det er det, der er udfordringen.
For det er indiskutabelt, at vi er uenige med dem og mener, at de forbryder sig mod EU's grundlæggende rettigheder.
Det er indiskutabelt.
Det er også det, jeg hører kommissæren sige, og det var i øvrigt også det, udenrigsministeren sagde, og det siger jeg selvfølgelig også.
Så i forhold til det andet spørgsmål siger jeg, og det er ikke for at svare uden om spørgsmålet, at vi i dag diskuterer, hvad vi kan gøre for at ramme dem på pengepungen; vi diskuterer i dag, hvad vi kan gøre for at se dem over skulderen i forhold til retssystemet; vi diskuterer, hvad vi kan gøre for at styrke de ngo'er og de bevægelser, som hjælper de her personer; vi diskuterer, hvad udenrigsministeren kan gøre på møderne med sine kollegaer; og vi diskuterer, hvad vi som parlamentarikere kan gøre.
Så kan man jo godt sige, at fordi vi ikke støtter det forslag, der er til behandling her i dag, om en traktatkrænkelsessag, skal jeg finde på en ting mere, vi kan gøre i stedet for.
Det bliver sådan noget kispus.
Hvis hr. Søren Søndergaard i morgen finder på en god idé til noget, vi kan gøre, er jeg med, og så lad os gøre det sammen.
Men vi gør jo allerede en række ting, og vi kommer forhåbentlig til at kunne gøre mere, og når retsstatsmekanismerne og andre ting ligesom lander på benene, vil vi selvfølgelig også presse på for at bruge dem.
Så det er ikke et spørgsmål om at prøve at svare udenom.
Det er bare for at sige, at det jo ikke er sådan, at den danske regering i går, inden det her beslutningsforslag i dag bliver behandlet i salen, ingenting gjorde, og at vi derfor rykker ind på det her med en fuldstændig tom plade.
Der er jo indtil nu blevet gjort rigtig meget.
Hvis vi i går havde fået en god idé til, hvad vi kunne gøre ekstra, var udenrigsministeren nok gået i gang med det.
Så det er svaret på det spørgsmål.
Søren Søndergaard (EL), 2021-04-07:
Men hvad er artikel 2 så egentlig værd?
Det er det spørgsmål, der svæver lidt i den blå luft.
Man har en artikel 2, som er fuldstændig klar.
Og som hr. Ole Birk Olesen fuldstændig korrekt gjorde opmærksom på, handler det jo ikke bare om, hvad man selv gør, men også om, hvad man forhindrer andre i at gøre.
»Det var ikke mig, der myrdede ham«
– nej, det kan man ikke sige at det var, men har du gjort noget for at forhindre det?
Derfor bliver vi jo nødt til bare at sige: Hvad er artikel 2 værd, hvis den ikke kan bruges på noget, som selv Kommissionen siger er en overtrædelse af de grundlæggende rettigheder?
Jens Joel (S), 2021-04-07:
Jeg tror da, at vi et par gange i løbet af de sidste par år har oplevet nogle af de – undskyld igen analogien – værktøjer, artikel 7-procedurer.
Vi har jo oplevet, at nogle af de ting og nogle af de værktøjer, som er i traktaten, nogle af de håndtag har været utilstrækkelige til at løse de problemer, vi har haft.
Derfor kan man jo også godt i den her situation spørge, hvad de er værd.
Jeg synes, at artikel 2 er ret meget værd, fordi artikel 2 jo stipulerer, hvad det er for nogle værdier, EU bygger på.
Det må selvfølgelig indiskutabelt være væsentligt og vigtigt at få slået dem fast, uanset om man – om man så må sige – juridisk kan dømme nogle og holde dem fast på det, men det er en anden diskussion.
Diskussionen om, hvad der er vores grundlæggende værdier, er jo vigtig uanset det, og så må vi så se på, hvad vi mangler for rent faktisk at kunne komme efter dem, der ikke lever op til de fælles regler.
Det kan vi godt tage en diskussion om, men det synes jeg ikke primært handler om artikel 2.
Katarina Ammitzbøll (KF), 2021-04-07:
Jeg kunne ikke undgå lidt at få et billede af en bil, hvis motor er gået i stykket, og som også er punkteret, og man så står og er ved at reparere hjulet for at få den til at køre, da jeg hørte ordføreren lige før tale om, hvad man gør, og om, at man følger retssagerne i Polen.
Faktisk har nogle af retssagerne været lukkede, og også vores egen ambassadør og personale har været forment adgang.
Man må sige, at det jo ikke har hjulpet.
Det bliver jo værre og værre.
Når Polen ligger lavest i hele EU og nærmest allersidst i Europa, når det gælder menneskerettigheder og lgbt, er det så ikke nok ammunition og grundlag for at forsøge at rejse det her ved en traktatsdomstol?
Rasmus Nordqvist (SF), 2021-04-07:
Tak, og tak til ordføreren.
Rigtig ofte, når vi diskuterer om andre lande, og hvordan vi agerer i forhold til andre lande, siger man, at der er mange værktøjer, og vi skal vælge, hvilke værktøjer vi skal tage i brug, og så sidder man rigtig tit tilbage og tænker: Okay, nu har vi taget et skridt ad den diplomatiske vej – det er den der med kritikken – og så et skridt mere, en mere aktiv deltagelse fra vores ambassade i landet.
Så er det, jeg spørger: Og hvad så?
Altså, hvis det ikke er at gå den juridiske vej, når vi kan se, at Polen overtræder artikel 2, som beskytter os alle, og når vi ser den voksende homofobi i Polen, som også er et angreb på mennesker, og vi ser præsidenten være ude og snakke om lgbti-ideologi, hvad er det så for nogle værktøjer, vi skal bruge?
Det er egentlig det, jeg savner svar på.
Et er at sige, at det her ikke er det rigtige, og det har jeg stor respekt for, men så savner jeg bare, at man siger: Men hvad så?
Er det så bare at fortsætte det, vi gør nu, som intet har betydet indtil videre?
Polen er ligeglad indtil nu.
Jens Joel (S), 2021-04-07:
Tak for det, formand.
, hele idéen om zoner, der er fri for bestemte minoriteter, er krænkende, diskriminerende, i den her situation homofobisk og amoralsk.
Og i Danmark, EU og resten af det internationale samfund har vi selvfølgelig et ansvar for at bekæmpe diskrimination på baggrund af kønsidentitet eller seksuel orientering.
Derfor skal vi også som dansk regering og som danske politikere, og det gør vi jo også, gøre det, at vi skal rejse bekymringerne.
Vi skal rejse kritikken, vi skal gøre, hvad vi kan for at støtte de kræfter, der kæmper mod diskriminationen i Polen, og vi skal selvfølgelig også lægge det maksimale pres på.
Det tror jeg sådan set vi alle sammen er enige om, og derfor er diskussionen i dag jo mere et spørgsmål om, hvordan vi lægger det maksimale pres på, hvad det mest effektive værktøj er.
Og nu har der jo under coronahåndteringen og alt muligt andet været snakket om forskellige værktøjer, så hvad er det for en hammer, vi kan bruge?
Altså, hvad er det bedste redskab, vi kan tage op af skuffen i forhold til det her?
Og som udenrigsministeren sagde, er vi nok nødt til at bruge rigtig mange forskellige værktøjer.
Vi skal gå forrest, og Danmark går forrest, i forhold til at finde effektive løsninger i overholdelsen af retsstatsprincipper og menneskerettigheder, herunder selvfølgelig beskyttelsen af lgbtq-personers rettigheder.
Udenrigsministeren har rejst det ved flere lejligheder i EU-regi og også direkte over for de polske kollegaer, og det er klart – det har vi fået tilsagn om i dag – at det må vi også forvente at den danske udenrigsminister og den danske regering bliver ved med.
Derfor er hele diskussionen omkring, hvad vi gør, jo den centrale her.
Beslutningsforslaget lægger op til at rejse en traktatkrænkelsessag, og det har ministeren allerede redegjort for hvorfor vi er betænkelige ved.
Det er jo altså, dels fordi det jo meget nemt kan give bagslag, hvis man rejser en sag, som man ikke vinder, dels fordi det ikke er indiskutabelt indlysende, at man overhovedet kan rejse en sag.
Der er ikke nogen tvivl om, at vi politisk mener, at man går langt over stregen.
Spørgsmålet er, om man kan dømme Polen, altså om man kan rejse en juridisk sag, som holder vand, i forhold til at få bragt orden i tingene.
For hvis ikke man kan, risikerer man jo, at EU står der med alle sine gode værdier og i virkeligheden ender med at være magtesløs over for det her, og det ville i virkeligheden være at spille bolden lige i hænderne på de folk, som undertrykker de rettigheder.
Så vi deler bekymringerne, vi deler behovet for kritik, vi er enige i kravet om dansk handling og dansk pres, men vi er ikke sikre på, at den rigtige løsning er en ensidig dansk rejsning af en traktatkrænkelsessag.
Jeppe Kofod (S), 2021-04-07:
Nej – til hr. Ole Birk Olesen – det kan jeg fuldstændig afvise.
Jeg deler fuldstændig både forargelsen og behovet for handling i forhold til den diskrimination, der foregår med lgbti-frie zoner.
Det, som jeg refererede til, er jo nogle juridiske diskussioner, og om der er et juridisk grundlag, når der ikke er lovgivning, til rejse en sag om traktatkrænkelse.
Altså, hvis der var et juridisk grundlag, ville jeg synes, det var helt naturligt at rejse en sag om traktatkrænkelse fra Polens side i forhold til grundlæggende rettigheder, og det er Kommissionens forpligtigelse som traktatens vogter, at få det til at ske.
Men jeg synes også, det ville være ærgerligt, hvis vi gjorde noget, som var et slag i luften, og som i værste fald kunne gøre, at man forærede dem, som er fortalere for den her type zoner og den mærkelige forestilling om, at man ikke skal have rettigheder til lgbti-personer, en unødvendig sejr.
Det ønsker jeg ikke.
Der ønsker vi ikke at stå.
Ole Birk Olesen (LA), 2021-04-07:
Jeg synes, udenrigsministeren bliver ved med at opfinde mærkelige undskyldninger for, at der ikke skulle være en traktatsag.
Nu hører vi, at det er, fordi der ikke er en lovgivning fra den polske stats side, der gør det her.
Men der skal jo være en lovgivning, som forhindrer det.
Det har Polen da forpligtet sig til ved sin indtræden i EU: at man er klar over, at man skal beskytte f.eks. seksuelle minoriteters rettigheder, også hvis lokale myndigheder angriber dem.
Det har den polske stat da en pligt til.
Det kræves da ikke, at der er en lov, der diskriminerer.
Det er da nok, at den polske stat ikke har et grundlag for at stoppe diskriminationen.
Det er da nok.
Så hvorfor bliver udenrigsministeren igen ved med at undskylde for den polske stat og at sige, at der måske ikke er en traktatsag?
Jeppe Kofod (S), 2021-04-07:
Det er simpelt hen en forvrængning af, hvad jeg har sagt til hr. Ole Birk Olesen.
Det, som er grundlæggende, er, at Kommissionen som traktatens vogter normalt vurderer, om der er et grundlag for at rejse en traktatkrænkelsessag, og det har de jo så ikke gjort i den her sag.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi udborer, hvorfor man juridisk måske har nogle forbehold i forhold til at rejse en sag.
For hvis vi bare rejser en sag og den bliver afvist og vi taber den eller kun får delvist medhold, hvad betyder det så i forhold til kampen for lgbti-rettigheder?
Den diskussion synes jeg er rigtig vigtig, og den vil jeg også gerne tage med udvalget og udbore sammen i den videre proces.
Katarina Ammitzbøll (KF), 2021-04-07:
Som udenrigsministeren sagde, er det jo op til Kommissionen, så hvis det nu ikke skal for Domstolen, hvad er så udenrigsministerens forventning til, at det kan knyttes til rule of law og Kommissionen kan gå den vej for at gøre noget mod Polen?
Jeppe Kofod (S), 2021-04-07:
Nu er beslutningsforslaget her rejst på baggrund af et ønske om, at Danmark skulle rejse en traktatkrænkelsessag ved EU-Domstolen, og der er det bare mit ønske, at vi kan gå videre med den diskussion i en form, hvor vi også med Kommissionen får udboret, som fru Katarina Ammitzbøll rigtigt nok er inde på: Er der et juridisk grundlag for at gøre det?
Hvis der er, hvorfor gør man det så ikke?
Hvis der ikke er, er der en anden vej i forhold til at gøre noget ved de problemer her?
Det synes jeg er rigtig vigtigt, fordi vi har det fælles mål om at gøre op med de her lgbti-frie zoner i Polen.
Katarina Ammitzbøll (KF), 2021-04-07:
Ja, men nu skal det her jo rejses et sted fra, det er jo ikke sikkert, Kommissionen tager det op.
Det blev jo vedtaget ved et kompromis ganske fint af Merkel, men det gjorde også, at hele rule of law blev en lille smule udvandet, og at det ikke er særlig klart endnu, hvordan det egentlig kommer til at fungere i praksis.
Vi venter stadig på guidelines, så det kan godt være, at Kommissionen skulle have en hjælpende hånd her.
Så hvis det nu er noget, som Danmark jo egentlig rigtig gerne vil gøre noget for, hvilket vi håber – det er derfor, vi er medforslagsstillere på det beslutningsforslag – hvorfor rejser udenrigsministeren så ikke sagen over for Kommissionen og siger: Det er både en krænkelse af rule of law og et stort traktatbrud, hvad der foregår i Polen?
For som også hr. Ole Birk Olesen siger: Hvorfor stopper den polske regering ikke, hvad der foregår, især når det er på kommunalt niveau?
Det ville vi jo også gøre, hvis det nu var i Gentofte Kommune, at sådan noget fandt sted.
Jeppe Kofod (S), 2021-04-07:
Først til fru Katarina Ammitzbøll: Tak.
Vi er fuldstændig enige om, at rule og law-mekanismen, som der refereres til, er rigtig vigtig, altså, at man skal overholde det her, ellers kan det få konsekvenser, også økonomiske, i forhold til EU-budgettet og andre forhold.
For det andet: Jeg rejser det over for Kommissionen, men jeg rejser det også over for kolleger i Rådet, indtil de problemer er løst.
Vi sidder ikke på hænderne, tværtimod er vi meget aktive fra dansk side.
Tak til fru Ulla Tørnæs for også det vigtige spørgsmål.
Det gør selvfølgelig et stort indtryk, og det, som vi også er i gang med sonderinger af og forhandlinger med partierne om, er jo at se på, hvordan vi tilrettelægger en forsigtig og gradvis genåbning for rejser.
Det er klart, at der er nogle milepæle, som jeg også nævnte i min besvarelse.
Dels er der det europæiske coronapas i slutningen af juni, dels er der det tidspunkt, når alle over 50 år har fået tilbudt en vaccine, hvilket også er en del af den nationale ramme for genåbning.
Det er det, vi er ved at kigge på, for det er klart, at vi gerne vil skabe vished.
Det er det, der er målet, og hvis det går, som det ser ud til nu, så tror jeg, at der er god grund til at have en forhåbning om det.
Men vi vil gerne sammen med partierne komme de enkelte datoer og faser nærmere i den her forbindelse.
Jeg forstår godt ønsket om klarhed.
Anni Matthiesen (V), 2021-04-07:
Nu bliver det med sidste spørgsmål måske sådan lidt et ønske, som jeg håber ministeren vil skrive på ønskesedlen til at tage med ind i lokalet i morgen.
Og jeg ved godt, at den kan vi også godt, og det har vi også gjort, give videre til vores egne, som er i lokalet.
Jeg håber rigtig meget, at ministeren ud over selvfølgelig at kigge på sommerhusbranchen og de muligheder, der er for, at der også kan komme udenlandske gæster i de danske sommerhuse til sommer, også ville tage de udfordringer med, der lige her og nu er i forhold til bl.a. tyske bådejere, som har både til at ligge i bl.a. sønderjyske havne.
Jeg ved godt, det måske går lidt ud over spørgsmålet, men jeg håber, ministeren kan svare.
Nick Hækkerup (S), 2021-04-07:
Det gør ikke spor, at det ligger i periferien af spørgsmålet.
Jeg ville sådan ønske, at det var spørgeren og medspørgeren, som skulle til forhandlingerne, for så kunne jeg jo meget lettere involvere mig i den dialog, som vi har nu, frem for igen at måtte sige – og det er virkelig ikke for at være afvisende og uhøflig og ikke behandle mine kolleger med respekt, men vi ved det jo godt alle sammen – at de forhandlinger foregår langt bedst, hvis de ikke tages i det offentlige rum, men tages ved forhandlingsbordet.
Ulla Tørnæs (V), 2021-04-07:
Som nævnt fornemmer vi jo helt klart, at vi ikke kommer ret meget videre med ministeren i dag.
Jeg kunne så lige vende spørgsmålet en kende og spørge: Forventer ministeren, at vi skal mødes i spørgetiden på onsdag om tilsvarende spørgsmål?
Nick Hækkerup (S), 2021-04-07:
Det kan jeg jo af gode grunde ikke vide.
Det er ikke mig, der stiller spørgsmål her, selv om jeg nogle gange kunne have lyst til det.
Så det kan jeg simpelt hen ikke vide.
Men om det lykkes, er jeg jo ikke herre over.
Ulla Tørnæs (V), 2021-04-07:
Tak, og vi fortsætter lidt i samme boldgade: Er ministeren enig i, at fremvisning af en negativ covid-19-test ved grænsen er en god forudsætning for at forhindre smitte fra udenlandske lejere af danske feriehuse eller campingpladser?
Nick Hækkerup (S), 2021-04-07:
Igen tak for spørgsmålet.
Jeg er enig i, at en negativ covid-19-test er et vigtigt redskab.
Det, som man også bare skal holde sig for øje, er jo, at det ikke er nogen garanti for, at dem, der indrejser, ikke er smittet.
Og hvorfor er det ikke det?
Det er jo, fordi en negativ test er udtryk for et øjebliksbillede, og at smitten derfor ikke altid kan spores i en test, fordi der er en vis inkubationstid.
Så det betyder, at selv en person, der kommer med en negativ test, kan være smittet og dermed bringe smitten ind i Danmark.
Men det er da et af de elementer, som er relevante at bruge i forhold til at sikre, at vi får så få smittede ind i landet som muligt, og apropos vores dialog sidste forår og den dialog, som vi har nu, var noget af problemet sidste år, at vi, hvis vi åbnede grænserne, så slet ikke kunne vide, om dem, der var kommet ind, var smittet eller ikke var smittet.
Her kan vi heller ikke vide det, men vi kan have en meget bedre idé om, om det er tilfældet eller ej.
Og så kan jeg se, at jeg har en gentagelse i talen om det med, at vi er i gang med forhandlinger.
Ulla Tørnæs (V), 2021-04-07:
Tusind tak for svaret.
Jeg er glad for, at ministeren her understreger, at vi trods alt er blevet klogere siden sidste år, hvor vi stod i en tilsvarende situation.
Nu handler det jo om at bruge den klogskab og den visdom, som vi har erhvervet i det forløbne år, på en smart måde, og jeg er selvfølgelig glad for, at ministeren her anerkender, at en negativ covid-19-test er et vigtigt element i at kunne åbne op, og at det derfor også indgår i både det danske coronapas og det tilsvarende europæiske coronapas.
Men det, der her er vigtigt for mig, er at sikre, er, at regeringen har øje for, hvad det rent faktisk betyder for bl.a. hele turismesektoren i særlig Vestjylland, som jo venter på en dato for, hvornår det kan være et anerkendelsesværdigt formål, at man kommer med en lejekontrakt, og at man har en negativ test, sådan at de kan fastholde modtagelsen af bl.a. tyske turister langs den jyske vestkyst.
Det er umådelig vigtigt for at sikre arbejdspladser, omsætning og, ja, skatteindtægter, til det danske samfund.
Men jeg hører, at ministeren er jo sådan set klar over, at det er et vigtigt element, og nu handler det så for mig om at sikre, at ministeren også er klar til at agere på det.
Nick Hækkerup (S), 2021-04-07:
Uden at røbe positionerne kan man vist sige, at i modsætning til sidste år er der nogle markante ting, der er anderledes.
Den ene ting – det var så ikke anderledes end sidste år – er det gode vejr, som forhåbentlig betyder, at smitten bliver udtyndet, hvilket betyder, at vi kan åbne mere.
Men de to ting, som for alvor adskiller sig fra sidste år, er jo for det første vores test.
Altså, realiteten var jo, at vi slet ikke testede på det niveau, som vi gør nu.
Og den anden ting er, som det også er blevet nævnt i spørgsmål tidligere, at vi jo er i gang med at udrulle vacciner over hele landet, ligesom borgere uden for Danmark, i andre lande, er i gang med at blive vaccineret.
Så omstændighederne er heldigvis nogle andre end dem, der var sidste forår.
Anni Matthiesen (V), 2021-04-07:
Tak for det.
Jeg kan jo godt høre, at det bliver svært at få lokket noget ud af justitsministeren i dag, men jeg forsøger alligevel.
For jeg tror, vi er mange, der kan huske sidste forår.
Noget af det, jeg i hvert fald husker rigtig meget, var, hvor store kvaler 6-dagesreglen gav rigtig mange, og efter lang tids pres og mange møder og mange spørgsmål, også her i onsdagsspørgetiden, valgte regeringen jo heldigvis at fjerne 6-dagesreglen igen.
Kunne ministeren så lokkes til i dag måske at bekræfte, at i hvert fald 6-dagesreglen ikke kommer i spil igen, heller ikke under forhandlingerne i morgen, i hvert fald ikke fra ministerens side?