runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Valentin (V), 2025-01-30:
Tak til formanden.
Det gode ved Enhedslistens forslag er jo, at de ofte er meget åbne, og at man derfor også kan drøfte dem meget bredt, og det vil jeg også rose Enhedslisten for her.
For jeg har også personligt haft oplevelser med ptsd-ramte mennesker igennem en lang årrække, og mange af de mennesker, der bliver ramt af ptsd, har jo faktisk også – heldigvis – ret til at få en relativt stor erstatning.
Det viser jo også lidt om, hvor alvorligt det er, og hvordan vi også som samfund betragter det.
Problemet er, hvordan man kommer hen til at få erstatningen.
Det er ofte der, hvor problemstillingen starter.
For det er en meget lang vej, det er en meget tung vej, den er svær at bevise, den er svær at komme igennem, fordi man jo ikke har særlig mange ressourcer, og fordi man måske ikke kan koncentrere sig særlig længe ad gangen, og den er svær at forstå for andre mennesker.
For der er jo nødvendigvis ikke sådan nogle fysiske aftryk på en, man har ikke mistet en hånd, man har ikke mistet et ben, men det er mange gange noget, der foregår et andet sted, og ofte hænger familien i laser efter et stykke tid.
Så derfor er det en meget alvorlig situation at være i som person og som familie, og sådan skal man også betragte det.
Det vidste vi også godt i Venstre, da vi arbejdede med den del om veteraner, som vi har arbejdet meget hårdt på, og hvor vi heldigvis sammen med regeringen har kunnet komme igennem med at lave nogle gode regler for, hvordan man kan tildele erstatninger til vores veteraner.
Men det har ikke løst det hele – det ved vi også godt – og den samtale skal vi jo have, og i regeringen har man jo formuleret det sådan, at den skal man have med en grundig analyse, hvor alle dele er taget op på samme tid, sådan at vi får alle elementer med, før vi tager stilling til, hvad det egentlig er, vi som samfund vil.
For mig handler det ikke kun om offentligt ansatte,
men det handler om alle ansatte.
For alle ansatte kan blive ramt af ptsd, og det er ikke begrænset til eksempelvis offentligt ansatte.
Men der er man nødt til at kigge på, hvor rammerne for det her er, og der ligger mange udenlandske analyser.
Da jeg forberedte mig til det her beslutningsforslag, gik jeg ind og søgte på alle de udenlandske analyser, der er på det her område, og de peger jo lige præcis på de brancher, som det her forslag også peger på, men de peger også mange andre steder hen.
Altså, de peger faktisk på, at man kan få ptsd på mange måder, som ikke nødvendigvis lige er på grund af sådan en fysisk traumatisk oplevelse.
Så det er jeg jo glad for at høre, og vi vil også presse på med at få alle Folketingets partier inddraget i det arbejde, og der er jo bred enighed om at få arbejdet videre.
Jeg synes, der er en enkelt formulering, som jeg gerne vil have ind sådan lidt mere præcist, fordi det udtrykker, hvor vi er som parti, og derfor vil jeg lige læse den op: I Venstre vil vi sikre, at vi som samfund tager ansvaret for de mennesker, der hver dag stiller sig forrest, når det gælder vores sikkerhed, vores sundhed og vores tryghed.
Samtidig vil vi insistere på, at vores løsninger hviler på et solidt fundament af viden og forståelse.
Jens Joel (S), 2025-01-30:
Jeg er også enig med ordføreren i det her med, at det i virkeligheden mere er i forebyggelsen, og at der er forskel på brancherne, for det med en hurtig indsats, når skaden måtte være sket, kan godt være gavnligt på tværs, også selv om det er forskellige ting, som man har prøvet at undgå eller prøvet at forebygge sig ud af.
Når jeg siger, at det her er et godt forslag, er det, fordi jeg synes, det er et forslag, som tager fat i en vigtig problemstilling, men også fordi jeg synes, det er et forslag, som ikke påstår, at det er nemt lige at fikse, eller at vi har den eneste model, man kan bruge, men at det faktisk åbner op for en politisk diskussion.
Vi vil gerne imødekomme det ved at sige, at vi gerne vil sætte det analysearbejde i gang og vi gerne vil fortsætte den politiske diskussion på ryggen af det.
Mette Thiesen (DF), 2025-01-30:
Tusind tak.
Jeg tror, at det, der har været vigtigt for os i Dansk Folkeparti – og det er grunden til, at jeg siger, at vi kan støtte intentionen i det her forslag, men lægger op til, at vi lander en form for beretning – er, at vi er nødt til at snævre ind, hvilke grupper vi taler om.
For hvis man bare siger offentligt ansatte, er det jo en meget, meget bred gruppe.
Jeg er selv skolelærer, og jeg har ikke haft nogen som helst oplevelser, der gør, at jeg har stået i en frontzone på nogen som helst måde, andet end at jeg har haft nogle fantastiske unger i hænderne, hvis man kan sige det sådan.
Nu kunne jeg se, at ministeren var ovre at tale med fru Kirsten Normann Andersen fra SF.
Jeg håber rigtig meget, at ministeren er villig til, at vi lander en form for beretning.
Så jeg vil opfordre til, at vi lander en beretning om det her.
Så jeg vil sige, at vi fra Dansk Folkepartis side støtter intentionen, men at det selvfølgelig kræver, at vi indsnævrer det til de grupper, som reelt set har behov for hjælp.
Sophie Løhde (V), 2025-01-30:
Det er jo netop det, vi tager en lang række af initiativer til med sundhedsreformen – så vi kan sikre, at langt mere behandling ikke skal foregå inde på sygehusene, men kan foregå ude nært og tæt på borgeren, ofte også i en række områder helt hjemme i borgerens eget hjem.
Det er jo i det lys, man skal se bl.a. nogle af de mere strukturelle forandringer, men også det faktum, at vi jo nu bl.a. indfører hjemmebehandlingsteams, sådan at vi eksempelvis kan bruge paramedicinere eller andre til at gå ud og yde noget behandling ude i hjemmet, i stedet for at man skal ind på sygehuset som patient.
Så det tager vi jo en række initiativer til – hvor vi synes, det er vigtigt også at tænke ressourcerne sammen, for her handler det jo også om eksempelvis at sørge for, at vi også bringer akutsygeplejerskernes kompetencer bedst muligt i spil såvel som ambulancebehandleres og paramedicineres, altså i det hele taget tænke vores præhospitale indsats på en måde, hvor vi også sikrer, at meget mere kan foregå tættere og nært på den enkelte borger.
Mike Villa Fonseca (UFG), 2025-01-30:
Tak for det.
Anerkender ministeren, at der er forskel i landet i forhold til rammedelegationer i de forskellige regioner?
Mener ministeren ikke, at det er en udfordring, hvis der er ambulancebehandlere i en region og en anden region, som ikke har samme rammedelegation?
Er det ikke ulighed, hvis man kan blive mødt af en ambulancebehandler et sted i landet og så møde en anden et andet sted i landet, som kan noget mere eller må noget mere, fordi der er en læge, der nødvendigvis har sat en anden rammedelegation?
Sophie Løhde (V), 2025-01-30:
Det er allerede sådan i vores lovgivning i dag, at der er indlagt den nødvendige fleksibilitet i forhold til muligheden for at kunne delegere forbeholdt virksomhed til en medhjælp.
Til gengæld er det jo den enkelte ledelse, som har retten til at lede og fordele arbejdet.
Og der har jeg jo sådan set stor tiltro til, at ledelsen i akutberedskaberne også er optaget af at sikre størst mulig fleksibilitet og i øvrigt også den bedst mulige ressourcefordeling uden at gå på kompromis med patientsikkerheden der, hvor der er behov for en lægefaglig vurdering og et lægefagligt ansvar.
Peder Hvelplund (EL), 2025-01-30:
Tak for det.
Jeg vil også starte med at sige, at jeg fuldt ud deler den ros, som ministeren nævnte i forhold til både ambulancebehandlere og paramedicinere.
De udgør en særdeles vigtig del af vores præhospitale indsats.
Altså, der er både behovet for, at vi får set på opgavefordelingen i sundhedsvæsenet, så vi sikrer, at opgaverne kan løses der, hvor kompetencerne er til det, men også netop, som hr. Mike Villa Fonseca er inde på, det med, at argumentet med, at der i dag kan foretages rammedelegation, jo i virkeligheden også godt ville kunne bruges som argument for, at man skulle lave et forbeholdt virksomhedsområde.
Man kunne sige, at der allerede i dag i et stort omfang foregår rammedelegationer, så hvis der er gode sundhedsfaglige begrundelser for det, så lad os få de kompetencer, man lægger ud nogle steder, men måske ikke gør andre steder, taget ind og bruge det som en del af et forbeholdt virksomhedsområde.
Sophie Løhde (V), 2025-01-30:
I forlængelse af det, jeg svarede før, vil jeg sige, at i og med at systemet er indrettet sådan, at vi giver fleksibiliteten fra lovgivernes side, men at det er den enkelte ledelse, der har ansvaret for at lede og tilrettelægge og fordele arbejdet, så vil der unægtelig altid være forskel, fordi ledelser ikke altid beslutter det samme på enhver afdeling ethvert sted rundtom i landet.
Er der nogle steder, hvor man så i virkeligheden burde lade sig inspirere noget mere af nogle andre, som har gjort nogle gode erfaringer?
Det er jeg helt sikker på at der vil være behov for.
Det synes jeg da kun at man skal være med til at understøtte og sikre udbredelse af, i forhold til de steder, hvor man gør nogle ting rigtig, rigtig godt.
Ordføreren efterlyser også, at vi ser på opgavefordelingen i vores sundhedsvæsen.
Der vil jeg sige, at det har vi sådan set været nogle der har brugt rigtig, rigtig lang tid på at gøre igennem en længere periode.
Det er ikke mindst resultatet med sundhedsreformen et meget godt og et meget tydeligt eksempel på, for der forholder vi os jo til opgavefordelingen bredt i hele vores sundhedsvæsen med henblik på at kunne sikre, at vi skal skabe et meget mere nært sundhedsvæsen tættere på borgerne, hvor langt flere opgaver i vores sundhedsvæsen skal foregå ude tæt på borgerne eller i borgernes eget hjem, frem for at man nogle gange måske skal en tur ud på landevejen og ind til en undersøgelse eller kontrol på et ambulatorie, som i virkeligheden kunne have været foretaget ved eksempelvis egen læge.
Peder Hvelplund (EL), 2025-01-30:
Så er det jo lidt svært at blive skudt i skoene, at man så ikke kan bidrage der.
Men jeg vil bare gerne igen sige, at når der foregår en rammedelegation, er det jo, fordi der derude hos ambulancebehandlere og paramedicinere ligger nogle faglige kompetencer og de jo er ens.
Altså, det er jo derfor, man kan lave en rammedelegation.
Det er jo, fordi de faglige kompetencer ligger der.
Det er ikke afhængigt af, hvilken region man arbejder i.
Sophie Løhde (V), 2025-01-30:
Som punkt 1 vil jeg sige, at det glæder mig, hvis jeg kan tage det som et udtryk for, at Enhedslisten kan støtte hele sundhedsreformen.
Den bliver der jo rig lejlighed for at vise sin opbakning til med den lovbehandling, vi også skal i gang med.
Det var en regibemærkning.
Men i relation til de muligheder, der er for at kunne lave og arbejde inden for rammedelegationer, er der jo sådan set i dag forskellige muligheder for at iværksætte forskellige former for lægeforbeholdte procedurer og behandlinger på eget initiativ inden for den lovgivningsmæssige ramme.
Men det er klart, at det er på det ledelsesmæssige ansvar, fordi lægen jo beholder ansvaret i sidste ende, også selv om man som paramediciner eller ambulancebehandler ikke behøver telefonisk at kontakte en læge på sygehuset.
Dermed er der jo også muligheder for, at vi kan bruge fleksibiliteten bedst muligt, i forhold til at også lægeforbeholdte opgaver kan varetages og bliver udført fantastisk af bl.a. vores ambulancepersonale.
Lea Wermelin (S), 2025-01-30:
Tak for det.
Jeg synes egentlig, debatten meget godt har illustreret, at der her i salen og blandt partierne er en kæmpestor anerkendelse af lige præcis den indsats, som vores ambulancebehandlere og paramedicinere leverer hver eneste dag, som også gør det trygt at være dansker, og man ved, at hvis man står i en krisesituation, er der også nogle, som løfter den opgave dygtigt og også har kompetencerne til at gøre det.
Derfor kan det jo også være godt nogle gange netop at få sat fokus på noget og få stillet de rigtige spørgsmål, og det er jo så det, som en række ordførere her har gjort, altså ved at spørge, om der ville være behov for, at man ændrer noget her, sådan at man kan løfte den opgave, man har.
Det har Styrelsen for Patientsikkerhed så kigget på, men har jo samtidig også fundet frem til, at der er den fleksibilitet, som er nødvendig, allerede i dag i forhold til at håndtere nødsituationer og give den livreddende hjælp, som der er behov for.
Fra Socialdemokratiets side er det klart, at der er to hensyn her.
Det første og vigtigste er patientsikkerheden, og det andet er jo, at det hænger tæt sammen med, at der netop også er mulighed for at udføre det arbejde, som man gerne vil levere, og som man har fagligheden til.
Det vil sige, at på baggrund af den vurdering, som styrelsen har lavet, kan vi ikke støtte beslutningsforslaget, om end vi er meget enige i intentionen om, at der skal leveres så godt et akutberedskab i Danmark.
Så har jeg også lovet at hilse fra Radikale og sige, at de heller ikke bakker op om beslutningsforslaget.
Mike Villa Fonseca (UFG), 2025-01-30:
Tak for det, og tak til fru Lea Wermelin.
Nu henviser ordføreren ligesom ministeren lidt til den her udtalelse fra Styrelsen for Patientsikkerhed, men hvad mener Socialdemokratiet?
Læner man sig bare op ad styrelserne, hver eneste gang der bliver sagt noget?
Al respekt for styrelserne, al respekt for styrelserne!
Men hvad mener fru Lea Wermelin og Socialdemokratiet?
Lea Wermelin (S), 2025-01-30:
Jeg føler, det er et lidt ledende spørgsmål.
I hvert fald kan jeg betrygge dem, der skulle tro, at vi blindt følger alle styrelser, med, at det gør Socialdemokratiet ikke.
Der er jo en grund til, at vi er politikere, os, der er her i salen, for det er vi, fordi vi har holdninger til tingene, og det må man meget gerne have.
Jeg tror bare, at jeg også har en anerkendelse af, at der er et hav af problemer på sundhedsområdet, som det er vores opgave at levere på i forhold til danskerne.
Det er noget af det, der er allervigtigst, nemlig at man, hvis man selv eller en i familien bliver syg, så er sikker på, at vi sådan set får en rigtig god behandling, og at vi har et godt sundhedsvæsen i Danmark.
Det er også derfor, vi lige har lavet sundhedsreform og andet.
Derfor tror jeg bare, at når der så er en styrelse, som har undersøgt det meget specifikke spørgsmål, og som siger, at der er rammedelegationer, at der sådan set er mulighed for at have den fleksibilitet, og at der ikke er noget, der tilsiger, at man på patientsikkerhedsområdet skal gøre noget her, så vil jeg hellere bruge min politiske kapital på at løse reelle problemer frem for at løse et problem, som styrelsen peger på ikke er der.
Mike Villa Fonseca (UFG), 2025-01-30:
Tak for det.
Rammedelegationerne er jo forskellige rundtomkring i landet.
Den ene behandler må noget, og så må en paramediciner noget andet.
Så har vi så også i Region Sjælland, som er min egen region, avancerede paramedicinere, som må endnu mere, men dem vil ministeriet jo ikke engang anerkende eksisterer.
Så vidt jeg ved, er der 60, 70 avancerede paramedicinere.
Så hvordan mener Socialdemokratiet vi i højere grad skal styrke deres kompetencer og udnytte de uddannelser og den faglighed, det præhospitale har?
Tak for det, formand.
Og tak til ministeren for en rigtig fin tale.
Jeg vil citere fra ministeren og aftalepartiernes »Aftale om sundhedsreform 2024«, hvor der på side 20 står: »Det skal samtidig give mulighed for at forebygge unødige sygehusindlæggelser fx ved i højere grad at sammentænke den præhospitale indsats og akutsygeplejen og modvirke kassetænkning.«
Hvordan tænker ministeren så vi i stedet kunne foreslå samme effekt i forbindelse med den præhospitale indsats?
Mike Villa Fonseca (UFG), 2025-01-30:
Tak for det, formand, og tak til Folketingets partier og medlemmer for, at vi i dag behandler beslutningsforslaget B 65.
Det handler om at styrke den præhospitale indsats og aflaste vores pressede sundhedsvæsen.
Hvis vi udnytter deres kompetencer
fuldt ud, vil vi formentlig kunne redde flere menneskeliv, mindske lidelser og forkorte sygdomsforløb eller forebygge unødvendige indlæggelser.
Problemet er, at lovgivningen sætter for snævre grænser for deres indsats, samt at vi ikke for alvor er klar over behandlernes kompetencer.
En ambulancebehandler har en 4 år og 7 måneder lang uddannelse bag sig.
Efter 3 år i aktiv tjeneste kan vedkommende videreuddanne sig til paramediciner.
Denne uddannelse var yderligere et års tid.
Vi taler altså om en uddannelsestid for paramedicinere, som nærmer sig en lægeuddannelse, og for ambulancebehandlere er den på niveau med en sygeplejerskeuddannelse.
Reglerne for, hvad en ambulanceredder må, når vedkommende står i den akutte situation med en patient, er imidlertid usammenhængende.
De varierer fra landsdel til landsdel.
Med andre ord er der ulighed i sundhedsvæsenet.
Ambulancebehandlere og paramedicinere uddannes ens, men de udnyttes forskelligt i regionerne.
Vi skal have ensartede regler for ambulancepersonalet og bør i højere grad have mulighed for, at de kan starte, udføre samt afslutte behandlingen.
Hvis vi udnytter deres kompetencer bedre, vil vi sikre, at vi behandler patienterne hurtigere og mere effektivt, reducerer presset på vores hospitaler, mindsker bureaukratiet i sundhedssektoren og får en national præhospital standard.
Vi har et super kompetent præhospitalt udrykningsmandskab, som vi ikke udnytter godt nok.
Med dette forslag har vi mulighed for at tage et vigtigt skridt mod et mere effektivt og sammenhængende sundhedsvæsen.
Vi skal give vores dygtige fagfolk de rammer, der gør det muligt at sætte patienten i centrum.
Vi opfordrer derfor Folketinget til at støtte forslaget til gavn for borgerne. Vi ser frem til debatten. Tak for ordet, formand.
Louise Brown (LA), 2025-01-30:
Tak for det.
Og tak til ministeren for talen.
For mig at se er det spild af vores ressourcer, som i forvejen er trængte på det præhospitale område.
Hvad tænker ministeren om det?
Sophie Løhde (V), 2025-01-30:
Det er i hvert fald ikke korrekt, at vi ikke vil være med til at kigge på det.
For som jeg også sagde i min tale, har Styrelsen for Patientsikkerhed faktisk allerede undersøgt det og dermed også kigget på det.
Styrelsen for Patientsikkerhed har foretaget den nødvendige undersøgelse, og de vurderer ikke, at der ud fra en patientsikkerhedsmæssig vinkel er behov for at tildele forbeholdte virksomhedsområder til ambulancebehandlere og paramedicinere.
Det er den ene del.
Den anden del er – for det er jeg selv rigtig meget optaget af – hvordan vi sikrer, at vi har den fornødne fleksibilitet imellem de forskellige faggrupper i vores sundhedsvæsen.
Det er derfor, jeg i dag også redegør for alle de muligheder, der er i dag for eksempelvis at udføre forskellige former for behandlinger via rammedelegation, hvor det fortsat sker på lægens ansvar.
Så det her er jo en ordning, hvor der er en vid adgang til fleksibilitet, men hvor vi også samtidig siger, at på de områder, hvor landets øverste sundhedsmyndighed har vurderet at det altså er nødvendigt at kontakte en læge, holder vi så fast i, at man skal kontakte en læge der.
Med ellers frigør vi jo lægernes tid, fordi man har vide muligheder og rammer for det.
Men at vi ikke vil kigge på det, er i hvert fald ikke korrekt, for det har vi sådan set allerede haft styrelsen til at gøre.
Louise Brown (LA), 2025-01-30:
Vil det sige, at ministeren ikke har tiltro til, at ambulanceredderne og paramedicinerne kan vurdere, at det i et givent tilfælde ikke er nødvendigt at bringe en patient ind på hospitalet, og at de derfor kan sige nej til at tage patienten med?
Det må de så ikke.
De skal tage patienten med ind på hospitalet, hvis patienten insisterer på det.
Der er eksempler på, at pårørende er kørt bag ambulancen i deres egen bil, men patienten har insisteret på at komme med ambulancen ind til hospitalet, og redderne har ikke lov til at afvise patienten.
Er det ikke spild af vores ressourcer?
Sophie Løhde (V), 2025-01-30:
For det første synes jeg, det er forkert at opstille en eller anden præmis om, at jeg som landets indenrigs- og sundhedsminister ikke skulle have tiltro til vores ambulancebehandlere og paramedicinere.
Som jeg startede med at sige, er det her i den grad nogle af hverdagens helte.
Jeg har kæmpestor respekt for deres arbejde.
Betyder det så, at man aldrig vil kunne finde eksempler på nogle forskellige uhensigtsmæssige situationer eller andet?
Nej, det kan man helt sikkert godt finde.
Men hvis vi snakker om at indføre et såkaldt forbeholdt virksomhedsområde, skal det jo være, fordi vi løser et reelt problem.
Og det er det, Styrelsen for Patientsikkerhed har undersøgt.
Nu er det jo heller ikke sådan, at vores ambulancer i sundhedsvæsenet udfører en form for taxakørsel, hvor man, hvis bare man selv insisterer på at komme på sygehuset, kan blive kørt af sted.
Det findes der jo også nogle rammer og regler for.
Er der nogle konkrete eksempler på, at de ikke fungerer hensigtsmæssigt, synes jeg, man skal sørge for at løse dem konkret.
Men svaret er altså bare ikke det, som forslagsstillerne kommer med i dag, og som så i øvrigt også er underfinansieret.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Tak for det, og tak for de fine ord omkring ambulancebehandlere og paramedicinere.
Dem deler jeg, så det behøver jeg jo så ikke at sige noget om.
Jeg kunne også godt se det her ønske fra ambulancebehandlerne og paramedicinerne som et råb om at få anerkendelse.
Jeg kan også få øje på rigtig mange andre faggrupper i sundhedssektoren, som i virkeligheden siger det samme: Kan vi ikke få et forbeholdt virksomhedsområde, så det ikke er lægerne, der skal bestemme, hvad jeg må, eller sygeplejerskerne, der skal bestemme, hvad jeg må, eller andre, der skal bestemme, hvad jeg må?
Det er jo en ærgerlig diskussion, for egentlig er der for meget arbejde til for få mennesker i udgangspunktet.
Så alle burde i virkeligheden være glade for at slippe for noget undervejs.
Men det var også en anledning for Robusthedskommissionen til at pege på spørgsmålet: Hvor kan vi egentlig bruge kompetencerne mere fleksibelt til gavn for patienterne, men også til gavn for arbejdspresset i sundhedsvæsenet?
Er der ikke et behov for, at vi med baggrund i de her ønsker fra eksempelvis ambulancebehandlerne prøver at kigge ind i det arbejde igen og sige: Kan vi gøre det lidt bedre?
Sophie Løhde (V), 2025-01-30:
Jeg er helt enig i, at der ofte er en sammenhæng mellem ønsket om at få anerkendelse og forslaget om at indføre et forbeholdt virksomhedsområde.
Det forstår jeg sådan set godt til fulde.
Jeg mener bare også, at vi som Folketinget er nødt til at holde fast i, at det at tildele forbeholdte virksomhedsområder ikke er noget, vi gør for at uddele anerkendelse.
Det er noget, vi giver, hvis der er et konkret patientsikkerhedsmæssigt behov.
For det fungerer sådan set i dag godt ved, at der er vide rammer for, at du kan foretage en række opgaver på en rammedelegation og dermed også på vegne af en læge, som så i sidste ende fortsat har ansvaret.
Det er jo den fleksibilitet, mest mulig fleksibilitet, vi har behov for inden for nogle trygge og sikre rammer for patienterne og dermed for patientsikkerheden.
Så er jeg helt enig med spørgeren i, at Robusthedskommissionen også er kommet med en række gode anbefalinger, som vi i øvrigt i vidt omfang også allerede har taget til os og er i fuld gang med at implementere.
Det synes jeg også vores tidligere lovforslag, for så vidt angår sygeplejerskerne og jordemødrene, er et glimrende eksempel på.
Vi kommer jo også til at tage yderligere initiativer.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Jeg oplevede også sygeplejerskernes ønske om forbeholdt virksomhedsområde som ønsket om at få en anerkendelse af, at de i forvejen gik rundt og gjorde en hel masse, som lægerne havde ansvaret for, men hvor de rent praktisk og fagligt jo havde opgaven.
Så spørgsmålet er sådan set også bare, om man kunne forestille sig, at ministeren selv eller måske Sundhedsstyrelsen ligesom kunne generere, at vi viderefører den her drøftelse af, hvordan vi kan udvikle kompetencer, og hvordan vi kan sikre mere fleksibilitet med henblik på både anerkendelse af personale, men også af hensyn til patienterne, som jo ville have gavn af fleksibiliteten.