Theresa Scavenius (UFG), 2025-05-13:
Med de her to forslag vil regeringen skabe mere nærhed og sørge for, at det bliver en smidig overgang.
Men hvad betyder det egentlig i praksis?
Jeg synes faktisk, det har været ret svært at forstå, så jeg har brugt lang tid på at læse mig ned i lovforslaget for at forstå, hvad det egentlig betyder.
Efter grundig læsning tror jeg, at jeg er kommet frem til følgende: Nærhed betyder faktisk det modsatte; vi får mindre lokal inddragelse og mindre beslutningskompetence.
Og med hensyn til smidighed er det faktisk også den modsatte betydning, nemlig at der sker en centralisering af magten, og dermed bliver det en meget usmidig reform for alle andre end ministeren.
Jeg vil kort forklare, hvad jeg mener med det her, og til sidst vil jeg også lige sige, hvordan jeg synes vi skulle have grebet det hele an.
Ministeren siger altså, at vi skal oprette sundhedsråd for at styrke det nære sundhedsvæsen.
Men man kunne få den idé, at det selvfølgelig handler om, at vi lægger beslutningerne tættere på borgerne ude i kommunerne.
Det kunne man forvente.
Man kunne have forventet, at man styrkede de relationer, der i forvejen er i samarbejdet mellem kommunerne og regionerne.
Men i stedet gør man noget andet.
Man nedlægger alt det, vi har i forvejen, og derudover får man kun et eller to medlemmer i kommunalbestyrelserne.
Og det allervigtigste, som jeg også allerede har nævnt flere gange, er, at de her medlemmer ikke får nogen instruksbeføjelser fra kommunalbestyrelserne.
Det vil sige, at de ikke kommer til at agere som kommunernes repræsentanter, selv om de sidder der.
Derudover er der jo det her med, at det f.eks. foreslås at være en borgmester, som jo i forvejen har sindssyg travlt.
Så jeg kan slet ikke forestille mig, at han eller hun har tid til at sætte sig ind i alle de vanskelige sundhedspolitiske dilemmaer og udfordringer, der er.
Alt i alt betyder det, at vi får det, der hedder et demokratisk underskud, som FOA også nævner i deres høringssvar, og det nævner KL og Apotekerforeningen også.
Derudover er der alle de her detaljer, som selvfølgelig er svære at læse ned i og forstå det hele af, men noget af det handler om, at der er en bekymring for, at de kommunale sundhedsrådsmedlemmer bliver dårligere stillet, fordi de ikke har sagsaktindsigt og standsningsret på samme måde som de regionale sundhedsråd .
Det betyder altså samlet set, at den kommunale indflydelse bliver mindre.
Derudover er der jo det her med, at sundhedsrådene får en klar opgave med at implementere statens prioriteter.
Det betyder altså, at den regionale og lokale, kommunale sundhedspolitiske indflydelse bliver relativt lille, fordi de primært har en implementeringsopgave.
Jeg vil stille nogle skriftlige spørgsmål om det, for jeg er spændt på at få at vide, hvad omfanget egentlig er.
Hvad forventer man?
Hvor mange penge er det, kommunerne skal give væk?
Så når vi snakker om nærhed, havde jeg grundlæggende en helt anden forventning, nemlig at det handlede om den kommunale og lokale forankring, men det er der så ikke tale om her.
Det synes jeg man skal være ret opmærksom på.
Så er der et andet emne, som jeg vil forholde mig til, og det er det, som jeg også allerede har stillet spørgsmål til flere gange.
Det er jo spørgsmålet om faglighed.
Vi har jo at gøre med en sundhedssektor, som i sit raison d'etre selvfølgelig handler om at skabe sundhed baseret på faglighed, forskning og den nyeste viden.
Derfor er det jo ret vigtigt, hvordan de faglige organisationer, lægerne og i det hele taget forskningen kommer til at indgå.
Når man så læser sig igennem de her to meget, meget lange lovforslag på knap 800 sider, plus høringssvarene, kunne man tænke sig, at der vel som en del af det flere gange blev nævnt noget om, at det selvfølgelig er rigtig vigtigt at sikre sundhedsfaglige den nyeste viden, og at de faglige eksperter skal være med alle steder.
Hvor mange gange fremgår det så af lovforslagene?
Jeg tror, det er cirka nul gange, det fremgår.
Det vil sige, at vi altså har de her kæmpestore lovforslag, der handler om sundhedspolitik, hvor faglighed og kvalitetssikring overhovedet ikke bliver nævnt.
Derudover er der også en bekymring om, at der ikke i høj grad nok bliver taget hånd om borgerne, personalet og patienterne.
Det her er, som flere andre også har nævnt, en strukturøvelse.
Det handler om økonomi og organisering.
Selve emnet forsvinder ligesom mellem stolene.
Derudover er der det her med, at de forskellige fagudvalg i regionerne ser ud til at blive nedlagt, og der er en bekymring om, at de forskellige fagråd, bl.a. på psykiatriområdet, bliver underprioriteret.
Jeg havde håbet, at man i højere grad havde sagt: Nu laver vi de nye sundhedsråd, og selvfølgelig skal der være en stærk repræsentation af en eller anden form for faglighed.
Men det får vi altså ikke her i denne omgang.
Det synes jeg er meget bekymrende.
I stedet for centraliserer vi magten hos ministeren og giver rigtig mange bemyndigelser.
Det vil sige, at vi risikerer at reducere regionerne og sundhedsrådene til at være implementeringsorganer, som om de var en del af staten uden et selvstændigt demokratisk mandat.
Og kommunerne bliver næsten holdt udenfor, i hvert fald på et administrativt niveau.
Jeg har tre spørgsmål.
Jeg ved, at ordføreren er meget interesseret i faglighed og forskning.
Det andet spørgsmål er: Som indvalgt af borgerne i Region Hovedstaden, hvor man har et folkeligt mandat, hvad mener ordføreren om det her med, at regionen bliver sat under administration i hele overgangsfasen, og at det er ministeren, der træffer de store beslutninger?
Hvad gør ordføreren med sit demokratiske mandat der?
Det sidste af spørgsmålene er: Vi ved jo ikke, hvordan sundhedsrådene bliver placeret helt endnu, og hvad de kommer til at hedde osv.
I tilfælde af der er nogle kommuner, eller der er nogle regioner, der er uenige med ministeren, er det jo ministeren, der er blevet totalt bemyndiget til at bestemme det hundrede procent – de må ikke engang kommunikere om det; det skal hemmeligholdes.
Hvad er ordførerens holdning til, at man fra regional og kommunal side ingen indflydelse har på, hvor de skal ligge henne, og at det er ministeren, der ene og alene skal beslutte det?
Og hvad sker der, i tilfælde af at man er uenig i eller kritisk over for det, ministeren beslutter?