Morten Dahlin (V), 2022-04-07:
Tak for ordet, formand.
Vi har et princip her i Danmark, når det kommer til uddannelse, et princip, der har været bred politisk enighed om i årevis: Det er ikke dine forældres pengepung, der skal afgøre, hvilken uddannelse du får.
Det er et sundt princip.
Det har tjent Danmark godt og har været med til at skabe et land, hvor det ikke er ens økonomiske baggrund, der afgør, hvilken skole man skal gå på.
Og hvis man læser den sætning, kan det jo undre, at det er en socialdemokratisk regering, der har fremsat det her lovforslag.
Jeg tror egentlig, at det er de færreste, der er klar over, hvilket system et flertal i Folketinget ønsker at indføre fra næste sommer.
Så lad mig forklare det, så alle kan forstå det; lad mig skære igennem spin, tekniske forklaringer og floskler om direktører og mekanikere.
Hvis det her lovforslag bliver vedtaget, vil der fra næste sommer være skabt et system, hvor tusindvis af kommende gymnasieelever vil få beskåret deres frie skolevalg kraftigt – meget kraftigt endda.
I stedet vil det være størrelsen på deres forældres løncheck, der afgør, hvor de må gå i skole.
Ja, det er sandt.
Den her lov vil medføre et stort bureaukratisk system, hvor eleverne bliver inddelt i bestemte kategorier, ud fra hvad deres forældre tjener, og så vil de blive tvangsfordelt rundt på bestemte gymnasier i de såkaldte fordelingszoner.
Hvis ikke det var, fordi det var så gravalvorligt, så ville man nærmest tro, at det var en vittighed.
Tænk på de elever, der får besked på, at de nu ikke kan komme ind på deres lokale gymnasium, fordi deres forældre tjener et forkert beløb.
Tænk på Lukas, der bor 500 m fra sit lokale gymnasium, men som bliver tvunget til at transportere sig forbi op til flere andre gymnasier for at komme hen til den skole, som regeringen har valgt til ham – kun fordi hans forældre tjener for meget.
Det her system er ikke bare principielt forkert – det kommer også til at få nogle lavpraktiske negative konsekvenser.
Længere rejsetid kommer til at betyde færre fritidsaktiviteter og større frafald for de unge – og det i en periode, hvor vi ellers prøver at få flere til at dyrke motion og idræt.
Mindre frit valg kommer til at betyde dårligere trivsel for de unge – og det i en periode, hvor flere og flere ellers kæmper med netop stigende mistrivsel.
Og fjernelsen fra det trygge lokalmiljø kommer til at betyde et større frafald blandt netop de unge, vi så længe har kæmpet for at fastholde på vores ungdomsuddannelser.
Alt sammen, fordi regeringen har insisteret på at lave en løsning, der ikke er målrettet de steder med problemer, men i stedet har stået hårdt på at føre en form for gammeldags klassekamp, der ikke løser vores ghettoudfordringer.
Det er den forkerte vej at gå.
Og det afslører desværre et syn på ungdommen, som ligger meget, meget fjernt fra Venstres.
Vi ser ikke ungdommen som brikker, man kan rykke rundt på.
Vi ser ikke ungdommen som statens ejendom, der bare skal indgå i realisering af det socialdemokratiske drømmesamfund – og da slet ikke den her generation af unge.
Vi har en historisk ansvarlig ungdom.
De drikker mindre end tidligere generationer; de slås mindre.
Til gengæld stemmer de mere, og de uddanner sig bedre.
Under coronakrisen tog de unge et kæmpe ansvar, og alligevel møder regeringen dem gang på gang med forbud, med tvang, med mistillid.
Jeg synes, det er et meget uheldigt signal at sende til den danske ungdom – meget uheldigt.
I Venstre mener vi, at det er de unge selv – ikke statsministeren, ikke regeringen – der er bedst til at vælge, hvor de skal gå i skole.
Vi vil derfor gerne kraftigt opfordre aftalepartierne til at genoverveje det her system.
Det er ufrit, det er udansk, det er ugennemtænkt.