Kaare Dybvad Bek (S), 2023-04-28:
Tak for det, og tak til Dansk Folkeparti for at indkalde til denne her tradition.
Traditioner er jo noget, der binder os sammen, og noget, som minder os om, hvad der er foregået før, og hvad der kommer til at foregå i fremtiden.
Så det er dejligt.
For at starte med konklusionen mener jeg grundlæggende, at der historisk har været for meget naivitet og for mange misforståede hensyn, når vi har stået over for indvandring fra især Mellemøsten og Nordafrika.
Og den grundlæggende og altafgørende sætning er, at antallet er altafgørende.
Det er dér, alt starter, og det er dér, alt slutter i vores udlændinge- og integrationspolitik.
Hvis vi vil have integration på en måde, hvor vi ikke oplever hyppige kultursammenstød, og hvor den enkelte lærer og den enkelte fodboldtræner og den enkelte socialrådgiver og samfundet som helhed ikke står over for daglige konfrontationer, jamen så er koden at sikre det, at der kommer relativt få til landet.
Det er regeringens ambition at føre en stram, ansvarlig og konsekvent udlændingepolitik, hvor der er styr på, hvor mange flygtninge og indvandrere der kommer til Danmark.
Vi skal være tydelige i vores forventninger i forhold til dem, der får ophold i Danmark, og det er jeg glad for at vi også står fast på som regering.
Vi skal respektere de grundlæggende værdier i Danmark, som er frihed, demokrati og ligestilling mellem kønnene.
Der skal være lighed for loven, og for første gang i et regeringsgrundlag står der såmænd også, at den danske lov altid står over religiøse love.
Når det er Gud og grundloven, der mødes, er det Gud, som har vigepligt.
Det er et vidnesbyrd om, at det, som bl.a. fru Pia Kjærsgaard, en række socialdemokratiske borgmestre på Vestegnen og mange andre så tidligt, nu er blevet en bred erkendelse, som vi er enige om i Folketinget.
Det er sundt for den politiske debat på værdiområdet.
Så vi er grundlæggende enige om det mål, der er, at alle respekterer vores lands skikke og vores grundlæggende værdier.
Det er en helt rimelig og helt berettiget forventning til folk, der kommer her til landet og vil leve som en del af vores samfund.
Men jeg tror også, vi er uenige om, hvordan man griber det an.
Dansk Folkeparti er jo et parti, der også jævnligt fremsætter forslag, der er i strid med Danmarks internationale forpligtelser, nogle gange endda grundloven.
Og det er ikke den måde, vi arbejder på som regering.
Når jeg ser ned over de sidste 40 års danske udlændingepolitiske diskussion, har det, der har drevet resultaterne fremad, jo ikke været beslutningsforslag, symbolpolitiske meldinger og store, flammende taler her i Folketingssalen.
Det, som har drevet det i den rigtige retning, er grundlæggende de store og brede aftaler, som er blevet indgået, og som har forandret vilkårene både for de mennesker, der kommer fra andre lande, men så sandelig også for almindelige danskeres hverdag.
Det var brede aftaler og bred opbakning til 24-årsreglen, som vi nu ser virker.
Det var midlertidighedsprincippet for flygtninge, som blev indført i 2015, og som også er enormt afgørende for, hvordan vi tager imod folk og anerkender, at det, at man er flygtning, er man i en periode, indtil man ikke er det længere.
Det var det samme med parallelsamfundspakken, som heller ikke blev drevet frem af beslutningsforslag og hidsige meldinger, men som var en bred aftale, hvor vi spillede på de samlede muligheder, som vi har i vores statsadministration, til at forandre udviklingen i en række af vores udsatte boligområder.
Og det er det samme, når vi snakker om indfødsret, hvor vi ser på, at vi nu har indfødsretslovforslag, som rent faktisk afspejler den befolkning, der er i Danmark, som har udenlandsk baggrund; at blandt de grupper, som får indfødsret, er de tre største grupper på det kommende lovforslag tyskere, briter og polakker, hvorimod det tilbage i tiden jo først og fremmest var folk, der kom fra Mellemøsten og Nordafrika, som fik statsborgerskab.
Så det, der rykker noget for mig at se, er ikke længere det, som engang var en vigtig indsats af fru Pia Kjærsgaard og andre folk.
Det, der rykker noget i dag, er de store, brede aftaler, som er dybt forankrede her i Folketinget, i vores offentlige administration, i ministerierne, i kommunerne.
Det er at sørge for at bruge hele det store samfundsapparat, vi har, til også at sikre, at alle de piger, der vokser op i vores land, får ordentlige muligheder for at blive dem, de gerne vil, og sørge for, at der ikke kommer for mange til landet.
Det er at sørge for, at dem, der ikke har lov til at være her, flytter ud igen.
Det er at sørge for, at man ikke kan lave parallelsamfund i Danmark, hvor der gælder separate regler og separate retlige normer og andre ting.
Så man fristes jo næsten til at sige: Moren har gjort sin pligt, moren kan gå.
Men det vil jeg selvfølgelig ikke slutte af med.
Så tak, fordi der blev indkaldt til denne her debat.