Kirsten Normann Andersen (SF), 2017-02-24:
Først vil jeg gerne sige tak for den positive modtagelse af forslaget.
Jeg synes, at det her er et rigtig vigtigt emne, som jeg også selv har arbejdet med i rigtig mange år, og det er selvfølgelig også en medvirkende årsag til, at forslaget bliver fremsat lige nu.
Jeg glæder mig rigtig meget over, at de forskellige ordførere også bakker op om, at vi med hensyn til det der bureaukrati altså simpelt hen bliver nødt til at finde ud af, hvad det er, vi snakker om.
Det har jeg også lyttet mig til at mange ordførere har givet udtryk for i dag, alså at det var en forudsætning for, at vi måske kunne blive enige om at arbejde videre med noget.
Vi fremsatte først og fremmest forslaget, fordi vi rigtig gerne vil skabe rammerne for en systematisk reduktion af antallet af regler og administrative byrder.
Det skal først og fremmest give rum for en mere demokratisk og borgerinddragende offentlig sektor, sådan som vi også har skrevet, og det skal bane vejen for en tillidsskabende kultur, som gør det muligt for veluddannede faglige medarbejdere at fokusere på de rigtige løsninger – i dialog med borgerne om deres ønsker og behov – frem for at fokusere på procedurer og dokumentation af egen indsats.
Og det er vel i virkeligheden det, der er det væsentlige.
Jeg tillader mig også lige at bidrage lidt med nogle af de erfaringer, jeg har med mig i baglommen, og hvor jeg tænker det er rigtig svært at få identificeret sygdommen.
Vi kender alle sammen den der med, at vi skal sørge for, at vi får en ensartet kvalitet, og at vi skal sikre ligebehandling af borgerne – og det har jo i virkeligheden ofte været baggrunden for, at vi har lavet mange forskellige former for standarder.
Jeg havde for et par år siden en samtale med en billetkontrollør, som fortalte, at han havde stået over for en ældre kvinde, som trygt havde fremvist sit årskort, som desværre var udløbet dagen før; det havde hun bare ikke selv opdaget.
Bag ved årskortet lå der flere års brugte årskort, og før i tiden ville kontrolløren have udvist rimelig konduite i forhold til den ældre kvinde, som jo var en trofast og fast betalende kunde, men nye regler havde frataget ham den mulighed.
Så han var tvunget til at udstede en afgift på 750 kr. – en regning, som fik den ældre kvinde til at bryde grædende sammen.
Og det hjalp ikke ret meget, at kontrolløren kunne forklare, at den ældre kvinde kunne klage over afgørelsen ved fremmøde i administrationen, som lå i den anden ende af byen.
Kontrolløren forklarede, at han tydeligt mærkede, hvordan de andre passagerer i bussen var forargede og åbenlyst betragtede ham som urimelig.
Det var en ny følelse, for normalt var han egentlig vant til, at medpassagererne var allierede og syntes, det var rigtig okay, at kontrollørerne udstedte afgifter – bare det var inden for rimelighedens grænser.
Det, kontrolløren oplevede, var jo i virkeligheden, at ledelsen ikke havde tillid til, at han selv kunne håndtere problemet, og passagererne oplevede kontrolløren som en ren pengemaskine uden hjerne og uden tillid til gode og rimelige forklaringer.
Jeg synes, at beretningen er et eksempel på, at det, når vi gør nogle ting, får nogle afsmittende virkninger, altså at det kommer til at smitte af på den måde, vi arbejder på.
Og det kan også overføres til andre arbejdsområder.
Det kan eksempelvis være sagsbehandleren, som skal hjælpe en fortvivlet borger i en akut situation, hvor det ville give mening at gøre noget andet, end standardiserede regler foreskriver – fordi det ville være mere holdbart og måske også en billigere løsning.
Eller det kan være social- og sundhedshjælperen, som møder en fortvivlet borger, men hvor rigide arbejdsplaner forhindrer hende i at bruge tiden på at skabe tryghed og måske foretage sig noget andet, end arbejdsplanen foreskriver.
Det er bare eksempler, som vidner om, at tillid gør en forskel, at oplevelsen af rimelighed gør en forskel.
Det reducerer klager og administration, fordi borgeren er en tilfreds og glad borger – og glade borgere er trygge borgere.
Man kan næsten høre vores nye ældreminister sige: Ja, det handler om ledelse.
Og ja, det gør det også, men hvorfor gør lederen så ikke bare det rigtige?
Det er jo, fordi den nærmeste ledelse også har noget at skulle afrapportere i forskellige excelark.
Men der er måske mere at komme efter.
Hvert eneste år sidder man også i ministerierne og administrerer mange puljer, som kommuner og regioner kan ansøge om at få del i, og det bruger kommuner og regioner så en masse tid på, som man måske kunne have brugt til socialrådgivere, skolelærere og andre de steder, hvor man har brug for ressourcerne.
Jeg har her på Christiansborg rigtig mange politiske kolleger, som alle rigtig gerne vil være med til at gøre en forskel for borgerne, men selv her kan vi jo en gang imellem støde på barrierer, f.eks. fordi et godt forslag ikke ensidigt kan placeres i ét ressortområde, hvilket vi måske også kunne rende ind i med det her forslag.
Men hvis afbureaukratiseringen skal lykkes, skal vi tænke os rigtig godt om og også ud af Christiansborg og af boksen, tror jeg.
Det er først og fremmest det, som forslaget handler om.
Jeg glæder mig også selv til, at vi kan få en god drøftelse i udvalget om, hvordan vi måske kan få udmøntet nogle af hensigtserklæringerne i forslaget.
Så skulle jeg i øvrigt hilse fra Enhedslisten og sige, at de også bakker forslaget op.