Peder Hvelplund (EL), 2022-04-28:
Tak for det, formand, og også tak til Venstre for at flytte forhandlingerne om en ny sundhedsreform ind i Folketingssalen.
Vi sidder nu og forhandler ovre i ministeriet, og det kan jo altid være interessant at tage debatten i et åbent forum som Folketingssalen.
Jeg ved ikke, hvor meget der konkret kommer ud af det, men det er jo i hvert fald en god anledning til, at vi kan afprøve hinandens synspunkter.
Jeg synes også, det er en interessant debat, Venstre rejser, altså hele spørgsmålet om rettigheder, for det er klart, at der ligger noget i det med, at man har en rettighed, og der er også nogle af de forslag, som Venstre har med, som jeg er enig i.
Jeg er i hvert fald enig i det om også at kunne have en patientansvarlig sundhedsperson.
Det kan så både være i forhold til sundhedsvæsenet, men når det handler om at reducere ulighed i sundhed, er det jo ikke kun det, der foregår i sundhedsvæsenet, der tæller.
Det kan også alene være det at sikre, at folk får hjælp til at forstå de breve, der kommer, og at man rent faktisk kan komme ind til behandling i sundhedsvæsenet.
Så der kan bestemt være nogle elementer i det, som jeg synes kunne være fornuftige at drøfte.
Men selve debatten om rettigheder er interessant.
Når vi ser på det, man i dag kalder for en patientrettighed, altså behandlingsgarantien, har den jo kun betydning de steder, hvor der er et privat alternativ, som kan tilbyde præcis den type behandling, som det kan være profitabelt for privathospitaler at beskæftige sig med.
Formelt set er der jo stadig væk patientrettigheder, der gælder for de ældre medicinske patienter og psykiatriske patienter, men i virkelighedens verden er de jo ikke noget værd, fordi der simpelt hen ikke er tilstrækkelige ressourcer i det offentlige sundhedsvæsen til at løse de opgaver.
Det kommer til at betyde, at de udelukkende dækker de områder, hvor der er private alternativer, altså typisk knæ-, ryg-, hofte- og fedmeoperationer.
Der er derfor en stor gruppe patienter, der kommer til at opleve, at rettighederne ikke er ret meget værd, for når ressourcerne ikke er der, kan de ikke opfyldes.
Derfor synes jeg egentlig også, at det, der er det mest interessante i den her debat, er at sikre, at der er de tilstrækkelige ressourcer i sundhedsvæsenet til, at opgaverne kan løses, og at den helt nødvendige prioritering, der så skal foregå i sundhedsvæsenet, foretages ud fra sundhedsfaglige vurderinger.
Vi skal altså give sundhedsfagligheden tilbage til de sundhedsfaglige, så vi sikrer, at det reelt er de patienter, der har størst behov for behandling, der bliver behandlet først.
Det er bl.a. også derfor, at mange af de sundhedsfaglige organisationer – som fru Kirsten Normann Andersen også gjorde opmærksom på – peger på, at man i stedet for at have den forholdsvis rigide behandlingsgaranti, vi har i dag, skulle se på en differentieret behandlingsgaranti, som kunne sikre, at alle patienter fik ret til en udredning, så de kunne få afklaret deres diagnose, og at behandlingsgarantien differentieres efter, om det er en livstruende sygdom.
Det er både sygeplejersker, sosu'er, radiografer, jordemødre, fysioterapeuter, ergoterapeuter og for den sags skyld også pædagoger.
Det er generelt i hele velfærdssamfundet.
Derfor bliver det også et af de områder, vi bliver nødt til at se på.
Vi kan tale om alle de strukturer, vi vil, og om alle de garantier, som vi vil give, men hvis vi ikke kan bygge på indsatsen fra dem, der skal løse opgaverne, vores velfærdsprofessionelle, har vi ikke et velfungerende sundhedsvæsen.
Derfor bliver vi nødt til at gøre en øget indsats for at sikre det.
Derudover vil jeg sige, at noget af det, vi også kommer til at tage med, bliver et opgør med både den geografiske ulighed og med den brugerbetaling og privatisering, vi allerede ser i sundhedsvæsenet i dag, så vi sikrer, at vi fortsat har et offentligt finansieret sundhedsvæsen med lige og fri adgang, hvor det ikke er adgangen til sundhedsforsikring eller pengepungen, der afgør, hvilken behandling man kan få, men at der netop er tilstrækkelige ressourcer til, at der kan ske en sundhedsfaglig prioritering af, hvilke opgaver der skal løses.
Fra Enhedslistens side kommer vi ikke til at bakke op om forslaget, men tak for at rejse debatten, og vi ser frem til de forhandlinger, der er i forbindelse med sundhedsreformen.