runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2017-05-24:
Jeg laver først og fremmest politik for borgerne i dette land.
Det er kvaliteten af opgaverne i forhold til borgerne, der ligger mig på sinde.
Og jeg er nødt til bare lige at anholde en enkelt ting: Vi taler ikke om udlicitering, vi taler om konkurrenceudsættelse, fordi det netop er en uideologisk tilgang, vi har, hvor det både er det offentlige og det private, der kan byde ind med den bedste pris til glæde for borgerne.
Jeg har faktisk utrolig svært ved at se, hvordan man skulle kunne være imod det.
Hvis alle havde den bedste løsning til den bedste pris, så ville der nok ikke være så stor forskel på, hvad forskellige kommuner bruger på forskellige opgaver uden nødvendigvis at have en større kvalitet.
Det er jo ikke sådan, at bare fordi man propper flere penge ned i et bestemt område, så får man nødvendigvis en bedre kvalitet.
Det tror jeg også at vi er enige om.
Jeg ser bare, at Gribskov Kommune har konkurrenceudsat mere end halvdelen af de opgaver, der kan konkurrenceudsættes.
Andre kommuner kan også komme højere op.
Jesper Petersen (S), 2017-05-24:
Skriftlig begrundelse
Der henvises til L 160, 2007-08, vedrørende skattenedslag for seniorer.
Karsten Lauritzen (V), 2017-05-24:
Jeg vil godt give spørgeren det tilsagn, at jeg vil tage en kop kaffe og en drøftelse med beskæftigelsesministeren for at se på, om der er noget at gøre.
Det kan jeg ikke love her i dag – det vil givetvis kræve ressourcer og penge, der så skal findes – men jeg vil godt tage en konstruktiv drøftelse om det, at der er nogle, der sidder i klemme i den her ordning, som spørgeren spørger ind til.
Simon Emil Ammitzbøll (LA), 2017-05-24:
Det er min holdning, at det er borgerens oplevelser af service i kommunen, der er det væsentlige, og at det er borgerens skattebyrde i kommunen, der er det væsentlige.
Det er de væsentlige ting.
Det er det, der er hele udgangspunktet for regeringens politik.
Det er derfor, at vi har sagt, at der skal konkurrenceudsættes noget mere, sådan at der kan blive en reel konkurrence om tingene for at sørge for at levere en service på et ordentligt niveau for færrest mulige penge til gavn for borgerne, når de også er skatteydere.
Så det er jo simpelt hen sådan, at man jo så får testet, hvad prisen er i forhold til kvaliteten.
Det skal vi glæde os over.
Er det så klogt bare at hjemtage?
Ja, det kan være klogt nok nogle gange, hvis man har haft den der konkurrenceudsættelse, hvor man har fundet ud af, at kommunen kunne klare det bedre end de private.
Det kan selvfølgelig ske.
Men det skal jo ske, efter at man har testet markedet og dermed ved, at man har fået det til den bedst mulige pris.
Det er det, konkurrenceudsættelse kan, og det er derfor, at regeringen arbejder for at øge andelen af konkurrenceudsættelser ude i landets kommuner.
Jesper Petersen (S), 2017-05-24:
Er ministeren enig i, at 64-årige seniorer i arbejde, der dokumenterbart har arbejdet fuld tid i årene op til 2016 og dermed er berettiget til et skattenedslag på potentielt 100.000 kr., men som ikke vil få dette nedslag som følge af en upræcis måde at opgøre arbejdstimer på hos ATP, bør gives en fornyet mulighed for at rette ATP’s informationer og dermed få udbetalt den bonus, de er stillet i udsigt af den tidligere VK-regering?
Karsten Lauritzen (V), 2017-05-24:
Tak for spørgsmålet, som så er det sidste spørgsmål til mig i den her folketingssamling.
Der kommer forhåbentlig rigtig mange spørgsmål fra hr. Jesper Petersen i den kommende samling.
Det vil jeg se frem til, men nu til besvarelsen.
Seniornedslagsordningen, som spørgsmålet drejer sig om, var for en snæver persongruppe, nemlig fuldtidsbeskæftigede fra nogle konkrete årgange.
Og målretningen kom til udtryk, ved at der ved indførelsen tilbage i 2008 blev opstillet nogle ret skrappe betingelser for anvendelsen af ordningen.
Jeg tror, at de tidligere ministre – ligesom jeg – i mange tilfælde kunne sætte sig ind i den skuffelse, det må være at miste et seniornedslag, fordi man har tjent nogle få hundrede kroner for meget eller for lidt.
Det er fuldt forståeligt, at kravene kan opleves som rigide og uretfærdige, og det er efter min mening ikke et eksempel til efterlevelse.
Det er uheldigt og ærgerligt, at en ordning med så godt et formål på den måde ender med at skuffe nogle seniorer.
Der spørges så specifikt af hr. Jesper Petersen ind til opgørelsen af arbejdstid og kravet om fuldtidsbeskæftigelse.
Opgørelsen af beskæftigelseskravet foretages af ATP på baggrund af det ATP-bidrag, der er indberettet af arbejdsgiveren.
ATP sender oplysningerne til de relevante personer, som herefter har 3 måneder til at gøre indsigelse.
Så der er altså en mulighed for at få rettet eventuelle forkerte oplysninger, hvis man henvender sig til ATP inden for 3 måneder.
Nu hører ATP jo ikke under mit ressort, men jeg vil sige, at beskæftigelsesministeren – som jeg da har tæt kontakt til og dialog med, og som jeg betragter som en god kollega – og jeg begge har forstået, at ATP også ved en for sen indsigelse, dvs. efter 3 måneder, vil genoptage opgørelsen af en beskæftigelsesgrad, hvis der foreligger særligt undskyldelige omstændigheder eller myndighedsfejl.
Jeg ved ikke, i hvilke tilfælde spørgeren mener at ATP, som det er formuleret i spørgsmålet, skulle have en upræcis måde at opgøre arbejdstimer på, men det må dreje sig om tilfælde, hvor den pågældende ikke har været opmærksom på den 3-månedersfrist, der gælder, og hvor ATP's opgørelse ikke kan beregnes som en myndighedsfejl.
Jesper Petersen (S), 2017-05-24:
Tak for det.
Jeg tror godt, jeg kan love skatteministeren, at vi får rigelig lejlighed til også at have nogle ret kraftige politiske diskussioner i næste samling.
Her er det dog mit håb at vi i mindelighed kan vise, at folkestyret også kan tage lidt hensyn i nogle enkeltsager, der er opstået på baggrund af en specifik lovgivning med nogle specifikke krav, men hvor der er mulighed for at være lidt mindre firkantet og i stedet imødekomme nogle borgere.
Konkret er der sket det, at jeg har fået en henvendelse fra en borger, som har haft fuldtidsarbejde siden 1995, og som er en del af de årgange, som er omfattet af den her nedslagsordning.
Den her borger har på alle måder gjort, hvad vedkommende skulle, for at kunne være en del af den, altså med undtagelse af, at da der foreligger en opgørelse over de timer, der er blevet arbejdet, så er den upræcis, fordi man arbejder efter nogle ugenormer og 14-dagesnormer og der er en svingende arbejdstid.
Bundlinjen er altså, at der dokumenterbart er arbejdet på fuld tid efter de krav, der er, men på grund af nogle specifikke normer hos ATP om, hvor mange timer man godtgør for forskellige perioder, har man ikke fået et retvisende billede af, at den her borger altså har arbejdet fuld tid.
Det er egentlig det, jeg gerne vil nå frem til, altså at når man så ikke er opmærksom på det og ikke har fået det rettet inden for den 3-månedersfrist, om det så ikke var noget, hvor man måske – altså, det er jo en ordning, der er udløbet nu – kunne se på, at man har resten af året til det f.eks., eller at der er en anden måde at imødekomme folk på, som simpelt hen bare er kommet en uge for sent i forhold til at få rettet det og af den grund så mister 100.000 kr., som de var stillet i udsigt.
Flemming Møller Mortensen (S), 2017-05-29:
Jeg læser en vedtagelsestekst op, som Socialdemokratiet, Enhedslisten, Alternativet og Socialistisk Folkeparti står bag:
Forslag til vedtagelse
»Thalidomidskandalen er den værste lægemiddelkatastrofe i moderne tid.
10.000 børn anslås på verdensplan at være blevet født med alvorlige fosterskader i perioden 1957-1963, fordi deres mødre under graviditeten indtog piller med thalidomid.
I Danmark kender man til seks nulevende thalidomidskadede.
Lovgivningen om godkendelse af lægemidler var anderledes omkring 1960 end i dag.
Men det moralske ansvar for rettidigt at informere, når et lægemiddel eksempelvis forårsager misdannelser hos børn, gælder dengang som i dag.
Folketinget finder derfor, at den danske stat bør anerkende sit medansvar for de skader, som de nulevende danske thalidomidskadede har måttet leve med fra fødslen, fordi den ikke rettidigt informerede befolkningen om thalidomids skadevirkninger.
Folketinget mener ligeledes, at de nulevende danske thalidomidskadede bør tilkendes en kompensation for myndighedernes manglende indgriben.
Såvel anerkendelse som kompensation skal gives inden årsskiftet 2017/2018.«
Flemming Møller Mortensen (S), 2017-05-29:
Jeg kunne jo sige tak for ordførertalen, men det gør jeg rent faktisk ikke, for jeg havde meget gerne set, at Dansk Folkeparti havde bakket de seks personer, som i den grad har været mærket af den her skandale hele deres liv, op i denne sag om en anerkendelse.
Ordføreren siger, at det er svært så mange år efter, og havde ordføreren haft en stor pose penge, ville ordføreren gerne gøre det.
Jeg må blot sige, at det kan jeg som Socialdemokratiets sundhedsordfører naturligvis ikke bruge til noget.
Det kan de seks thalidomidskadede heller ikke.
De var årsagen til, at vi netop fik den erstatningsordning, som ordføreren her nævner.
De fik bare ikke selv noget ud af den.
Det her var en fortielse, og det, ordføreren siger, er da rigtigt, nemlig at Sundhedsstyrelsen ikke kan redegøre for, hvorfor man fortiede det på det tidspunkt.
Gør det indtryk på Dansk Folkepartis ordfører, at Sverige og Tyskland har handlet politisk anderledes, end Dansk Folkeparti ønsker at gøre?
Ordføreren siger, at det er mange år siden, men det kommer an på, hvem der kigger på det.
Jeg er selv født i lige nøjagtig det spænd, hvor det her gik galt.
Jeg er i den situation, at jeg ikke synes, at det er så mange år siden.
Både Dansk Folkepartis ordfører og ministeren siger, at det er det her med, om man kan bevise, at der er nogle, der handlet ansvarspådragende.
Jeg synes, det er en udfordring, når Sundhedsstyrelsen ikke i højere grad kan sige, hvorfor de gjorde, som de gjorde.
Mener Dansk Folkeparti, at det her er mange år siden?
Og mener Dansk Folkeparti reelt, at det her er en situation, hvor det skal kunne bevises, at man har handlet ansvarspådragende?
Liselott Blixt (DF), 2017-05-29:
Det gør da helt sikkert indtryk, at der er lande, der reagerer anderledes end Danmark.
Det er jo ikke alt, vi kan sammenligne.
Så var der måske andre ting, som jeg ville have trukket frem.
Men det gør da indtryk på mig, at der er folk, der har levet med det.
Det gør indtryk på mig, at der er mennesker, der får psykofarmaka og bliver syge af det, og der er også de piger, der får bivirkninger af en vaccine.
Så jo, det gør indtryk på mig, når der er folk, der får bivirkninger.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2017-05-29:
Det er jo fuldstændig rigtigt, at der ikke er nogen nuværende ministre, som kan gøres ansvarlig for det, der skete for over 50 år siden.
Er det ikke et bevis?
Liselott Blixt (DF), 2017-05-29:
Jeg siger det, som vi har tilsluttet os i vedtagelsesteksten.
Jeg kan slet ikke se, at der er en minister, som i dag har det.
Det er det, jeg forholder mig til.
Jeg kan godt se, at der har været noget galt.
Og det er mange år siden, når vi taler om, at det er over 50 år siden.
Det var, før jeg blev født.
Liselott Blixt (DF), 2017-05-29:
Jamen jeg bliver da nødt til at sige tak og så svare på nogle af de ting, der har været vendt heroppefra.
Jeg er rigtig glad for, at man vil se på det.
Jeg er også rigtig glad for, at vi har taget andre persongrupper med ind i det.
Jeg er enig med den socialdemokratiske ordfører i, at vi, når vi kan se, at der er en skævvridning, burde have en Sundhedsstyrelse, der gik ind og så på, hvordan vi kunne gøre det her anderledes og bedre – om ikke andet så komme med forslag til politikerne om, hvad man kunne løfte i sundhedsvæsenet.
Der er også nogle, der har omtalt, at vi ikke skal tage specielle persongrupper frem, og at det er dem, der råber højest.
Det er jeg fuldstændig enig i, og det er måske derfor, jeg har taget en bestemt persongruppe, som ikke råber så højt.
Alligevel går vi ud flere gange og laver kræftpakker og tager kræft mere alvorligt end mange andre sygdomme.
Kræft er en forfærdelig sygdom, men vi glemmer en gang imellem mange mennesker med de andre sygdomme, som også kæmper, og som kan have lige så vanskeligt ved at komme igennem.
Så det er, som om man godt må lave kræftpakker, men ikke må lave psoriasispakker.
Det er så en af grundene til, at vi engang imellem må tage et trin ad gangen. Jeg er glad for, at vi nu er blevet enige om at kigge på alle, der også har vanskeligt ved selv at lave deres fodterapi.
Det kan være andre persongrupper, som har smerter.
Når vi taler om gigt, er slidgigt jo heller ikke med.
Så der er utrolig mange patientgrupper, man bør kigge på.
Men jeg er rigtig glad for, at vi kan være fælles om det, og jeg ser frem til at høre fra ministeren, når vi får svaret fra Sundhedsstyrelsen.
Mange tak.
Ellen Trane Nørby (V), 2017-05-29:
Tak til ordføreren for Dansk Folkeparti for at rejse debatten, og tak for alle indlæggene i debatten, som egentlig understreger, at det her er en sag, vi er enige om der skal kigges nærmere på.
Jeg vil umiddelbart herefter bede Sundhedsstyrelsen om at kigge mere systematisk på den faglige viden, der er, og også prøve at kigge på, hvor mange vi taler om, når vi taler om en afgrænsning, og hvilken økonomi der vil være forbundet med det forslag, der jo i høj grad bærer forespørgselsdebatten, altså hvis den gruppe af patienter med psoriasisgigt skal være omfattet af ordningen med tilskud til fodterapi.
Det skal ske, så vi også har et mere oplyst grundlag at træffe beslutninger på politisk set på det her område.
Det vil jo altid være sådan, at det her må bero på en faglig vurdering.
Der deler jeg sådan set den radikale ordførers holdning, i forhold til at det jo er vigtigt, at vi også i den fælles vedtagelse holder fast på og peger på, at der kan være andre grupper, som har tilsvarende funktionsnedsættelser.
Det er jo netop, fordi det er fagligheden, der er bærende, og at det ikke er et spørgsmål om, om det er den ene eller den anden gruppe.
Det tror jeg sådan set er vigtigt også bliver understreget i den her sammenhæng, når Sundhedsstyrelsen laver gennemgangen.
Lotte Rod (RV), 2017-05-29:
Men i stedet for at tage et skridt ad gangen, som Dansk Folkepartis ordfører siger, kunne vi jo tage det store skridt og netop få et egentligt prioriteringsinstitut, som sørger for, at vi gør det, der giver mest mening, og jo ikke bare tilgodeser dem, der råber højest.
Så det ville da være dejligt, hvis vi kunne samarbejde om det.
Liselott Blixt (DF), 2017-05-29:
Nu kommer vi ud i en helt anden diskussion om et prioriteringsinstitut.
Det har vi jo diskuteret meget, når vi har talt om medicin, for så er der faktisk noget, man skal fravælge.
I Dansk Folkeparti vil vi gerne tilvælge nogle opgaver i den takt, de har råd til det i sundhedsvæsenet.
Et prioriteringsinstitut er jo mange gange for at fravælge nogle af de dyre medicinudgifter.
Det er det, man har talt om, dengang vi så på det.
Vi var i Norge og se på deres prioriteringsinstitut.
De var faktisk ikke ret meget længere, end vi var.
De havde bare et institut, som vi ikke havde.
Lotte Rod (RV), 2017-05-29:
Jamen vi behøver ikke at skændes om ordet, men tanken er jo netop, at det ikke er op til politikere og de organisationer, som nu råber højest, men at der er faglighed, som kan være med til at sige, at her er en gruppe, som vi ikke har behandlet godt nok – eller at det ville være klogere at gøre det på den her måde end på den her måde.
Det ville da være dejligt, hvis Radikale Venstre og Dansk Folkeparti kunne arbejde sammen om det.
Liselott Blixt (DF), 2017-05-29:
Jeg er helt sikker på, at vi kan finde nogle områder, vi kan arbejde sammen på.
Men hvad angår lige præcis prioriteringsinstituttet, er jeg bange for, at der så skal udstikkes nogle helt andre rammer.
Jeg ville være bange for, at de alligevel glemmer nogle af de her borgergrupper, patientgrupper, som jeg er talsmand for, og som vi alle sammen er talsmænd for.
Det er en af grundene til, at jeg sidder herinde i Folketinget, nemlig for at råbe op på vegne af de mennesker, som ikke bliver hørt i dagligdagen.
Flemming Møller Mortensen (S), 2017-05-29:
Mange tak, formand.
Det er set med socialdemokratiske øjne en meget alvorlig sag, vi her skal diskutere.
Vi har fra socialdemokratisk side taget initiativ til den her forespørgsel, fordi vi gerne vil undersøge, om der er en mulighed for at få regeringen til at tage nogle skridt i forhold til at anerkende den danske stats medansvar for thalidomidskandalen, som den nu fandt sted i Danmark, og eventuelt give en kompensation til de nulevende danske thalidomidskadede, netop med baggrund i det, der fandt sted for 50 år siden.
Det her er en af verdens største lægemiddelskandaler, den største i moderne tid.
Det var et lægemiddel, som blev opfundet af et lægemiddelfirma i Vesttyskland, som hed Chemie Grünenthal, og som spredtes til andre lande og blev solgt under forskellige navne.
I Danmark blev thalidomid solgt under to forskellige navne, og i Danmark som i andre lande, hvor der blev solgt thalidomid, var myndighedernes ageren ikke noget, som vi kan være stolte af i dag.
Der anslås, at omkring 10.000 børn blev født med fosterskader i perioden fra 1957 til 1963 på verdensplan.
Ud fra det antal piller, der blev solgt i Danmark, er det blevet anslået, at der må være født omkring 20 thalidomidskadede børn her i Danmark.
Mange af disse børn er formentlig døde som ganske små på grund af omfanget af deres skader.
I dag er der seks nulevende thalidomidskadede.
Det er dem, den her forespørgsel i dag handler om.
Skal den danske stat anerkende, at den har et medansvar for den del af thalidomidskaden og katastroferne, som udspillede sig på dansk jord?
Og skal man give en kompensation for de mange år, som de seks nulevende danske thalidomidskadede, hvoraf flere er til stede i Folketingssalen i dag, har levet med skader, altså siden de som små blev født med de her skader.
Det er forespørgslens ramme, og jeg ser frem til debatten og dialogen her i dag.
Liselott Blixt (DF), 2017-05-29:
Det er ikke bevis nok – ikke i forhold til de sager, vi har set, hvor man laver advokatundersøgelser.
Hvis det var bevis nok, undrer jeg mig over, hvorfor den tidligere regering, hvor der sad en sundhedsminister fra Socialistisk Folkeparti – og der har også siddet en sundhedsminister fra Socialdemokratiet – ikke gjorde det dengang.
Hvorfor skal man gøre det som oppositionsparti?
Det undrer jeg mig over – altså hvorfor man ikke gjorde det dengang.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2017-05-29:
Nu vil der jo altid være oppositionspartier, som også skal lave noget, selv om de er i opposition.
Og alle ved, at det er rigtigt, at det her middel var årsagen til de skader, som vi har set efterfølgende.
Giver det så ikke mening alligevel at genoverveje muligheden for erstatning til de mennesker?
May-Britt Kattrup (LA), 2017-05-29:
Det kunne man sagtens forestille sig, men det må ordføreren spørge den daværende sundhedsminister, Sophie Løhde, om.
Pernille Schnoor (ALT), 2017-05-29:
I 1970 startede jeg i børnehave i Aarhus, og jeg husker specielt en dreng, der gik i min børnehave.
Jeg kan ikke huske, hvad han hed, men jeg husker ham, fordi han var meget dygtigere end alle os andre, og han var altid glad.
Han kunne f.eks. spise med sine fødder – jeg bliver sådan helt berørt over det – og han kunne tegne med sine fødder, fordi han ikke havde nogen hænder og ikke nogen arme, og han var også i fjernsynet hele tiden.
Som sagt var han altid glad, og han var altid aktiv, og han kunne ligesom gå med numsen, hvis man kan sige det sådan.
Det var helt utroligt, hvad han faktisk kunne, og hvad han havde opnået ud fra den situation, han var i.
Det undrer mig i dag, at det var i 1970, og det var i børnehaven.
Så det vil sige, at han da maksimum har været 5 år.
Jeg tror, han var på alder med mig, og jeg startede, da jeg var 3 år, og jeg er fra 1967.
Så han har cirka været født i 1965, og det vil sige lang tid efter, at man havde fundet ud af, at det her kvalmemiddel var så farligt, som det var.
Man kan godt diskutere frem og tilbage og mundhugges om det ene og det andet, og om man kan finde det bevis eller det bevis, og hvad der gælder som bevis, og man kan også diskutere, om man kan bebrejde den danske stat for hele forløbet.
Men jeg synes ikke, at man kan diskutere, at det er uacceptabelt, at myndigheder, når de tilbagetrækker et middel, der er så almindeligt som noget kvalmestillende, så vælger at gøre det i tavshed og lader kvinder, der er gravide, have det stående i deres skab på badeværelset og tage det årevis, når de og fagpersoner har vidst, hvor farligt og skadeligt det var.
Det synes jeg uden diskussion er totalt og aldeles uacceptabelt.
Derfor mener jeg, at det handler om de personer, som er så få personer, vi taler om – vi taler om en meget lille gruppe, heldigvis, kan man sige – og det handler om tillid til hele vores system, til hele vores sundhedssystem, når man opdager sådan nogle ting.
Jeg ved godt, at vi er nået meget længere i dag på baggrund af sådan nogle ulykkelige oplevelser som dem her, men vi er da alle sammen nødt til at have tillid til det system.
For ellers er det jo en katastrofe for vores samfund, altså hvis vi f.eks. begynder ikke at have tillid til Sundhedsstyrelsen.
Så handler det om retfærdighed.
Det handler om, at der er nogle mennesker, der lider og har lidt under andre menneskers dumhed og fejlvurderinger, og det mener jeg kræver en undskyldning og en kompensation, og det er sådan set ligegyldigt, om der er andre, der har andre lidelser, eller andre, der har været udsat for andre ting.
Der kan ikke være nogen diskussion om, at vi skal give en undskyldning til den her gruppe og til deres forældre.
Lotte Rod (RV), 2017-05-29:
Tak for det.
Jeg vil gerne starte med at sige til de seks af jer, der er tilbage, at det er så uretfærdigt og forkert, at I er blevet født med svære fosterskader på grund af thalidomid, og tak fordi I er her, og I er her igen, og tak for det store arbejde og den ihærdighed, I har lagt i det her.
Ja, jeg har det sådan, at jeg slet ikke kan forstå, at det overhovedet kunne ske, og når man kigger på det i dag, er det jo ikke til at holde ud, og derfor er det heldigvis også sådan, at det ville være utænkeligt i dag.
For det ville jo være lettest at støtte Socialdemokratiets, fordi jeg gerne vil hjælpe, men helt ærligt bryder jeg mig faktisk ikke om, at der er nogle partier, som trækker den her sag ind i Folketingssalen.
For der er jo ikke en eneste politiker til stede i salen i dag, som ikke anerkender jer og de fejl, der er blevet begået, og det ændrer en ny tekst jo ikke noget ved.
For mig er det vigtigt, at der ikke er nogen, der går herfra i dag og tænker, at man er blevet stemt ned.
For hvis det er det, der kommer ud af det, har dagens debat jo egentlig bare gjort det værre.
Så jeg håber, at vi alle sammen kan tænke efter med os selv, om det er det rigtige at tage sådan en sag her ind i Folketingssalen.
Flemming Møller Mortensen (S), 2017-05-29:
Det må jeg sige til fru Lotte Rod: Her er der noget, jeg i hvert fald ikke forstår.
Det er forkert, og det er uretfærdigt.
Kan fru Lotte Rod sige mig, hvad fru Lotte Rod mener der måtte have resulteret i en politisk anerkendelse og kompensation i Sverige, i Tyskland og i England, hvis ikke det havde været, fordi sagen var blevet taget op og bragt på et politisk bord?
Jeg kan føle mig helt pikeret over, at De Radikales ordfører forsøger at udstille det, at vi har fremsat den her forespørgsel i dag, som noget, der næsten skulle være uetisk.
Hvordan tror fru Lotte Rod den var kommet på de svenske politikeres bord, hvis ikke det var, fordi der var nogle politikere, der havde kastet sig ind i sagen?
Lotte Rod (RV), 2017-05-29:
Jeg ved ikke, hvordan det er foregået i andre lande.
Jeg giver bare udtryk for det, der er min og Radikale Venstres holdning.
Jeg deler opfattelsen af, at det, der er sket, er forkert, og at det er uretfærdigt, og jeg vil gerne have, at det, der står tilbage efter den her debat, er, at det er vi et enigt Folketing der mener, og at det ikke bliver ændret af, om man vedtager en ny tekst eller ej.