runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birgitte Bergman (KF), 2024-12-12:
Det er en meget talende kulturminister, vi har.
Det er godt, at det snart er juleferie, tænker jeg.
Nej, jeg har egentlig bare en kommentar.
Jeg tænker, at vi står med en kulturminister, der så godt kan lide at virke handlekraftig og være handlekraftig.
Nu er det jo jul, og man kunne sende et julekort med referatet af den her debat i salen til Kunstakademiet.
Så kunne man jo sådan ligesom sige »med venlig hilsen fra Folketinget«.
Det handler ærlig talt ikke om at gå ind og blande sig i et forlig eller ej.
Det kan vi ikke på nogen måder, men for at sige det på godt dansk er der jo noget lidt bundråddent i den måde, det hele er foregået på, og i forhold til det her med, at man så bare tildeler midler til, anerkender og legitimerer noget, som vi faktisk alle sammen er enige om er forkert.
Der synes jeg da godt, at man kan sende et venligt julekort.
Jakob Engel-Schmidt (M), 2024-12-12:
Det kan være, at hr. Mikkel Bjørn og jeg også kommer på julekort.
Vi har jo ud over en jovial tone faktisk mange hyggelige seancer bag os i Kulturministeriet.
Kunstakademiet er jo der, hvor fru Katrine Dirckinck-Holmfeld virkede, indtil hun blev opsagt, og efterfølgende blev rektoren fyret af den daværende kulturminister for elendig håndtering af den her sag, så vidt jeg er orienteret.
Det er jo Statens Kunstfond, der efterfølgende har bevilget de 35.000 kr., vi har talt en del om, til det kunstværk, som fru Katrine Dirckinck-Holmfeld efterfølgende udstillede, og som indbefattede nogle collager og nogle billeder, men der var altså ikke den her efter hendes eget udsagn rematerialiserede buste.
Om det så var kunst af høj kvalitet, er jo svært at vurdere.
Jeg har personligt ikke set det.
Jeg håber, at fru Birgitte Bergman, som jeg kender som en utrolig fornuftig og i øvrigt også meget veltalende parlamentariker, er enig i, at det ville være svært for en til hver en tid siddende kulturminister at bryde armslængdeprincippet til Statens Kunstfond.
Mikkel Bjørn (DF), 2024-12-12:
Det har været en underlig debat her i dag.
Jeg havde egentlig forventet, at kulturministeren ville gå op på talerstolen og slå fast, hvad der for mig og, tror jeg, for de fleste danske skatteydere er helt åbenlyst: at danske skattekroner ikke må gå til at finansiere ulovlige handlinger.
Det er helt åbenlyst for mig, at det selvfølgelig er sådan, det bør være, og jeg synes ikke, der sker noget brud på nogen højhellige principper ved, at kulturministeren nu, hvor det er sket, henvender sig til de kulturinstitutioner, som har været med til at legitimere og belønne ulovlige handlinger, og siger: Det kan vi ikke som stat stå inde for; lad være med at gøre det i fremtiden.
Jeg kan så forstå, at kulturministeren mener, det ville være helt utidigt og ufint at blande sig i sådan nogle vigtige, kunstneriske, fisefornemme folks vurderinger af, hvad danske skattekroner skal gå til.
Det synes jeg ikke; det synes Dansk Folkeparti ikke.
Mest mærkeligt synes jeg det var at høre SF's ordfører – nu er hun så gået – sige, at hun ikke ønsker at være »moralens vogtere« i forhold til den her slags ting.
Altså, der er tale om ulovlige handlinger.
Der er tale om hærværk og tyveri mod offentlig, statslig ejendom og efterfølgende belønning af det tyveri og det hærværk med danske skattekroner.
Det ærgrer mig, at Moderaternes minister ikke har samme vurdering.
Tak for ordet, og tak for debatten.
Søren Espersen (DD), 2024-12-12:
Er det korrekt forstået?
Henrik Rejnholt Andersen (M), 2024-12-12:
Nej, det mener jeg ikke ministeren skal, for det mener jeg ikke ministeren kan i forhold til det, der har været diskuteret så mange gange tidligere i dag, med armslængden.
Ministeriet udstikker nogle retningslinjer og giver nogle støttekroner til Statens Kunstfond eller Kunstakademiet, og der er det ikke ministerens ansvar at gå ind at sige: I skal tage den her til retten.
Det er en selvstændig institution, som vælger at sige: Vi laver et forlig med den her person.
At anklagemyndigheden så vælger at henlægge sagen, er jeg ikke enig med dem i at de skulle have gjort.
Kim Valentin (V), 2024-12-12:
Jeg hører svaret, som at ordføreren siger: Nej, det har jeg ikke, for det har ingen herinde, og det har vi kun sammen, ved at vi laver lovgivning.
Det er jeg jo enig i, men det var ikke det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte om det, fordi der netop blev den der forvirring om, hvem ordføreren er i den her sammenhæng.
Som formand for Retsudvalget er man ikke nødvendigvis udstyret med viden om, hvordan retssystemet fungerer.
Steffen Larsen (LA), 2024-12-12:
Det er sandt.
Folketinget kan selv beslutte, hvem der skal være formand for Folketingets Retsudvalg, og man kunne jo have valgt en person, der ikke havde noget kendskab til, hvordan retssystemet fungerer.
Jeg vil dog nu mene, at mit kendskab til retsvæsenet er på et relativt højt niveau i forhold til lægmand, så lad mig da komme med den fortrøstning over for hr. Kim Valentin.
Mogens Jensen (S), 2024-12-12:
Tak til ordføreren for talen.
Kunstneren Jens Haaning lavede med Kunsten i Aalborg en aftale om et værk, der hed »Take the Money and Run«.
Idéen var, at 500.000 kr. i kontanter skulle ind i et maleri, og så skulle det bag glas i en ramme og hænges op som et kunstværk.
Men da museet får værket, er de 500.000 kr. forsvundet, og kunstneren siger: Det er jo værket.
Så går Det Obelske Familiefond ind, og der laves et forlig, fordi de tilvejebringer de her penge, der gør, at museet så får værket og Jens Haaning beholder pengene.
Er det kunst, og vil du anklage Det Obelske Familiefond for at understøtte kriminalitet?
Steffen Larsen (LA), 2024-12-12:
Han blev jo dømt til at betale pengene tilbage.
Pengene kom tilbage, så ja, Det Obelske Familiefond har jo reelt set hjulpet kunstneren med – kan man sige – sin gerning.
Man kan så sige, at nu er der jo ikke noget offer længere, da pengene er blevet tilbagebetalt.
Det er jo sådan et led i det her, altså hvor offeret står henne i sagen.
Jeg er overbevist om, at siden vi nu har en dom, er det også sådan, at tingene er blevet afgjort den vej rundt.
Men derfor mener jeg stadig, at Det Obelske Familiefond jo må gøre med sine penge, som de vil.
Den private ejendomsret støtter jeg også for fonde, så der er ikke så meget dér.
I forhold til det, der foregik i Aalborg, er min beskrivelse af kunst nok noget snævrere end mange andres på nogle områder, selv om jeg musikalsk bevæger mig meget bredt ud.
Jeg vil dog sige, at Statens Kunstfond jo ikke må gøre, som den vil.
Der er faktisk vedtaget regler for den.
Så nej, der er klare grænser for, hvad Statens Kunstfond må gøre.
Det Obelske Familiefond har jo vide rammer for, hvad den må gøre, for det er jo sådan set dens egne vedtægter, den selv skal finde ud af hvordan den vil operere med.
Henrik Rejnholt Andersen (M), 2024-12-12:
Tak for ordet, formand.
Jeg vil sige tak til Dansk Folkeparti for at stille den her forespørgsel.
I Moderaterne elsker vi kunst og kultur, og vi mener, at kulturen skal spille en langt større rolle i vores samfund.
For kulturen kan samle os og give os viden om fortiden, ligesom kulturen kan appellere til vores følelser, når vi bliver rørt og begejstrede, men også når vi bliver triste eller provokerede.
I bustesagen er der ingen tvivl om, at mange er blevet provokeret og forarget.
Det kan jeg sådan set godt forstå, for sagen har efterhånden fyldt en hel del i medierne igennem en del år.
I forhold til Moderaternes holdning spørger forslagsstillerne, hvad regeringen mener om ødelæggelse af kunst og kultur.
I Moderaterne mener vi ikke, at man skal ødelægge noget som helst af andres ejendom – hverken ens nabos ejendom eller statens ejendom.
Og som ministeren allerede har givet udtryk for, tager vi stor afstand fra både hærværk og ødelæggelse.
Men som forslagsstillerne også godt ved, skal sager om hærværk håndteres af det uafhængige retsvæsen.
Det er bustesagen også blevet, efter at sagen er blevet politianmeldt for tyveri og hærværk.
Personligt kan jeg godt undre mig over, at busteaktionen ikke endte for en domstol, men det er jo ikke mit lod som politiker at skulle betvivle anklagemyndighedens faglige vurdering.
Forslagsstillerne spørger også til, hvordan det kan forsvares at give statslig støtte fra Kunstfonden.
I Moderaterne mener vi, at staten skal støtte, men ikke definere kunsten og kulturen.
Derfor er dele af kunststøtten også lagt i hænderne på uafhængige institutioner som f.eks. Statens Kunstfond, som så skal vurdere, hvilken kunst der skal have støtte, og sådan mener vi fortsat det skal være.
Politikere og borgere har naturligvis stadig væk ret til at udtrykke deres meninger om kunst og kultur, både når den begejstrer, og når den provokerer.
Men jeg forstår ikke formålet med, at vi som politikere skal stå her i dag og forsvare en beslutning, som Statens Kunstfond eller Akademiraadet har taget.
Som kulturministeren allerede har sagt, blander hverken ministeren eller ministeriet sig i kunstfaglige vurderinger.
Som jeg indledte med at sige, kan jeg sagtens forstå, at forslagsstillerne er blevet provokeret af bustesagen og den såkaldte kunstneriske happening.
Personligt synes jeg da også, at det virker en smule mærkværdigt, at Kunstakademiet har haft en medarbejder til at uddanne og undervise unge mennesker i kunst og samtidig udøve hærværk på selv samme kunst, som hun er ansat til at beskytte og udvikle på.
Men igen må vi lade Kunstakademiet om at styre deres egen butik, og jeg kan også godt forstå, at medarbejderen er fortid på akademiet.
Til sidst vil jeg sige, at Moderaterne selvfølgelig bakker op om den vedtagelsestekst, som er blevet udarbejdet fra regeringens side og læst op af hr. Mogens Jensen.
Tak for ordet.
Mikkel Bjørn (DF), 2024-12-12:
Ordføreren siger, at vi ikke skal blande os i anklagerens faglige vurdering.
Jamen prøv at høre: Der er ingen, der blander sig i anklagerens faglige vurdering, og der er ingen, der indstiller til, at vi blander os i anklagerens faglige vurdering.
Det, vi indstiller til, er, at ministeren blander sig i, at statslige institutioner, i det her tilfælde Kunstakademiet, legitimerer ulovlige handlinger som kunst, der dermed betyder, at anklageren er nødt til at droppe sagen, og at Statens Kunstfond efterfølgende støtter den ulovlige handling med 35.000 danske skattekroner.
Det er det, den her sag handler om.
Det vil jeg bare lige fortælle ordføreren, hvis ikke det sådan var gået op for ordføreren i løbet af debatten her.
Henrik Rejnholt Andersen (M), 2024-12-12:
At der bliver indgået et forlig i den her sag, forstår jeg ikke, for jeg mener, den skulle have været gået hele vejen til domstolene, og at den skulle have være afgjort dér.
At man så efterfølgende vælger at give støtte til selv samme person som kunst, forstår jeg heller ikke, for for mig er det ikke kunst; det er hærværk.
Så i min verden skulle der ikke have været givet støtte til det her, og det skulle have været ordnet i en retssag.
Mikkel Bjørn (DF), 2024-12-12:
Det er jeg da glad for, men hvis ordføreren mener det, mener ordføreren så ikke også, at kulturministeren som statens repræsentant bør henvende sig til de statslige institutioner, som har svigtet deres ansvar her, og som med danske skattekroner har legitimeret ulovlige handlinger, og sige til dem, at det kan vi som stat selvfølgelig ikke acceptere?
Jeg vil bare sige tak til hr. Søren Espersen for, synes jeg, en glimrende tale, der virkelig understreger, at det her med ødelæggelse af dansk kulturarv og dansk kunst ikke er for sjov.
Det er meget, meget alvorligt.
Og jeg vil derfor høre ordføreren, om han også deler min og Dansk Folkepartis forundring over den letsindighed, hvormed kulturministeren forholder sig til den her sag: Det er armslængdeprincippet, og det vil vi ikke blande os i
Bør en kulturminister, der er sig sit ansvar voksent, ikke kontakte de her institutioner med en klar besked om, at statslig støtte, offentlig belønning med danske skattekroner, til ødelæggelse af dansk kunst og kulturarv selvfølgelig ikke er noget, vi bakker op om eller kan stå inde for?
Søren Espersen (DD), 2024-12-12:
Der er flere begivenheder, som springer mig i øjnene, når jeg erfarer, hvordan kunst- og kulturskatte nu er blevet målet for hærværksmænd, som kalder sig selv kunstnere.
Lad mig her nævne tre af de mest markante.
I år 2001 sprænges to gigantiske buddhastatuer i Afghanistan i luften af islamister.
I år 1933 brændes 25.000 bøger i Tyskland af nazistiske horder.
2001-ødelæggelsen er utvivlsomt det mest spektakulære enkeltangreb på historisk og kulturel arv i verden.
Det var Talebans leder, mullah Mohammed Omar, som udsendte et dekret, hvorefter alle ikkeislamiske statuer og kunstværker skulle destrueres.
Mest iøjnefaldende er altså de to buddhaer.
Mændene gik straks i gang med opgaven, som blev udført med stor entusiasme og senere rost til skyerne af mullah Omar.
Man benyttede sig af raketter og dynamit, og efter 3 uger kunne man stolt udsende en pressemeddelelse til alverden, idet man stolt kunne offentliggøre det, som blev kaldt den store sejr.
I april-maj 1933 havde nazisterne sikret sig fuld kontrol med Tyskland, hvorefter minister Joseph Goebbels med ildhu kastede sig over projektet at eliminere suspekt og uønsket kunst – jødisk kunst, selvfølgelig, med Sigmund Freud og Franz Kafka, men også det, som benævntes anden suspekt kunst.
Det kunne eksempelvis være Hemingway, Jack London og Helen Keller.
Hitlerjugend var helt med fremme med imponerende fakkeltog, musik og sang, alt imens ilden fortærede den suspekte kunst.
Aktionen medførte andre lignende episoder rundtom i England.
I alle tre nævnte eksempler bliver kunst og kultur trådt under fode af selvtægtsmænd og -kvinder, som samtidig frækt hævder selv at bedrive kunst.
I min optik går der således en slags linje fra mullah Omar og Joseph Goebbels og frem til de selvbestaltede kunstnere i dag, som mener sig berettiget til at destruere kunst og kultur, hvis den i deres øjne er suspekt eller uønsket.
Lars Aagaard (M), 2024-12-12:
Tak for det.
Det opfatter jeg jo mest af alt som en kommentar.
Jeg vil dog bare igen understrege, at udgangspunktet skal være en fremtidstro og dermed, at vi alle sammen også fastholder at have et åbent sind over for, at mennesker kan opfinde noget, som virker bedre end det, vi har i dag.
Det må vi aldrig tage ud af ligningen, for hvis vi gør det, er der ikke en kinamands chance for, at vi kan indfri de fælles klimaambitioner, vi har for fremtiden.
Mikkel Bjørn (DF), 2024-12-12:
Dansk Folkeparti har indkaldt til forespørgselsdebat, fordi vi står over for en sag, der på en gang er absurd, skandaløs og dybt afslørende.
Det handler om den famøse buste af Frederik V.
Det var en handling, der startede som hærværk og endte som kunst, men kun fordi Akademiraadet og Statens Kunstfond lod det ske.
Katrine Dirckinck-Holmfeld tog uden tilladelse en buste fra Kunstakademiets festsal og smed den i havnen og efterlod den beskadiget og uigenkaldeligt ødelagt.
Hvad var hendes undskyldning?
Jo, hun kaldte det en kunstnerisk happening, der angiveligt skulle sætte fokus på Danmarks kolonihistorie.
Men lad os være helt klare: Busten var ikke hendes, den var en del af vores fælles kulturarv og statens ejendom.
Hendes handling var ikke kunst, den var tyveri og hærværk.
Den var et angreb på en genstand, der repræsenterer vores historie.
Først fordømte Akademiraadet handlingen som det, den var, nemlig hærværk.
Politiet rejste tiltale for groft hærværk, men så skete der noget besynderligt.
Via fortrolige aftaler og et forlig lykkedes det Katrine Dirckinck-Holmfelds advokat at overbevise Akademiraadet om, at handlingen faktisk var kunst.
Som om det ikke var nok, blev Katrine Dirckinck-Holmfeld efterfølgende tildelt 35.000 kr. af Statens Kunstfond til at udstille den buste, hun selv havde ødelagt.
Ja, skattekroner gik direkte til at fremme en handling, der er et direkte angreb på vores fælles kulturarv, og ironien topper.
Der er ikke ord for absurditeten i den her sag.
Hvordan kan vi acceptere, at vores kulturinstitutioner på den her måde underminerer deres ansvar?
Hvorfor skal danske skatteydere finansiere destruktion af den kulturarv, de selv har været med til at finansiere?
Er det virkelig her, vi er kommet til som samfund – altså til, at man kan ødelægge noget, der tilhører os alle, og bagefter blive belønnet med en check, som vi alle sammen har finansieret?
Det er ikke blot en farce, det er et svigt – et svigt af vores kulturarv, et svigt af borgernes tillid og et svigt af det ansvar, vi forventer at vores kulturinstitutioner lever op til.
Så skal jeg læse en vedtagelsestekst op på vegne af Dansk Folkeparti, Danmarksdemokraterne, Konservative og Liberal Alliance.
Det er først i forhandlingen, jeg læser den op, så nu læser jeg den ikke op.
Det er godt.
Tak for det.
Mikkel Bjørn (DF), 2024-12-12:
Tak for det, og tak for ministerens svar, som jeg dog synes mudrer debatten med en masse bemærkninger, som ikke har supermeget med debatten at gøre.
Ministeren nævner respekt for domstolenes arbejde, respekt for armslængdeprincippet og alt muligt andet, men det er ikke det, debatten her handler om.
Der er ikke nogen her i debatten, og slet ikke Dansk Folkeparti, der ikke har respekt for domstolenes arbejde eller for det forhold, at institutionerne selv tilrettelægger deres virke.
Det ændrer ikke på, som ministeren selv siger, at man ikke kan blive fritaget for ansvaret over for loven, men det er det, institutionerne her har gjort med Katrine Dirckinck-Holmfeld.
Man har fritaget hende for det ansvar, hun havde for at overholde loven, ved at indgå et forlig med hende, hvor hendes ødelæggelse af dansk kulturarv af statslige institutioner selv kategoriseres som kunst, og hvor hun af statslige institutioner for skatteborgernes penge tildeles en bevilling på 35.000 kr. for at ødelægge dansk kunst og kultur.
Er ministeren ikke enig i, at det er med til at ødelægge tilliden til statslige institutioner, og vil ministeren tage initiativ til at kommunikere til de her institutioner, at det under ingen omstændigheder er acceptabelt?
Jakob Engel-Schmidt (M), 2024-12-12:
Jeg er jo enig i den korte redegørelse, hr. Mikkel Bjørn skitserede i forhold til sagens gang.
Både Weekendavisen og Berlingske har ret effektivt dokumenteret, hvordan massiv korrespondance mellem vedkommendes advokat og Akademiraadet førte frem til, at politiet og anklagemyndigheden droppede sagen, i og med at forpersonen eller bestyrelseslederen af Akademiraadet blev udskiftet og den nye person havde en anden holdning til den her sag end den gamle.
Min personlige holdning ligger nok mere i tråd med den tidligere forperson eller bestyrelsesleders holdning end med den nuværendes.
Så spørger hr. Mikkel Bjørn, om jeg vil tage initiativ til at rette en skarp kritik mod de institutioner.
Det kan ikke afvises.
Omvendt mener jeg også, at armslængdeprincippet betyder, at man kan være lige så uenig, som det overhovedet skal være, her i salen, men at det er et ret sundt princip, at jeg ikke ringer til Det Kongelige Teater og beder dem om at opføre »Jeppe på bjerget«, når jeg finder det opportunt, eller ringer til Statens Kunstfond og pålægger de forskellige udvalgsledere at støtte netop den form for rockmusik, jeg lytter mest til.
Det er jo op til de selvstyrende og selvejende institutioner, som fungerer via armslængdeprincippet med de dertil udpegede bestyrelser, at træffe beslutninger.
Det er derfor, de findes.
Birgitte Bergman (KF), 2024-12-12:
Tak for det.
Jeg vil godt lige følge op her, hvor ordføreren slap.
Det her er en meget mærkværdig sag, må man sige, og der er noget, der kan undre mig, trods at der er armslængde og der ikke er nogen tvivl om, at vi jo alle sammen står på det retsmæssige og på, at det er retsvæsenet, der skal tage sig af den sag, hvilket så ikke helt er blevet gjort – der er jo indgået et forlig.
Men det, der undrer mig, og der, hvor sagen bliver endnu mere mærkværdig, er, at Katrine Dirckinck-Holmfeld, få år efter at hærværket har fundet sted, og mens hun er under anklage – altså, der er ikke indgået et forlig – så modtager, højst mærkværdigt, et tilskud fra Statens Kunstfond, fordi hun har fået, ja, man skulle nærmest sige manipuleret en historie ind i det om, at nu ville hun rematerialisere den her buste.
Finder ministeren ikke, at det er meget mærkværdigt?
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad ministeren egentlig tænker om det.
Jakob Engel-Schmidt (M), 2024-12-12:
Jeg finder det ikke mærkværdigt, at man som institution kan indgå et forlig med en, man har et krav imod.
Det sker jo i det erhvervsmæssige og i det private Danmark hver eneste dag.
Når vi så som politikere har en holdning til, at Akademiraadet burde have gjort noget andet, er det jo vores ret at have det.
Statens Kunstfond er et af de organer herhjemme med den længste armslængde, hvis man kan tale om nogen længde på det princip.
Hvad de forskellige udvalg vælger at give penge til, er desværre ikke noget, politikere kan blande sig i eller skal blande sig i.
Det er jo det, armslængdeprincippet hviler på.
Men jeg finder det også mærkværdigt, besynderligt og uigennemsigtigt.
Kim Valentin (V), 2024-12-12:
Tak for det, og tak til ordføreren.
Jeg vil bare helt kort gerne have ordførerens forklaring af, hvordan ordføreren og ordførerens parti forstår armslængdeprincippet.
Mikkel Bjørn (DF), 2024-12-12:
Armslængdeprincippet er i hvert fald ikke det, at vi som Folketing eller man som regering i ministerens tilfælde legitimerer, at statslige kulturinstitutioner legitimerer og med offentlige midler belønner ødelæggelse og hærværk af andres ejendom.
Det er ikke dækket ind under armslængdeprincippet.
Hvis det handler om, hvilke stole der skal stå ovre i Kunstakademiets festsal, eller hvilken kunst der skal undervises i på Kunstakademiet, så er det en anden sag.
Men her er der tale om statslige institutioner, der legitimerer, dvs. giver grønt lys til, at en ansat på statens institutioner kan ødelægge og begå tyveri mod statens ejendom, og så er der tale om en anden statslig institution, der efterfølgende belønner det med 35.000 kr. af de tvangsopkrævede skattekroner.
Det er ikke dækket ind under armslængdeprincippet.
Torsten Gejl (ALT), 2024-12-12:
Det er jeg bare enig i.
Atomkraft må ikke poppe op som sådan en trold af en æske, der er smart at servere for pressen, når det er opportunt.
Vi er nødt til at holde os i sporet, specielt når vi er så dygtige inden for vindenergi.
Steffen Larsen (LA), 2024-12-12:
Jeg er en af dem, der har taget ved lære af energikrisen i 1970'erne med OPEC-landene, ved egentlig historisk at have taget den lektie med mig fra dengang – jeg var på daværende tidspunkt ikke engang født – at det at være afhængige af andre lande, som man ikke nødvendigvis deler værdier med, kan være yderst risikabelt, og at det f.eks. kan medføre de konsekvenser, man så dengang under oliekrisen.
Nu står vi i en situation, hvor kilowatt-time-prisen på el i Danmark i dag kl. 17.00 rammer omkring 11 kr., og det gør den jo, fordi en stor del af vores energiproduktion igen er blevet lagt uden for Europa.
Det er bl.a. russisk gas og lignende, som vi er blevet afhængige af også i forhold til vores elproduktion.
Giver det ikke grund til, at man begynder at overveje, om forsyningssikkerheden faktisk er et element, som bør være det bærende i energipolitikken?
Lars Aagaard (M), 2024-12-12:
Tak for det spørgsmål, og tak for at rejse det.
Europa er f.eks. fuldstændig importafhængig af uran, så det er da et rigtig vigtigt emne at tænke over, når man skal vælge sine fremadrettede energiformer.
Så det er da nye toner fra Liberal Alliance, at den dimension skal tænkes med.
Så tak for det.
Selvforsyningen til Europa er ekstremt vigtigt, og da EU ikke råder over flere bjerge end dem, vi har, og der dermed er begrænsede mængder vandkraft, og da vi i EU har meget begrænset adgang til fossil energi, så er svaret på det spørgsmål, der stilles, hvis vi skal undgå importafhængighed, jo i høj grad at udbygge med vindenergi – vindenergi på havet og vindenergi på land – så det er den vej, vi skal gå.
Men tak for at pege på udfordringerne med importeret energi og råvarer, hvilket jo også i høj grad gør sig gældende på det atomare område.