Mette Bock (LA), 2016-10-26:
Det er der en grund til.
Det er nemlig en konflikt, som ikke kun er koncentreret om Aleppo, men også om hele Syrien og hele området dernede.
Ja, man kan for så vidt sige, at den er koncentreret om hele verdens sikkerhedssituation, hvis vi kigger lidt længere frem.
Jeg synes, at noget af diskussionen har været lidt ufrugtbar.
Der er fremsat to forslag til vedtagelse.
Jeg vil sige, at jeg sådan set er fuldstændig enig i den tekst, som Dansk Folkeparti fremsætter.
Der er intet i den, som jeg synes man kan være imod, for selvfølgelig skal Genèvekonventionerne overholdes, og selvfølgelig skal man fordømme alle, som har begået overgreb mod civilbefolkningen.
Det siger sig selv.
Men når vi alligevel støtter det brede politiske forslag til vedtagelse, skyldes det, at vi synes, der er grund til at sætte navn på nogle af dem, som vi ved har begået disse overgreb.
Så derfor støtter Liberal Alliance det brede forslag til vedtagelse, som hr. Naser Khader fremsatte i sin tale.
Når man ser på, hvad der sker i Syrien, og hvad der er sket igennem de seneste år, så er vi, tror jeg, alle enige om, at det internationale samfund simpelt hen har spillet fallit, og at den humanitære katastrofe er enorm.
Men det, at noget har spillet fallit, betyder jo ikke, at vi skal give op.
Vi har simpelt hen en humanitær pligt internationalt til at gribe ind, når en regering nægter at beskytte sin egen civilbefolkning og tilmed selv fører an i de angreb, der foregår på civilbefolkningen.
Det er ganske enkelt en skændsel, og det skal fordømmes på det skarpeste.
Til gengæld må vi jo også erkende det i det internationale samfund, når de spor, der er fulgt indtil videre, ender blindt, eller når det ser ud, som om de fortsætter i det uendelige.
Vi skal sætte ind militært, diplomatisk og humanitært, men når det viser sig, at det er en ørkenvandring, må vi også være villige til at kigge på nye måder at gøre tingene på og eventuelt tage andre redskaber op af kassen.
Jeg synes, det er meget væsentligt, at vi opfordrer den danske udenrigsminister og den danske regering til over for FN-systemet at lægge op til reformer.
Det viser, at der er et behov for reformer, som gør, at FN-systemet faktisk bliver i stand til at navigere i den type konflikter, som vi har i verden i dag.
Og den type konflikter, vi har, er jo markant anderledes end de konflikter, vi havde tidligere, ikke bare for 50 år siden, men også for 10, 15 og 20 år siden.
Politisk ved vi jo nu, efter at man i årevis har inviteret Assad til forhandlingsbordet, at det har vist sig at være et umuligt spor.
Man har troet og arbejdet på, at Assad skulle blive en del af en løsning for Syrien og konflikterne omkring Syrien.
Det spor er endt blindt for længst, og derfor bliver man nødt til at tage fat på at få forhandlet løsninger, hvor man siger at Assad ikke kan være en del af det.
Rusland har også vist, at de ikke ønsker at være en del af det.
Jamen så må de parter, som er villige til at finde løsninger, sætte sig sammen og se, hvordan man kan komme videre.
Det er blevet sagt her fra talerstolen, at man i en realistisk udenrigspolitik bliver nødt til at invitere alle involverede med, fordi alle involverede jo er med i virkelighedens verden.
Det er de også.
Men jeg synes, at Rusland har spillet sig sine egne kort af hånden på det område.
Hvis man tænker historisk på det, er der jo mange eksempler i historien på konflikter og krige, hvor man har forsøgt at finde fredsløsninger, som involverer alle parter, men hvor man til sidst har måttet sige, at det er et umuligt spor at følge, og at vi bliver nødt til at gøre noget andet.
Jeg tænker bare på afslutningen af anden verdenskrig.
Jeg er glad for at høre, at udenrigsministeren i sit oplæg her lægger op til, at der er flere midler på vej til nærområderne, for vi kan jo, ikke mindst i de her timer og dage, konstatere, at den humanitære katastrofe er under kraftig optrapning – som om den ikke var stor nok i forvejen.
Der er ingen knapper, man bare kan trykke på.
Vi opfordrer til, at man tænker i nye muligheder og tænker i nye spor.
Og vi sætter pris på, at den danske regering lægger vægt på at gøre sin stemme gældende i forhold til reformer af FN-systemet; i forhold til det arbejde og den indsats, der gøres i koalitionen; men også i forhold til den humanitære indsats, som desværre er nødvendig og formentlig også vil være nødvendig i mange år frem.