Peder Hvelplund (EL), 2022-01-12:
Tak for det, formand.
Hvis der nogen sinde har hersket tvivl om, hvilken betydning et offentligt finansieret velfungerende sundhedsvæsen har for vores samfund, så er den tvivl grundigt blevet fejet af bordet med coronaepidemien.
Her stod det tindrende klart, hvor meget det betyder, at vi har et sundhedsvæsen, der kan omstille sig i en akut krise, der har tilstrækkelig kapacitet, både i forhold til ressourcer og sengepladser, og et velforberedt beredskab, både med hensyn til værnemidler og vacciner, og naturligvis gode og anstændige løn- og ansættelsesvilkår for sundhedspersonalet, der kan sikre både godt arbejdsmiljø og patientsikkerhed samt sikre rekruttering og fastholdelse af personalet.
Det er et politisk ansvar at sikre det.
Er der så blevet levet op til det?
Nej, det tror jeg ikke man kan påstå.
Det, der har sikret, at vi er kommet rimeligt igennem epidemien, er en helt ufattelig stor indsats af vores dedikerede sundhedspersonale, ofte på trods af de forhold, vi har budt dem.
For forud for epidemien har vi haft en lang række regeringer, der har ført en borgerlig nedskæringspolitik.
Både under Anders Fogh Rasmussen, under Helle Thorning-Schmidt og under Lars Løkke Rasmussen er sundhedsvæsenet blevet udsultet af et effektiviseringsregime, bl.a. med det ødelæggende produktivitetskrav, hvor man forventede, at man kunne få det dobbelte for det halve, bare personalet fik en raket bagi.
Det var en uanstændig behandling af vores sundhedsvæsen, vores personale og vores patienter.
Derfor er der brug for at investere i vores fælles velfærd og sundhed.
Der er brug for at investere i dedikeret og uundværligt sundhedspersonale og få vendt skuden, så det igen bliver attraktivt at arbejde i sundhedsvæsenet.
Og derfor er det også helt centralt, at vi får sikret, at vi får videreført de initiativer vedrørende vinterpakken, der bliver taget i forbindelse med finansloven, og at vi derudover også forpligter os på, at vi vil leve op til de anbefalinger, som der kommer fra Lønstrukturkomitéen her senere på året.
Det er en vigtig forudsætning for en ny sundhedsreform, at vi sikrer en ny velfærdslov, der forpligter skiftende regeringer til, at der følger penge med til de opgaver, vi bestiller, at vi investerer i sundhedsvæsenet, så vi får genopbygget kapaciteten, og vigtigst, at vi får gjort op med uligelønnen i de kvindedominerede velfærdsfag, også i sundhedsvæsenet, så vi kan give en løn, der sikrer fortsat rekruttering og fastholdelse af sundhedspersonalet.
Men der er brug for en sundhedsreform, og det haster.
Vi har presset på for at få gang i forhandlingerne, og vi skylder alle aktører, at vi tager ansvaret alvorligt og får lagt skinnerne for fremtidens nære sundhedsvæsen.
Derfor er det uacceptabelt, at regeringen ikke har indkaldt til forhandlinger endnu, og vi ser selvfølgelig frem til, at det sker snarest.
Det er helt afgørende, at vi sikrer, at vi får en sundhedsreform, der styrker vores fælles offentligt finansierede sundhedsvæsen, hvor vi investerer i kapacitet og sikrer tilstrækkelige ressourcer, både i det regionale sundhedsvæsen, men også i udbygning af det nære sundhedsvæsen, så vi styrker robustheden, styrker forebyggelsen og reducerer uligheden i sundhed.
Derfor er det afgørende, at der bliver et tydeligt brud med blå bloks tidligere kurs med underfinansiering og urealistiske effektiviseringskrav, alene fordi de har et ideologisk ønske om at skabe grobund for øget privatisering, hvor prioriteringer i sundhedsvæsenet ikke bliver foretaget efter sundhedsfaglige vurderinger, men i stedet efter, hvordan man bedst styrker bundlinjen hos privathospitalerne.
Sundhedsvæsenet er alt, alt for vigtigt til, at højrefløjen får muligheden for at gøre det til en ideologisk legeplads.
Det har vi set konsekvenserne af.
Så få indkaldt til de forhandlinger, så vi kan få sikret et velfungerende offentligt sundhedsvæsen med nærhed, kvalitet, lighed, et godt arbejdsmiljø og høj patientsikkerhed.
Det haster.
Så skal jeg lige læse et forslag til vedtagelse fra Enhedslisten op: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at sundhedsvæsenet er presset på kapacitet, ressourcer og løn og arbejdsvilkår for det uundværlige sundhedspersonale.
Det er konsekvensen af tidligere regeringers effektiviseringskrav og underfinansiering.
Det rammer patienter og øger uligheden.
Folketinget pålægger regeringen at indkalde til forhandlinger om en sundhedsreform, der styrker kapacitet, fastholdelse og lighed i sundhed.«