Jan E. Jørgensen (V), 2016-12-08:
Vores kamp for at sikre vort lands stabilitet og fremtid kommer ikke til at blive afbrudt af, at europæiske lovgivere hæver eller sænker deres hænder.
Sådan lød det fra Tyrkiets præsident Recep Erdogan, da Europa-Parlamentet i sidste måned stemte for, at forhandlingerne med Tyrkiet om et fremtidigt medlemskab sættes på pause.
Og selv om der var tale om en ret klar tilkendegivelse, hvor 479 stemte for og kun 37 imod, så er afstemningen desværre konsekvensløs, for uanset hvilke krumspring EU foretager sig over for Erdogan, ser det altså ud, som om at det er meget, meget vanskeligt at ændre på den kurs, han har lagt for Tyrkiet. Med Erdogan ved roret har Tyrkiet den seneste tid rykket sig meget langt væk fra de demokratiske standarder, der skal gennemsyre ethvert samfund, som står i betragtning til et fremtidigt EU-medlemskab.
Vi har bl.a. været vidner til voldsomme udrensninger i den offentlige administration og dommerstanden, hvor mere end 100.000 personer har mistet deres arbejde.
Et eksempel på helt unødig hårdhændet fremfærd så vi bl.a., da tyrkiske myndigheder arresterede 11 demokratisk valgte parlamentsmedlemmer fra det kurdiske parti HDP, under påskud af at de havde forbindelse til de militante kurdere i PKK.
Det er naturligvis helt uacceptabelt, at demokratisk valgte medlemmer af en nationalforsamling anholdes alene på baggrund af deres politiske tilhørsforhold og uden, at der foreligger bevis for, at de skulle være i ledtog med militante grupperinger.
Derfor har EU's reaktion også være hård og kontant.
EU's udenrigsminister Federica Mogherini har udtrykt stærk bekymring over udviklingen, og hun har på det kraftigste advaret Erdogan mod at fortsætte sin hårdhændede fremfærd over for sine politiske modstandere.
Herhjemme har regeringen, som der også er redegjort for af vores nye udenrigsminister, indkaldt den tyrkiske ambassadør til samtale og herigennem indskærpet Danmarks bekymring over udviklingen i Tyrkiet.
På trods af at der altså er bred enighed om, at vi er vidne til en meget bekymrende udvikling i Tyrkiet, er halmstrået for EU i den forbindelse de diplomatiske relationer, som vi lige nu opretholder med Tyrkiet på grund af deres status som ansøgerland.
Har vi ikke de stærke diplomatiske forbindelser, er jeg bange for, at vi helt risikerer at miste kontakten til det tyrkiske regime og dermed mister muligheden for at påvirke Tyrkiet i den ønskede reformretning.
Derfor er jeg også imod dagens beslutningsforslag fra Dansk Folkeparti, ikke fordi forslaget ikke udstikker en korrekt diagnose af Tyrkiet lige nu, men vi stemmer imod, fordi forslaget er den forkerte medicin i den nuværende situation.
Det efterlader os jo reelt med de samme diplomatiske handlemuligheder, som vi har over for lande som Egypten, Libyen eller Tunesien.
Jo, for hvis vi skal hjælpe de tyrkere, som lige nu lider under Erdogans styre, og som bliver forfulgt, fyret og endog tortureret, ja, så kræver det stærke diplomatiske bånd.
Det kræver, at vi opretholder diplomatiske forbindelser til Tyrkiet, der forpligter Tyrkiet både i forhold til menneskerettigheder, retspraksis og demokrati.
Skærer vi disse bånd væk, afskærer vi os samtidig muligheden for at hjælpe de demokratiske og oppositionelle kræfter i Tyrkiet, som lige nu er under stort pres.
Afslutningsvis vil jeg godt understrege, at Venstre er stærkt bekymret over den udvikling, Tyrkiet lige nu gennemgår, og jeg vil også godt takke Dansk Folkeparti for at rejse debatten, for debatten er vigtig.
De demokratiske spilleregler er i den grad under pres, og Erdogan gør, hvad han kan, for at intimidere, forfølge og presse politiske modstandere og etniske mindretal.
Netop derfor skal vi fra EU's side holde fast.
Vi skal holde fast i de nære relationer og ikke straffe de uskyldige og de reformvenlige kræfter ved at trække de diplomatiske følehorn tilbage.
Venstre stemmer derfor imod forslaget.