Pernille Skipper (EL), 2021-05-20:
Tusind tak for debatten, tusind tak for borgerforslaget, som på rekordtid samlede over 65.000 underskrifter, før det ikke længere var muligt overhovedet at skrive under.
Enhedslisten støtter borgerforslaget hundrede procent.
Vi står i en situation lige nu, hvor vi mangler pædagoger og pædagogisk personale, hvis vi skal gennemføre de minimumsnormeringer, vi har besluttet vi skal gennemføre.
Vi mangler sygeplejersker, og vi kommer til at mangle flere.
Vi har i årevis set jordemødre flygte ud af faget over i den private sektor, og nu har en fjerdedel af alle jordemødre og jordemødrestuderende i Danmark skrevet under på, at de ikke vil tage ansættelse i den offentlige sektor, før de får ligeløn, og det betyder med al sandsynlighed, at man ikke kan skemalægge på landets fødeafdelinger hen over sommeren.
Om ganske få år kommer vi til at mangle 40.000 social- og sundhedsmedarbejdere til at tage sig af vores ældre medborgere, som der kommer flere af, og som har brug for mere hjælp og omsorg.
Hvis ikke vi får nogle flere mennesker til at ville arbejde og uddanne sig inden for omsorgs- og velfærdsfagene og begynder at lønne det arbejde efter dets reelle værdi, så bliver det ikke de mennesker, der råber op lige nu, som det rammer hårdest, for det bliver det danske velfærdssamfund.
Og det undrer mig, at det stadig væk bliver gjort til en diskussion om den danske model, som i øvrigt lidt bliver bøjet og gradbøjet, som man sådan selv har behov for det, eller det kunne være noget med, at det også ville være fint, hvis man lige kunne få nogle flere mænd til at blive pædagoger og nogle flere kvinder til at blive bygningskonstruktører, for så ville det hele nok løse sig, når vi er i en – vi er ikke engang færdige med den, vi er ikke engang på den anden side af den – enorm sundheds- og samfundskrise.
Hvis man ikke vidste det før, burde man nu vide, at det arbejde, der udføres i vores omsorgssektor af sundhedsmedarbejdere og hele den offentlige sektor, ikke er en udgift, som den private sektor allernådigst betaler for, nej, det er værdiskabelse i vores samfund.
den sektor og de medarbejdere har ikke bare reddet liv, de har holdt en vis legemsdel oppe på os alle sammen, hele vores samfundsøkonomi og i øvrigt den private sektor i løbet af det sidste år, og vi kan bare kigge ud over landets grænser og se, hvor vi var endt henne både økonomisk og sundhedsmæssigt, hvis det ikke havde været for de mennesker, som arbejder der.
Så det her handler om værdisættelse af arbejde, om at holde op med at se det, der i 1969 var kvindearbejde, som noget, man gør, fordi man har et godt hjerte eller har et kald.
Det er et arbejde, og det skal lønnes efter dets værdi, og det bliver det ikke i dag, og det synes jeg er det fundamentale i det.
Og hvorfor gør det så ikke det?
Jo, det gør det bl.a. ikke, fordi tjenestemandsreformen fra 1969 byggede et skævt fundament, som man så har bygget ovenpå lige siden, som mange andre også så godt har sagt det.
Faktisk var det i 1919, fordi 1969 sådan set bare videreførte reformen fra 1919 i det store og hele.
Og det lønhierarki består stadig væk i dag.
Det, der er forskellen fra dengang til nu, er, at efter generationers uretfærdighed og strejker og forsøg på at forhandle sig til det og alt muligt andet er der igen nogle, der nu siger, at nu har vi altså fået nok.
En eller anden dag kommer de altså til at mene det, og som jeg sagde før, bliver det værst for os selv.
Hvad angår overenskomstsystemet, den danske model, ville jeg være blevet rig, hvis jeg havde fået 1 kr., hver gang der blev sagt »den danske model«, når der blev stillet et svært spørgsmål i den her debat, men faktum er jo, at rammerne for de penge, der bliver forhandlet på det offentlige område, er fastlagt herinde.
Så skal man i de overenskomstforhandlinger sikre, at nogle af de kvindedominerede fag løftes i forhold til de mandedominerede fag, skal de jo direkte ned i lommerne på lærerne og politibetjentene, og det er der jo ikke nogen der synes er fair eller realistisk.
En finansminister eller en skatteminister kan vel også gøre det, men det er jo her, rammerne og ansvaret ligger.
Jeg er allerede ved at løbe tør for tid, men jeg synes, vi stadig væk har rigtig meget at sige.
Der bliver sagt mange gange heroppefra, at det danske overenskomstsystem gang på gang har vist sig egnet til at løse komplekse problemstillinger, men det har bare ikke kunnet løse en grundlæggende uretfærdighed, og det politiske ansvar skal vi løfte herindefra.
Jeg er mest ærgerlig over, at fru Jane Heitmann bliver ved med at lade, som om lykken er gjort for tandplejen, hvis vi får ryddet op i nogle tilskudsordninger, og at det i øvrigt er tilskudsordninger, der er vejen frem.
Altså, hvis fru Jane Heitmann og Venstre grundlæggende er enige i problematikken i, nemlig at social ulighed i sundhed ofte og i særdeleshed viser sig i tandpleje, og at ulighed er noget, man ofte kan se, når folk smiler, som fru Jane Heitmann siger hun er enig med Enhedslisten i, så burde Venstre jo også være enige i, at det bør være en fundamental del af vores velfærdssamfund.
Så lad os udvide den kommunale tandpleje, for så slipper vi for alt det der bureaukrati omkring tilskudsordninger.
Så det vil jeg da invitere Venstre til at tage en snak med Enhedslisten om.
Det er i hvert fald det, vi forsøger at overbevise regeringen om at vi skal.