Helle Bonnesen (KF), 2025-05-22:
Tak for det, formand Erling Bonnesen.
I starten af marts i år var vi en række medlemmer af Udenrigsudvalget, som var på studietur til Kenya.
Udvalgssekretariatet havde i samarbejde med den danske ambassade lagt et vældig godt og indholdsrigt program for os.
Bl.a. gik turen til Lewa, hvor Danmark har været involveret i flere projekter.
Vi besøgte et sundhedshus.
Vi så modtagelsesrummet, behandling, fødestue.
Vi havde samtale med de ansatte, og vi fik vist lageret.
Og der på lageret så vi nærmest konklusionen for 2024, for hvad så vi?
Vi så hylder, hvor medicin og kosttilskud mærket med USAID plejede at stå.
Der var stadig væk nogle få pakker, men der var lavvande i beholdningen, og konklusionen blafrede i den varme vind. Hvad sker der, når hylderne er helt tomme, og når leverancerne stopper?
Så lukker vi.
Besøget viste med al tydelighed, hvor sårbart udviklingsarbejde er.
Vi er afhængige af hinanden, vi er afhængige af hinandens indsatser, og når en springer fra, kan det skabe en kædereaktion, og det kan vælte læsset.
For hvad nytter det, at vi bygger hospitaler, hvis vi ikke har medicinen?
Dagens redegørelse starter nærmest, hvor min historie her slutter, nemlig med USAID.
Den nye retning for USA står jo ikke alene.
Vi ser flere og flere lande reducere udviklingsindsatsen, og derfor bliver Danmarks bidrag af stigende vigtighed, ikke kun, fordi mange aktører trækker sig delvis, men også fordi udfordringerne stiger og sjældent har været større.
Vi mener, at vi som nation kan være tilfredse, når vi læser redegørelsen.
Vi leverer på rigtig mange projekter.
Vi leverer på klimaprojekter, på partnerskaber, på samarbejde med civilsamfundsorganisationer, på erhvervsinvesteringer ikke mindst, og vi fokuserer på uddannelse, på Ukraine og på Afrika.
Fra vores side skal det i hvert fald lyde, at de 0,7 pct. for os er et vigtigt holdepunkt.
Vi ønsker at levere på det mål, og vi mener, at vores nationale økonomi er så stærk, at det forpligter.
Udviklingsarbejdet har fra dansk side ændret karakter i flere år, og i dag fylder Ukraine meget – med rette.
Det viser, at arbejdet er dynamisk og indretter sig løbende, for hvem havde troet, vi ville stå med den store opgave for få år siden.
Det Konservative Folkeparti støtter fuldt ud op om arbejdet, og vi mener fortsat, vi skal udøve den massive støtte.
Der har været de umiddelbare opgaver med nødhjælp, opbygning af Mykolaiv, men også med IFU, og netop udviklingsarbejde med handel viser en vigtig del af fremtiden.
IFU har spillet en central rolle, ikke kun i Ukraine, men mange steder.
For os er investeringerne i handel ofte vejen frem til mere selvbårenhed.
Oftest kæmper de langsigtede investeringer med de kortvarige og den helt nødvendige hjælp, som f.eks. nødhjælp, og opgaverne står i kø.
Børns uddannelse for et bedre vidensniveau er også en langsigtet opgave, som kan være nem at skære på, når de store dagsaktuelle opgaver står for skud, og besparelser kan være altafgørende, for igen: Hvad nytter det at bygge skoler, hvis vi ikke har en lærer?
Nye projekter kommer til, mens gamle og glemte kriser lever et skjult liv parallelt, og når nye kriser tiltrækker vores opmærksomhed, er det en udfordring, vi skal være bevidste om.
Når vi vælger, vælger vi også fra, og det er de betingelser, vi omgiver os med.
Derfor skal vi være bevidste om det, når vi også begynder på vores snarlige samarbejde om den nye udviklingspolitiske strategi.
Det bliver en kritisk diskussion, vi skal tale prioriteringer og meget gerne, som andre også har været inde på, med konkrete målsætninger og rammer for evaluering.
For der har unægtelig været nogle sårbare projekter fra dansk side – projekter, som har vist sig efterfølgende måske ikke at holde vand – og det er til stadighed en stor opgave at bruge vores finanser bedst muligt.
Det fokus vil stige, i takt med at Danmark bliver mere og mere synlig på den udviklingspolitiske dagsorden.
I en idealistisk verden ønsker vi det slet ikke, vi ønsker ikke at bidrage med udviklingsbistand til de lande.
Jeg ved, det er nemt at sige, men det bør være en arbejdsmoral, vi arbejder efter.
Sluttelig, til allersidst, vil jeg sige, at vi ser frem til forhandlingerne om den udviklingspolitiske strategi, og vi mener, at den redegørelse, der er blevet forelagt, er et godt katalog for, hvor vi er i dag, og hvilke projekter vi er gået i gang med eller har fuldført.