runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kirsten Normann Andersen (SF), 2022-01-27:
Tak til Venstre for at fremsætte forslaget og dermed også give bolden op til en vigtig debat om palliation.
Jeg deler ønsket om forbedring af palliation.
Men det er også afgjort lettest at tale om døden, når den stadig væk er på god afstand.
Det er straks sværere, når tiden nærmer sig, hvor vi skal herfra.
Det er min erfaring, både som professionel og i mit personlige møde, at døden ikke kan sættes på formel.
Derfor har jeg det også ufattelig svært med standarder.
Vi har eksempelvis allerede standarder for, at patienter skal spørges til deres ønsker ved hjertestop, når de skal modtage behandling på hospitalet.
Jeg ved af erfaring, at det for nogle patienter kan føles både meget foruroligende og ærlig talt også nogle gange meget akavet.
Mennesker er forskellige, og derfor vil der også være stor forskel på, hvornår en alvorligt syg borger har brug for at tale om livets afslutning.
Nogle foretrækker at tale med deres nærmeste, andre foretrækker at tale med en sundhedsperson, som de har tillid til, og andre igen ønsker slet ikke at tale om det, men lader bare det ske, som jo alligevel sker for os alle.
Jeg er enig med forslagsstillerne i, at vi kan og vi skal blive bedre til palliation – endda meget bedre.
Det er vigtigt for mig, at såvel læger som andet sundhedspersonale er til stede og klar til at varetage såvel den fysiske som den psykiske pleje af døende borgere.
For mig er det vigtigt, at når en borger ønsker at dø i eget hjem, skal man ikke risikere at skulle vente i timer på smertebehandling eller anden nødvendig pleje.
Den opgave kan med fordel varetages af dygtige social- og sundhedsassistenter, som ofte har ansvaret for plejen, og særlig når vi netop har uddannelse i palliation.
Det nytter ikke, at der kun er en enkelt nattevagt på arbejde i en kommune, hvis man samtidig også har ansvaret for en terminal borger.
Det siger sig selv, at det vil betyde ventetid – tid, som man ikke har.
SF kommer ikke til at stemme for mere standardisering, men vi deler ønsket om at forbedre kvaliteten i palliation og også at give sundhedspersonalet meget bedre muligheder for at handle på lige præcis den måde, der er brug for, på lige præcis det tidspunkt, hvor den døende borger har behov for det.
Jeg skal hilse fra Enhedslisten og sige, at de deler SF's indstilling.
Jane Heitmann (V), 2022-01-27:
Tak for det, og tak til SF's ordfører for i hvert fald at dele intentionen bag forslaget – hvis jeg ellers tolker det, der blev sagt, korrekt.
Det, der jo er udfordringen i dag, er, at alt for mange ikke får taget den nødvendige samtale.
Der er meget stor forskel på, hvordan man griber det an ude i kommunerne.
Undersøgelser viser, at de mennesker, som faktisk får samtalen med en person, som ved noget om palliation, lever et bedre liv den sidste tid af livet.
Synes SF's ordfører ikke, at vi skal give alle mennesker muligheden for en samtale? Man kan jo sige ja tak eller nej tak til en samtale.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2022-01-27:
Men jeg ved også, at det er meget forskelligt, hvordan patienter oplever behovet for at tale meget om døden.
Nogle patienter har faktisk et stort behov for at blive ved med at tale om livet.
Og så ved vi også bare, at det er noget lettere for os at tale om det her, når vi har døden pænt på afstand, end det er, når den kommer rigtig tæt på, og derfor er virkeligheden også – og det er så min erfaring – at situationerne jo, når det kommer til stykket, kan være ufattelig forskellige.
Men det, der gør en forskel, er, at der er nogle til stede, som er der, som rækker ud, og som tager samtalen på lige præcis det rigtige tidspunkt.
Jane Heitmann (V), 2022-01-27:
Fra Venstres side anerkender vi da fuldstændig retten til forskellighed, for døden er ikke one size fits all, og det vil en ret til tre samtaler jo heller ikke være, for der vil være forskel på, på hvilket tidspunkt man har lyst til at gøre brug af retten.
Nogle vil sige ja tak, og andre vil sige nej tak.
Men mener SF's ordfører ikke, at alle bør have mulighed for at forlade livet afklaret og med ro i sjælen, have haft snakken om åndelige, eksistentielle eller sociale spørgsmål, og vide, hvad der skal blive af deres pårørende, og hvad der skal blive af alt omkring dem den dag, hvor de ikke er her mere?
Jane Heitmann (V), 2022-01-27:
Tak for det.
Jeg er selvfølgelig glad for, at ministeren er enig i intentionen i beslutningsforslaget, og det, jeg så kan forstå gør det svært for regeringen at stemme for, er det her med at indføre en decideret rettighed.
Og jeg ved godt, at Socialdemokraterne sådan traditionelt har det rigtig svært med rettigheder.
Vi kender det jo fra hele diskussionen omkring udrednings- og behandlingsgarantien: Det er noget, der skal modnes i en socialdemokratisk sjæl.
Jeg forstår ikke helt, hvorfor man har det sådan, men det kan jeg jo konstatere også er tilfældet her.
Men ministeren siger det jo selv: at der er brug for en systematisk tilgang.
Der er typisk brug for en eller få samtaler, og med det argument, som ministeren jo selv fremfører, altså at der er brug for en systematisk tilgang, hvorfor er det så, man ikke bare springer til og siger, at det da er en rigtig god idé, at vi nu sikrer, at man i hvert fald har mulighed for tre samtaler, så man kan få svar på de sociale, åndelige og eksistentielle spørgsmål, som naturligt rejser sig i den sidste fase af livet?
Magnus Heunicke (S), 2022-01-27:
Det første kan jeg fuldstændig afvise, og jeg vil anbefale, at ordføreren læser op på historikken, i forhold til hvem der indførte og hvem der fik gennemført udredningsretten.
Der er noget, man åbenbart har misforstået fuldstændig, hvis man tror det om Socialdemokratiet.
Med hensyn til spørgsmålet om det her forslag om en ret til tre samtaler vil jeg sige, at vi jo har spurgt Danske Regioner, og de fraråder det her – Danske Regioner fraråder det her, Danske Regioner, som jo altså ledes af en Venstremand, fraråder det her.
Sundhedsstyrelsen mener ikke, at det her er den rette måde at gøre det på.
De mener, at det væsentlige for kvaliteten er, at samtaler tilbydes systematisk og afhængigt af den enkeltes sygdomsforløb, ressourcer m.v.
Så skal vi ikke prøve at styrke vores sundhedsvæsen på en måde, hvor vi ser på den enkeltes behov frem for at komme med sådan nogle forslag?
Ellers kan vi blive ved med at lave lovgivning om at give ret til så og så mange samtaler i alle mulige situationer.
Jane Heitmann (V), 2022-01-27:
Jeg synes, det er en god idé at styrke sundhedsvæsenet, men jeg synes også, det er en god idé at styrke danske patienters rettigheder.
For det her handler jo i virkeligheden om, at alle bør have ret til en værdig død, og at alle bør have indflydelse på, hvordan man kommer herfra den dag, hvor livet rinder ud.
Sundhedsstyrelsen fremlagde jo tilbage i 2017 en række anbefalinger.
I 2019 rejste Rigsrevisionen en massiv kritik af, at der faktisk ikke er sket fremskridt på palliationsområdet.
Magnus Heunicke (S), 2022-01-27:
Det var jo så en kritik, som gik på, at den tidligere regering ikke havde taget hånd om situationen.
Derfor har jeg også i min tale redegjort for nogle af de elementer, som er ved at blive udrullet, bl.a. fra Danske Regioners side og fra Sundhedsstyrelsens side, der er i gang med at se på hele speciallægeuddannelsen og den sammensætning, der er der.
Liselott Blixt (DF), 2022-01-27:
Mange tak, og tak for ministerens tale.
Jeg er glad for, at man kigger på det, og jeg glæder mig til at se, hvad man kommer med af bud fra regionernes side osv., for det ligger mig meget på sinde, at man gør noget på området.
Men jeg vil også ligesom fru Kirsten Normann Andersen måske rykke det lidt tættere på, for vi ved, at rigtig mange dør enten i eget hjem eller på et nærliggende plejecenter eller rehabiliteringscenter, og der er der ikke nødvendigvis en læge, der kommer ud, men det læste jeg heller ikke nødvendigvis er sådan i forslaget.
For jeg tror også, at vi vil belaste alt for mange læger, hvis det altid er lægerne, der skal tales med.
Men der står også, at det kan være en sundhedsperson, som har en specialviden inden for palliation.
Så hvordan ser ministeren på, hvordan vi får kommunerne med i hele det her setup, i forhold til at vi giver den bedste hjælp og vejledning, og at der også er personale nok, men også sådan at vi klæder de mennesker på, der er ude i kommunerne, så de kan give den her hjælp?
Altså, jeg har selv fået en uddannelse i terminal pleje og været hos mange døende og været der for de pårørende.
Så man kan sagtens, selv om man ikke er læge.
Jens Rohde (KD), 2022-01-27:
Først tak til fru Jane Heitmann for at fremsætte et forslag, som på en eller anden måde bliver så selvfølgeligt, synes jeg.
Men det er jo, på grund af at der er noget, der ikke fungerer.
Altså, palliation skal bestå af fire fagligheder; der skal tilbydes fire fagligheder.
Men der, hvor jeg kommer fra, nemlig Viborg, har man sparet psykologen væk, og så har man ansat en ergoterapeut eller et eller andet, der er billigere.
Det synes jeg jo er dybt, dybt problematisk, for det er jo det, der så gør, at vi herfra bliver nødt til at prøve at træffe nogle beslutninger om nogle rettigheder, fordi vi er nødt til at sikre, at folk får det, som de har behov for.
Kan ministeren ikke se, at det her forslag, uanset om man er sådan helt enig i detaljerne, rammer fuldstændig ind i den problematik, der er med, at folk rent faktisk ikke får det, de burde have krav på?
Magnus Heunicke (S), 2022-01-27:
Jeg må sige, at emnet er vigtigt, og jeg synes, det er for vigtigt til sådan et forslag her, som gør sig godt på Twitter, altså på 280 karakterer, men som gør sig mindre godt ude i virkeligheden, hvor det er meget mere mangfoldigt, mere forskelligartet, i forhold til hver eneste patient med pårørende.
Hver eneste patient har en unik situation.
Derfor er vi nødt til i hele vores sundhedsvæsen, alle steder, hvor man møder sundhedsvæsenet, at styrke den palliative viden og de palliative værktøjer.
Det kan være hos den praktiserende læge, og det kan også være andre steder, hvor man er i kontakt med sundhedsvæsenet, når man har de sygdomme, som altså gør, at man nærmer sig livets afslutning.
Og der kunne der jo være en frygt – hvis man indfører det her, og hvis vi synes, at det ved vi bedst her, altså at man skal tilbyde tre samtaler; det er der et krav om at der skal være her – i forhold til hvornår det så træder i kraft og hvem der så skal varetage de tre samtaler.
Og kan det så betyde, at der rent faktisk kommer til at være sådan en berøringsangst andre steder i sundhedsvæsenet, i forhold til at man siger, at det er der nogen der klarer?
Der er ikke nogen, der klarer det.
Jens Rohde (KD), 2022-01-27:
Altså, jeg nægter simpelt hen at tro på, at der er nogen, der tager det her emne op med henblik på at have 280 karakterer på Twitter og køre populisme på det.
Det er, fordi der er noget, der ikke fungerer.
Altså, sådan vælger jeg at tro at hensigten er med det her forslag – og at det ikke har noget som helst med Twitter at gøre.
Jeg tror netop, at i de her debatter skal vi være meget varsomme med at beskylde hinanden for den slags.
Jeg vil bare gerne høre, om ministeren ikke vil erkende, at der er nogle helt grundlæggende problemer, som ikke bliver løst derude.
Magnus Heunicke (S), 2022-01-27:
Jo, det erkender jeg, og det var også det, min tale handlede om, nemlig hvad vi gør ved det.
Og der er det mit forslag, at vi lytter til fagligheden, lytter til Danske Regioner, lytter til Sundhedsstyrelsen.
Og deres klare anbefaling til os er jo, at det ville være kontraproduktivt, at det ikke ville være godt med sådan et forslag her.
Det vil være klart bedre og klart mere givende, også mere givende i forhold til at gøre op med den store ulighed i sundhed og sikre, at vi er der for alle patienter i alle deres situationer, hvis vi styrker den palliative indsats mere generelt i sundhedsvæsenet.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2022-01-27:
Tak for det, og tak for ministerens tale.
Mine mange års erfaringer fra et plejehjem som sygehjælper har lært mig, at døden er rigtig svær at planlægge, men det, der gør en kæmpestor forskel, er muligheden for at være til stede og også sikkerheden for, at der er personale nok til stede, til at man rent faktisk kan være der.
I mine unge dage var der aldrig nogen ældre, der fik lov til at ligge alene, men det er jo faktisk virkeligheden i dag.
Derfor er jeg også mere tilhænger af, at der er personale nok til at tage sig af de borgere, som man skal tage sig af, end jeg er af standarder.
Noget af det, man f.eks. kunne tage fat på, var jo at holde op med at lave standarder, der siger, at det eksempelvis kun er sygeplejersker, der må lave smertebehandling af borgere i eget hjem, og måske også se på, at social- og sundhedsassistenter kunne løse den slags opgaver.
Hvad tænker ministeren om det med at have personale nok?
Magnus Heunicke (S), 2022-01-27:
Jeg tænker, at det er værd at lytte til de her erfaringer, og jeg er hundrede procent enig.
Det, vi netop kan se, når der bliver løbet så stærkt i de her sektorer – det gælder jo både sundheds- og ældresektoren – er, at det får konsekvenser for alle, men i særlig grad for dem af vores medborgere, som ikke har mulighed for at råbe op, og som ikke har de ressourcer, der skal til for at gøre brug af det, hvis der kom sådan en ordning, som der foreslås her.
Det, vi har brug for, er jo, at der er nok personaleressourcer til det, så man griber folk de steder, de er, og ser dem de steder, de er, og yder dem rådgivning og hjælp det sted, de er.
Det må være det, der er det vigtige, og det vil sige, at vi er nødt til at tænke det her tværfagligt og også er nødt til at have personalesituationen med i vores indsats.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2022-01-27:
Jeg er sådan set enig i, at det ikke er en, to, tre eller fem samtaler med en læge, der gør forskellen her.
Det, der gør forskellen, er jo netop, at man kan være til stede, og at en borger ikke risikerer, at der kan gå både 2 og 3 timer, før der er ledigt personale til at komme ud og hjælpe med at skifte et underlag eller sørge for at give smertebehandling.
For ellers lader det sig ikke gøre at dø værdigt i eget hjem, og på den konto ender rigtig mange borgere med at dø på et sygehus i stedet for.
Vil vi det her, bliver vi også nødt til at prioritere ressourcerne.
Magnus Heunicke (S), 2022-01-27:
Ja, det gør vi, og derfor skal der også lyde en opfordring fra mig til, at vi i Folketinget, hvis vi er enige om, at det her er et problem – og jeg hører fra både blå og rød blok og fra midten, at det er man altså enig om – så også må være enige om, at uanset hvad man kunne lave af forslag, som f.eks. det her forslag, så hjælper det jo ikke noget som helst, hvis vi ikke også er klar til at finansiere det og sætte de penge af, der skal til, for at medarbejderressourcerne følger med og styrkes, når vi får flere opgaver.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2022-01-27:
Jo, i den ideelle verden ville mange nok synes, at sådan vil de gerne have det skal foregå, men i praksis er der rigtig mange mennesker, som synes, det er svært, og for hvem det vil være et stort tabu at gå i gang med.
Erfaringer viser bare også, at det relationelle betyder rigtig meget, så det, at patienten har muligheden for at vælge til, gør en forskel.
Min egen mor valgte en social- og sundhedsassistent, som hun havde tillid til, og som forstod, at det var en god idé at lukke døren ind til soveværelset, sådan at hun slap for at have den her samtale, mens pårørende skulle lytte til den, for det var hendes behov.
Sådan er vi bare forskellige, og det skal der altså være plads til.
Så ikke flere formler.
Christina Thorholm (RV), 2022-01-27:
Alle har ret til en værdig død, og den sidste del af livet skal ske i rolige rammer med mennesker, som har faglige kompetencer til at hjælpe med til en værdig afslutning på livet.
Det er også helt centralt for Radikale Venstre.
Men forslaget her går ud på at sikre, at flere terminale patienter oplever at få en værdig afslutning, bl.a. igennem retten til afholdelse af mindst tre samtaler med en læge eller en anden sundhedsperson, som har specialviden om palliation.
Det er det, vi overvejende kommer til at forholde os til.
Vi bakker ikke op om en detailregulering, og vi mener, at det i højere grad skal foregå i en dialog mellem patient, fagpersonale og læge.
Det er ifølge Sundhedsstyrelsen ikke fagligt begrundet, at alle skal tilbydes et bestemt antal samtaler med en læge eller en anden sundhedsperson med specialiserede kompetencer i palliation.
Det er væsentligt at sikre, at der foretages relevante og tilstrækkelige behovsvurderinger af visitation og palliation på det rette niveau og med de rette kompetencer.
Det med de tre samtaler med en læge vil presse kapaciteten, og vi mener, at kapaciteten skal bruges, hvor det giver mest værdi.
Samtalen med den enkelte i den dagligdag, der er på plejehjemmet eller i hjemmeplejen, som der ofte vil være tale om, skal foregå der, hvor der er en relation, hvor der er en nærhed.
Og så kan vi jo tale om dokumentationspraksis, for det er her sådan, at sundhedsmedarbejderne skal dokumentere, at der har været de her samtaler, sådan at vi sikrer, at der er den opmærksomhed.
Vi taler i andre sammenhænge om nationale kvalitetsplaner for indsatsen for mennesker med bl.a. psykiske lidelser eller kronikere, fordi vi mener, at der, hvad enten man bor i Hellerup eller i Holstebro, skal være sikkerhed for, at man får den rette behandling på det faglige niveau, der bliver anbefalet af Sundhedsstyrelsen.
Vi ser jo, at der er nogle udfordringer med at sikre en ensartet kvalitet, og det kan i den her sammenhæng også være sådan, at vi skal se på nationale rettigheder i forhold til palliation.
Vi lægger vægt på at styrke indsatsen for, at den palliative uddannelse af læger svarende til den nordiske uddannelse bliver udrullet i Danmark, og det har vi forstået vil ske her fra 2022.
Som både sundhedsministeren og ordføreren for forslagsstillerne har gjort rede for, skal den palliative indsats i højere grad indgå i uddannelsen af læger, for der mangler vi en viden.
Så mener vi også, at en værdig død handler om retten til ikke at dø alene, og vi vil gerne arbejde videre med Røde Kors' indsats for, at der er et menneske til stede, at der er nogle nære til stede, for det er simpelt hen ikke værdigt at skulle dø alene.
Men tak til Venstre for at have fremsat forslaget, og vi vil gerne arbejde videre med at sikre kvaliteten i den palliative indsats.
Alex Ahrendtsen (DF), 2022-01-27:
Jeg har jo siddet tre perioder, i alt 12 år, i et byråd, og derfor ved jeg, at det jo er forvaltningen, der har indstillingsretten, og ikke byrådsmedlemmerne.
Så det er i høj grad ofte embedsværket, der styrer de politiske sager, og ikke så meget de folkevalgte.
Det er derfor, at det egentlig undrer mig, at ministeren og regeringen er imod at inddrage borgerne noget mere, f.eks. gennem folkeafstemninger.
Er det, fordi man er bange for folks holdninger?
Og er man på samme vis så også imod nationale folkeafstemninger, som vi jo har lovfæstet i grundloven?
Kaare Dybvad Bek (S), 2022-01-27:
Nej, det er vi ikke imod, og jeg personligt synes da også, at der kan være masser af gode argumenter for at afholde en folkeafstemning.
For nogle år siden havde vi en afstemning i kommunerne Holstebro og Struer, og den handlede om, hvorvidt de skulle sammenlægges – og der viste der sig jo i begge kommuner at være et markant flertal imod.
Så på den måde kan der jo være rigtig gode grunde til at afholde folkeafstemninger.
Jeg vil da også sige personligt, at jeg synes, at man godt kunne bruge det noget oftere, men jeg synes jo også samtidig, at det skal være en lokal beslutning, at man gerne vil gøre det.
Og jeg tror, det er vigtigt også at sige, at vores folkestyre jo er en omstændighed, der er blevet givet til os.
Altså, vi opstår jo ikke ud af ingenting; vi arver jo en tradition og en historie og en demokratisk kultur, som jeg også synes har en værdi, og som også har formet vores folkestyre.
Og der er jo ikke noget tabula rasa; altså, man kan jo ikke bare vaske tavlen ren og starte forfra og så overtage eksempelvis en schweizisk model.
Alex Ahrendtsen (DF), 2022-01-27:
Ministeren siger, at det er en lokal beslutning.
Problemet er, at borgerne ikke har initiativretten til at fremkalde folkeafstemninger, og det er derfor, vi har det her forslag her i salen.
Men jeg kan høre, at ministeren jo egentlig lægger op til en dialog, så mit spørgsmål er, om ministeren kunne være med til at lave en analyse baseret på udenlandske erfaringer, så vi kunne få en politisk debat om, hvordan vi kan inddrage borgerne, f.eks. ved hjælp af folkeafstemninger.
Det er virkelig godt at kigge på udenlandske erfaringer.
Kunne ministeren være ...
Kaare Dybvad Bek (S), 2022-01-27:
Jamen det vil jeg meget gerne være med til at få sat i gang.
Jeg synes, at nogle af de beslutninger, vi har truffet ved folkeafstemninger, har vist sig at være rigtige – ikke fordi jeg skal ned ad memory lane eller sådan ned ad erindringens spor.
Så lad os prøve at se, hvordan vi kan blive klogere på det.
Mette Thiesen (NB), 2022-01-27:
Tusind tak.
Nu nævner ministeren selv den her mulighed i lovgivningen, som blev indført i 2018, og det er i den grad noget, vi i Nye Borgerlige hylder.
Det var faktisk en af de ting, vi gik til valg på her ved kommunalvalget, altså at der skulle være flere bindende kommunale folkeafstemninger.
Men vil ministeren egentlig ikke også indrømme, at den bestemmelse, der er i dag, og som blev indført i 2018, er forholdsvis snæver i forhold til netop at få udskrevet de her folkeafstemninger, og at vi også rent historisk kan se, at der måske er en del politikere, som generelt ikke bryder sig særlig meget om det der med at lade danskernes stemme blive hørt?
Kaare Dybvad Bek (S), 2022-01-27:
Jamen jeg vil give fru Mette Thiesen helt ret i, at det er en strammere lovgivning for bindende folkeafstemninger.
Men det mener jeg også at det skal være.
F.eks. kan man lave vejledende folkeafstemninger i en del af en kommune, eller man kan lave dem med en anden afstemningsmæssig struktur.
Jeg tror, at det er vigtigt, at når vi har en bindende folkeafstemning, skal den også have samme udstyr, som hvis det var et valg til en kommunalbestyrelse.
Og det koster en del at sætte sådan en afstemning op.
Typisk vil det jo også blive afholdt i forbindelse med et andet valg, og derfor tror jeg, at der er færre, der gør det spontant, altså fordi der er en større omkostning ved det.
Så vil jeg også bare som modvægt til, at jeg jo mener, der er mange ting, der er rigtige, som er blevet besluttet ved folkeafstemninger, sige, at vi altså også skal huske på, at sådan noget som Storebæltsbroen havde vi aldrig haft, hvis der skulle have været folkeafstemning om den.
Hvis man tager til Schweiz, hvor man har mange folkeafstemninger, kan man se, at man i en af de største byer i Schweiz Zürich stadig væk kører i sporvogne, fordi man ti gange har stemt nej til, at der skulle være en metro, som vi kender det herhjemmefra.
Mette Thiesen (NB), 2022-01-27:
Det er jo faktisk det, der er så smukt ved det direkte demokrati.
Nogle gange oplever man, at politikerne er ude af trit med befolkningen.
Og vi har jo faktisk også en grundlovsbestemt paragraf, som netop sikrer, at man kan aktivere det, man kalder grundlovens § 42, og netop få beslutninger ud.
Den har vi i Nye Borgerlige også forsøgt at aktivere nogle gange, og der er det, som om der heller ikke er særlig stor vilje blandt politikerne til generelt at få ting ud til folkeafstemning.
Så jeg vil bare sådan igen lige høre ministeren: Mener ministeren ikke, at det, der er mulighed for i dag, er meget snævert, og at man jo historisk set kan se, at der ikke er særlig stor velvilje blandt politikerne til at få det ud til folkeafstemning?
Jette Gottlieb (EL), 2022-01-27:
Jeg kan høre, at ministeren siger, at der er fordele og ulemper, og jeg kan også høre, at forslagsstillerne er meget indstillet på at være åbne i forhold til at sætte de nødvendige begrænsninger på, hvornår man kan lave bindende folkeafstemninger.
Så nu vil jeg spørge ministeren filosofisk, om ikke det kan lade sig gøre at sætte nogle grænser, der er snævre nok til, at man opnår formålet, men hvor det stadig væk vil være sådan, at ministeren ville kunne anerkende, at fordelene er større.