Kristian Hegaard (RV), 2017-05-30:
Det glæder mig at høre, og jeg er også enig med ordføreren i, at de fleste ville sige ja.
Hvorfor skal det her så betragtes som en sanktion eller en dummebøde eller sådan noget, når ordføreren ganske rigtigt siger, at de fleste ville sige ja? Så siger ordføreren også, at vi skal være der, hvis der er nogle, der siger nej.
Hvorfor skal vi vente med at være der?
Hvorfor skal vi ikke bare i dag sige, at hvis der er nogle kommuner, hvor situationen er grel, synes vi rent faktisk, at de skal have rådgivning og faglig sparring og en hjælpende hånd?
Hvorfor skal vi vente med det, når ordføreren erkender, at vi skal være der, hvis der er nogle, der siger nej?
Tak for det.
Rettigheder er blevet noget, man klager sig til.
Det fremgår af den udvikling, der har været i ankestatistikkerne på det seneste, hvor flere og flere sager boner ud som hjemvist eller omgjort.
En af de sager, der har gjort størst indtryk på mig, var en sag fra Odense Kommune for 2 år siden.
Her fik hvert femte udsatte barn eller ung uden videre frataget deres hjælp.
Det er en hjælp, de får, så deres fremtid ikke afgøres af deres forældres baggrund, så de ikke overtager deres fars plads på bænken, så de ikke overtager deres mors lange forløb i psykiatrien, og så de ikke overtager storebrors plads i Vestre Fængsel, så de får deres egen fremtid, deres egne muligheder og deres egne drømme.
Heldigvis var der en sagsbehandler i Odense, der sagde stop.
Hun fandt sig ikke i, at man uden videre tog hjælp fra udsatte børn, og derfor råbte hun op.
I en rapport på 126 sider hudfletter en borgerrådgivers egen undersøgelse i København en række alvorlige sagsbehandlingsfejl i 77 tilfældigt udvalgte sager på anbringelsesområdet i Københavns Kommune.
Faktisk bliver det skrevet i den her rapport, at i ingen af de 77 sager bliver sagsbehandlingsreglerne fuldt ud opfyldt.
Det må være ganske tankevækkende, særlig fordi det ikke er sager, der er anket.
Det er sådan set sager, der kører.
Når vi får ankestatistikker fra kommunerne, er det interessant at se, i hvilket omfang de er repræsentative for de sager, der ikke ankes.
Det er sådan set svært at sige noget helt konkret om, om der er sådan et mørketal.
Men man kan jo være bekymret, når den seneste ankeopgørelse fra Ankestyrelsen viser, at der er flere kommuner, hvor der sker hjemvisninger eller ændringer i samlet 50 pct. af sagerne på det sociale område, herunder i min egen kommune i Fredensborg, hvor jeg sidder som næstformand i vores socialudvalg og har været ude med stor kritik på netop det område.
Forestil jer, at der var fejl i hver anden behandling i hospitalsvæsenet.
Der ville med rette lyde et ramaskrig.
For nogle er den sociale ydelse, man får, måske en del af deres behandling og dermed lige så vigtig som den hospitalsbehandling, der kunne være.
Derfor er det her tal på 50 pct. alt, alt for højt.
Så var jeg ved at sige: tænk sig, hvis der var fejl i hver anden sag i SKAT.
Så det er måske alligevel et meget godt eksempel.
Radikale Venstre er vilde med det kommunale selvstyre, og derfor er det også vigtigt, at der med det her forslag stadig er fuld metodefrihed, stadig er fuld frihed til opgaveløsning, og stadig er fuld frihed og kompetence til at træffe afgørelser.
Det har flere ordførere jo været oppe at sige meget klart.
Tydeligst var det, da Liberal Alliance var oppe at sige det, men også både Venstre og Socialdemokratiet hørte jeg sige, at det ikke går ud over den kompetence, som kommunerne har.
Så det her rører altså ikke ved det kommunale selvstyre.
Der er virkelig mange kompetente medarbejdere i Ankestyrelsen, og derfor tror Radikale Venstre, at det her vil være med til at sætte skub i det og sende det i den rigtige retning, så retssikkerheden øges, når kommunerne får en ekstra rådgivende hånd.
Det gælder dem, der har lidt sværere ved at afgøre sagerne end andre på de områder, de ikke klarer sig så godt på.
Derfor kan vi godt støtte beslutningsforslaget, så rettigheder ikke bliver noget, man skal klage sig til.