Søren Søndergaard (EL), 2017-04-27:
Det er jo på mange måder en god dag i dag, for vi har på en eller anden måde alle sammen fået det, vi ville have, i hvert fald i forhold til Europol.
Så er der nogle, der ikke fik mere EU, og det er de selvfølgelig skuffet over, det kommer jo tydeligt frem i debatten, for de fik ikke afgivet mere dansk selvbestemmelse til EU, og det syntes de var ærgerligt – fint nok, så har vi den uenighed.
Men vi burde jo egentlig i dag være glade for, at det, vi sammen er gået efter, nemlig en aftale om Europol, er kommet igennem – og kommet godt igennem.
Det skal jeg komme tilbage til.
Vi har faktisk betænkeligheder ved Europol.
Enhver institution, der samler utrolig mange oplysninger om borgere, skal man være på vagt over for, også selv om man går ind for et grænseoverskridende politisamarbejde mod alvorlig kriminalitet, for det skal vi selvfølgelig have.
Men der har altid været problemer med Europol, og der er problemer med Europol.
Jeg er sikker på, at justitsministeren kan bekræfte, at det var meget alvorligt – meget alvorligt.
Det ønske, vi har om at bekæmpe grænseoverskridende kriminalitet,
Vi opfordrer til en kritisk distance, og derfor stillede vi også under andenbehandlingen af det forrige punkt en række forslag om forbedret datasikkerhed.
Det fik opbakning, og det vil jeg godt sige tak for, fra SF, fra Alternativet, fra Det Radikale Venstre og langt hen ad vejen også fra Dansk Folkeparti – der var en enkelt ting, Dansk Folkeparti ikke kunne være med til – og det var jeg oprigtig glad for, fordi vi så på den måde kunne have imødegået nogle af de problemer, som kan opstå.
Men desværre var der jo altså et flertal, som ved afstemningen under andenbehandlingen afviste vores forslag om bedre retssikkerhed.
Men det her er bare for som indledning at sige, at det ikke er sådan, at vi jubler over alt, hvad der kommer fra Europol, men vi er glade for, at der er kommet den aftale, som sikrer, at det nødvendige samarbejde imod grænseoverskridende kriminalitet kan fortsætte.
Er det så noget, vi kan gå ind for i den form, det ligger her, mens vi opfordrede til at stemme nej ved folkeafstemningen den 3. december 2015?
Den ene grund var, at der ved folkeafstemningen i 2015 var en hel masse andre ting, vi også skulle tage stilling til, bl.a. en evig ret til Folketinget med en stemmes flertal at kunne overføre et ubegrænset antal retsakter og retsområder til EU uden at sende det til en folkeafstemning.
Det syntes vi var lige voldsomt nok og det syntes vi i sig selv var et argument for et nej.
Men der var en grund mere, og det var, at netop fordi der er de problemer med Europol, ønsker vi ikke at være med i et overstatsligt Europol, for et overstatsligt Europol kan man jo ikke trække sig ud af.
Det er ikke muligt at melde sig ud af et overstatsligt Europol, hvis datasikkerhedsproblemerne bliver for alvorlige, men det er muligt at trække sig ud af et mellemstatsligt Europol, og derfor gør den aftale, vi har fået, som netop omhandler et mellemstatsligt Europol, at vi bevarer beslutningen her i det danske Folketing og hos den danske befolkning, altså om vi ønsker at være i det samarbejde, også hvis det viser sig, at de alvorlige retssikkerhedsmæssige og datasikkerhedsmæssige problemer fortsætter.
Hvad angår selve indholdet af aftalen, er den jo så god, som den kunne blive.
Der har været nævnt noget med, om vi kan stemme.
Det vil sige, stemmeretten ikke er af så stor betydning.
Det er sådan set kun et problem, hvis der er afstemninger.
Så jeg ser meget frem til, at justitsministeren går op i sin afsluttende bemærkning og lige redegør for det enkelte element.
Men ellers har alle jo udtrykt tilfredshed.
Eksperter har udtrykt tilfredshed, Rigspolitiet har udtrykt tilfredshed med situationen i dag.
De siger, der er nogle problemer fremtidigt.
Og justitsministeren har jo sådan set her fra Folketingets talerstol givet den klareste blåstempling af den aftale, nemlig da han svarede på et spørgsmål fra mig, hvor jeg spurgte, om justitsministeren nogen sinde ville acceptere en aftale, der ikke var virkelig god for dansk politi, og hvor justitsministeren svarede, at det ville justitsministeren selvfølgelig ikke.
Derfor har vi jo her en aftale, som ikke alene har eksperternes stempel, som har Rigspolitiets stempel, men som også har justitsministerens og dermed regeringens stempel.
Det synes jeg er rigtig godt.
Derimod synes jeg måske ikke, det er så godt, at vi fra jasiden bruger det her som et forsøg på at skabe tvivl om den aftale, som justitsministeren er så glad for, ved igen og igen ligesom at antyde, at der er problemer.
Det er vel nok, fordi jasiden ikke rigtig vil diskutere det faktum, at mange af de påstande, der kom i valgkampen, ikke var korrekte.
Så er spørgsmålet, når vi nu har den her dag i dag, om ikke det var en idé, at vi ligesom prøvede at gøre status, og at nogle måske også sagde: Okay, der gik vi nok lidt for langt, det kom ikke til at passe.
Vi kan jo tage nogle eksempler.
Hr. Jakob Ellemann-Jensen, som havde ordet før, Venstres EU-ordfører, sagde f.eks. i Folketingets debat den 21. maj 2015 – og jeg citerer: »Selv hvis man ventede på, at aftalen blev færdig, så har de eksisterende danske parallelaftaler taget 4 år at forhandle.
Så må man jo spørge: Står Danmark i dag åben for røverbander og pædofile?
Fru Pia Olsen Dyhr sagde jo noget lignende.
Hun sagde til Deadline den 21. august 2015: Hvis man forestiller sig, at vi stemmer nej – det er heldigvis danskerne, der bestemmer – vil vi stå i en situation, hvor vi skal søge en parallelaftale, og hvor der så kan gå 5-7 år, før den falder på plads, og vi falder ud af Europolsamarbejdet næste år.
Jeg kan i parentes tilføje, at jeg er fuldstændig enig med SF's formand i, at det heldigvis er danskerne, der bestemmer.
Men var det rigtigt?
Justitsministeren skal jo alligevel op for at samle op på debatten, så han skal også lige have mulighed for at svare her.
jeg vil da også tage et par citater fra justitsministeren.
F.eks. udtrykte justitsministeren i partilederrunden den 28. november 2015: Jeg synes, det ville være skrækkeligt, hvis vi røg ud af Europol.
Det er simpelt hen for alvorligt, og en parallelaftale tager 4-6 år.
Og for at ingen skulle være i tvivl om pointen, gentog justitsministeren: 4-6 år!
Det er der vist ikke helt gået.
Og for ligesom at sætte trumf på understregede justitsministeren på Twitter den 2. december 2015, aftenen inden afstemningen: Hvis det nu går hen og bliver et nej, beholder vi retsforbeholdet, sådan som det er i dag, og så betyder det altså ikke, at tingene er, som de har været.
Så betyder det, at Danmark må forlade Europol.
Vi er forblevet på det niveau, vi var.
Jeg går ud fra, at justitsministeren kan bekræfte, at det samarbejde, vi var med i i Europol frem til 1. maj, var et mellemstatsligt samarbejde.
Og hvad er det, vi er med i nu med Europol?
Det er et mellemstatsligt samarbejde.
Ergo har vi ikke forladt noget Europol.
Vi er blevet i præcis det samme Europol.
Så har de andre besluttet at lave en overnational overbygning på det.
Fint nok, lad dem om det.
Vi har bare besluttet, at det ønsker vi ikke.
Og det ønsker vi ikke af én simpel grund: Vi ønsker, at spørgsmål om retspolitikken og spørgsmål om retssikkerheden skal være spørgsmål, hvor den danske befolkning har en direkte indflydelse gennem dem, de vælger til det danske Folketing.
Og sådan er det heldigvis fremover.
Jo, det er en god dag i dag.