Trine Pertou Mach (EL), 2024-04-16:
Verden er vidne til, at Israel gennem mere end et halvt år har gennemført en uhørt brutal afstraffelsesaktion, som foreløbig har kostet langt mere end 30.000 af Gazas indbyggere livet.
FN’s og EU's regler for våbeneksport sætter, på papiret, snævre regler for, hvilke stater man kan eksportere våben til, hvis man vil respektere den internationale retsorden.
Et land, der eksporterer våben, er efter reglerne forpligtet til at forholde sig til modtagerlandet, og slutbrugerlandet, og til, hvordan dette land respekterer menneskerettighederne og krigens love.
I artikel 1 i EU's regler står der, at man fra sag til sag skal vurdere de ansøgninger, der bliver indgivet om eksporttilladelse.
Det er ligesom rammen for det her beslutningsforslag, at der er nogle spilleregler, som Danmark skal overholde med sin våbeneksport.
Med de mange civile dræbte og skoler og hospitaler, der er jævnet med jorden, og børn, der dør af sult, og børn, der dør af krig, er der vel nøgternt betragtet ingen tvivl om, at den israelske krigsførelse i Gaza netop krænker netop menneskerettighederne og krigens love.
Samtidig er der altså det aldeles alvorlige forhold, man kunne nærmest kalde det en skærpende omstændighed, at Israel lige nu står anklaget ved FN’s øverste myndighed, Den Internationale Domstol, for muligt folkedrab.
Det er så vanvittig alvorligt og også for Danmark en alarmklokke af de helt store.
For vi er nemlig som stat og som underskrivere af folkedrabskonventionen forpligtet til at forhindre og standse folkedrab.
Det sker igennem en direkte eksport, hvor Danmark har haft, som det er sagt nogle gange her til aften, en »restriktiv tilgang«, som nu er ændret til en »meget restriktiv tilgang«.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi i Enhedslisten mener, at det ikke er nok, og det er jo derfor, vi fremsætter det her beslutningsforslag.
Det, der ligger i vores forpligtelser, er at lave en risikovurdering, og hvis risikoen er der for, at Danmark med den eksport bidrager til krigsforbrydelser eller alvorlige menneskerettighedsovertrædelser, skal man ikke tillade eksporten.
Det, vi ved om Israels krigsførelse i Gaza, er jo ganske meget, og det burde med en meget restriktiv tilgang betyde, at Danmark slet ikke for nuværende eksporterer våben til Israel, men det gør vi så alligevel.
Det er sådan, at på hvert eneste F-35-kampfly sidder der rundt regnet seks vitale dele, som er produceret i Danmark, også på de fly, som siden oktober har dræbt uskyldige civile børn, kvinder og mænd i Gaza.
I Udenrigsministeriet, eller i det hele taget regeringen, henholder man sig til, at de eksporterede flydele er blevet eksporteret til en fabrik i USA, og at det så er USA's eksportkontrol, der skal gælde.
Det er der bare ret mange internationale eksperter og aktører der siger ikke er den rette læsning og tolkning af reglerne.
Og det er jo også det, som den retssag, som civilsamfundsorganisationer har anlagt, er et udtryk for, altså at myndighederne i deres øjne ikke overholder Danmarks forpligtelser efter de to regelsæt.
Vi har tidligere i dag behandlet et forslag om at indføre økonomiske sanktioner mod Israel.
Det var der ikke et flertal for.
Vi har også behandlet et forslag om at anerkende Palæstina som en suveræn stat, og det var der heller ikke et flertal for.
Vi havde egentlig lidt håbet, at lige præcis det her forslag måske var der, hvor det kunne lade sig gøre at skabe et flertal, nemlig at suspendere våbenhandel med Israel midlertidigt, så længe Israel og Israels regering ikke viser tegn på reel vilje til at ville overholde folkeretten, herunder den humanitære folkeret.
Sådan ser det ikke ud.
Vi håber stadig væk, at der vil være diskussion om, hvad det betyder i forhold til Danmarks forpligtelser.