Christian Friis Bach (V), 2025-05-27:
Tak for ordet, og tak for at give mulighed for en vigtig debat om de globale tilbageslag, vi ser for demokrati, menneskerettigheder og civilsamfundet.
I snart 15 år er de civile og politiske rettigheder i verden gået tilbage.
Flere lande bevæger sig i en autoritær retning.
Civilsamfundsaktører mødes med modstand og endda overgreb.
Det er stærkt bekymrende.
Vi er en del af en regering, der har gjort det klart, at vi skal forankre vores engagement i frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne.
Det er ikke bare værdier, vi skal værne om herhjemme, men værdier, vi skal arbejde for i verden, ikke med løftede pegefingre, men med ansvar, med samarbejde og med respekt.
Jeg har været aktiv i folkelige foreninger det meste af mit liv, og et stærkt civilsamfund står mig nær.
Det er en forudsætning for et sundt demokrati, for lokal inddragelse og indflydelse og for beskyttelse af menneskerettigheder, ikke mindst for udsatte grupper fra religiøse mindretal og oprindelige folk til mennesker med handicap og seksuelle mindretal.
Det er afgørende for indsatsen for klima, natur og miljø, for gode arbejdsforhold og indsatsen mod korruption og magtmisbrug.
Civilsamfundet giver en stemme og en styrke til borgere i lokalsamfund, og i det langt større billede er civilsamfundet afgørende for det mellemfolkelige samarbejde, for udveksling, for forståelse, for gensidig forståelse og for fred.
Det bidrager med forandringer, venskaber og tillid og spiller en central rolle i at nå vores mål.
Det skal det også i fremtiden.
Men som en, der har brugt en god del af mit liv i civilsamfundet, kan jeg måske også tillade mig at rejse et par kritiske vinkler.
Det ene er vigtigheden af et ord, som lidt teknisk hedder lokalisering, og som Danmark i øvrigt forpligtede sig til under det humanitære topmøde.
Jeg har som sagt engageret mig i de her foreninger, og de skaber positive forandringer.
Men jeg har også set projekter, der kun eksisterede, når de danske eller internationale organisationer var til stede med internationale medarbejdere i spidsen, indtil pengene slap op, og hvor man ikke efterlod sig varige spor i form af et stærkere lokalt civilsamfund, måske endda tværtimod.
Jeg har set danske og internationale civilsamfundsorganisationer konkurrere med og endda udkonkurrere det lokale civilsamfund, også fordi de danske og internationale organisationer kan tilbyde højere lønninger og bedre forhold.
Lokalisering betyder, at beslutningskraft, ressourcer og ansvar i humanitær bistand og udviklingsbistand i højere grad skal flyttes fra internationale aktører til lokale foreninger, organisationer og lokale samfund.
De store forandringer skabes altså ikke udefra.
De skabes indefra og nedefra.
Det andet, jeg vil sige, er det, som jeg sagde under vores debat om den udviklingspolitiske redegørelse.
Nu gentager jeg lidt her.
Jeg har jo været stor fortaler for partnerskaber mellem civilsamfundsorganisationer og private virksomheder, men den måde, vi har gjort det på, har ikke fungeret.
De finansieringsmekanismer, vi har lavet, har ikke skabt de nødvendige resultater.
Meget få partnerskaber har resulteret i flere arbejdspladser, mere handel og et stærkere erhvervsliv, og det må og skal være et centralt formål også for de her partnerskaber.
Jeg tror, vi skal være ærlige omkring det og sige, at vi står os bedst ved at skabe rammebetingelser for et stærkt erhvervsliv, der altså skaber job, indkomst og handel, og for et civilsamfund, der så kan mobilisere, engagere og være fortalere, virksomheder, som skaber fysisk kapital, folkelige foreninger, som skaber social kapital, erhvervslivet, der skaber arbejdspladser, og civilsamfundet, der skaber arbejdstagerrettigheder.
Det kan godt ske igennem samarbejde, men i vores tilgang og støtteordninger tror jeg vi skal skille det ad, helt som også vi skal passe på, at vi ikke sætter civilsamfundet til at løse opgaver, som staten bør løse.
Rettighedsbaseret udvikling handler om en stat, der kan levere og lytte, et civilsamfund og en befolkning, der kan organisere og råbe op, og et erhvervsliv, der kan skabe vækst og arbejdspladser.
Men til afrunding vil jeg sige, at det folkelige og brede engagement i det danske udviklingssamarbejde skal bevares og gerne styrkes.
Vi skal stå fast, når råderummet for civilsamfundet bliver mindre, og når grundlæggende rettigheder er truet.
Dér skal dansk udvikling være: frihed, menneskerettigheder og folkelig deltagelse.
Tak for ordet.