Trine Torp (SF), 2019-01-10:
Tak for det.
Jeg vil i virkeligheden starte med at sige en hel masse tak, og så kommer de mindre glade bemærkninger bagefter.
Men jeg vil faktisk gerne sige en stor tak, for den her debat er utrolig vigtig.
Jeg tror, at alene det, at vi har den i dag, betyder noget derude.
Det kan jeg i hvert fald mærke på de seneste dages opmærksomhed på det og de mange tilbagemeldinger, jeg har fået fra borgere, fra professionelle, fra organisationer osv., som bakker hundrede procent op om det her forslag.
Og jeg tror, at vi ikke skal undervurdere, hvor stor en betydning vi som politikere har for, om holdningsændringerne sker eller ej.
Og det vender jeg egentlig også lidt tilbage til i de lidt mere sure bemærkninger.
Men jeg vil i hvert fald også gerne sige tak til ministeren for sådan set at anerkende problemet og også komme med nogle rigtig gode bud på, hvordan vi arbejder videre.
Jeg synes, det er rigtig godt at gennemgå området, jeg synes, det er rigtig godt at kigge på, hvor det er, vi i vores egen lovgivning og vejledning osv. skal have ryddet op i nogle helt misforståede opfattelser af, hvad psykiske lidelser er.
Jeg synes, det er rigtig godt i virkeligheden også at undersøge, hvor det er derude, for som jeg sagde i et af mine spørgsmål undervejs, er det utroligt, hvad jeg får af historier.
Altså, jeg kan næsten ikke tro på, at det er rigtigt.
Og det siger noget om, hvor store de fordomme i virkeligheden er, når det kommer til stykket, selv om der i den brede befolkning, tror jeg, jo efterhånden ikke er en eneste, som ikke enten selv har haft det inde på livet eller har nærmeste pårørende eller venner og bekendte, som har det.
Så det her er altså et folkesundhedsproblem, og i takt med at folk i højere og højere grad bliver diagnosticeret, bliver den her problemstilling ikke mindre vigtig.
Jeg vil stadig væk gerne, tror jeg, i udvalgsbehandlingen se, om ikke jeg kan få formuleret et betænkningsbidrag eller nogle ændringsforslag, som gør, at der trods alt alligevel kan samles et flertal om det.
Jeg vil også gerne sige tak til især De Radikales ordfører for at stå her på talerstolen og dele sin egen historie.
Det er også en af de ting, der betyder noget derude for at bryde myter og tabuer, altså at der faktisk er mennesker, som tør stå frem med deres historie.
Så tusind tak for det.
Så er forslaget om at lave en eksperthøring blevet nævnt, hvilket jeg faktisk synes er en god idé, også selv om man måtte stemme for forslaget.
For hvis vi skulle gøre forslaget endnu bedre, er det måske netop lige præcis det, vi har brug for.
For nogle af de argumenter, der har været undervejs, har handlet om teknikaliteterne, og hvilken sprogbrug man bruger.
Og i et lille parti som SF sidder vi altså ikke med en stab af embedsfolk, der kan formulere tingene på den fuldstændig korrekte måde.
Når vi fremsætter et beslutningsforslag, identificerer vi et problem, og så forsøger vi at lave et beslutningsforslag, der adresserer det så godt som muligt.
Så selvfølgelig kan det forslag sikkert blive bedre, og det vil jeg selvfølgelig også gerne have hjælp til.
Det, der til gengæld er afgørende, er, at der ikke bare går sådan noget undersøgelseshalløj i det, men at vi rent faktisk får gjort noget ved det her.
Lad os lige tage, hvad diagnoser egentlig er.
Diagnoser er faktisk et rigtig nyttigt, professionelt værktøj til at beskrive en psykisk tilstand, man er i.
De siger til gengæld ingenting om årsager, og de siger til gengæld heller ikke noget om prognoser.
Det gør diagnosen ikke i sig selv, men den er et nyttigt arbejdsredskab, når man skal tilrettelægge en behandling, hvor man identificerer, hvad det egentlig er for en psykisk tilstand, og hvad det er, behovet er for behandling.
Desværre har prognosen bare langt større magt end det; den har nemlig ikke alene stor magt i forhold til dem, der stadig væk er ramt af deres psykiske lidelse, men, som vi har drøftet i dag, den har også magt, mange, mange år efter man ikke er ramt af den længere.