runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Abildgaard (KF), 2019-02-26:
Jeg tror i virkeligheden, at både Det Konservative Folkeparti og regeringen samlet set befinder sig nogenlunde samme sted, som hr. Jens Joel gav udtryk for Socialdemokratiet gjorde, i forhold til at der er mange positive elementer i det her.
Men der er også nogle ting, vi er nødt til at diskutere nærmere og stille nogle flere spørgsmål til.
Nu nævnte jeg som eksempel, hvad det her med et mere uafhængigt klimaråd betyder.
Betyder det, at vi udpeger til det på en anden måde?
Betyder det, at de har andre kompetencer?
Betyder det, at de vælger deres formand på en anden måde?
Hvad ligger vi i det?
Der kan man gå alle seks pejlemærker igennem, og der ligger ret meget substans i det her.
Hvordan er det mere konkret, vi tænker det med at integrere det i andre politikområder?
Det glæder jeg mig rigtig meget til kan blive drøftet meget mere og penslet meget mere ud i de snakke, vi skal have.
Uanset om det her kommer til afstemning i morgen eller ej, må vi også være helt ærlige og realistiske og sige, at vi jo ikke kan nå nu at forpligte en regering på at lave en klimalov inden et valg.
Altså, det ville være et makværk af en anden verden.
Så for mig handler det om, at vi forpligter hinanden på, hvilken vej vi skal gå.
Ida Auken (RV), 2019-02-26:
Jeg synes, at lige nu ville være et perfekt tidspunkt at forpligte den siddende regering til at lave en klimalov.
Hvad enten det så bliver det her flertal eller et andet, der gør det, så kan jeg næsten ikke se noget bedre tidspunkt, både for klimaets skyld – det haster – og hvis man står her og lover noget i forbindelse med et valg, er man også bundet af det efter et valg.
Vi har jo tidligere set folk, der løber fra forskellige ting, og når det så kommer op efter et valg, er det ikke det helt rigtige tidspunkt lige nu at binde et flertal op på det.
Det er mit ene spørgsmål.
Mit andet spørgsmål er, om jeg har forstået ordføreren ret: LA siger nej, Venstre siger, at det ved de ikke, og at de ikke har sagt, at det gør de ikke, og Konservative siger måske.
Mette Abildgaard (KF), 2019-02-26:
Regeringen er forpligtet på at lave en ny klimalov.
Vi har forpligtet os selv på at lave en ny klimalov.
Det står ikke til diskussion.
Vi har også forpligtet hinanden på, at de seks pejlemærker, der er i borgerforslaget, kommer til at indgå i en eller anden variant, og at vi skal have en drøftelse af præcis hvordan.
Det er vi nødt til at få på plads, før vi kan tage endelig stilling.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2019-02-26:
Det, som jeg er nysgerrig omkring, er jo det, De Konservative her siger.
Og man kan også læse, at ordføreren på Twitter kommer med nogle udsagn, hvor der bl.a. står, at De Konservative var med til at lave den sidste klimalov, og at de nu bakker op om en ny og langt mere forpligtende klimalov, for det skylder man kommende generationer.
Det er Enhedslisten sådan set enig i.
Jeg synes, at der er en stor forskel på det, også hvad angår hastighed.
For vi har jo hørt fra flere ordførere, at hastighed betyder noget.
Så derfor vil jeg gerne høre, hvad udgangspunktet er.
Er udgangspunktet for at komme frem til noget forpligtende det her borgerforslag i dag, eller er det de skitser, som klimaministeren har luftet i dag?
Mette Abildgaard (KF), 2019-02-26:
Nu skal man passe på med at tale på andres vegne, men jeg har et indtryk af, at klimaministeren vil føle sig misforstået, hvis det er opfattelsen, at han ikke er villig til at lave en ny klimalov med bund i det forslag, som der er i dag.
Når klimaministeren netop har understreget gentagne gange, at der ikke er nogen af de seks pejlemærker, han udelukker, og at han sådan set lader alle seks pejlemærker indgå som en kraftig inspirationskilde – så må klimaministeren korrigere mig, men han nikker – tager jeg det som et godt tegn.
Så bliver der spurgt ind til det her med, hvordan vi gør det mere forpligtende, og det synes jeg er et centralt element.
Der skal de jo direkte ind i en lovtekst, set med mine øjne i hvert fald, fremadrettet.
Carsten Bach (LA), 2019-02-26:
Jeg synes, det er dejligt, når vi kan gøre hinanden glade i Folketingssalen, og det vil jeg forsøge at gøre igen en anden gang, vil jeg sige til fru Pia Olsen Dyhr.
Af liberale elementer kunne, som jeg også indikerede, og som jeg allerede har sagt i et svar til hr. Søren Egge Rasmussen, nævnes det her med målsætningerne og spørgsmålet om deres relevans, når de er langsigtede, i forhold til når de er kortsigtede.
Og som jeg også gav udtryk for før
, mener jeg, at det er mest formålstjenligt, at vi holder os til en langsigtet målsætning, som vi politisk set lettere kan agere agilt efter, og som, som jeg også angav i min ordførertale, rent faktisk vil være med til at øge omkostningseffektiviteten i den grønne omstilling, sådan at den grønne omstilling ikke bliver dyr og ineffektiv.
For det er netop det værste, der kan ske, både fordi vi kan risikere at tabe befolkningsopbakning, som det her jo helt grundlæggende bygger på, men også fordi der for os som politikere er en forpligtelse til ikke at bruge skatteborgernes penge ineffektivt.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2019-02-26:
At være liberal definerer jeg egentlig som, at man har klare mål, og at vejen derhen kan være individuel.
Når vi tidligere har lavet politiske aftaler, har det normalt bl.a. været et liberalt krav, at det skulle være teknologineutralt, men at der har skullet sættes et mål, og så måtte man beslutte, hvordan man ville komme derhen.
Men så skaber man jo ikke fair konkurrencevilkår – så er det da unfair over for visse virksomheder i forhold til andre virksomheder.
Altså, er det sådan, at man i stedet for at ville belønne nogle af dem, der gør det rigtige og er på den rette kurs, egentlig synes, at det er lidt halvligemeget?
Det står mig en smule uklart, og hvis det, der står tilbage, er, at Liberal Alliance ikke vil have klare mål, så vil jeg faktisk næsten sige, at Liberal Alliance er blevet lidt uliberalt.
Carsten Bach (LA), 2019-02-26:
Jeg har desværre kun 30 sekunders taletid til at følge op på det opfølgende spørgsmål fra fru Pia Olsen Dyhr, så jeg tror, vi er nødt til at tage det senere.
Men det, som jeg forsøgte at sige, og som fru Pia Olsen Dyhr så desværre ikke helt forstod, er, at Liberal Alliance vil følge den målsætning fra energiaftalen – som SF også er en del af – om et netto nuludledningssamfund i 2050, som vi allerede har, og derudover mener vi, at Danmark i øvrigt skal leve op til de internationale forpligtelser og målsætninger, vi sætter os i EU-regi.
Jens Joel (S), 2019-02-26:
Tak til Liberal Alliances ordfører for ærligheden, selv om det selvfølgelig er lidt nedslående.
Jeg tror faktisk, at en del af problemet og baggrunden for borgerforslaget er, at man synes, at regeringen tager sig lige lovlig meget fleksibilitet i forhold til den opgave, der skal løses.
Derfor kunne jeg egentlig godt tænke mig at spørge Liberal Alliances ordfører: For mig at se er det vigtige i det her borgerforslag jo, at man sikrer, at vi er on track, at vi er på vej til at leve op til de klimamål, vi har forpligtet os til, og derfor er jeg meget interesseret i, at vi får nogle politiske forpligtelser, nogle bindinger på, hvad det er, der foregår.
Kan Liberal Alliance ikke se værdien i det, og at vi, hvis der er for meget af det, Liberal Alliance kalder for politisk fleksibilitet, risikerer at ende i en situation, hvor 65.000 borgere kan se, at der ikke er sammenhæng mellem det, regeringen foreslår, og så det, regeringen påstår at de vil?
Carsten Bach (LA), 2019-02-26:
Tak, og tak for spørgsmålet, som jo sådan set er meget relevant og noget af det, som jeg også mener vi måske skal bruge lidt tid på, bl.a. her og nu i udvalgsarbejdet omkring det her beslutningsforslag.
Det er netop, hvordan det rent faktisk er bedst for os at nå den endegyldige målsætning, som jo er – og det er vi enige om – nettonuludledning i 2050.
Skal vi sætte os ned år for år eller for hvert andet år eller for hvert tredje år eller hvert femte år eller for hvert tiende år og sætte et helt specifikt tal, som vi helt specifikt skal nå i det helt specifikke årstal på den helt specifikke dato, lige præcis nytårsaften, eller om vi rent faktisk skal give os selv en lille smule mere fleksibilitet, som Dansk Folkepartis ordfører i øvrigt også var rigtig fint inde på, altså at give os selv en lille smule spillerum i forhold til den teknologiudvikling, som vi jo har set de senere år i stor stil, og som vi helt sikkert også vil se de kommende år, og ikke komme til at sætte os fast i de her helt detaljerede kortsigtede mål?
Jens Joel (S), 2019-02-26:
Jamen det er jo hele humlen ved det her – at regeringen desværre udskyder opgaven og håber, beder, krydser fingre for, at der kommer noget, der kan løse det på et senere tidspunkt.
Lad os nu bare sige, at vi stod ved et nytårsårsskifte og ikke var levet helt op til målet, men kunne se, at det var, fordi der året efter ville blive etableret en havvindmøllepark, så har jeg svært ved at forestille mig et flertal i Folketinget, som ville sige, at det var meget vigtigt, at vi så levede op til målet på datoen dér, når vi kunne se, at vi ville indhente det til næste år.
Det, der er problemet her, er, at det jo bare bliver en dårlig undskyldning, at man påstår, at vi binder os selv så meget her.
Så bliver det jo bare en dårlig undskyldning for ingenting at gøre og vente på en teknologiudvikling, som ingen ved hvor hurtigt går.
Så kan Liberal Alliance ikke forpligte sig på, at vi har nogle mål og også nogle delmål på kort sigt?
Hvis der så er et folketingsflertal, som kan se, at vi kan afvige en lille smule det her halvår, fordi vi indhenter det til næste halvår, så vil de fleste derude nok også kunne forstå det.
De kan til gengæld ikke forstå, at regeringen ikke er villig til at lave nogen mål, for så er der ikke nogen gennemsigtighed i, om vi overhovedet er på rette vej.
Carsten Bach (LA), 2019-02-26:
Jeg deler sådan set ikke ordførerens præmis om, at vi ikke skal have mål.
For vi har jo netop mål, vi har et langsigtet mål.
Med den eksisterende sammensætning af Folketinget – og specielt på nuværende tidspunkt, 3 måneder før et folketingsvalg – tør jeg næsten ikke fra talerstolen sige, hvad man kunne forestille sig.
Jeg er egentlig mest interesseret i, at vi stille og roligt i en bred forligskreds sætter os ned og snakker om det her.
Om målsætningen er det ene eller det andet procenttal, eller hvad man kunne måle efter, kommer sig ikke helt så nøje, som det tilsyneladende gør for spørgeren.
Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
Jeg kunne godt tænke mig at høre: Hvis nu ordføreren for Liberal Alliance ønskede sig et eller andet, som han ikke havde penge nok til – en stor ting, et eller andet, man skal spare op til – ville det så være ordførerens indstilling, at man skulle sætte sig ned og regne ud, hvor meget man skulle lægge til side hver måned for at komme til at købe det hus, man ønskede sig?
Eller tænker ordføreren, at det er meget bedre bare sådan at se, hvordan det går hen ad vejen, og ikke tjekke op på, hvor meget man har på kontoen, fordi det giver en mere sådan agil måde at spare op på?
Carsten Bach (LA), 2019-02-26:
Ordføreren ønsker sig rent faktisk en elbil.
Tak for spørgsmålet.
I den situation, at jeg skulle spare op til en elbil eller til noget andet stort, jeg ønskede mig, så ville jeg på en eller anden måde effektivt arbejde mig hen imod, at jeg blev i stand til at kunne betale den store ting, jeg ønskede mig, på det tidspunkt, jeg får brug for den.
Hvordan jeg ville gøre det, ville være op til, kan man sige, en stor grad af fleksibilitet.
Det kunne være, jeg ville investere i nogle aktier.
Det var ikke sikkert, at jeg havde penge nok til helt fra starten at investere i nogle aktier.
Så kan det være, jeg ville spare op i en kort periode.
Så ville jeg måske have nogle penge, som jeg så kunne starte med aktieinvestering med, og så ville jeg muligvis via den aktieinvestering få nogle flere penge, og på et tidspunkt, via fleksibilitet, via forskellige muligheder – man kunne drage parallellen: via forskellige teknologier – ville jeg pludselig have nået mit mål og have penge nok til at købe den store ting, jeg ønskede mig, elbil, eller hvad det var, eller være nået frem til at have et nettonuludledningssamfund.
Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
For pointen med bindende delmål er jo, at der skal lægges en plan.
Det er jo det, der er pointen.
Pointen er ikke, at man skal nedskrive, at vi skal nå præcis det og det, og at det så skal være opfyldt nytårsaften – det tror jeg endda at ordføreren sådan fik forvildet sig ud i at tro at der stod i beslutningsforslaget.
For hvis man gerne vil nå noget i 2050, som ordføreren siger at han gerne vil, så kan man jo ikke bare sådan fleksibelt og agilt bevæge sig frem imod 2050 uden overhovedet at have skyggen af en plan.
Man bliver nødt til en gang imellem at sige: Nå, men vi skal nok nå det her i løbet af de første 5 år – så kigger vi på det, og lad os se, om det er gået godt.
Så kan vi justere analogien: Lad os investere i nogle flere aktier, som er det, man gør i ordførerens verden.
Det er fint nok, der er andre mennesker, der lægger penge til side, men lad os blive i den verden.
Så investerer man måske i nogle aktier efter de 5 år, retter til og lægger en ny plan.
Det er det, der står her.
Så nu, efter at vi har oversat det til aktieanalogier, kan det være, at Liberal Alliance også er med på borgerforslaget.
Er det ikke rigtigt?
Carsten Bach (LA), 2019-02-26:
Det er fuldstændig rigtigt, at vi i Liberal Alliance gerne vil have folk til at investere noget mere i aktier, og derfor har vi bl.a. også været med til at tage nogle initiativer i det regeringssamarbejde, vi sidder i, der lige præcis fremmer det.
Når det kommer til planer, har vi jo masser af planer.
Vi har jo lige vedtaget – bl.a. også med fru Pernille Skippers parti – en energiaftale, som rækker til 2030, og hvor vi har masser af planer.
Vi har masser af aftaler om at kigge ned i den her aftale, jeg tror både, det er i 2022, i 2025 og i 2027 og alle mulige andre årstal.
Så de planer ligger der jo allerede, lige såvel som vi jo sådan set allerede har en klimalov, som jeg i min ordførertale også sagde at jeg synes det er helt oplagt at man tager op til evaluering med jævne mellemrum for at se, om den afspejler de politiske intentioner, der er på det pågældende tidspunkt.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Det, jeg bare gerne vil have ordføreren til at filosofere lidt over, er, at det faktisk er et meget nuanceret felt, vi her har med at gøre, og vi er nødt til at sige, at de medarbejdere, der sidder rundtomkring i kommuner, Ankestyrelsen og andre steder og skal løfte den her opgave, jo skal have en oplevelse af, at vi følger nøje med i, hvad der foregår.
Jeg har tilkendegivet, at vi har en interesse i at følge området tæt for at se, om der skulle vise sig vildskud, og det holder vi selvfølgelig fast i, men vi holder også fast i, at det er helt afgørende vigtigt, at barnet får en tryg, god og tidlig tilknytning til de voksne, som det skal vokse op hos.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Jamen i Dansk Folkeparti er vi jo imod hele baggrunden for og formålet med lovforslaget.
For hvis man tænker på, hvad formålet var med lovforslaget fra 2015, som det her så er en opfølgning på, så var formålet, at man ville have flere tvangsadoptioner.
Vi synes jo, at man skulle arbejde på at få færre tvangsadoptioner.
Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
Jeg kunne bare godt tænke mig at spørge Venstre, om Venstre har overvejet, om man kunne gøre det her anderledes.
For det er jo, synes jeg, åbenlyst, at hvis man i dag har to, tre instanser, der vurderer en sag, og man skærer en instans fra, så mister man et ekstra tjek, og det er alvorligt, når vi har at gøre med så ømskindede sager som de her.
Omvendt kan jeg jo godt se, at der er lang sagsbehandlingstid, og det er skidt i så ømskindede sager.
Kunne man gøre noget anderledes på andre måder?
Kunne man give flere ressourcer?
Kunne man sætte nogle maksimale sagsbehandlingstider på?
Kan man speede det op på andre måder, uden at man rammer retssikkerheden og kvaliteten i afgørelserne?
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Jamen som i al mulig politik kan man jo forestille sig alle mulige ting.
Jeg synes faktisk, at vi her har ramt en udmærket balance, hvor man tager hensyn til det, som jeg er helt enig med spørgeren i at man skal, nemlig de retssikkerhedsmæssige aspekter.
Det andet hensyn, man skal tage, er jo hensynet til, at sagsbehandlingstiderne ikke bliver så lange, at det rammer barnets tarv.
Jeg har læst det her lovforslag igennem temmelig mange gange, og jeg kan konstatere, at det jo altså er utrolig lange forløb, som nogle af de her stakkels børn går igennem.
Det bliver vi simpelt hen nødt til på den ene eller den anden vis at reducere, og det synes jeg egentlig man rammer godt med det her lovforslag.
Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
Det er fint.
Det var bare ikke det, jeg spurgte om.
Det, jeg spurgte om, var ikke, om man kunne forestille sig alt muligt andet.
Det, jeg spurgte om, var, om Venstre havde tjekket, hvad det er, der gør, at sagsbehandlingstiden er så lang, og om der er andre muligheder for at forkorte den sagsbehandlingstid.
Har Venstre tjekket det, eller har man nøjedes med at læse lovforslaget?
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Det, som det her lovforslag forholder sig til, er jo udelukkende proces.
Altså, alt det, der foregår omkring sagsbehandlingen ude i kommunerne, er ligesom en anden snak og en anden diskussion.
Det, vi forholder os til her, er, hvordan vi lovgivningsmæssigt kan forenkle sagsprocessen med de redskaber, vi nu har til rådighed fra Folketingets side, med henblik på at se på noget sådant.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Lange sagsbehandlingstider er altid skidt, og det er, uanset hvilke områder vi drøfter.
Men bortset fra det vil jeg godt høre, om ordføreren mener, at det er rimeligt, at der som udgangspunkt overhovedet ikke skal sættes samvær med biologiske familier efter en adoption.
Det er udgangspunktet i lovforslaget, at man ikke skal det.
Finder ordføreren, at det er i barnets tarv?
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Ja, der er jo en grund til, at vi her har at gøre med et relativt – og jeg siger med vilje relativt – begrænset antal sager og et relativt begrænset antal børn.
Det er jo heldigvis, fordi der er tale om nogle ekstreme sager.
Det er jo der, hvor vi taler om de allermest udsatte børn i vores samfund, hvor tvangsmæssig adoption sådan set er den sidste mulighed.
Der har jo gået et langt sagsforløb forud for det, hvor man formentlig har prøvet alle mulige andre muligheder, og i den situation synes jeg sådan set, at det som udgangspunkt er rimeligt, at man starter med ikke at have samvær med sine biologiske forældre.
Det kan jo så komme senere hen i processen, hvis og såfremt det er i barnets tarv.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Nu siger ordføreren, at det er et begrænset antal sager.
Jamen hele formålet med lovgivningen fra 2015 og det her lovforslag er jo, at man kan have flere sager, at man kan have flere tvangsbortadoptioner.
Ankestyrelsens undersøgelse viser jo også, kan man sige, at de ville indstille, hvis der var 100 sager.
Så hvornår er det et fåtal af sager?
Derfor undrer ordførerens svar på det her område mig lidt, altså når man hele tiden bliver ved med at sige, at det er et begrænset antal sager.
Jamen hele formålet er jo, at der skal komme flere sager.
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Jeg synes, at der skal være de sager, der skal være, for jeg tror ikke som Dansk Folkepartis ordfører, at man kan opstille en eller anden form for ligning for det her.
Jeg tror ikke, at man kan opstille en eller anden formel for, hvor mange anbringelsessager man i det hele taget skal have, hvor mange tvangsbortadoptioner man skal have i det her samfund.
Det tror jeg simpelt hen ikke at man kan opstille en ligning for.
Det skal jo alt sammen baseres på et individuelt skøn i forhold til det enkelte barns udgangspunkt, i forhold til hvad det er for en familiesituation, det pågældende barn er i.
Betyder det, at det ikke skal være smidigt, når det så er nødvendigt?
Nej, det betyder det ikke, for det skal være smidigt og ubureaukratisk.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Det handler om, at de børn, der bliver anbragt, bliver anbragt på et fuldstændig oplyst grundlag, og det ser vi så i dag ikke altid sker.
Jeg har et eksempel her fra en anden artikel: Kommunen tog fejl.
Kevin og Katrines datter blev tvangsfjernet fra neonatalafdelingen.
Forældrene fik et halvt år efter deres barn tilbage, fordi de vandt i byretten.
Det ville jo være et barn, som kunne indgå i en tvangsadoption, og det vil så sige, at når man har lavet en fejl, kan man lige pludselig risikere at få tvangsbortadopteret sit barn.
Det her handler om, at der mangler kvalitetssikring i de her sager.
Og det handler selvfølgelig om, at vi skal sikre børn en god opvækst.
Så skal man definere, hvad der er barnets tarv.
Jamen der er jo mange, der undersøger det, og så kommer de til en konklusion, men det er altså ikke altid lige nemt at definere, hvad der er barnets tarv.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Er fru Karina Adsbøl så overbevist om, at det offentlige aldrig nogen sinde skal gå ind i forhold til barnets tarv, når der foreligger sådan en sag, som på det seneste er omtalt i dagspressen?
Her vandt familien heldigvis, men der var gået 15 år af et ungt menneskes liv, hvor vedkommende havde levet med alle mulige diagnoser med det ene og det andet bogstav på.
Altså, det er ikke så unuanceret, som fru Karina Adsbøl giver udtryk for – undskyld mig.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Jo, der er rigtig mange fejl på det her område.
Det blev også vist af en undersøgelse fra Borgerrådgiveren i Københavns Kommune i forhold til anbringelsesområdet.
Der var fejl i 100 pct. af sagerne.
Og det er jo sådan nogle oplysninger, man går videre med.
Nå, men lad mig så spørge på en anden måde: Hvornår mener Socialdemokratiet at der skal ske en tvangsbortadoption?
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Jamen det lovgrundlag, som vi arbejder med her i dag, gælder jo en situation, hvor der ikke er en mulighed for eller en evne til at løfte forældreansvaret på betryggende vis.
Og for vores vedkommende tæller det altså, at det er hensynet til barnet, der går først.
Og derefter må vi vurdere, hvordan vi som samfund får sikret, at det sker fyldest ved valg af det hjem, som bedst er i stand til at give en god og kærlig opvækst.
Karin Nødgaard (DF), 2019-02-26:
Jeg vil egentlig godt lige hæfte mig ved noget af det sidste, som ordføreren var inde på, nemlig det her med forældreevnen.
For det er jo også sådan, at da der skete en lovændring, gik man fra, at noget skulle godtgøres, til, at det nu kun skal sandsynliggøres.
Hvorfor er det ikke nok, som det står nu, i forhold til hvad Socialdemokratiet mener?
Hvorfor skal man nu gøre det endnu lettere?
For det er sådan set det, som ministeren har svaret på et spørgsmål, jeg har stillet, nemlig at hun gerne ser, at der rejses flere sager om adoption uden samtykke.
Ordføreren sagde indledningsvis, at Socialdemokratiet overvejer at stemme for, men til sidst sagde ordføreren godt nok, at man stemmer for.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Jo, det vil jeg rigtig gerne, men når fru Karin Nødgaard spørger, hvad der er årsagen til, at vi støtter det her forslag, så vil jeg sige, at det hænger sammen med, at det først og fremmest er et spørgsmål om, at man vinder tid med det her.
Der har med den tidligere praksis været en tendens til, at det har skullet forelægges to instanser, og der har kunnet køre et langt administrativt forløb, hvor barnet har skullet anbringes midlertidigt og har nået at knytte sig til de forældre, der så er omkring barnet.
Og derefter, når papirerne falder på plads, skal barnet alligevel bryde op.
Der holder vi os altså for øje, at det er barnets tarv, vi går efter, og at barnet skal opleve så få brud som overhovedet muligt i den der tidlige opvækst.
Om det er tilstrækkeligt og tilstrækkelig godt, vil vi altid være villige til at diskutere.
Lige så vel som det her er en revision af det, der blev vedtaget i 2015, er vi selvfølgelig indstillet på, hvis der viser sig uhensigtsmæssigheder, at tage spørgsmålet op igen.
Og det er afgørende, at det er det, der er det styrende, nemlig at det er til barnets bedste.