Søren Søndergaard (EL), 2022-04-21:
Jeg synes godt, at man, når man læser redegørelsen, kan se – og det er helt naturligt – at den er skrevet relativt kort efter de begivenheder, der er foregået i Ukraine, med Ruslands invasion, og det vil sige, at det ikke helt har bundfældet sig, hvad det egentlig kommer til at betyde, og den diskussion kommer vi til at tage.
Jeg synes, at Ruslands invasion på forskellig måde har stillet nogle meget fundamentale spørgsmål ved OSCE, ved Europarådet og ved Østersørådet.
Overordnet set har reaktionen på invasionen jo været flot og fin.
I OSCE blev invasionen fordømt af et bredt flertal af landene, og der er også vedtaget resolutioner i Den Parlamentariske Forsamling med stort set enstemmighed, og det er meget, meget klart og fint, alle tiders.
Man har ikke kunnet udelukke, fordi den type beslutninger skal træffes med enstemmighed.
I Europarådet var det 42 lande ud af 47 i Ministerkomitéen, som støttede en suspension, og der har man muligheden for at suspendere, og da vi havde det oppe i Den Parlamentariske Forsamling, var det en entydig beslutning.
Jeg synes, det er værd at hæfte sig ved, at der sidder folk fra det yderste højre til det yderste venstre – og det skal forstås helt bogstaveligt, for det her er jo et konsensusparlament, i forhold til hvordan det er i Europarådets Parlamentariske Forsamling – og at man traf en enstemmig beslutning om at bakke op om en suspension af Rusland.
Og så er der Østersørådet, hvor alle medlemsstater, undtagen Rusland – der er vist 10 ud over Rusland – er blevet enige om at suspendere Rusland.
Så reaktionen har jo været så fin inden for de rammer, der eksisterer, som den overhovedet har kunnet være.
Men hvor Europarådet og Østersørådet har fordømt og udelukket eller suspenderet, fortsætter Rusland jo, som jeg nævnte, i OSCE, og det skyldes de forskellige roller, konsensus, som er en del af grundlaget for historien for OSCE, altså at det skulle besluttes ved konsensus, og så det, at organisationen jo så at sige er etableret for at lave dialog med Rusland eller det, der var før.
Det var den CSCE-proces, der handlede om den her dialog, og derfor kan man sige, at hvis man ligesom fjerner det ben på stolen, hvad er der så tilbage?
Jeg synes, at den her situation rejser spørgsmålet om OSCE's relevans og mulighed for at fungere.
Vi kan jo allerede konstatere, at arbejdet i OSCE har været forringet over en længere periode.
Men efter Krim i 2014 har vi jo set en blokade på en række områder.
Vi har haft ubesatte poster på centrale steder, og det skulle vedtages enstemmigt, og der er simpelt hen blevet blokeret for det, og man har i lange perioder ikke haft centrale poster besat i OSCE.
Den her proces bliver jo så yderligere forringet af Ruslands invasion.
Hvad vil konsekvenserne blive for feltoperationerne, der skal bakkes op med enstemmighed?
Hvad vil konsekvenserne blive for budgettet, som også skal vedtages med enstemmighed?
Hvad er det for en situation, vi ser frem mod, hvor Rusland altså skal acceptere de her ting om budgettet og alle de ting, som man laver for budgettet, i den spændte situation, der er?
Jeg synes, det tyder på, at det bliver meget vanskeligt.
Jeg vil i hvert fald opfordre til, at man ikke gør nogen indrømmelser, at man ikke laver et kompromis; så ser vi bort fra det, og så undersøger vi ikke det, og så er det i orden, at vi ikke sender valgobservatører – alt, hvad der nu kunne være af den slags ting for at sikre, at man har en konsensusorganisation.
Så vil jeg hellere have, at man siger: Okay, vi lukker den så at sige ned og laver den til en ren sovende organisation, vi lader være med at indkalde til møder, og så venter vi på forhåbentlig bedre tider, hvor der kommer et nyt regime i Moskva, når Putin er væk, og nogle andre er kommet til, og så kan vi prøve at genoplive den.