Fatma Øktem (V), 2022-06-03:
Mange tak, og tak til ordføreren for en meget fin tale, og tak for de pæne ord.
Det kan ærgre mig, at fru Pernille Skipper siger, at det er på grund af finansiering, og så er jeg nødt til at stille det samme spørgsmål til fru Pernille Skipper, som jeg stillede til fru Astrid Carøe.
I B 73, det handler om en national handlingsplan for partnerdrab mod kvinder, var der ingen finansiering, og den smule, der var skrevet om det, er nøjagtig det, vi siger; en arbejdsgruppe inden for ministeriets rammer, og så må vi jo så vurdere de anbefalinger, der kommer.
Men det er fuldstændig korrekt, at det jo skal være bredt, det skal netop indbefatte forebyggelse, og det skal også række helt ud, så det bliver til en kulturændring.
Mange tak.
Først og fremmest vil jeg gerne takke for en rigtig god debat.
Skriv lige, når du er hjemme.
Ja, hvor mange af os har ikke sagt det til en veninde, når vi siger farvel efter en middag eller en tur i byen?
Hvor mange forældre siger det ikke til deres unge, når de skal en tur i byen?
Udover en naturlig interesse har mange af os måske sagt det automatisk, fordi der er en indbygget utryghed i os.
Der er en tanke, vi helst ikke vil tænke, og derfor siger vi: Text me when you get home.
Det var også derfor, at det hashtag fra England, #textmewhenyougethome, ramte os alle sammen så hårdt.
Der kom pludselig et spot på den her følelse, som vi alle sammen kender, og som de fleste, ja, næsten alle kvinder kender og har gået med.
Det er langtfra – gudskelov – alle mænd, som gør kvinder fortræd, men det er alle kvinder, der er utrygge, når vi går alene hjem om aftenen.
Vi har alle set os en ekstra gang over skulderen på vej hjem.
Vi har alle ringet til vores mor eller en veninde for at give os en falsk følelse af tryghed.
Vi har alle klemt, som fru Astrid Carøe også var inde på, nøglerne mellem vores fingre til potentielt selvforsvar, hvis det skulle ske.
Jeg tror, vi kender det alle sammen, jeg kender det også.
Det er ikke okay.
Nattelivet skal være et trygt sted for alle.
Derfor ønsker vi en national handlingsplan, som målrettes trygheden i nattelivet for alle.
Handlingsplanen skal bl.a. bestå af en række redskaber, som kan implementeres nationalt, men som også kan bruges lokalt til at øge trygheden og sikkerheden i nattelivet.
Den nationale handlingsplan skal sætte rammen for det politiske arbejde for at øge trygheden i nattelivet.
Beslutningsforslaget skal derfor ses som en forebyggende indsats, der skal sikre, at politikerne forpligtes til at tage initiativer til tryghed i nattelivet.
Vi opfordrer til, at der inviteres til en bred arbejdsgruppe med eksperter, forskere og interesseorganisationer.
I Venstre har vi bl.a. foreslået bedre belysning i nattelivet eller oprettelse af en tryghedslinje, som unge kan ringe til, når de føler sig utrygge i nattelivet.
For ret tit hører vi også unge sige: Vi ved ikke rigtig, hvem vi skal henvende os til.
For hvis det er en utryghed, og der ikke er en direkte handling, hvor der sker noget lige nu, men altså »bare« en utryghed, hvor ringer man så hen?
Et trygt natteliv kræver mere end blot få tiltag.
Det kræver en fuldstændig kulturændring, som vi kun kan skabe gennem brede politiske tiltag og vedholdenhed.
Det kræver, at vi allerede lærer vores børn om grænser og om forskellighed.
Derfor foreslår vi bl.a. også at udvide seksualundervisningen i folkeskolen og i gymnasierne.
I dag er seksualundervisningen nemlig mangelfuld, især i folkeskolen, og er begrænset til kun at være for udskolingselever.
Hvad hvis vi lærte vores børn at respektere andres grænser, samvær og hinandens forskelligheder allerede i børnehaven eller i folkeskolens indskoling?
Hvad hvis vi lærte vores børn, at et nej er et nej, og hvis vi lærte børn, at man har retten til bestemme over sin egen krop, og at ingen andre må bestemme over den?
Det tror jeg.
Jeg tror på, at vi skaber en bedre fremtid for vores børn ved at lære dem om grænser og samvær.
Men som sagt er beslutningsforslaget her en anbefaling til, at vi får en arbejdsgruppe bredt, der kommer med nogle anbefalinger, og at regeringen derefter indkalder partierne til drøftelse af de anbefalinger.
Jeg synes, det er ærgerligt, at der ikke er en opbakning til det, og som jeg startede med at sige til ministeren: Jeg tror ikke, der er et eneste parti herinde, der ikke ønsker det.
Jeg tror ikke, at der er nogen, som ikke synes, vi skal have et tryggere natteliv.
Men det er ikke kun den retlige del, som ministeren var inde på, med tryghedspakkerne.
For jeg vil bare lige minde om, at Emilie Meng blev dræbt, efter hun forlod stationen.
Så det er ikke kun stationen.
Det handler om trygheden, også når man går fra A til B.
Men jeg tager alle de positive ord med, og jeg håber, at vi kan arbejde videre på den måde, at vi så kan få det gennemført, og at vi kan ende med et bredt flertal om en national handlingsplan for mere tryghed, og ikke at der bliver lavet initiativer rundtomkring, men at vi samler dem.
For som jeg også sagde tidligere, hører jeg aktørerne og organisationerne efterlyse en værktøjskasse med forskellige redskaber i.
Men tak for debatten.