Joachim B. Olsen (LA), 2017-12-22:
Tak for det, formand.
Efter et langt, opslidende og indædt forhandlingsforløb er det nu glædeligt, at en historisk stor skatteaftale endelig er faldet på plads – en historisk aftale, der både indeholder en sænkelse af selskabsskatten og skatten på den sidst tjente krone.
Det er faktisk den mest omfattende skatteaftale i over 30 år.
For os er det selvfølgelig en lille streg i regningen, at den er vedtaget i USA.
Men selv om finansloven måske ikke helt lægger op til skattelettelser i omegnen af 1.500 milliarder dollars, indeholder den faktisk en lang række gode elementer, som jeg gerne vil fremhæve.
Vi fjerner beskatningen af arbejdsgiverbetalt telefon og internet.
Det betyder, at knap 500.000 lønmodtagere fra 2020 ikke længere skal beskattes, fordi de får stillet et arbejdsredskab til rådighed.
Jeg mener generelt, at Folketinget skal afholde sig fra at opkræve den slags særskatter.
Det er et levn fra en tid, hvor det var meget eksklusivt at have telefon.
Tiden er simpelt hen løbet fra den ordning.
For de fleste er en arbejdsgiverbetalt telefon ikke en gave, men en opgave.
At det tilmed skal særbeskattes så hårdt, er vi glade for at få ændret på.
Statens første og vigtigste opgave er at garantere borgernes sikkerhed.
Politiets og forsvarets budgetter skal stå mål med den opgave.
Budgetterne skal ikke være større end nødvendigt, men nu er det nødvendigt, at budgetterne bliver større.
Bander skyder i gaderne, og tidligere stormagter rasler med sablen.
Sikkerhedstruslen mod Danmark har nået et niveau, som vi ikke har set i årtier.
Derfor er der med den her finanslov en styrkelse af politiet, og forsvaret vil forventeligt blive styrket i forbindelse med indgåelsen af et nyt forsvarsforlig, og det er vi meget tilfredse med.
I dag står de offentlige kasser åbne, når bandemedlemmer kommer ud af fængslet.
Det er for blødsødent.
Med denne finanslov sikrer vi, at man ikke kan modtage en række ydelser, efter at man er blevet løsladt for bandekriminalitet.
Det skal have hårde konsekvenser at deltage i den destabilisering af samfundet, som banderne udgør.
I Liberal Alliance gik vi i 2015 til valg på at gøre det billigere at køre over Storebælt.
Det er et godt princip, at det er brugeren, der betaler, men Storebæltsbroen har udviklet sig til en pengemaskine.
Når prisen lige pludselig langt overstiger omkostningerne, er der ikke længere tale om brugerbetaling, men om ekstra beskatning.
Der er ikke noget godt argument for, at bilister på Storebæltsbroen skal betale mere i skat end alle andre.
Så nu sænker vi prisen for at krydse Storebælt med 25 pct. til gavn for de mange pendlere og virksomheder, som er afhængige af at bruge broen hver dag.
Det er et rigtig godt element, som vi har arbejdet for i mange år.
Vi får også gjort op med den misundelsesskat, som blev indført i 2011, nemlig den såkaldte udligningsskat.
Man straffede simpelt hen borgere, som havde sparet meget op til deres alderdom, med en ekstraskat.
Det har vi hele tiden været stærkt imod
, fordi vi da skal tilskynde folk til at spare op, så de kan tage vare på sig selv, også når de ikke længere kan arbejde.
Den misundelsesskat får vi endelig fjernet med denne finanslov.
Med aftalen hæves koblingsprocenten for fri- og privatskoler igen i år.
Med finanslovene for 2016 og 2017 er koblingsprocenten allerede blevet hævet fra 71 til 75 pct., og med denne aftale hæves den til 76 pct.
Tilskuddet er målrettet elever med særlige behov.
Vi må ofte høre på, at friskolerne undergraver folkeskolen.
Jeg har meget svært ved at se, at friskolerne skulle være skyld i dårligdommene i en reformramt folkeskole.
Forældrene flytter deres børn, fordi de ikke oplever, at det offentlige tilbud er i orden.
Grunden til denne udvikling er jo nok politisk snarere end ressourcemæssig.
Modstandere af en højere koblingsprocent fremfører ofte, at friskolerne kun tager børn af velstillede forældre.
Det hænger bare ikke særlig godt sammen med, at eleverne på friskolerne socioøkonomisk ligner eleverne i folkeskolen fuldstændig.
Der er ikke den sociale kløft, som det påstås der er.
Der er tværtimod et privat- og friskolesystem, som løser en vigtig samfundsmæssig opgave.
Med finansloven understøtter vi, at de i stadig større grad kan hjælpe de svageste elever.
Jeg tror ikke, at der er nogen, der vil give Liberal Alliance særlig gode stilkarakterer oven på forhandlingen af den her finanslov.
Vi har begået fejl, som har medvirket til, at forløbet er blevet uskønt.
Det kommer vi nok til at tage nogle fortjente tæsk for, og jeg forestiller mig, at nogle af dem bliver uddelt i dag.
Men når alt kommer til alt, bør politik handle om politisk indhold, ikke proces.
Det er politisk indhold, som gør en forskel i danskernes hverdag, og som bestemmer, hvor velstående og succesfuld en nation Danmark skal være.
Vi ønsker, at skatten skal være lavere i Danmark.
Lavere skat i Danmark er et middel til mere personlig frihed.
Det er mig en gåde, at venstrefløjen har fået et så anstrengt forhold til lavere skatter.
I tredje vers af Internationale, den gamle røde kampsang om arbejderklassen, lyder det: Og vi flås af skattens skarpe klo.
I Danmark har vi verdens højeste skattetryk.
Intet sted trænger skattekloen dybere ind.
I den skatteforhandling, som vi snart genoptager, kan man tage et vigtigt skridt, som vi egentlig synes alle borgerlige partier og også partier på venstrefløjen burde kunne se sig selv i.
I anerkendelse af at det kun er en tredjedel af Folketinget, som ønsker at sænke skatten på den sidst tjente krone, er det element pillet ud.
Det er dog for mig en gåde og helt uforståeligt, at der ikke kan samles et flertal for at sænke skatten på den sidst tjente krone.
Alligevel er lavere marginalskat pakket væk, og tilbage står der to centrale søjler.
For det første skal man gøre noget ved samspilsproblemet.
Det er jo en bunden opgave.
Det skal kunne betale sig at spare op til egen alderdom.
Vi har i Danmark lavet en række særydelser målrettet ældre uden midler til at klare sig selv for.
Det er sympatisk, men ved enhver målretning opstår der et modsatrettet problem, for pludselig kan det være attraktivt at sikre sig, at man er i den gruppe, der bliver målrettet mod.
Folk er ikke villige til at spare op, hvis de både skal betale en høj skat og bagefter opleve at miste retten til ydelser, så der samlet set ikke er nogen gevinst ved opsparing.
Det her er en vigtig økonomisk dagsorden.
Staten har simpelt hen ikke råd til at give de særlig store ydelser til alle, og statsfinanserne hænger ikke sammen, hvis ikke folk sparer op til egen alderdom.
Men det er også en vigtig moralsk dagsorden.
At straffe dem, der sparer op, og bruge ressourcerne på dem, der ikke gør det, er grundlæggende urimeligt.
Den anden søjle handler om at sænke skatten for folk i arbejde.
Vi har haft en lang diskussion om, om det skal kunne betale sig at arbejde.
Det er Liberal Alliances klare opfattelse, at den nuværende forskel mellem overførselsindkomst og arbejdsindkomst er for lille.
Der skal være en mærkbar forskel i levevilkår for den, der går på arbejde, i forhold til den, der sidder hjemme i sofaen.
Det handler om rimelighed, og det handler om beskæftigelse.
Men for Liberal Alliance handler det også om, at borgeren får lov til at disponere mere og staten mindre, og at familierne i Danmark helt simpelt får flere og bedre muligheder, end de har i dag.
Det danske privatforbrug som andel af BNP er det syvendelaveste i OECD, og forbrugerpriserne er de højeste i EU.
Lytter man til, hvordan vi snakker om privatforbrug i Danmark, så forstår man det godt.
En bare lidt mindre vanvittig overbeskatning af biler kaldes straks en Ferrarireform.
Og samtalekøkkenet er blevet det ultimative symbol på det moralsk fordærvede overforbrug.
Nogle gange kan man godt tænke, at den politiske samtale i Danmark minder lidt om et ekstremt træls forældremøde i 9. B.
Ingen vil beskyldes for at være en dårlig forælder.
Der piskes en stemning op om mindre alkohol og mindre rygning, sundere kost og færre lommepenge.
I dansk politik er der meget lidt plads til en ambition om, at det også godt må være lidt sjovt at være her, og at målet med tilværelsen ikke blot er, at vi lever længst muligt og betaler mest muligt i skat.
Vi synes, det er et enormt fremskridt, at almindelige mennesker over tid har fået et lidt større forbrug, der gør dem i stand til at rejse, at køre bil, at drikke rødvin og ja, at snakke sammen under madlavningen.
Står det til os, er det netop det, vi skal have mere af.
Der skal være et større rum at udfolde sig i, også økonomisk.
Mindre stat, mere samfund.
Det vil Liberal Alliance naturligvis fortsat kæmpe for i 2018.