Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2019-11-21:
Nu er der vist ved at være nogenlunde ro, det er godt.
Tak for det.
Regeringen foreslog i forbindelse med finanslovsforslaget for i år at sænke koblingsprocenten fra 76 til 71 for private friskoler.
Og i den forbindelse foreslog regeringen også at afsætte en pulje på 75 mio. kr., der skulle kompensere de skoler, der ligger i yderområderne og i områder med betydelig afstand til en folkeskole, eller skoler, som har en socialt skævt balanceret elevgruppe.
Baggrunden for forslaget var, at vi skulle finde finansiering, og den finansiering skal i sagens natur bruges til de velfærdsinvesteringer, som vi har lagt op til i forbindelse med finanslovsforslaget, herunder at afskaffe omprioriteringsbidraget og sætte flere penge af til flere hænder i landets daginstitutioner.
Og når man skal finde den slags penge, kigger man ud over landskabet og ser, om der er nogle steder, hvor vi ikke bruger pengene helt hensigtsmæssigt.
Der faldt øjnene så i sagens natur på de private skoler, der, mens daginstitutioner og uddannelsessektoren har holdt rigtig hårdt for de senere år, har seksdoblet deres regnskabsmæssige overskud.
Vi må så erkende, at vi ikke kan få flertal for at gennemføre det, og derfor har vi, forud for at det her forslag bliver behandlet i dag, taget det af bordet igen i forbindelse med finanslovsforhandlingerne.
Så vi må jo bare erkende, at det er der ikke flertal for i Folketinget, og så er den jo ikke længere.
Men når Liberal Alliance alligevel fremsætter beslutningsforslaget om at fastholde en koblingsprocent på mindst 76 og vi derfor skal drøfte det i dag, så har jeg egentlig lyst til at benytte lejligheden til at begrunde vores forslag.
Jeg gik lige ind på Liberal Alliances hjemmeside, bare for lige at læse.
Der har jeg ikke været siden valgkampen – det er egentlig meget interessant.
Og der står der jo så en masse om, hvordan man skal effektivisere i den offentlige sektor, hvordan man skal bruge skattekronerne mere hensigtsmæssigt, og så skal, og jeg citerer: »forholdet mellem pris og ydelse selvfølgelig være i orden«.
Her har vi så en sektor, der oveni at have fået skruet deres offentlige tilskud op – som vi altså bruger skattekroner på – har seksdoblet deres regnskabsmæssige overskud.
De er blevet tildelt flere og flere skattekroner – tilmed af en minister fra Liberal Alliance.
Så man må gå ud fra, at Liberal Alliance – og den tidligere minister – er bekendt med, at der er kæmpe forskelle på fri- og privatskolerne.
Det vil sige, at man kunne have taget initiativ til at sige, at man skruer op for den del, der har behov for ekstra penge, og så lader man være med at skrue op for den del, hvor det regnskabsmæssige overskud i forvejen er stort.
Vi taler om en sektor, der på det tidspunkt, hvor man begyndte at skrue op for det, havde et overskud på 60 mio. kr. om året.
Og man kan sige, at det kan være lidt svært at fastsætte, hvad det regnskabsmæssige overskud præcis skal være, for en del af skolerne sparer jo op for på et senere tidspunkt at kunne bygge eller gøre andre ting.
Men en decideret seksdobling af et overskud ville jo på en eller anden måde skulle vidne om, at man på et tidligere tidspunkt ikke havde kunnet få sektoren til at hænge sammen.
Tilbage til det her med, at fri- og privatskolerne i Danmark er inderligt forskellige.
Jeg bliver også nogle gange lidt ked af, at vi tager den her debat, som om de alle sammen var ens.
De bliver talt om, som om de er ens, og som om den opgave, de løfter, er ens; og det er den ikke.
Det er dybt forskellige skoler, som løfter dybt forskellige opgaver i vores samfund.
Og derfor er det jo også sådan – jævnfør det forslag, vi havde stillet – at vi mener, at der burde være forskel på, hvad man får i tilskud på de forskellige typer af fri- og privatskoler afspejlende den opgave, man løfter.
Rigtig mange friskoler er jo kommet til verden, f.eks. fordi den lokale folkeskole er lukket, eller fordi der aldrig har været en i det nærområde, man er i, eller det kan i hvert fald være mange år siden, der har været en.
Og der fungerer friskolen jo som det bankende hjerte for et lokalsamfund.
Det er typisk også skoler, hvor man får elever fra alle dem, der bor i nærheden – altså elevsammensætningen er bred – og man gør i øvrigt en dyd ud af at holde forældrebetalingen så lav, man overhovedet kan inden for tilskuddets rammer, fordi man har et ønske om, at elevsammensætningen skal være bred.
Det vil sige, at man på de skoler jo både løfter den ene opgave, som handler om den faglige opgave – altså at lære børnene at læse og regne og alle de andre ting, man skal lære, når man går i skole, og de løfter også en anden opgave, nemlig en social opgave, ved at de tager en andel af de socialt udsatte børn, der er i området, og så afspejler de i øvrigt befolkningen bredt set i den opgave; og det vil sige, at de også løfter den opgave at være den sociale smeltedigel, der skaber fundamentet for sammenhængskraften i Danmark.
Det er den ene – og i øvrigt ret store – gruppe af friskoler, vi har i Danmark.
Og det var så vores oplæg, at man skulle gå ind og kigge på, om man kunne gøre det forskelligt, i forhold til hvor meget man får, alt efter hvem man er, og hvilken opgave man løser.
Men der, hvor vi i Socialdemokratiet gerne vil prioritere anderledes, er jo de steder, hvor opgaven simpelt hen er anderledes, fordi man har påtaget sig en anden opgave.
Og der synes vi måske så, at det der med at mangedoble overskuddet – mens man andre steder i den offentlige sektor holder for – først og fremmest er et underligt signal at sende.
Og det er jo ikke en hensigtsmæssig måde at bruge vores skattekroner på.
Derfor kan det også undre, at det lige præcis er Liberal Alliance, der plejer at gå op i den slags, der fremsætter det her beslutningsforslag.
Men fred være med det.