Jacob Mark (SF), 2018-10-09:
Tak for det.
Vi bliver klogere på hinanden, og vi begynder at få bedre forståelse for: Hvorfor er vi, som vi er?
Hvorfor siger hun, som hun gør?
Eller hvorfor siger han, som han gør?
For at sige det rent ud er det et mål for SF og for mig, at direktørens datter kan få lov at lege og blive kæreste med førtidspensionistens søn nede i sandkassen i børnehaven, ligesom det er godt, at Iman, der kommer fra en muslimsk familie, naturligt møder Valdemar, der er søn af en præst, eller at Flamur, der er fra Bosnien og har et dårligt dansk, møder Josephine, der er datter af to akademikere.
Det er vigtigt, og det kan jeg godt lide, og det må være et af målene for vores daginstitutioner, vores skoler og vores videregående uddannelser, at man mødes på tværs.
Når vi ikke mødes på tværs – det er der også sagt meget om – påvirker det både forståelsen for hinanden negativt, tror jeg, og vi oplever det, som er paralleller.
Nu er der blevet sagt meget om parallelsamfund, og det er det, jeg frygter vi får.
Jeg tror også, at man – det kan man i hvert fald se ret tydeligt i forskningen – risikerer at få et meget dårligere dansk, hvis man går i daginstitution med nogle, der også har et dårligt dansk.
Derfor har SF's mål fra starten og også før den her regeringsperiode egentlig været klart, altså at både på daginstitutionsområdet, på folkeskoleområdet og på ungdomsuddannelsesområdet mener vi at børnene og de unge skal mødes på tværs.
Det skal vi bidrage til, og det skal vi sætte mål for, og der kan man komme hen.
Det mål kan man opnå på mange måder.
Med det her forslag, som ikke er problemfrit, kommer man et skridt ad vejen.
Det er jeg ret overbevist om.
Børn fra udsatte boligområder kommer til at gå sammen med børn, der ikke er fra udsatte boligområder.
Det er det krav, vi nu kommer til at stille til kommunerne, altså at sådan skal det være.
Jeg er med på, at det ikke bliver nemt.
Jeg har været på rundtur i Aarhus med vores børne- og unge-rådmand, som har kigget kritisk på mig og sagt: Hvordan skal det her kunne lade sig gøre?
Det er derfor, vi har sat en omstillingspulje af, man kan søge.
Jeg ved godt, at den ikke er stor nok, men så må vi arbejde den større eller bidrage til, at man derude kan løse det på andre måder.
Vi har været med til at få skrevet en dispensationsordning ind, som ligesom handler om, at hvis man som kommune kan godtgøre, at man allerede har tænkt sig at ændre befolkningssammensætningen i et område og det også vil påvirke daginstitutionerne, så kan man få dispensation – og så når vi jo målet på den måde – ligesom vi også har fået skrevet ind, at et forældrepar skal anvises til en daginstitution i de udsatte boligområder.
Selv om man godt kan kigge lidt kritisk på den – og jeg så også gerne, at man havde været endnu strammere og sagt, at det er den, I bliver anvist til, for at foregribe nogle spørgsmål – så tror jeg alligevel, det vil betyde, at der er nogle forældre, der får øjnene op for, at herinde sker der altså noget fedt.
Problemet i dag er, at der er mange, der ikke får øjnene op for alt det gode, der sker i de udsatte boligområder, alle de ekstra indsatser, vi har sat i gang, og jeg tror, der vil blive sat mange ekstra indsatser i gang for at nå det her mål.
Det kan jeg også høre på kommunerne, altså at de nu også har det sådan: Nej, det her skal nok lykkes.
Vi gik gerne videre end det her.
Vi så gerne, at man automatisk opskrev alle børn til vuggestuer, fordi vi tror, at de her tidlige indsatser, og at det, der sker i børnenes første år, er så vigtigt.
Derfor betyder det også noget for, hvem børnene går sammen med.
Jeg vil bare sige, at jeg også har læst høringssvarene, og jeg er også med på, at det her ikke bliver problemfrit.
Det var også derfor, jeg spurgte fru Anni Matthiesen, om ikke vi nu har en bred politisk enighed om, at vi da må rette ind undervejs, hvis der er problemer.
Men målet om, at børn skal være blandet mere i daginstitutionerne, og det at presse på efter så mange år, hvor vi bare har set til, er bare så vigtigt, at vi selvfølgelig er med i det her forslag, som vi også vil kræve indflydelse på fremadrettet. Så vil jeg bare sige til sidst, for det står egentlig ikke i min tale, at Alternativets ordfører sagde, at vi ikke er ambitiøse nok: Vi er ikke ambitiøse nok i boligområderne for at bekæmpe parallelsamfundene.
Jeg kan egentlig blive lidt træt af det der ord parallelsamfund, men der må jeg bare sige
, at det forstår jeg simpelt hen ikke. Vi kigger på daginstitutioner, vi kigger på skoler, vi har ændret – det skal vi behandle i Folketingssalen på torsdag – kravene for, hvornår der er tale om et udsat boligområde, hvad man skal gøre, og man skal lave udviklingsplaner, hvis det handler om et udsat boligområde – vi kigger på beskæftigelse, vi kigger hele vejen rundt.
Vi er måske ikke enige om alle tiltagene, men at man kan sige, at vi ikke gør noget, samtidig med at man selv ikke gør noget som helst og selv ikke har nogen som helst bud på, hvad man så skal gøre for de almene boligområder, forstår jeg simpelt hen ikke.
Så siger ordføreren også, at ordføreren ikke har noget imod at lave politiske kriterier herindefra, som vi så kan lave boligpolitik ud fra, f.eks. at lade nogle af de ressourcestærke flytte ind, samtidig med at ordføreren siger, at vi andre ikke må forskelsbehandle.
Det, der hedder fleksibel udlejning, som er det der princip, er da netop det, som ordførerens parti har gået og sagt var forskelsbehandling, selv om man har brugt det ude i virkeligheden i mange år for at sikre mere blandede boligområder.
Så hvis ordførerens parti er begyndt at rykke derhen, ville jeg synes, det var skønt.
Så arbejder vi andre imens videre på alle politiske områder for at sikre, at vi får mere blandede almene boligområder, som også vil have positive konsekvenser for daginstitutionerne.