Roger Matthisen (ALT), 2016-10-25:
Nej, det er slet ikke det, som jeg og Alternativet mener.
Igen må jeg sige, at vi er dybt bekymrede og meget forargede over Ruslands adfærd.
Tak for ordet, og tak til ministeren for en grundig og spændende redegørelse.
Udviklingen i Arktis vækker grund til optimisme og bekymring.
Begivenheder rundtomkring i verden spiller unægtelig en stor rolle i Arktis, ligesom klimaforandringerne, der er forårsaget af menneskelig aktivitet på jorden, og som får isen til at smelte og havet til at stige, også giver nye udfordringer i regionen.
Det er derfor glædeligt, at ministeren i sin redegørelse siger, at der fortsat er stærk opbakning til Ilulissaterklæringen blandt de arktiske kyststater, hvor vi kan enes om, at konflikter i Arktis løses gennem forhandlinger.
Det er flot diplomati.
Vi må dog erkende, at krigen i Syrien og krisen i Ukraine giver anledning til bekymring, også for udviklingen i Arktis, og jeg er dybt bekymret og forarget over den russiske adfærd og mulige krigsforbrydelser i Aleppo.
I Alternativet ser vi dog helst, at disse konflikter ikke skaber yderligere konflikter og militarisering i Arktis.
Det er en svær balancegang – et synspunkt, som jeg tror mine kolleger også deler; altså, hvor langt vi skal gå i forhold til at fordømme Ruslands adfærd i Ukraine og i Syrien, samtidig med at vi ikke skaber yderligere konflikter og militarisering af eksempelvis Arktis.
I den forbindelse er jeg nysgerrig efter at høre, hvad ministeren mener om, hvordan Danmark kan bidrage til at bevare Arktis som et lavspændingsområde og samtidig arbejde for at forhindre krigsforbrydelser og aggressiv adfærd andre steder i verden.
Når vi taler om klimaforandringerne, er det glædeligt at se, at der er så mange forskningsprojekter og samarbejder, der udspiller sig blandt de nordiske lande, i Arktisk Råd og i rigsfællesskabet.
Som ministeren skriver i sin redegørelse, stiger temperaturen i Arktis dobbelt så hurtigt som den globale gennemsnitstemperatur.
Havisen er på tilbagetog, og forholdene ændrer sig for befolkninger i Arktis.
Samtidig opstår der nye sejlruter, nye muligheder for råstofudvinding, mineraler og fiskeri, og det kalder faktisk på et akut behov for nye løsninger: monitorering af konsekvenser ved øget aktivitet i Arktis, overvågning af forurening og nye aftaler, der sikrer, at både mennesker og miljø bliver bæredygtigt udviklet i Arktis.
Jeg vil gerne rose for det store videnskabelige arbejde, der foretages, herunder i Grønland, for at skabe det bedst mulige vidensgrundlag for os politikere at agere ud fra.
Et par projekter, som jeg personlig selv er stødt på og derfor vil fremhæve, er Greenland Perspective, der undersøger muligheden for at bruge bl.a. næringsrig mudder fra Grønland til udpinte jorde rundtomkring i verden.
Der er mange andre gode projekter, herunder udvinding af unikke enzymer, der har interessante perspektiver.
Det er dog vigtigt at understrege, at når virksomheder og forskere udvinder mineraler og råstoffer i Arktis, også i Grønland, skal det gøres i respekt for miljø og for mennesker.
I »Kongeriget Danmarks Strategi for Arktis 2011–2020« fremgår det, at udviklingen skal være bæredygtig og til gavn for indbyggere i Arktis.
I Alternativet er vi helt enige i det, og vi vil gerne opfordre regeringen til at arbejde for, at udviklingen bliver bæredygtig på alle tre bundlinjer – den økonomiske, den sociale og den miljømæssige.
Vi skal respektere retten til selvbestemmelse og hensynet til oprindelige befolkninger.
Vi skal også respektere internationale aftaler og bekæmpe klimaforandringer.
Med klimaaftalen fra Paris sidste år besluttede 195 lande, at den globale gennemsnitstemperatur ikke må stige mere end 2 grader, og vi skal arbejde for at begrænse stigningen til 1,5 grader.
På den måde kan vi modvirke de mest katastrofale klimaforandringer.
Men det sker altså ikke af sig selv.
Hvis vi tror, at klimaproblemerne er løst med Parisaftalen, kan vi godt tro om igen.
Vi er først lige ved at komme i gang.
Et af de redskaber, vi skal benytte for at bekæmpe klimaforandringerne, er at begrænse udvindingen af fossile brændstoffer.
Vi må højst brænde en tredjedel af de kendte reserver af olie og kul og gas af, resten skal blive i jorden.
Det er derfor problematisk at udvinde og lede efter endnu mere ny olie og gas i Arktis, når vi ved, at vores planet ikke kan bære, at vi brænder det af.
Jeg er bevidst om, at en stor del af ressourcerne ligger inden for de arktiske nationers territorier, men jeg kunne alligevel godt tænke mig at høre, hvad regeringen og ministerens holdning er til, om udvindingen og yderligere efterforskning af olie og gas i Arktis er foreneligt med Parisaftalen.
Vi kan ikke bestemme, hvordan arktiske nationer og befolkninger agerer, og det er fuldt forståeligt, og det er også forståeligt, at mange ønsker at udnytte de økonomiske muligheder, der opstår, med havisens tilbagetrækning.
Men vi vil gerne slå et slag for, at det gøres i respekt for den sociale og miljømæssige bundlinje, og olie- og gasudvinding hører ikke under den kategori.
I Rusland er der sparsom dokumentation af olieudslippene, men ngo'er peger på, at der er enorme udslip med store konsekvenser for det oprindelige folk, særlig i Rusland, hvor de har meget få rettigheder.
Det er ødelæggende for naturen og for menneskeliv.
Det er derfor rigtig glædeligt, at de arktiske nationer har indgået en aftale med det formål at sikre, at der ikke indledes fiskeri i højsødelen af det arktiske ocean, uden at der ligger en forvaltningsaftale.
Internationale aftaler skal danne ramme for grænseløse problemer, og derfor vil jeg godt igen rose alle de politikere, embedsmænd, fagfolk og alle dem, der har været med til at gøre denne aftale mulig.
Jeg håber, at aftalen kan være en løftestang til at få andre nationer med i reguleringen af det industrielle fiskeri i Arktis, herunder EU, Japan, Sydkorea, Island og Kina, der endnu ikke er tiltrådt aftalen.
I den forbindelse er jeg nysgerrig efter, om regeringen vil arbejde for en juridisk bindende aftale, eller om man synes, man er tilfreds med den nuværende erklæring.
Her skal vi huske på, at fiskeri spiller en vigtig økonomisk rolle for mange oprindelige folk og de arktiske befolkninger.
Ureguleret fiskeri kan have store konsekvenser for levebrødet for mange mennesker.
En juridisk bindende aftale vil klart være det stærkeste.
Inden for søfartsområdet vil jeg gerne benytte lejligheden til at rose regeringen og Dansk Rederiforening, der begge spiller en positiv rolle, for at skabe en miljømæssig bedre regulering af international skibsfart.
Danmark skal som minimum presse på for at få et forbud gennem FN's søfartsorganisation IMO, men jeg er også nysgerrig efter, om regeringen vil have lyst til at arbejde for at implementere forbuddet mod den meget miljøskadelige olie inden for rigsfællesskabets grænser til at starte med.
På den måde kan Danmark gå forrest og trække andre lande med og lægge mere pres på FN internationalt.
Derudover vil jeg til slut også gerne høre, hvad ministeren har af tanker om, hvordan FN's 17 mål for bæredygtighed integreres i det nordiske og arktiske samarbejde.
Jeg ved allerede, at det er noget, der ligger ministeren meget på sinde.
Der er ingen tvivl om, at udviklingen i Arktis skaber nye udfordringer og nye muligheder.
Vi håber derfor, at Danmark fortsat vil fastholde fokus på at skabe en økonomisk, social og bæredygtig udvikling med respekt for oprindelige folk og befolkninger i Arktis.
Tak for ordet.