Christian Juhl (EL), 2017-05-09:
Jeg vil gerne indrømme, at jeg er temmelig utålmodig.
Hvis vi har et arbejdsmarked, hvor vi i mindst 25 år har haft et behov for regulering på det psykiske arbejdsmiljøområde, fordi vi har erkendt, at der er problemer, og man så nu siger, at nu må vi hellere prøve at lave en undersøgelse mere for at finde de helt rigtige tanker, gad vide, om man så i 2018 eller 2019 siger, at nej, de her tanker var ikke gode nok, så nu laver vi endnu en undersøgelse – og endnu en undersøgelse.
Det psykiske arbejdsmiljø er ikke opdaget i går eller for et år siden eller i 2011, da handlingsplanen blev lavet.
Det er faktisk erkendt igennem generationer og kommet ind i arbejdsmiljøloven i det forrige årtusind.
Hvis vi skal gøre noget, skal vi jo handle, og jeg synes, det er ansvarspådragende ikke at handle på de områder, vi ved giver forandring.
Der er nogle, der har et kæmpe, kæmpe ansvar – især dem, der har skåret på Arbejdstilsynet; dem, der har forringet arbejdsmiljøorganisationen på vores arbejdspladser.
For det er bl.a. der, nogle af problemerne er opstået – også dem, som SF's ordfører nævnte: manglen på uddannelse, nedskæringen af uddannelse for arbejdsmiljørepræsentanter og ledere.
Det er systematisk skåret ned de sidste 10 år.
Det må man gerne tænke over i de partier, der nu synes, at vi skal tage et halvt til et helt år endnu, før vi handler.
Det er ansvarspådragende ikke at handle efter min mening.
Der er ikke noget quick fix i det.
Der er ingen ligestilling af fysisk og psykisk arbejdsmiljø i praksis.
Der er ikke lavet en bekendtgørelse, som kan bruges af Arbejdstilsynet til at handle effektivt.
Der er ikke ordentlige betingelser for arbejdsmiljøorganisationerne derude, hvor man helt praktisk skal løse de her problemer.
Der er det helt, helt klart, at det er ledelsen, vi skal sørge for at få uddannet.
Ledelsen er ikke kvalificeret nok til at lede på en måde, så man undgår de her sygdomme.
Arbejdsmiljørepræsentanten skal have en meget bedre uddannelse, og arbejdsgiverne skal have pligter og regler.
Der er et himmelråbende fravær af pligter og regler på det psykiske arbejdsmiljøområde.
I 100 år har vi lavet regler og pligter til arbejdsgiverne på det fysiske arbejdsmiljøområde.
Ja, lige fra starten af, hvor man begyndte industrialiseringen i Danmark, fik vi lavet love om det fysiske arbejdsmiljø.
Det er gennemreguleret, og der er blevet lavet nye bekendtgørelser og vejledninger, hver gang der er kommet en ny teknologi.
Prøv bare at tænke, hvor meget vi har brugt de seneste 5 år på det, der hedder nanoteknologi – en fysisk påvirkning, som vi nu prøver at finde løsninger for.
Tænk, hvis vi bare havde brugt en tiendedel af de samme ressourcer på de psykiske arbejdsmiljøproblemer.
Så var vi kommet et stykke videre.
Derfor har vi bedt om, at vi får en bekendtgørelse – bedt om, at vi ikke opfinder den dybe tallerken, men bare lige rækker hånden over sundet og siger: Hold da op, der er nogle, der har fundet ud af, at hvis man regulerer håndfast, laver en bekendtgørelse, giver nogle pligter, får Arbejdstilsynet til at fungere og får arbejdsmiljøorganisationen til at fungere, så giver det prompte resultater.
De folk, der nu venter og ikke i første omgang gør det, vi ved der kan gøres, tager et ansvar – de folk, der tror, at vi skal vente, til et udvalg er færdigt, og dermed lade tallene stige, så flere bliver belastet af de her ting, flere mennesker bliver syge og flere må gå på arbejde og have det dårligere på vej hjem.
Nej, det er jeg fuldstændig enig i.
Men det kræver godt nok en handling, hvis man skal nå det mål.
Det er derfor, SF og Enhedslisten har fremsat det her forslag om at prøve at starte på den her proces.
Vi har jo ikke afvist at nedsætte et ekspertudvalg.
Vi har sagt, at vi vil afvise, at ekspertudvalget skal være det eneste, vi gør.
Det er totalt afvist fra en række af de ansvarlige partier.
452.000 gik sidste år på arbejde i et dårligt psykisk arbejdsmiljø.
De var udsat for det, man kalder væsentlig psykisk belastning.
Det er endda en stigning på godt 80.000 danskere.
Det er 452.000 mennesker, og NFA siger, at i 2020 vil der være 548.000, som går på arbejde og er udsat for væsentlige psykiske belastninger og samtidig har en relativt høj grad af symptomer, af stress og depression.
Det vil sige, at den flotte plan, som blev lavet i 2011, kan risikere at ende som en total skandale.
I stedet for at forbedre arbejdsmiljøet med 20 pct. på det psykiske område vil vi risikere at se, at det bliver forringet.
Der kan jo være folk i Folketinget, som ingen viden har om det her – det er klart nok, man kan ikke vide alt om alt – men hvis man kigger på det utal af rapporter og undersøgelser, der er lavet, siden vi i arbejdsmiljøloven erkendte de psykiske arbejdsmiljøproblemer, så er der læsestof nok til både den her weekend og næste weekend og i næste weekend igen for alle MF'er, der vil sætte sig en smule ind i det.
Man taler mod bedre vidende, når man siger, at det nok skal blive bedre; at det bliver bedre af sig selv, ved at man nedsætter et ekspertudvalg.
Det, der sker i øjeblikket, er, at det går den forkerte vej.
Det, der sker, mens man læner sig tilbage, er, at der ingen stopklodser kommer ind på det her område, for der findes ingen lovgivningsmæssige stopklodser, der er effektive nok.
Arbejdstilsynet kan ikke gribe ind på det her område med de redskaber, de har i øjeblikket.
Arbejdsmiljøorganisationen kan ikke handle.
Jeg synes, at tålmodigheden næsten er grænseløs hos de folk, der i øjeblikket sidder på flertallet.
Jeg synes også, kynismen – kynismen, når man ikke handler – er helt ufattelig.
Det var Venstres ordfører, der sagde direkte, at en femtedel af al sygdom i Danmark stammer fra et dårligt psykisk arbejdsmiljø.
Tænk på de ufattelige lidelser for de her mennesker og deres familier.
Tænk på, at vi bare lader det køre videre.
Og tænk på, hvad det koster samfundet – en femtedel!
Jeg siger ikke, at vi på et år kan løse det hele, men tænk, hvis vi begyndte systematisk at nedbringe den femtedel af de syge mennesker.
Så tror jeg der var nogle, der ville juble ude på arbejdspladserne og sige: Hold da op, nu er det et ansvarligt Folketing.
Nu er der nogle, der mener, hvad de siger, og handler efter det.
Jeg er noget trist efter den her debat, for jeg fatter ikke, hvordan en minister kan have is i maven og tålmodighed til at sige: Vi nedsætter et ekspertudvalg.
Det er ikke engang nedsat endnu.
Det er ved at være 3 uger siden, vi sidst snakkede om de her ting.
Og det skal jo sandsynligvis arbejde et halvt til et helt år.
Det er ikke ansvarligt, hr. minister.
Der skal handles på det her, og vi ved en række ting, som kan gøres.
Jeg vil slutte med at gentage de ting, der kunne gøres, og så kan dem, der synes, at det ikke er det, der skal gøres, fortælle, hvad der så skal gøres i stedet for.
Arbejdsgiverne skal have pligter og regler.
Der skal udarbejdes en bekendtgørelse, som kan danne grundlag for den indsats, der er.
Arbejdstilsynet skal kunne gribe ind på et ordentligt grundlag, dvs. en bekendtgørelse som minimum og en række vejledninger.
Virksomhedernes arbejdsmiljøorganisation skal handle og forebygge.
For de gør mennesker syge med den måde, de leder på i dag.
Det er ikke raketvidenskab.
Det her er elementær viden, som alle, der arbejder med arbejdsmiljø, ved, og hvis I fortsætter med det her, har I pådraget jer det ansvar, det er, at lade endnu titusinder af mennesker blive syge af dårligt psykisk arbejdsmiljø.