Pia Olsen Dyhr (SF), 2021-10-07:
Jeg vil gerne sige lidt om fremtiden.
Det er et Lincoln-citat.
Så når jeg i dag taler om fremtiden, er det først og fremmest nogle ord om ansvar, ansvaret for vores børn og børnebørns fremtid.
Vi fik for nogle få uger siden med FN’s seneste store klimarapport skriften på væggen, som har stået klar for enhver: Vi kan ikke fortsætte, som vi gør nu, hvis vi skal være ansvarlige for fremtiden, hvis vi skal tage ansvaret på os for at sikre vores børn og børnebørns fremtid.
Jeg vil gerne kvittere for, at vi mellem støttepartierne og regeringen fik lavet et ambitiøst forståelsespapir med en klar 70-procents CO 2 -reduktion i 2030.
Jeg vil også gerne kvittere for, at de planer, der skal sikre, at vi realiserer kravet, alle skal være forhandlet og vedtaget inden 2025.
Sidst, men ikke mindst, vil jeg gerne takke de heldigvis mange partier, som her i mandags valgte at gå med i den aftale om landbruget.
Så vidt, så godt.
For som Klimarådet har påpeget, har regeringens anskueliggørelse af, hvordan vi når i mål, hidtil kun udpeget den absolut letteste tredjedel af CO 2 -reduktionen – jeg er en lille smule snottet, så jeg skal nok udtale det lidt mere tydeligt.
Isen smelter, skovene står i brand, oversvømmelserne hærger, og temperaturerne stiger.
Så når det gælder fremtiden, når det gælder ansvarligheden, er der brug for, at vi sætter tempoet op og tager de nødvendige virkemidler i brug: at vi benytter vores handlepligt.
Og der er for mig at se to umiddelbare redskaber, vi kan bringe i anvendelse, og de skal bringes i anvendelse nu.
Det er den mest direkte vej til CO 2 -reduktion.
Og for det andet må den aktuelle aftale om landbrugets bidrag til CO 2 -reduktioner blive princippet til efterfølgelse: at erhvervene erhverv for erhverv må bidrage reelt og substantielt, startende med landbruget, som ikke just har forhastet sig – hvis vi skal være ærlige – trods det forhold, at netop landbruget står for en stor del af vores CO 2 -udslip, og naturligvis i et omfang, der står i et rimeligt forhold til erhvervenes reelle bidrag til udledningen.
Den næste store hurdle er transporterhvervet.
Hvis ikke vi kan levere dér, mener jeg ikke, vi som Folketing lever op til vores ansvar, og så mener jeg ikke, vi forvalter vores handlepligt efter hensigten.
Vi svigter vores børn og børnebørns fremtid.
Jeg vil gerne sige tak til blå blok, som til allersidst alligevel gik med i landbrugsaftalen.
Det var et stort og vigtigt skridt, og jeg ved, det ikke var let.
Så tak for det.
Jeg håber så også, at vi med den aftale er kommet endegyldigt forbi det punkt, hvor det ligger i luften, at vi ikke skal bekymre os så meget om planetens fremtid.
Jeg håber, at vi med den aftale omsider er kommet forbi det punkt, hvor bekymringen for klimaet afvises med, at det kan vi trygt overlade til markedet at fikse.
Jeg håber, vi er kommet på den anden side af holdningen om, at teknologien kan fikse alle problemer for os, og jeg håber virkelig, at vi fremover ikke skal kaldes klimatosser, når vi prøver at tage det ansvar på os.
Jo, både teknologiudvikling og marked vil hjælpe os, det er jeg enig i, ingen tvivl om det.
Teknologien vil bringe os endog ret langt.
Men det må og skal ske i kombination med at skabe de rette incitamenter, og her spiller vi politikere en afgørende rolle.
I Danmark er vi heldigvis begunstiget af et erhvervsliv, som i vidt omfang har omfavnet den grønne dagsorden.
Det har været en kombination af fremsynede politikere, fremsynede ngo'er og kreative, fremsynede iværksættere, så det grænser til ansvarsforflygtigelse at hævde, at teknologi og marked kan stå alene, når processen skal drives fremad.
Vi politikere må og skal sætte kursen, og vi skal vogte os for greenwashing, både hos organisationer og virksomheder – og i politik.
Men jeg håber meget på, at vi sammen kan finde de rigtige politiske incitamenter, der kan skubbe til de erhverv, der halter bagefter.
Den danske succes med vindmøller var et resultat af politiske beslutninger og adfærdsregulering i forhold til de erhverv på baggrund af ændrede afgifter.
Det var en prioritering, det er en prioritering, og det er der, vi skal hen igen.
Det gjorde vi sammen i mandags, og det vil jeg gerne takke alle for.
Det synes jeg vi kan være stolte af.
Det er ikke tilstrækkeligt, men det er et helt nødvendigt skridt på vejen.