Peder Hvelplund (EL), 2026-01-27:
Tak for det, formand.
Beslutningsforslaget handler om loftbelægge topembedsmænds lønninger, som i dag befinder sig i millionklassen.
Loftet skal ifølge forslagsstillerne lægges, så topembedsmænd ikke kan få højere løn end den politiske ledelse, de betjener.
Jeg vil først tale lidt om ulighed og velfærd i Danmark, før jeg redegør for, hvad Enhedslisten mener om det her beslutningsforslag, for man kan jo læse beslutningsforslag som et, der kan være med til at lægge en lille, men vigtig dæmper på ulighedens himmelflugt i fremtiden.
Og man synes også at kunne læse ud af forslaget, og forslagsstillerne kerer sig om, at der er penge nok til velfærden.
Forskellene i vores samfund har vokset sig alt, alt for store.
Indkomstuligheden er eksploderet.
De allerrigeste har over en lang årrække fået alt for mange flere penge mellem hænderne, imens udviklingen er gået markant langsommere i resten af samfundet.
Ydelsesmodtagere har oplevet kraftige indhug i deres købekraft efter inflationskrisen.
Regner vi på det forhold i forhold til kalenderåret, kan man sige, at direktøren havde sidste arbejdsdag allerede den 9. januar 2026.
Det er i de seneste år blevet mere tydeligt, at Danmark er et klassesamfund.
Samtidig med det mangler velfærden vigtige ressourcer, fordi skiftende regering i mange år, bl.a. med forslagsstillernes partis støtte, har ladet den offentlige sektor sakke bagud økonomisk i forhold til den private sektor.
Underfinansieringen siden 2015 løber op i langt over 20 mia. kr.
Den slags underfinansiering kan man undgå fremover.
Det kræver politisk vilje til at prioritere, så man fremtidssikrer velfærden.
Så langt, så godt, for hvis man ser på, hvad forslagsstillerne mente om et lovforslag fremsat i oktober 2023 om, at midlerne til den offentlige sektor skal følge med det såkaldt velstandskorrigerede demografiske træk, så stemte Dansk Folkeparti stemt imod.
Til gengæld har Dansk Folkeparti bakket op om regeringer, der har kørt med nulvækst og andre former for nedskæringer i den offentlige sektor, så forslagsstillernes hævdede omtanke for velfærden klinger temmelig hult.
Alt det her nævner jeg, fordi det er vigtigt at huske på, når man vurderer forslagsstillernes troværdighed i forhold til at arbejde for, at der er penge nok til den fælles velfærd.
Et lønløft for topembedsmænd, som vel at mærke i dag befinder sig mange gange højere end almindelig arbejdere i Danmark, vil langtfra kunne skaffe de milliarder, velfærden har brug for, for at have god nok teknologi og hænder nok til at følge med i dag og i fremtiden.
Til det er det heller ikke tilstrækkeligt at f.eks. tilbagerulle den lønstigning til fremtidige MF'ere og ministre, som et flertal i folketinget uden bl.a. Enhedslisten og forslagsstillernes parti stemte igennem kort før jul.
Et lønloft for embedsmænd vil dog kunne sende et blandt mange vigtige signaler om, at vi skal vende udviklingen i Danmark, hvor uligheden stiger, og hvor de offentlige fælles skattefinansierede løsninger nedprioriteres, at at vi skal vende od imod mere solidaritet og færre privilegier for landets eliter, uanset om vi så snakker folketingsmedlemmer og ministres lønvilkår, eller, som vi behandler i dag, topembedsmænds lønvilkår.
Derfor så kan Enhedslisten godt støtte forslaget.
Forslaget er i sig selv et lille skridt mod et mere lige Danmark.
Samtidig er forslaget dog også en god anledning til at se lidt på, hvordan man ellers ser på tingene i Dansk Folkeparti, og der går man desværre forgæves i jagten efter et lighedshensyn.
I efteråret var Dansk Folkeparti ikke afvisende over for for at sænke topskatten.
Netop et sådant greb vil få de højtlønnede offentlige embedsmænd til at stige markant i månedlig disponibel indkomst, og topskatteændringer slår store huller i statskassen.
Så hvordan Dansk Folkeparti overordnet ser på spørgsmålet om ulighed og velfærd kan godt være svært at se.
For mig at se skyldes det, at Dansk Folkeparti har svært ved at finde sin egne ben i debatten om netop ulighed og velfærd, hvad vi også senest så i dag med aftalen omkring en fødevarecheck, som kan hjælpe nogle af de mest udsatte borgere her i landet, men som Dansk Folkepari valgte at stå udenfor.
For Enhedslisten er sagen klar.
Forslaget kan dog ikke stå alene, men netop hvis forslaget ses i sammenhæng med, hvordan forslagsstillerne ellers stiller sig, eller måske rettere svinger frem og tilbage på de her politikområder, har jeg tilgode at se, at partiet faktisk leverer seriøse svar på tidens uligheds- og velfærdskrise.