Lars Christian Lilleholt (V), 2019-01-29:
Tak for det, formand, og tak for forespørgselsdebatten.
Jeg er glad for denne anledning til at drøfte Klimapolitisk redegørelse 2018 med Folketinget.
Selv om det er på et trist og foruroligende grundlag, er det glædeligt, at klimapolitikken har fået lov til at fylde meget i 2018.
Vi står over for en af de største udfordringer, verden har kendt til.
Den skal vi løse i fællesskab i god og åben dialog.
Regeringen er trukket i arbejdstøjet, og det håber jeg også at oppositionen vil gøre.
Fra regeringens side vil vi i 2019 fortsætte med at bruge vores kræfter på at præsentere befolkningen for konkret politik, der fører til fremskridt for klimaet.
Derfor holder vi fra regeringens side øjnene på bolden og fortsætter ud ad de ambitiøse spor, vi allerede har lagt.
Klimapolitisk redegørelse 2018 giver et overblik over den retning, regeringen har sat for Danmarks vej mod klimaneutralitet senest i 2050, og indeholder derudover også mine kommentarer til de anbefalinger, Klimarådet er kommet med i 2018.
Redegørelsen gengiver nogle af de klare mål, men foruroligende budskaber, vi også i 2018 fik fra klimavidenskaben.
FN's klimapanel udgav i efteråret 2018 en særrapport om mulighederne for at holde den globale opvarmning nede på 1,5 grader i forhold til den førindustrielle periode.
Klimapanelets budskab var, at hvis opvarmningen skal begrænses til 1,5 grader, skal de globale drivhusgasudledninger nå nul omkring 2050.
Det kræver omfattende og hurtige globale drivhusgasreduktioner.
En højere global temperatur end den, vi har sat os for med Parisaftalen, vil medføre en højere sandsynlighed for omfattende konsekvenser af klimaforandringerne, som vi ikke kan rette op på.
Hvis vi skal være sikre på at nå Parisaftalens mål, skal der skabes en balance mellem udledning og optag af drivhusgasser.
Den eneste sikre vej til at opfylde Parisaftalens mål er ved at arbejde hen imod klimaneutralitet.
Regeringen har i 2018 sat retning mod omstilling af det danske samfund til et klimaneutralt samfund.
Det har vi gjort med en lang række konkrete klimapolitiske initiativer.
Først og fremmest vil jeg fremhæve energiaftalen fra juni 2018, en meget ambitiøs aftale, som lægger sporene for energipolitikken frem mod 2030.
Derfor er jeg også glad for, at aftalen har opbakning fra hele Folketinget.
Det vil jeg gerne kvittere for.
På den måde går Danmark foran i den globale og europæiske indsats for at leve op til Parisaftalen.
Med aftalen har vi anvist vejen mod 55 pct. vedvarende energi i 2030 mod godt 30 pct. i dag, altså næsten en fordobling på kun 10 år.
Derudover skal hele vores elforbrug kunne dækkes af strøm fra vind, sol og andre grønne energikilder i 2030, og så skal kul til elproduktion udfases frem mod 2030.
Det er en stor mundfuld, men også realistisk, og det skyldes ikke mindst det meget betydelige prisfald på vind og sol, senest med resultatet af det første teknologineutrale udbud, hvor sol og vind konkurrerer.
Her lå støtten hele seks gange lavere end støtten til landvind i den tidligere ordning.
Det er et konkret resultat for klimaet, og det er resultatet af en borgerlig-liberal beslutning, som oppositionen som bekendt var imod.
Derfor tog vi i regeringen det næste store skridt i omstillingen, da vi i efteråret lagde et klimaudspil frem, hvor vi for alvor tager fat på udledningerne inden for de øvrige klimaudledende sektorer: transport og landbrug.
Det bliver ikke nemt.
Vi har ikke de gode skalerbare løsninger i transportsektoren og landbruget, som vi har i energisektoren.
Det samlede reduktionsbehov i de ikkekvotebelagte sektorer, også kaldet biler, bønder og boliger, vurderes at være mellem 32 mio. og 37 mio. t CO 2.
Vi er altså med regeringens ambitiøse indsats nået rigtig langt i forhold til at opfylde målet, og det vil i sagens natur sikre, at vi når helt i mål med fastlagte stocktakes i forpligtelsesperioden.