runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jacob Mark (SF), 2016-10-28:
Så svarer jeg på det, fordi jeg har så kort tid.
Det er f.eks. Aarhusmodellen, som jo er kendt i hele verden for at forebygge radikalisering, og som er udarbejdet af en SF-formand, der hedder Thomas Medom.
Det har vi arbejdet på, og det vil vi også gerne bringe ind i Folketinget.
Dette SF-projekt mente vi jo sådan set, at man skulle sprede til hele Danmark.
Derudover mener vi, at man bør sprede whistleblowerordninger eller i hvert fald gøre det lettere for folk i de her miljøer at komme ud af miljøerne ved at få beskyttelse, hvis de sladrer om, hvad der sker, altså give dem noget beskyttelse til at komme ud.
Og den sidste del er jo netop de her exitstrategier, sørge for krisecentre, sørge for hjælp, sørge for psykologhjælp, hvis de kommer ud af den her radikalisering.
Trine Bramsen (S), 2016-10-28:
Jamen jeg er ikke sikker på, at de forslag, som SF vil pålægge ministeren, udgør den fuldstændig rigtige pakke.
Og det var netop det, der var baggrunden for, at vi i foråret holdt en høring i Retsudvalget – for at blive mere vidensbaseret, så vi ikke bare vedtager noget her i Folketinget, som vi tror virker, men som rent faktisk læner sig op ad både det, organisationerne foreslår, og det, der er en dokumenteret effekt af fra andre lande, bl.a. England og Australien, hvor de er noget længere fremme, end vi er i Danmark.
Så vi vil meget gerne drøfte det her videre, men lad os gøre det på baggrund af viden.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-10-28:
Vi blev måske bare en lille smule utålmodige i SF, for det var ikke første gang, at vi havde fremsat det beslutningsforslag; det havde vi gjort tidligere med den tidligere retsordfører Karina Lorentzen Dehnhardt.
Da vi så genfremsatte det, fik det også justitsministeren til at igangsætte et arbejde – og det var vi jo glade for at ministeren gjorde.
Men jeg mener bare, at når vi nu for tredje gang på 2 år diskuterer det her i Folketingssalen og ordføreren siger, at det vigtigste er, at vi gør noget, men to gange har stemt imod vores beslutningsforslag, så efterlyser jeg jo bare: Hvad skal vi gøre mere, hvis de tiltag, som SF har foreslået, ikke er de rigtige?
Trine Bramsen (S), 2016-10-28:
Grunden til, at vi i sin tid valgte at tøve i forhold til SF's forslag, var sådan set ikke, at vi var imod – det fremgik også klart af vores ordførertale på det tidspunkt – men at vi jo havde tilrettelagt et forløb, hvor vi også siden hen holdt en høring i Retsudvalget, og der netop var lagt op til drøftelser med justitsministeren om indholdet af en ny stalkingpakke.
Det er sådan set det, jeg appellerer til igen: Lad os diskutere, hvordan vi kan styrke initiativerne, ikke mindst i forlængelse af den virkelig stærke høring, vi havde i Retsudvalget i foråret.
Og jeg kan da sagtens forestille mig, at nogle af SF's forslag kan indgå i det.
Men jeg bliver også bare nødt til at sige, at det, der jo er allervigtigst her – allervigtigst – er, at vi får stoppet stalkingen.
Så kan vi vedtage nok så mange hårde redskaber, men hvis vi får stoppet stalkeren så tidligt som overhovedet muligt, må det trods alt være at foretrække for alle parter.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-10-28:
Jeg er jo enig med Socialdemokratiets ordfører i, at der er flere ting, vi kan gøre.
SF fremsatte et beslutningsforslag i oktober sidste år med en lang række tiltag, som bl.a. også var på baggrund af diskussioner med foreningen, med ofrene og med fagfolk i miljøet.
Selv om det selvfølgelig kunne være lidt kontroversielt, var et af vores forslag, at når man havde fået et tilhold for grov stalking, kunne man ved gentagne overtrædelser af det få en GPS-fodlænke på.
For det er invaliderede for offeret igen og igen at se, at selv om der er et tilhold, bliver det bare brudt uden nævneværdige konsekvenser.
I det beslutningsforslag, vi fremsatte, var der også andre ting, f.eks. nemmere mulighed for at beslaglægge computere osv., altså nogle værktøjer til politiet.
Dengang stemte Socialdemokratiet imod vores forslag.
Trine Bramsen (S), 2016-10-28:
Tak for det.
Stalking er en meget alvorlig forbrydelse, som derfor også skal tages meget alvorligt.
Lovforslaget om strakstilhold styrker politiets mulighed for at hjælpe offeret hurtigt ved at forhindre stalkeren i at opsøge sit offer.
Det er nødvendigt at styrke dette redskab, og derfor skal der ikke herske tvivl om, at vi støtter op om forslaget, som vi behandler her i salen i dag.
Men i Socialdemokratiet mener vi, at kampen mod stalking hverken må eller skal stoppe her.
Vi skal sikre, at offeret får den nødvendige hjælp og rådgivning, vi skal sikre, at gerningsmanden bliver fængslet, så offeret får ro og tryghed, og vi skal sikre, at gerningsmanden ikke fortsætter sin kriminelle adfærd.
Erfaringerne fortæller os – og det er også det, som flere af høringssvarene peger på – at et tilhold ikke stopper stalkeren.
Et tilhold er lig med en løftet pegefinger.
Hvis vi sammenligner det med sportens verden, svarer det jo til en eller anden form for gult kort.
Men at begå stalking er ikke et gult kort, det er til et rødt kort, og vi skal sende et meget klart signal, et signal, som ikke kan misforstås, et signal, der fortæller, at vi som samfund ikke tolererer stalking.
For det er kriminalitet, og derfor skal det straffes som kriminalitet.
Selv om strakstilholdet, som jeg sagde, er et vigtigt redskab, er det en kortsigtet løsning, en lappeløsning.
Vi bliver nødt til at se længere end det.
To ud af tre stalkere har en personlighedsforstyrrelse eller en psykisk sygdom.
Derfor kan strakstilhold ikke stå alene.
Man skal tænke på, at offeret ganske ofte har børn, anden familie, andre pårørende, der bliver voldsomt berørt af det her, og derfor må det være formålet helt at få stoppet stalkingen.
Det er vigtigt, at vores myndigheder er gearet til at håndtere gerningsmanden, så vi minimerer stalkingen hurtigst muligt og dermed generne for offeret og offerets pårørende, ligesom det er nødvendigt, at offeret oplever at blive taget alvorligt og mødt af beredte myndigheder, der allerede fra starten af stalkingen forstår, at det her kan ende med at blive fatalt.
Stalking er en ekstremt indgribende og krænkende form for kriminalitet, den giver aldrig offeret ro, og derfor må jeg bare gentage, at det skal tages yderst alvorligt.
Jeg vil gerne slutte af med at sige, at vi støtter det lovforslag, vi behandler her i dag.
Vi mener, det er et vigtigt redskab, men det er også vigtigt at fremhæve, at det her ikke kan stå alene, og derfor bliver vi nødt til at have drøftelser videre om yderligere tiltag, der både kan stoppe gerningsmanden tidligere, som kan hjælpe offeret, og som på anden vis kan bruges til at sætte ind.
Rune Lund (EL), 2016-10-28:
Hvis den holdning, der bliver billiget, er omfattet af lovforslaget, men holdningen baserer sig på, at man først må kunne gøre det, efter at lovgivningen på demokratisk vis er blevet ændret, kan man så blive straffet?
Er det så omfattet af det her lovforslag, eller er det ikke omfattet af lovforslaget?
Søren Pind (V), 2016-10-28:
Ja, det ville givet være omfattet, hvis der var tale om religiøs oplæring og den tydelige billigelse, som fru Zenia Stampe udtrykker.
Ja, det ville være omfattet af den situation.
Zenia Stampe (RV), 2016-10-28:
Så lad mig prøve at være lidt mere konkret.
Og det er bestemt ikke, fordi jeg har sympati for den her type udsagn.
Jeg er bare meget interesseret i at finde ud af, hvornår det gælder, og hvornår det ikke gælder, for det er det, jeg synes er noget af det problematiske ved det her forslag, fordi det er en ytringsfrihedsindskrænkning, som ikke gælder alle.
For de eksempler, der har været brugt, har været fra den her dokumentarserie, og der er der bl.a. en imam, der siger, at det kan være i orden at slå sine børn, for at de kan finde ud af, hvad der er rigtigt og forkert.
Det samme har fru Marie Krarup i øvrigt sagt.
Men hvad så med den konkrete situation, hvor en præst – en præst i en sjælesorgssituation – siger til en far og en mor: Det kan være okay at slå sine børn i ny og næ for at vise dem, hvad der er rigtigt og forkert?
Er det noget, der skal straffes?
Søren Pind (V), 2016-10-28:
Jeg har svært ved at se det konkrete eksempel i forhold til at sige til en person, at vedkommende må leve med det.
Altså, sagen er vel den, at hvis man billiger en lovgivning, som er udspecificeret på vold, på pædofili, på bigami, på terror, som det er nævnt, så er det strafbart, også i det lukkede rum, når der er tale om religiøs oplæring, ja.
Men jeg synes, at det pågældende eksempel, som fru Zenia Stampe fremlægger, bærer en grad af uklarhed over sig, som gør et meget specifikt svar herfra vanskeligt.
Zenia Stampe (RV), 2016-10-28:
Jeg vil gerne spørge lidt til religiøs forkyndelse.
Hvad ligger der egentlig i det?
For der er flere, der har været inde på det, og det er også noget af det, flere af høringssvarene kredser om, fordi det ikke er så klart afgrænset.
Derfor bare et eksempel: Er sjælesorg omfattet af religiøs forkyndelse?
Altså, et konkret eksempel – måske også for at kunne få et konkret svar – er: Hvis man er præst og sidder med et sognebarn, som bliver slået af sin mand, og manden også slår børnene, og præsten så siger, at det godt kan være, at hun må leve med det i en periode, vil sådan noget så kunne være omfattet af de her regler?
Søren Pind (V), 2016-10-28:
Det kommer jo f.eks. an på, om der er åbenlyse omgåelseshensyn, altså om det, man gør, er, at man prøver at snakke sig ud af en situation, hvor man i realiteten alligevel får folk til at billige det.
Det åbenlyse, umiddelbare svar vil være: Altså, står man og argumenterer for en ændret retstilstand foretaget på demokratisk vis,
Men er det sådan, at man i realiteten billiger og dermed ændrer en holdning til en handling og det er det, der ligger bag, så er situationen en anden.
Zenia Stampe (RV), 2016-10-28:
Men det er jo så ikke desto mindre dem, vi har hørt fra i utallige høringssvar.
For det kan godt være, at ordføreren mener, at det ikke er dem, man har til hensigt at ramme, men de føler sig i den grad ramt og mistænkeliggjort.
Altså, det religiøse Danmark – ikke kun muslimerne i Danmark, men også kristne i Danmark – føler jo, at det her er en generel mistænkeliggørelse af religiøse autoriteter.
Jeg har også meget svært ved at forstå – og her kan hr. Jacob Mark måske hjælpe mig – hvorfor en religiøs autoritet er farligere end en politisk autoritet.
Jeg mener: I virkeligheden er det jo ikke særlig mange i Danmark, der søger religiøse autoriteter.
De fleste af os henter jo vores normer andre steder.
Kan det ikke være lige så problematisk, hvis man synes, det er i orden at slå sin kone, men det ikke er præsten, der har fortalt det til en, men ens ven eller ens partiformand?
Christina Egelund (LA), 2016-10-28:
Tak for det.
Jeg er sådan set enig med den ordfører, som har anført, at det her lovforslag burde have været delt op i to.
Den del, der angår regulering af politiets brug af peberspray, anser vi i Liberal Alliance for relativt ukontroversiel, fordi det jo er en teknisk indførelse af en bekendtgørelse i lovgivningen.
Og derfor vil jeg koncentrere min ordførertale om den anden del af lovforslaget, nemlig den, der handler om hashklubber.
Essensen her er at forfølge og udvide en strategi mod hashhandel, som vi i Liberal Alliance er grundlæggende uenige i.
Det er en strategi, som er en logisk konsekvens af forbudspolitikken mod cannabis, nemlig at politiet skal bruge mange ressourcer og flere og flere værktøjer i indsatsen for at håndhæve forbuddet.
Her foreslås det konkret at give bemyndigelse til uden forudgående varsel at lukke en hashklub, hvis man altså for ganske nylig, inden for 3 måneder, og i en radius af 500 m allerede har lukket en hashklub.
Det behov er både logisk og desværre også ret symptomatisk for indsatsen for at håndhæve forbudspolitikken.
Når én hashklub lukker ét sted, dukker den gerne op igen, og det sker hurtigt og lige i nærheden af den klub, man troede man lige havde lukket.
Det minder lidt om Tom og Jerry.
Når Tom endelig får kløerne i Jerry, sker der altid det, at Jerry lynhurtigt dukker op et andet sted og fortsætter sine ugerninger der, indtil stakkels Tom må mobilisere sine kræfter en gang til og indlede en ny opslidende jagt på Jerry.
Og sådan fortsætter det så igen og igen.
Sådan er det også med indsatsen for at komme den illegale handel med hash til livs.
Politiet lukker ned for handelen ét sted for så at se, at den dukker op igen et andet sted.
Det er ikke politiets skyld, det skyldes en forfejlet politik.
Desværre er politiets modstandere ikke en kvik, sjov mus som Jerry, men nogle af samfundets allermest hårdkogte kriminelle, som tjener styrtende på at sidde på det lukrative sorte hashmarked, og i hvis arme forbudspolitikken overlader unge, som er nysgerrige efter at prøve hash.
Forbudspolitikken har kun én vinder, nemlig de kriminelle bander, der ernærer sig ved den.
Når den canadiske regering foreslår en legalisering af marihuana, er det således også Hells Angels, der tropper op foran parlamentsbygningen i Ottawa og demonstrerer mod den legalisering, der vil tage brødet ud af munden på rockerbanden.
I Liberal Alliance ønsker vi at erstatte forbud med legalisering, når det kommer til cannabis, og vi kan derfor heller ikke støtte det her lovforslag, som er en styrkelse af en indsats, vi grundlæggende synes skal indrettes helt anderledes.
Rune Lund (EL), 2016-10-28:
Det kunne man måske godt antage.
Det antog vi ikke, da politiet i sin tid fik lov til at bruge peberspray.
Og hvis man ser på den konkrete dokumentation, kan man se, at det heller ikke er tilfældet.
Vi kan generelt se, at brugen af magtanvendelse er steget, og det synes jeg er et stort problem.
Vi kan også se, at Institut for Menneskerettigheder i deres rapport fra 2015 konstaterer, at politiet bruger det for meget, bl.a. ved at man benytter peberspray mod personer, som man sådan set allerede har opnået kontrol over.
Og det er et alt for voldsomt magtmiddel at bruge i en situation, hvor det ikke er nødvendigt.
Peter Kofod Poulsen (DF), 2016-10-28:
Jeg forstår jo bare ikke – for jeg går ud fra, at Enhedslisten i hvert fald deler den holdning, at vi skal skåne vores polititjenestemænd, men at vi også skal passe på dem, der bliver anholdt af politiet – at man kan have den konklusion på det spørgsmål.
Hvis man afskaffede muligheden for at bruge peberspray, ville det vel betyde, at brugen af andre former for magtmidler ville stige, altså ting, der ville være langt, langt hårdere – både for polititjenestemanden at bruge, men altså også for vedkommende, som det måtte gå ud over.
Er man ikke meget, meget bekymret for det?
Rune Lund (EL), 2016-10-28:
Ja, det ville vi gøre.
Da pebersprayen i sin tid blev indført, anførte vi som argumentation, at det var et meget alvorligt magtmiddel; at det var et magtmiddel, som vi vurderede ville skabe yderligere magtanvendelse; at det var et magtmiddel, som kunne risikere ikke at blive opfattet som det alvorlige magtmiddel, det er.
Og man må konstatere, at vi havde ret i vores antagelser, når man ser på statistikkerne.
Ordføreren for Dansk Folkeparti kan jo selv gå ind på Google og google »magtanvendelse 2014«, og så vil han kunne se, at brugen af stav, brugen af hund, brugen af andre indberetningspligtige magtmidler ikke er faldet, men at peberspray sådan set bare er kommet oveni som et supplerende magtmiddel.
Og det betyder, at brugen af magtanvendelse er steget.
Vi har også set, at politiet desværre i meget høj grad bruger peberspray mod psykisk syge – en ting, som også bliver påtalt af Institut for Menneskerettigheder – hvilket jo bl.a. skyldes manglende ressourcer hos politiet, i det borgernære politi, men jo også skyldes manglende uddannelse.
Og der er det jo problematisk, at man så griber til sådan et meget voldsomt magtmiddel som peberspray.
Peter Kofod Poulsen (DF), 2016-10-28:
Tak for ordførertalen.
Jeg har egentlig siddet og spekuleret lidt over, hvordan jeg skulle bruge de her to korte bemærkninger, for jeg syntes, der var så mange ting, der trængte sig på.
Jeg kan konstatere, at jeg jo slet ikke er enig med ordføreren.
Hvis Enhedslisten havde 90 mandater, ville man så tage pebersprayen fra politibetjentene?
Preben Bang Henriksen (V), 2016-10-28:
Jo, sådan ville det være, hvis der ikke havde været nogen forudgående sagsbehandling.
Vi har jo altså netop inden for det her med 500 m haft en sagsbehandling, der både har indebåret en advarsel og et forbud i de oprindelige lokaler mod samme person.
Derfor må jeg sige, at jeg ikke ser nogen grund til, at man skal igennem advarselsproceduren en gang til.
Jeg synes faktisk, at man har gennemgået situationen grundigt nok i forbindelse med, om jeg så må sige, de gamle lokaler.
Så jeg synes ikke, det er betænkeligt.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2016-10-28:
Det kan godt være, at vi er mange, der synes, at nogle såkaldte hashklubber ikke er særlig sympatiske, eller hvad ved jeg, det kan man vel tage en længere diskussion om i forhold til hash generelt.
Men mener ordføreren ikke – også med den juridiske baggrund, ordføreren har – at lovgivningen skal være forudsigelig og gennemsigtig osv., og at der kan nedlægges et besøgsforbud uden forudgående advarsel?
Mener ordføreren, at det er rimeligt, uagtet hvad hensynet så er?
Preben Bang Henriksen (V), 2016-10-28:
Der blev sagt i spørgsmålet, at nu er det sådan, at brugen af magtanvendelse er blevet øget på grund af peberspray.
Jeg betvivler ikke, at spørgeren refererer undersøgelsen korrekt, men der er vel dybest set ingen, der aner, om det forhold, at brugen af peberspray måtte være øget, altså at der måtte være blevet brugt mere peberspray, skyldes, at der har været flere situationer, der har betinget brug af peberspray, sådan at vi har undgået alvorligere magtanvendelsesmidler.
Det bliver nu engang min kommentar til det.
Jeg har ingen grund til at betvivle, at den magtanvendelse, der finder sted, ikke er nødvendig og sker forsvarligt og skånsomt.
Rune Lund (EL), 2016-10-28:
Men så er problemet, at det kan vi se i statistikken.
Politiet har fået en ny måde, de kan lave magtanvendelse på, og de har som sådan øget magtanvendelsen.
Det er det ene problem, som Institut for Menneskerettigheder rejser.
Det andet problem er, at der ikke bliver tænkt nok over, hvornår man gør brug af peberspray, som f.eks. Østre Landsret i forbindelse med en sag om en privat person kalder et angreb af særlig farlig karakter.
Er det ikke noget, der bekymrer en person, som kommer fra et parti, der kalder sig Danmarks Liberale Parti?
Preben Bang Henriksen (V), 2016-10-28:
Jeg må ærligt sige, at jeg ikke har den pågældende erklæring fra Institut for Menneskerettigheder præsent, så jeg har svært ved at kommentere den.
Men hvis spørgsmålet går på, om jeg mener, at brugen af peberspray ligesom har udvidet politiets magtanvendelse, er svaret: Nej, det er jeg ikke bekendt med.
Mig bekendt er magtanvendelsen reguleret på den måde, at den skal være nødvendig, forsvarlig og skånsom.
Men jeg har ikke noget grundlag for at tro, at brugen af peberspray er blevet øget.
Tværtimod vil jeg sige, ligesom min kollega fra Dansk Folkeparti, at jeg tror, at peberspray i mange situationer har befriet den, nu kan vi ikke bruge udtrykket anholdte, men i hvert fald borgeren fra værre magtmidler og da i øvrigt også har befriet politiet fra at skulle i gang med knippel, stav og hvad der ellers skal til.
Det er jo heller ikke sjovt for en betjent.
Roger Matthisen (ALT), 2016-10-28:
Tak for ordet.
Jeg er jo stand-in for vores retsordfører Carolina Magdalene Maier.
Lovforslaget er i to dele.
Med hensyn til første del primært i forhold til peberspray vil vi sige, at vi er positivt indstillet på linje med Institut for Menneskerettigheder, dog bemærker vi også som Institut for Menneskerettigheder, at bemærkningerne til lovforslaget præciseres, så peberspray som udgangspunkt ikke må anvendes i lukkede rum, hvis andre mildere magtmidler kan anvendes.
Ydermere mener instituttet, at det bør præciseres, at politiet som udgangspunkt bør udvise særlig tilbageholdenhed ved brug af peberspray over for psykisk syge.
Det opfordrer vi stærkt regeringen til at tage til efterretning.
I forhold til den anden del er vi mere kritiske.
Jeg synes, at det var interessante refleksioner, som LA's ordfører havde i forhold til forbudspolitik, men vi anerkender selvfølgelig intentionerne bag forslaget og har forståelse for, at de her klubber kan medføre ubehageligheder især for naboer.
Vi er dog meget bekymret for de menneskeretlige problemstillinger, som lovforslaget medfører.
Institut for Menneskerettigheder påpeger i deres høringssvar til det oprindelige lovforslag, at der bør redegøres for, hvorfor den gældende lovgivning ikke er tilstrækkelig.
Ligeledes bør der redegøres for, om forslaget er foreneligt med principperne bag den såkaldte uskyldsformodning i den europæiske menneskerettighedskonvention.
Så samlet set kan vi ikke desværre ikke stemme for forslaget.
Søren Pape Poulsen (KF), 2016-10-28:
Jeg har den tilgang, at jeg mener, at det giver sig selv.
Østre Landsret har jo ikke forholdt sig til, om det så havde været bedre at bruge en pistol eller en stav eller en hund.
Altså, jeg forholder mig til – og jeg synes, det er sund fornuft – at politiet jo lærer at bruge det her middel.
Jeg synes da, det siger sig selv, at det er det bedste at bruge.
I stedet for at politiet skal trække stavene eller man skal sende hunde efter folk, så er det da bedre, at man bruger peberspray, pacificerer folk og får ro på.
Altså, vi skal lige huske på, hvorfor politiet bruger det her.
Det er jo ikke for sjov.
Det er, fordi de nogle gange skal håndtere typer, som skal håndteres, som skal lægges i håndjern, og som trænger til, at der er nogle, der tager sig af dem.
Altså, vi får det til at lyde, som om det er lille uskyldige Louise, der går rundt her nede på gaden, der så bliver lagt ned af nogle betjente med peberspray.
Det er ikke det, det handler om.
Det er jo i de hårde situationer eller i kampsituationer, det foregår, så jeg synes, det er sund fornuft.
Rune Lund (EL), 2016-10-28:
Jeg vil sige, at jeg faktisk bliver lidt bekymret, når jeg oplever eller ser, at Institut for Menneskerettigheder i 2015 udgiver en rapport, hvori de konstaterer, at betjente opfatter peberspray som et af de mest skånsomme magtmidler.
Det synes jeg ikke rigtig stemmer overens med, at Østre Landsret karakteriserer brugen af peberspray som et angreb af særlig farlig karakter.
Jeg synes, det er et grundlæggende problem, når introduktionen af peberspray oprindelig blev indført med argumentationen om, at det ville føre til mindre magtanvendelse på andre områder, f.eks. i forhold til pistoler, og det ikke er sket.
Altså, selv om man kan være tilhænger af peberspray, og det er ordføreren for Det Konservative Folkeparti, det er hr. Søren Pape Poulsen, så må det da give anledning til nogle overvejelser, at det ikke medfører det, som man oprindelig troede det ville medføre.
Søren Pape Poulsen (KF), 2016-10-28:
Jeg har det sådan, at jeg jo ikke ved – for det ved jeg ikke – om der er kommet flere forhold.
En ting er, hvis man ikke har brugt stav og hund mindre – jeg kender ikke undersøgelsen, så det ved jeg ikke.
Det er ikke sikkert, at man har brugt det mindre, men hvis der nu har været flere forhold, hvis der har været flere situationer, hvor det har været nødvendigt at bruge det.
Jeg synes jo altså, at det at bruge peberspray da må være bedre, end at politiet skal til at bruge stave.
Det må jo være i både den kriminelles og politiets interesse.
Så jeg har sådan set ikke den bekymring.
Jeg har tillid til – og det vil jeg gerne sige – at politiet bruger peberspray rigtigt.
Rune Lund (EL), 2016-10-28:
Da brugen af peberspray hos politiet oprindelig blev lovliggjort, var et meget centralt argument, at det ville føre til mindre brug af andre magtanvendelsesmidler som hund, stav og pistol.
Ser ordføreren fra De Konservative ikke det som et problem, specielt set i lyset af, at Østre Landsret har betegnet en privat persons brug af peberspray som et angreb af særlig farlig karakter?