runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Jensen (V), 2019-01-17:
Nej, det kan jeg ikke bekræfte, for siden vi havde den sidste diskussion, er vi faktisk kommet længere ned og har fået lavere fejlrater end dem, vi har set tidligere.
Det er korrekt, at man har haft en periode, hvor fejlraten var lav, og at den så desværre steg igen.
Det er rigtigt, at den steg igen.
Jeg synes, at forhandlingerne foregår på et godt grundlag, også selv om der ikke er indhentet et mandat, bl.a. fordi vi, selv om vi ikke har haft et forhandlingsoplæg i Europaudvalget, har haft den her diskussion, bl.a. med en høring, som jeg selv er indbudt til, hvor både Europaudvalget og Finansudvalget er blevet inviteret til at komme og få en teknisk gennemgang af budgetforslaget.
Vi har drøftet det rigtig, rigtig meget.
Jeg er ikke enig, hvis præmissen for samtalen her er, at hr. Rasmus Nordqvist mener, at den eneste nødvendige forudsætning for en kvalificeret debat er, at der er, at der er indhentet et forhandlingsoplæg.
Så jeg er ikke enig i forudsætningen.
Jeg mener faktisk godt, man kan have en god debat om det, også en saglig og indholdsrig debat, uden at der er indhentet et forhandlingsoplæg.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Fejlraten er gået op og ned, vil jeg sige til ministeren.
Kan ministeren bekræfte, at den fejlrate, vi har i dag, er nogenlunde den samme, som vi havde for en række år tilbage?
Kristian Jensen (V), 2019-01-17:
Hr. Søren Søndergaard udtalte her til sidst: Hvorfor er der overhovedet ikke gjort noget for at bekæmpe frås og svindel?
Det vil jeg gerne anholde.
Over de seneste mange år er fejlraten i EU's budgetter faldet år for år for år.
Det er ikke tilfredsstillende, men fejlraten i EU's budgetter er faldende, og der er en mindre andel af EU's budgetter, der i dag giver anledning til kritik, end det vi så for f.eks. 5 år siden.
Derfor har der været en meget nøje indsats for netop at nedbringe det, som hr. Søren Søndergaard her stod og påstod der ikke blev arbejdet for at nedbringe, nemlig svindlen med EU-midler.
Vi er ikke i mål, det skal jeg være den første til at erkende.
Jeg er først tilfreds, når vi kan få en ren revisorpåtegning, altså når vi kommer ned under normkravet på maksimalt 2 pct. fejl i EU's budgetter.
Så jeg deler ønsket om at gå videre.
Men jeg er nødt til at anholde det, når man siger, at der ikke er gjort noget, for der er gjort meget i de seneste år, og vi har fået nedbragt fejlraten år for år.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Jeg er helt enig i, at man sagtens kan være enig i et større EU-budget uden at gå ind for den fråds og svindel, som foregår i EU, men det er jo bare mærkeligt, at den frås og svindel i løbet af alle de år, hvor der er blevet snakket om det, ikke er blevet bekæmpet.
Det er jo uforståeligt, og jeg tror, det er, fordi opgaven ikke bliver prioriteret i centrum.
Det samme gælder, når vi snakker om den allerstørste post på budgettet, landbrugsstøtten.
Vi bliver jo nødt til at diskutere en prioritering af landbrugsstøtten, hvis vi skal have penge at give til alle mulige gode formål, og jeg er sikker på, uden at vide det præcist, at vedrørende de forslag, som kommer, også fra Kommissionen, vil der ikke være tale om en markant nedskæring af landbrugsstøtten, og heller ikke fra de politiske grupper, desværre, og derfor bliver den prioriteringsdiskussion aldrig fremtvunget.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-01-17:
Man kan sådan set godt gå ind for at udvide budgettet uden at være tilhænger af svindel og svig i budgettet.
Det synes jeg lige er vigtigt at slå fast først.
Man har jo netop set diskussionen nu, og jeg har haft en del møder med en af parlamentets ordførere på budgettet, Isabelle Thomas fra SD-gruppen, som jo snakker om den der benhårde prioritering, men også samtidig om en udvidelse, fordi vi står med nogle meget, meget store udfordringer.
Vil det ikke være lidt elastik i metermål at sige, at vi skal lave et budget på maks. 1 pct., men derudover kan vi træffe fælles beslutninger, der pålægger landene X, Y og Z ekstra udgifter, for hvad er så budgetrammen til for?
Hvis vi alligevel træffer beslutninger om, hvad pengene ud over den ene procent skal gå til, er det så ikke et lidt underligt budget at lægge?
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Nej, det forholder sig jo lige omvendt.
Hvis muligheden er der for at hæve budgettet, kommer der aldrig en prioriteringsdiskussion – aldrig nogen sinde.
For dem, som er imod, at der bliver skåret ned på svindel og svig og på den uhensigtsmæssige måde og de forkerte bevillinger, dem, der er imod det, siger, at vi bare kan hæve budgettet, hvis der kommer nogen af de gode ting.
Nu har jeg jo siddet i det parlament, og jeg vil sige, at jeg har hørt fra rigtig mange – og det gælder ikke kun folk, jeg nødvendigvis er politisk uenig med – at løsningen på alle problemer var et højere budget.
Så hvis vi skal komme af med nogle af de dårlige ting ved EU-budgettet, hvis vi skal have ansvarliggjort i forhold til svindel og svig, tror jeg, at det er meget afgørende, at vi får en prioriteringsmæssig diskussion, og den prioriteringsmæssige diskussion kan vi fremtvinge ved at lægge en fast ramme.
Så kan det godt være, at der, når den faste ramme er lagt, efterfølgende kommer nogle forslag, som vil gå ud over den faste ramme, og så kan vi diskutere det til den tid.
Men jeg vil dog sige, at medlemslandene også skal bidrage, og mange af de ting, som vi snakker om her, er jo penge, som vi sender ned til EU for så at få dem tilbage igen.
Man kan sagtens vedtage ting i fællesskab, på europæisk plan, hvor udgiften så pålægges de enkelte lande.
Det er vel meget naturligt.
Hvis man f.eks. vedtager, at der skal være veterinærzoner i landene, sådan at dyrene ikke har fri bevægelighed ved sygdomme osv., så er det jo landene, der skal betale, og det behøver jo ikke nødvendigvis at være en omkostning for EU.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-01-17:
Hvornår mener ministeren så der skal indhentes et forhandlingsoplæg til de forhandlinger, der foregår allerede nu, og som på nuværende tidspunkt er nået rigtig langt?
Kristian Jensen (V), 2019-01-17:
Jeg havde nær sagt: på samme tidspunkt, som man plejer.
For det er ikke unormalt, at man påbegynder forhandlinger, og når man har en idé om, hvor de cirka lander, og hvad det er, man reelt har behov for at bede om opbakning til, så indhenter man forhandlingsoplægget.
Derfor har vi brug for at være mere klare på, hvad det i givet fald er, vi skal bede om et forhandlingsoplæg til, f.eks. i forhold til indholdet.
Det kan måske være lidt pudsigt for dem, som sidder derude og lytter med, at vi diskuterer så hårdt, når det er noget, vi er så grundlæggende enige om.
For vi er i det danske Folketing faktisk grundlæggende enige om behovet for en modernisering af EU's budgetter, hvor vi får flyttet dem fra de traditionelle landbrugsområder og strukturfonde over til det moderne: klima, forskning, sikkerhed og migration.
Og der skal vi have en klarere viden om, hvor vi lander henne, inden vi i mine øjne realistisk og sagligt kan komme og bede om et forhandlingsoplæg.
Jan E. Jørgensen (V), 2019-01-17:
Det er rigtigt.
Jeg skal beklage, at jeg har sagt noget vrøvl og så endda fra landets fornemste talerstol.
Det er ganske rigtigt historiske tal med de 17, og de nye tal er 5, og det er også det, der står på den liste, som ministeren har været så venlig at give mig.
Men det er altså en dynamisk liste, hvor lande kan komme på og lande kan komme af.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Hr. Jan E. Jørgensen nævnte, at der var 17 lande på EU's sortliste, og det er jo rigtigt.
Det var der jo, da man besluttede den tilbage i, jeg tror, det var december 2017, men – og det er muligvis det, ministeren lige har været oppe med en seddel om til hr. Jan E. Jørgensen – så er der jo taget en lang række lande af siden, og derfor kan hr. Jan E. Jørgensen måske med udgangspunkt i den seddel, ministeren har givet, oplyse, hvor mange lande der rent faktisk er på den i dag.
Jan E. Jørgensen (V), 2019-01-17:
Tak for det.
Lad mig starte med at sige, så jeg ikke glemmer det, at jeg skal hilse fra den konservative ordfører og sige, at den konservative ordfører er enig med den konservative erhvervsminister og også er enig i det, jeg vil sige nu – og det er jo rigtig rart.
Det er et beslutningsforslag, der er fremsat af Enhedslisten, med nummeret B 38, og formålet er at sikre, at offentlige kontrakter ikke tildeles virksomheder, der anvender skattely.
Derudover ønsker forslagsstillerne med B 39, at EU's udbudsregler også ændres, således at det offentlige kan fravælge virksomheder, der anvender skattely.
Det skal bekæmpes med de midler, vi har til rådighed, for skattely er jo direkte undergravende for vores samfund og dets sammenhængskraft.
Jeg synes også, det er svært at forstå, at der ikke i store dele af virksomhederne er en højere moral til stede, der gør, at man ikke bare sådan helt af sig selv lader være med at bruge skattely.
Når det så er sagt, er det allerede i dag muligt at udelukke virksomheder, der er placeret i skattely, og det drejer sig helt konkret om de 17 lande, der er på EU's sortliste.
Der er tale om lande, der alle ligger uden for EU, og der foreligger ikke frihandelsaftaler mellem disse lande og EU.
Korea er dog en enkelt undtagelse – det er for fuldstændighedens skyld Sydkorea, der er tale om.
I forhold til B 39 er det Venstres opfattelse, at der i EU-traktaten desværre ikke er hjemmel til at indføre den foreslåede regel fra beslutningsforslaget.
Og som ministeren så fint redegjorde for, har Danmark forpligtet sig til at behandle virksomheder inden for EU's indre marked ens og gensidigt at anerkende de andre EU-landes love og ordninger.
Det er jo derfor en helt central del af det indre marked, som dette lovforslag gør op med, og det synes vi altså ikke er en god idé.
I den forbindelse vil jeg også gerne påpege, at det allerede i dag er muligt at udelukke de virksomheder, der ligger uden for EU, og som vi ikke har en frihandelsaftale med.
En gennemgang viser så i øvrigt, at det kun er 1 ud af 14.654 offentlige kontrakter i perioden 2015-2017, der blev vundet af en virksomhed, der var placeret i et skattely.
Men altså, med den nuværende lovgivning er det allerede muligt at udelukke virksomheder, der er placeret i skattely, fra offentlige kontrakter.
Og dermed kan Venstre ikke støtte beslutningsforslaget.
Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2019-01-17:
Vi er ikke interesseret i, at nogen skal være til grin for skatteborgernes penge.
Vi er interesseret i at løse problemerne.
Det skal man for det første tænke meget, meget nøje igennem, og så skal man jo afgrænse, hvad det egentlig er for nogle virksomheder, man ville ramme med det her.
Altså, hvad ville det betyde?
Og det kan jeg ikke svare på på stående fod, hvorfor jeg i virkeligheden også opfordrer til, at man fortsætter drøftelserne, frem for bare at fremsætte beslutningsforslag.
Ville det betyde, at alle selskaber, der har base i Luxembourg, Holland, Irland og nogle af de britiske øer eller for den sags skyld i Storbritannien – så længe de endnu ikke er fuldt udmeldt – ikke vil kunne handle med danske kommuner eller danske regioner eller tilbyde dem opgaver eller lignende, så længe de eksisterer, eller for den sags skyld den danske stat?
Altså, hvor går afgrænsningen i forhold til de her ting?
Det synes vi i hvert fald er en videre drøftelse værd, og vi står på det grundlag, at vi mener, at fælles regler er bedst.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Altså, spørgsmålet er jo, hvor lang tid vi skal være til grin for vores egne skattepenge.
Hvor lang tid skal skatteborgerne i kommunerne flås for at betale til kommunekassen, som så skal bruge pengene på nogle virksomheder, som sender deres overskud til eller opererer i skattely?
Altså, det giver jo ikke nogen mening.
Altså, betyder EU virkelig sådan et indgreb i vores selvstændighed, at vi ikke engang kan lade være med at være fuldstændig til grin for vores egne penge?
Jeg er enig i, at vi skal arbejde for at ændre reglerne i EU.
Det har vi også fremsat forslag om, og det er jo dér, hvor Enhedslisten går på to ben.
Altså, det er jo i hvert fald meget i modstrid med, hvad en række socialdemokratiske borgmestre og Venstreborgmestre ude omkring i kommunerne opfordrer til.
For de oplever jo dagligt det der med, at de må betale penge til skattely.
Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2019-01-17:
Jeg deler kritikken af, at det i dag er alt for få lande, som egentlig er på EU's sortliste over skattely.
Jeg deler kritikken af, at man tager lande af listen alene baseret på landenes tilkendegivelse af, at de har intentioner om at ændre deres skattepraksis, frem for at man tager landene af listen, når de så rent faktisk har ændret deres skattepraksis.
Jeg deler også kritikken af de lande, der inden for EU-fællesskabet agerer som kvarte, halve eller hele skattely eller i hvert fald i årevis har bidraget til forskellige skattepraksisser.
Men jeg mener også, det skal baseres på fælles regler i EU-regi.
Vi er ikke tilhængere af en ensidig dansk tilgang til det her spørgsmål, også fordi det ville være i modstrid med både traktaten og øvrige EU-regler.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
I B 38 definerer vi jo, hvordan vi opfatter lande med skattely.
Og det er – i modsætning til hvad ministeren sagde – ikke bare lande, som er placeret på EU's sortliste over skattely, men også lande, som er placeret på en eventuel dansk liste over lande med skattely.
For vi går ind for, at der skal laves en dansk liste, og derfor vil jeg godt spørge ordføreren for Socialdemokratiet, om man også går ind for, at der skal laves sådan en dansk liste.
For vi kan jo konstatere, at den liste, der er i EU, er meget begrænset, og derfor er det et meget begrænset antal skattelylande, man kan ramme.
F.eks. kan man ikke ramme nogle af de allerstørste skattelylande i hele verden – og som tilfældigvis ligger i EU.
For ingen EU-lande må stå på EU's liste over skattelylande.
Så er ordføreren enig i, at vi bliver nødt til at lave en egen liste her – vi kan selvfølgelig også arbejde på at ændre EU's liste, men altså at vi bliver nødt til at lave en egen liste her – og at problemet i dag er, at det er meget begrænset, hvilke lande man rent faktisk kan ramme lovligt inden for rammerne af EU?
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Ja, og det skal jeg være den sidste til at kritisere, når jeg tænker på, hvor meget vrøvl jeg igennem tiderne har sagt fra Folketingets talerstol, så det er helt i orden.
Tilgivelse er en god ting.
Men vil hr. Jan E. Jørgensen så ikke medgive, at det i virkeligheden er en meget begrænset mulighed, EU giver, for at sortliste lande eller for at ramme lande, der er på skattelylisten, når den sortlistning nu er nede på 5, og at det i hvert fald ikke er noget, som rammer der, hvor de helt store skattelylande er?
Vi ved jo, at de helt store skattelylande også er inde i EU.
Så er det ikke nødvendigt – okay, jeg forstår, at man ikke er tilfreds med det, vi har foreslået her – med nogle helt andre metoder for at få gjort noget ved det problem?
Ja, det er fuldstændig korrekt.
Man kan jo læse forslagets forside, og der står der: stiller krav om.
Og så er det fuldstændig rigtigt, at det er Enhedslistens opfattelse, at det skal være ultimativt, men det kan der jo være andre opfattelser af.
Det er et beslutningsforslag.
Det afgørende for os er det, der står på forsiden; det er det, der er beslutningsforslaget, nemlig at det rejses i forbindelse med en eventuel kommende traktatændring.
Så længe vi har et skattesystem, der i den grad favoriserer de rigeste og skattely og skattehuller og hvad som helst, kan vi ikke ændre på, at nogle af de penge vil blive kanaliseret hen til de politiske kræfter, der forsvarer det.
Det vil de her penge jo heller ikke ændre på.
Jeg synes egentlig, at det var interessant at høre hr. Rasmus Nordqvist godt og agtværdigt fortælle om, hvordan European Spring forsøger at skaffe sine penge, nemlig gennem en crowdfundingkampagne.
Og hvad er det interessante ved European Spring?
Det er, at de ikke får en krone fra Europa-Parlamentet, fordi de ikke har nogen repræsentanter der.
Lad os komme tilbage om 5 år, når European Spring rent faktisk har nogle repræsentanter, og lad os så se, hvad der er sket.
Jeg håber, at European Spring bliver en hæderlig undtagelse, men jeg vil bare sige i forhold til den udvikling, jeg kan se – bare for ikke at snakke om andre – i den del af det politiske spektrum, jeg selv hører til, at der sker der altså det, at den type af penge bliver en erstatning for at forsøge at inddrage borgerne frem for et middel til det.
Jan E. Jørgensen (V), 2019-01-17:
Der står i bemærkningerne til forslaget: »Med dette beslutningsforslag pålægges den danske regering at rejse kravet om en afskaffelse af rejsecirkusset som forudsætning for at støtte eventuelle fremtidige traktatændringer.«
Altså, hvis ikke det her krav opfyldes, bliver der ikke støtte til andre traktatændringer.
Det kan vi blokere, fordi der kræves enstemmighed.
Er det virkelig Enhedslistens holdning?
Henrik Dahl (LA), 2019-01-17:
Tak for det.
Hastværk er jo lastværk, og det har vi levet op til i Danmark ved at bruge 40 år på at nå frem til den her aftale.
Forhandlingerne begyndte, da Anker Jørgensen var statsminister i Danmark, og jeg ved ikke, hvor mange der på stående fod kan huske, hvad den politiske leder hed i Polen på det her tidspunkt – det var Edward Gierek – men nu er vi altså kommet i mål, og det er selvfølgelig meget, meget positivt.
Tak for ordet.
Eva Flyvholm (EL), 2019-01-17:
Tak for det.
Som udgangspunkt synes jeg jo, det er ganske fornuftigt at have en klar afklaring af, hvor landets grænse går.
Man har jo også forsøgt at få den her aftale på plads siden 1970'erne, så på den måde er det rigtig fornuftigt at indgå en aftale, der klart afgør grænserne.
Det følger jo også af FN's havretskonvention, at man skal gøre det.
Så det er jo fornuftigt.
Men jeg må sige, at jeg også synes, at udgangspunktet – når man ser på sammenhængen i det, og det står der jo ikke noget om i beslutningsforslaget – som både handler om at få den her Baltic Pipe-aftale eller den her rørledning til at fungere og om, hvad det kan have af konsekvenser i forhold til, og det ved vi jo ikke endnu, anlægningen af en eventuel Nord Stream 1 og Nord Stream 2, i hvert fald giver anledning til nogle diskussioner, der kobler sig til det.
Jeg synes, det er vigtigt at sige, at fra Enhedslistens side er positionen selvfølgelig, at vi sådan set ikke synes, at man skal gøre sig afhængig af energi og gas fra Rusland og Polen og Tyskland.
Og der er en række andre især politiske problemer, der knytter sig til Nord Stream, hvis det bliver relevant.
Så når udenrigsministeren kommer på, vil jeg gerne bede om, at vi får en lille smule mere indblik i, hvad sammenhængen her er både til Baltic Pipe og til, hvordan det eventuelt ser ud i forhold til de kommende forhandlinger om det her Nord Stream.
Hvordan relaterer det sig til, at den her aftale falder på plads?
Michael Aastrup Jensen (V), 2019-01-17:
Tak for det, formand.
Danmarks Liberale Parti kan godt gå ind for, at Danmark bliver større.
Det er jo altid dejligt, når vi har mulighed for det, ikke mindst under fredelige omstændigheder.
Som både min højtærede kollega fra Dansk Folkeparti og min højtærede kollega fra Socialdemokratiet har været inde på, er den direkte anledning selvfølgelig diskussionen om Baltic Pipe, som vi også fra Venstres side støtter hundrede procent.
Baltic Pipe kan være med til at sikre, at vi jo faktisk kan få en mere stabil energitilstrømning ind til, skal vi sige fastlandet i Europa, og dermed også indirekte have konsekvenser for den diskussion, vi har om eventuelle andre projekter, som kommer længere ude østfra.
Så alt i alt er vi rigtig, rigtig glade, og jeg vil faktisk gerne benytte lejligheden til – det er så sjældent, man får lejlighed til det – at rose både udenrigsministeren og Udenrigsministeriet, for jeg synes faktisk, det er et fantastisk godt stykke diplomatisk arbejde, som man har gjort her.
Jeg tror, det var hr. Claus Kvist Hansen, der var inde på det: 80 pct. af det område, vi faktisk diskuterede og forhandlede om, er nu sikret til dansk side.
Det er vist det, man på jysk kalder et udmærket resultat.
Så vi støtter det.
Claus Kvist Hansen (DF), 2019-01-17:
Tak for det.
Det er jo en interessant sag, vi sidder med her, for det er jo trods alt ikke hver dag, at vi i Folketinget behandler lovforslag om Danmarks territorier.
Det må vi jo sige.
Sagen synes jo at være lige til at gå til.
Der har siden 1970'erne været diskussioner om den præcise afgrænsning af havområdet i Østersøen mellem Polen og Danmark.
Diplomatiet har spillet sin rolle, diverse ministre har formodentlig bakket processen op undervejs, og nu tyder det så på, at både Danmark og Polen har afklaret den endelige deling af cirka 3.600 km 2 .
Fordelingen med 80 pct. af det omstridte område til Danmark forekommer yderst rimeligt, vil jeg sige.
Men i forberedelsen af den her sag undrede jeg mig lidt over timingen, og det er der så andre, der også har gjort, kan jeg forstå.
Hvorfor er denne tvist blevet afklaret lige netop nu?
Min første tanke var, om der var en sammenhæng med Nordstream 1- og Nordstream 2-projektet, og hvad vil så eventuelt være konsekvensen for Danmarks position i den sag, hvis Folketinget nu vedtager B 69?
Jeg har så ladet mig forstå, at det i stedet drejer sig om Baltic Pipe-projektet, hvor der etableres en gasledning fra Norge gennem Danmark og til Polen.
Dansk Folkeparti støtter sådan set Baltic Pipe-projektet, men hvis det er fremdriften i det projekt, som er den direkte anledning til B 69, synes jeg egentlig bare, at det skulle have været oplyst direkte i følgematerialet til beslutningsforslaget.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2019-01-17:
Det er jo en af de her sager, hvor det nogle gange er svært at komme som nr. 6 og skulle sige noget begavet, men jeg kan forstå, at udenrigsministeren gerne vil have, at vi skal rose ham.
Der er fundet en løsning på noget, man har diskuteret længe, og det er jo godt, at man har fundet en løsning sammen med vores venner og naboer syd for grænsen.
Nick Hækkerup (S), 2019-01-17:
Tak for det.
Det foreliggende forslag til folketingsbeslutning handler om afgrænsningen af havområdet mellem Danmark og Polen i Østersøen.
Det er noget, som Danmark og Polen mere eller mindre intensivt har forhandlet om løbende siden 1970'erne, og uenigheden har drejet sig om et område på ca. 3.600 km².
Det er dog også værd at tage med.
Nu er der så opnået enighed, ovenikøbet om en løsning, hvor Danmark får ca. 80 pct. af det omdiskuterede område, og polakkerne får så de sidste 20 pct.
Det rejser selvfølgelig spørgsmålet: Hvordan kan det være, at polakkerne lige pludselig er blevet så kompromissøgende og ovenikøbet på den måde?
Når aftalen falder på plads, hænger det sammen med den nye gasledning, der hedder Baltic Pipe, som skal sikre, at gas fra Norge kan komme ned og ind over Danmark og ned til Polen.
Det er godt for Polen, for det giver mulighed for at udskifte kul med naturgas, og det er et vigtigt skridt i retning af, at Polen kan blive energimæssigt uafhængig af Rusland.
Det er sådan set også godt geopolitisk for Danmark og resten af Europa, fordi sådan en ledning kan være med til at sænke vores afhængighed af russisk gas.
Så er det sådan, at anlægget af den her rørledning nødvendiggør, at vi bliver enige om den maritime grænse, altså i hvis område den ledning ligger.
Det er så det, der sker med aftalen.
Der er efter vores mening ingen indvendinger at gøre imod den aftale, der er indgået.
Vi støtter den.
Søren Søndergaard (EL), 2019-01-17:
Det har altid krævet politiske midler at føre politiske kampagner.
Den forskel har der altid været, og jeg mener ikke, at vi afskaffer den forskel ved generelt bare at pumpe penge ind i det politiske system.
Vi er helt med på, som vi også har sagt i Folketinget, at vi vil gå meget ind for, at der er ordentlige forhold for parlamentsmedlemmer.
Det skal der også være i Europa-Parlamentet, så de kan lave deres politiske arbejde osv., men at det skal udstrækkes til de her gigantiske summer til politiske partier og fonde, som i øvrigt ikke er en særlig dansk opfindelse, men okay, lad det nu ligge,
er vi meget imod.