Alex Vanopslagh (LA), 2022-05-23:
Tak for det.
Jeg vil vove den påstand, at på trods af vores politiske forskelligheder og vores politiske uenigheder herinde deler langt størstedelen af os nogle grundlæggende idealer.
Det drejer sig bl.a. om idealet om det liberale demokrati, hvor vi hver især har nogle rettigheder, som staten ikke må forbryde sig imod; vi deler idealet om at være et retssamfund med lighed for loven, med begrænsninger på statsmagten; og ikke mindst at vi er et folkestyre, altså hvor man hverken kan tromle hen over Folketinget eller befolkningen.
Men alligevel føler jeg mig nødsaget til at komme med et bekymret opråb, for jeg er bekymret.
Jeg mener, at tingene skrider.
Tingene skrider i vores folkestyre, det skrider i vores retssamfund, og jeg mener desværre også, og det er ikke kun, fordi jeg får løn for det som oppositionspolitiker, at vi har set tingene skride ret så voldsomt alt for mange gange i den her valgperiode.
Senest har vi set det skride med Claus Hjort Frederiksen-sagen.
Jeg anerkender blankt, at det er en sag med dilemmaer, også som retsstatstilhænger, men for mig at se er det ikke en sag, der primært handler om, hvorvidt man har tillid til Rigsadvokaten, eller om man mener, det er fint at bryde sin tavshedspligt; nej, for mig at se er det her primært en sag, der handler om, hvordan man bruger den magt, man får, når man sidder i regering.
For vi er nødt til at huske på, at hr. Claus Hjort Frederiksen kun blev blandet ind i alt det her, fordi han på linje med mange andre, tidligere statsministre, tidligere departementschefer, ikke kunne bære at se på regeringens hjemsendelse af Forsvarets Efterretningstjeneste.
Vi ved nu, at den tidligere forsvarsminister, fru Trine Bramsen, selv har underskrevet papirerne om NSA-samarbejdet, men alligevel hjemsendte hun hele FE-ledelsen og skabte en stor krise om den danske efterretningstjeneste på grund af selv samme NSA-samarbejde, som tilsynet fik nys om og kritiserede.
Siden hen blev FE-ledelsen pure frikendt, altså var hjemsendelsen en overreaktion, det var en fejl.
Regeringen endte med unødigt at svække Forsvarets Efterretningstjeneste.
Det er jo en skandale i ordets egentlige forstand, som hr. Claus Hjort Frederiksen helt naturligt har kritiseret, men da han omtaler det og bekræfter det i forvejen velkendte NSA-samarbejde offentligt, opstår muligheden for at sigte ham for landsforræderi med op til 12 års fængsel.
Det drejer sig om en sag, hvor målet da må være, at man nedbringer og lukker ned for al virak om Forsvarets Efterretningstjeneste, og så er det da en uforståelig beslutning, at man vælger at rejse en sigtelse mod hr. Claus Hjort Frederiksen, for så er det da først, at NSA-samarbejdet bliver omtalt.
Det er, synes jeg, en dårlig idé, og den er næsten så dårlig, at jeg har svært ved at forestille mig, at det skulle være en embedsmand, der er kommet på den, men selv hvis det er en embedsmand, der kom på den idé, kunne den være lagt ned politisk.
Men det ender i hvert fald med, at hr. Claus Hjort Frederiksen bliver sigtet, og sagen bliver straks mørkelagt.
Der er ingen af os, der må vide, hvad han er sigtet for.
Har han solgt statshemmeligheder til kineserne, har han ringet til russerne og fortalt, hvor kablerne er nedgravet?
Eller har han – i gåseøjne – bare bekræftet oplysninger, som allerede var offentligt kendte?
Regeringen ønsker ikke at forklare det til Folketinget, for så risikerer regeringen at afsløre den statshemmelighed, som vi må forstå hr. Claus Hjort Frederiksen allerede har afsløret; men hvis det er sådan, at kabelsamarbejdet med NSA skal være hemmeligt, hvad tror I så selv lige er blevet afsløret ved at tiltale Claus Hjort Frederiksen for videregivelse af statshemmeligheder?
Jeg synes, det er en grotesk og mageløs sag.
Personlig valgte jeg ikke at tage imod orienteringen om sagen, for så ville jeg ikke kunne stå og holde den her tale, og jeg synes i det hele taget, det er lidt mærkeligt, at man kan orientere hr. Sikandar Siddique, men ikke hr. Henrik Dam Kristensen i sådan en sag.
Chefredaktør Martin Krasnik har i sin leder i Weekendavisen ret præcist sagt, hvad der skal siges, og nu citerer jeg: »Den er udtryk for en regering, der opfører sig som en monolit, en stenblok, der ruller gennem landskabet ude af stand til at stoppe, selv når den maser hen over vigtige ting på vejen: retssikkerhed, ordentlighed, ansvarlighed.
Det er en regering, hvor afgørende beslutninger træffes af ganske få mennesker, som helt åbenlyst ikke lytter til indvendinger eller lader sig påvirke af virkeligheden.«
Det citat bringer i hvert fald mine minder tilbage til coronakrisen, hvor vi på få timer herinde i Folketinget, inklusive Liberal Alliance, det var alle partierne herinde, vedtog en meget vidtgående epidemilov, hvor vi gav regeringen beføjelser til uden at skulle involvere os siden hen at indskrænke danskernes frihed, også deres forsamlingsfrihed, at lukke deres forretninger ned uden erstatning, at sende domstolene hjem, selv om det var grundlovsstridigt.
Jeg synes, det er skræmmende at se tilbage på, hvor lidt der egentlig skulle til, før vi gik på kompromis med de idealer, som jeg tror vi alle sammen deler herinde.