Christoffer Aagaard Melson (V), 2024-03-12:
Tak for det.
I 2014 begyndte min kammerat Kim Klyver at undre sig over, at han havde svært ved at få vejret.
Nogle måneder efter blev det konstateret, at han var ramt af en sjælden lungevirus, der langsomt var ved at nedbryde hans lunger.
Med tiden stod det klart, at der ikke var nogen behandling imod hans sygdom.
Herefter gik det støt ned ad bakke.
I 2019 var Kims lunger så nedbrudte, at han kun kunne gå 200 m om dagen, og lægernes konklusion var, at han ville dø, hvis han ikke hurtigt fik nye lunger.
Den 7. juli 2019 lykkedes det heldigvis at finde en donor, der passede til Kim.
Jeg talte med ham her til formiddag, og han kunne fortælle, at han her næsten 5 år senere stadig har det godt, arbejder på fuld tid og lige var kommet hjem fra et ophold på 3 måneder som gæsteprofessor ved University of Adelaide i Australien, og at han i øvrigt gerne går 10 km hver dag.
Kims historie synes jeg er et rigtig godt eksempel på, hvorfor organdonation er så vigtig en dagsorden.
Ét doneret organ har nemlig potentiale til både at redde liv og i rigtig mange tilfælde også at sikre et liv uden de store gener i dagligdagen, selv om det selvfølgelig ikke er altid, at det er tilfældet.
Kim var heldig.
Det er nemlig langtfra alle, der har brug for en transplantation, som ender med at kunne modtage et organ på grund af mangel på donorer og organer.
Sidste år døde 28 danskere på venteliste til et nyt organ.
Det kunne sagtens have været Kim, for det er bestemt ikke kun sidste år, at mange danskere døde på venteliste.
Det er tragisk, og det skal vi gøre, hvad vi kan, for at ændre.
Vi mener ikke længere, det er nok at fortsætte, som vi plejer.
En af de store udfordringer med at sikre, at færre dør på venteliste i fremtiden, er, at alt for få har taget stilling til, om de vil være organdonor.
Selv om op mod 84 pct. af danskerne siger, at de er positive over for at være donor, er det under en tredjedel af danskerne over 15 år, der har taget stilling.
Vi tror på, at en af de ting, der vil kunne være med til at redde flere liv, er at ændre den såkaldte samtykkemodel for organdonation til en blød model med aktivt fravalg fra det fyldte 18. år, hvilket er den ændring, vi diskuterer i dag.
I dag er det sådan, at du bliver registreret som ikkedonor, hvis du ikke har taget stilling.
Vi vil ændre udgangspunktet, så det i højere grad afspejler flertallets holdning, så du som udgangspunkt er registreret som donor, hvis du ikke har registreret din stillingtagen.
Det vil dog være op til de pårørende at tage den endelige beslutning om donation, hvis du ikke har taget stilling, præcis som det er i dag.
Hvor stor en forskel vil det så gøre?
Det er der faglig uenighed om.
Jeg læner mig bl.a. op ad Andreas Albertsen fra Aarhus Universitet, som jeg synes har lavet det mest grundige arbejde i forhold til at gennemgå forskningen på området, hvor han konkluderer, at de lande, der har en model, som minder om den, vi i dag foreslår indført, generelt har flere donorer.
Og man har også set i bl.a. England, at det at gå over til den her model har ført til, at rigtig mange flere har taget stilling, og at dem, der har taget stilling, faktisk afspejler det, man forventede ud fra resultatet, da man spurgte befolkningen, i forhold til fordelingen af ja og nej til donation.
Ud over at jeg tror på, at ændringen vil føre til flere donorer, synes jeg kun, det er naturligt, at vi ændrer udgangspunktet, så det tager afsæt i, hvad et stort flertal af den danske befolkning ønsker.
Og det ændrer i øvrigt ikke på, gentager jeg, at det stadig vil være op til den enkelte eller den enkeltes pårørende, som i sidste ende har det endelige ord i forhold til donation.
Det bliver ikke staten eller andre, sådan som det har været fremført i debatten, der kommer til at tage den beslutning.
Det bliver den enkelte som i dag eller den enkeltes pårørende.
Som det også fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, kommer forslaget til den ændrede samtykkemodel ikke til at stå alene.
Der skal mere til, hvis vi skal i mål med at have løst udfordringerne på donationsområdet.
Tiltaget vil bl.a. blive suppleret med informationskampagner, initiativer, der skal sikre, at danskerne flere steder bliver mødt med en opfordring til at tage stilling, og initiativer, der skal sikre, at færre donerede organer går til spilde.
Jeg håber på, at vi kan fortsætte en konstruktiv debat om, hvordan vi kan lykkes med ambitionen om at løse udfordringerne på området og dermed redde liv.
Jeg håber også, at debatten her vil få flere til at tage stilling.
Lige meget
hvad, er det den måde, hvorpå vi sikrer, at flest mulige liv bliver reddet, og at flest mulige danskere også får deres ønsker respekteret, i forhold til om man vil være organdonor eller ej.
Tak for ordet.