Astrid Krag (S), 2021-05-17:
Det er helt uacceptabelt, hvis en forælder uden grund forhindrer barnet i at se den anden forælder.
Medmindre der er en rigtig god grund til, at den anden forælder ikke skal være en del af barnets liv – det kan f.eks. være, fordi forælderen er dømt for personfarlig kriminalitet – så er det da klart bedst for børn at have en god og tæt kontakt til begge deres forældre.
Når det er sagt, kan regeringen ikke støtte forslaget.
Det kan vi ikke, fordi forslaget fokuserer på forældrenes ret frem for at fokusere på, hvad der er vigtigst, nemlig barnet.
Bemærkningerne til forslaget indledes med, at »forældres ret til samvær med deres børn må anses for at være en af de mest fundamentale menneskerettigheder«.
Jeg er naturligvis enig i, at det vigtigste for den enkelte forælder er at være sammen med sit barn, og at børns og forældres indbyrdes bånd er beskyttet af menneskerettighedskonventionen, men der er altså tilfælde, hvor hensynet til barnet skal vægtes højest, og hvor det kan være nødvendigt at afbryde barnets kontakt med den ene forælder.
Man kan jo dårligt være uenig med forslagsstillerne i, at familien og vores børn er det dyrebareste, vi har.
For langt, langt de fleste børn er det da også bedst, at de bevarer kontakten til begge forældre, når familien brydes op;
det er der ingen tvivl om.
Jeg kan konstatere, at forslagsstillerne er opmærksomme på, at forældreansvarsloven fastslår, at barnets bedste skal komme i første række, men så er det også, som om forslaget resten ad vejen bygger på en forkert præmis.
Det bemærkes nemlig videre, at det ikke af loven fremgår, hvilke andre hensyn der er saglige og relevante, når der skal træffes afgørelse om samvær, og at loven og myndighedernes håndtering af sagerne er i strid med konventionerne, fordi man ikke tager hensyn til andre relevante og saglige hensyn.
For det første fremgår det af forarbejderne til forældreansvarsloven, at vurderingen af, hvad der er bedst for barnet, altid skal ske ud fra en individuel vurdering af det enkelte barns forhold.
For det andet fremgår det direkte af forældreansvarsloven, at kontakten mellem barn og forældre skal bevares, når forældrene går fra hinanden.
Det er faktisk lovens helt klare udgangspunkt, og det er også det udgangspunkt, som Familiehuset og familieretten behandler sagerne ud fra.
Det betyder, at i langt størstedelen af de sager, som myndighederne behandler, bliver der også fastsat samvær mellem barn og forældre.
Men her kommer vi til noget helt centralt, som er meget vigtigt at holde fast i, nemlig at der er tale om barnets ret til samvær og ikke forældrenes ret til samvær med barnet.
Da man i 2019 aftalte det nye skilsmissesystem, var samtlige partier enige om, at hensynet til barnet er altafgørende og altid skal komme før alle andre hensyn.
Det er nu slået fast i loven med syvtommersøm, og det er det hensyn, vi skal holde fast i.
Man skal nok være gjort af sten for ikke at føle med de børn, som er i klemme i de mest konfliktfyldte skilsmissesager – der, hvor forældrene tit i årevis har kæmpet om barnet.
Der er sager, hvor konflikten opstår på grund af risikofaktorer som f.eks. misbrug og vold, men der er også sager, hvor det er svært at se årsagen til konflikten.
Faktum er, at uanset hvad der ligger bag konflikterne, er de i nogle tilfælde så voldsomme, at børnene betaler en alt for høj pris.
I nogle tilfælde var der, som jeg også nævnte før, tale om forældre med misbrug og psykisk sygdom, men der var også sager uden sådan nogle risikofaktorer.
Et af børnene fortalte i Børns Vilkårs undersøgelse, at hun som 5-årig kunne sige Statsforvaltningen, og at forældrene var igennem 13 forskellige retssager – 13 retssager!
For mig handler det ikke først og fremmest om at være egnede som forældre eller ej, men derimod først og fremmest om, hvad der er bedst for barnet, for kendsgerningen er desværre, at de her børn kan være så meget i klemme i de allertungeste og værste konfliktramte sager, at det i de værste tilfælde kan være bedst for barnet der, hvor konflikterne er størst, at der ikke er samvær, også selv om begge forældre på papiret er egnede til at tage sig af barnet.
Det er i øvrigt i fuld overensstemmelse med de konventioner, vi har tiltrådt, og når det fremgår af loven, at barnets forbindelse til forældrene skal bevares, når familien brydes op, så er det i overensstemmelse med retten til familieliv efter Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.