Pelle Dragsted (EL), 2024-01-25:
Tak, formand.
Vi har jo i dag behandlet et forslag, der handler om, at Danmark skal tiltræde, som det hedder, det forstærkede samarbejde i EU omkring en skat på finansielle transaktioner.
Hvis det skal oversættes til almindeligt dansk, betyder det, at Danmark skal gå aktivt ind i arbejdet for, at vi får en europæisk skat på finansielle transaktioner.
Baggrunden for, at der er lande i EU, og også mange andre steder i verden, der ønsker det her, er selvfølgelig, at vi har set en udvikling i finanssektoren over de seneste tre-fire årtier.
Den er gået fra at være, om man så må sige, en slags smøreolie i økonomien, som handlede om at føre penge og investeringer derhen, hvor de gjorde gavn – altså at dem, der havde et overskud, kunne investere deres penge der, hvor der var brug for investeringer – til at have bevæget sig i retning af noget helt andet i dag.
Det er altså en på mange måder barok, forvokset sektor, som flytter sig mere og mere fra alt, hvad der handler om den almindelige økonomi, altså vores arbejdspladser, vores investeringer i virksomheder osv. osv., og i meget høj grad bærer præg af kasinolignende spekulationer og nye, fantasifulde finansielle produkter, som bliver handlet med højere og højere hastighed.
Det er med til at generere ressourcer væk fra vores realøkonomi, væk fra arbejdspladser, væk fra investeringer i nye boliger, og det er jo derfor, man efter finanskrisen har diskuteret forskellige redskaber til at få, hvad kan man sige, tøjlet den her finanssektor og den her finansielle spekulation.
De diskussioner er der mange af, men en af dem har altså været den her diskussion om en lillebitte afgift på hver finansielle transaktion – altså det er, hver gang der bliver solgt eller købt en aktie, en obligation eller en derivat, som er de her afledte finansielle produkter – for simpelt hen at prøve at tage farten en anelse ud af det her, for også at undgå, at det fører til finansielle kriser, og simpelt hen for også at få finanssektoren ned på et niveau, som er relevant og sundt for samfundet, så den altså tjener økonomien og ikke styrer økonomien.
Der er blevet rejst nogle indvendinger i løbet af debatten her om, at det her kan skade vækst, arbejdspladser eller investeringer.
Det er jeg, som det er fremgået, uenig i.
Tværtimod tror jeg, at det at tøjle finanssektoren vil kunne medføre et større fokus på vores realøkonomi, være et positivt bidrag til vores produktion og vores vækst.
Det er det ene.
Det andet er jo, at selv hvis man antager, at det her frie legeland for spekulanter i finanssektoren i sig selv kan have nogle positive samfundseffekter, så har vi jo set, hvad de negative konsekvenser af det er, når den leg går galt.
Det så vi med finanskrisen tilbage for snart 15 år siden.
Konsekvenserne for vores samfund var omfattende.
Det var titusinder af danske industriarbejdere, som mistede deres job og i øvrigt bagefter blev kastet ud af dagpengesystemet, fordi man så også lige forringede det område.
Det var et velstandstab på 200 mia. kr., som ikke er oprettet igen siden, altså det er et varigt tab for vores samfund, som blev pådraget os af den finanskrise.
Det er jo derfor, det er så afgørende, at vi undgår, at det sker igen.
Og det, vi så i EU, og i Danmark, i årene efter finanskrisen, var en enorm vilje til at styre den her finanssektor, til at undgå, at den igen skulle blive en trussel for samfundet.
Så gik der nogle år, hvor der var forhandlinger hid og did, og så begynder pendulet at svinge tilbage.
Lobbyisterne for finanssektoren fik gjort deres arbejde, ikke mindst nede i Bruxelles, og meget af den regulering, man havde rullet ud, blev udvandet eller rullet tilbage.
Det samme er desværre sket med den her debat om finansielle transaktioner.
Vi har set det med Socialdemokratiet i dag; der har været en stærk tilslutning til det her tidligere, men den har man altså desværre lempet på.
Dermed er der jo altså en risiko for, at vi ender samme sted igen, at vi ender med, at den her finanssektor kaster vores samfund ud i nye kriser, som jo ikke rammer dem, som har mest, i vores samfund.
De skal nok klare sig.
Det er almindelige lønmodtagere, der bliver ramt, og det er de små selvstændige, der bliver ramt, når krisen sætter ind.
Og det er derfor, det er så afgørende, at vi får tøjlet den her finanssektor.