Benny Engelbrecht (S), 2021-12-14:
Tak for ordet, formand.
Også tak til Venstre for endnu en gang at sætte fokus på ekspropriationsområdet med dette beslutningsforslag.
Jeg kommer også til i min indledende besvarelse her at henvise til den orientering omkring processen for ny ekspropriationslov, som blev oversendt til Folketinget og Transportudvalget den 27. september i år, hvor grundlaget for det, som vi drøftede sidste gang, da det her beslutningsforslag blev behandlet – et tilsvarende beslutningsforslag i en tidligere samling – også er opridset og opdateret, altså sådan at forud for at man indgik i arbejdet med dette folketingsår, vidste man også, hvordan processen omkring hele dette område så ud.
Derfor vil jeg sådan set
også indledningsvis bemærke, at beslutningsforslaget jo er helt identisk med det beslutningsforslag, der var navngivet B 84 og blev fremsat i den forrige folketingssamling, og som blev førstebehandlet i februar måned i år.
Ved den lejlighed havde vi, synes jeg, en fin drøftelse af beslutningsforslagets indhold, og derfor er det, kan man sige, måske også med en lille smule forundring – også på baggrund af det brev, jeg sendte over i september – at vi nu har at gøre med en genfremsættelse i uændret form.
Jeg vil ikke afvise, at jeg på den baggrund også kommer til at gentage enkelte ting, som jeg sagde ved behandlingen af beslutningsforslaget forrige gang.
Jeg vil dog samtidig benytte lejligheden til at give en status for bestræbelserne på at udarbejde en ny ekspropriationsproceslov, og det vil jeg tillade mig at komme tilbage til.
Det fremgår af beslutningsforslaget, at det skal være et krav, at offentlige myndigheder undersøger, belyser og beskriver et indgrebs konsekvenser for private borgere og virksomheder.
Det er svært at være uenig i, men som jeg redegjorde for ved behandlingen af det forrige beslutningsforslag i den seneste samling, er der allerede i gældende lovgivning krav om, at myndighederne skal undersøge og belyse konsekvenserne ved et ekspropriativt indgreb.
Det følger kort sagt af de processuelle krav, som lovgivningen stiller, til afholdelse af besigtigelsesforretninger, indvarsling af borgere og virksomheder, offentliggørelse af relevant materiale osv., som myndighederne skal iagttage før og under ekspropriationens gennemførelse.
Derfor er jeg usikker på, hvad Venstre præcis foreslår af ændringer, men hvis Venstre eller andre har konkrete forslag til forbedringen af lovgivningen på dette område, er jeg, som jeg også tidligere har tilkendegivet, meget lydhør.
Dernæst foreslår Venstre, at der skal etableres ensartede processer for offentlige myndigheders indgreb med objektive kriterier for, hvornår et indgreb fører til ekspropriation.
Og lad mig i den forbindelse blot gentage, hvad jeg også sagde ved behandlingen af beslutningsforslaget i den seneste samling, nemlig at spørgsmålet om, hvornår et indgreb i ejendomsretten er udtryk for ekspropriation, alene beror på en fortolkning af grundlovens § 73.
Det betyder, at lovgiver ikke kan binde domstolenes afgørelse af, hvornår et indgreb er udtryk for ekspropriation efter grundlovens § 73.
Og derfor har jeg svært ved at se hensigten med dette forslag.
Venstre foreslår desuden, at der skal være adgang til fuld dækning af udgifter til juridisk og anden sagkyndig bistand i ekspropriationssager – dog således at godtgørelsen ikke kan overstige den tilsvarende udgift for den offentlige myndigheds vedkommende.
Og det lyder jo umiddelbart som et sympatisk forslag, og når man læser forslaget, kan man også få det indtryk, at der ikke i dag er adgang til nogen form for godtgørelse for udgifter til sagkyndig bistand.
Det er dog på ingen måde tilfældet.
Som reglerne er på det statslige område i dag, kan den uafhængige ekspropriationskommission pålægge anlægsmyndighederne at udrede en passende godtgørelse til den pågældende borger for de nødvendige udgifter til sagkyndig bistand, som borgeren har haft i forbindelse med en ekspropriationssag.
Det betyder, at kommissionen foretager en konkret og ikke mindst – det er nok så væsentligt – en uvildig vurdering af, hvad der i det enkelte tilfælde udgør en nødvendig udgift.
I den forbindelse kigger kommissionen på, hvor kompleks sagen er, hvilke forudsætninger borgeren har for selv at varetage sagen, og hvad den sagkyndige så helt reelt har bidraget med.