Morten Messerschmidt (DF), 2025-03-28:
Tak, formand.
Jeg tror, det snart er 10-15 år siden, Dansk Folkeparti for første gang bad om den her værdipolitiske debat.
Værdier har også spillet en rolle, men hvad er det egentlig, der skaber et samfund?
Er det værdier?
Det tror jeg ikke.
Hvem går ikke ind for lighed og adgang til en god skole osv.?
Det er noget andet, der skaber et samfund, nemlig en sammenhængskraft eller måske – for at citere udlændingeministeren, for det er mange år siden, jeg har hørt en socialdemokrat sidst tale om det – et fædreland.
Det har altid handlet om velfærdssamfundet.
Og det er jo to meget forskellige ting.
Jeg ikke tror, mange af mine liberale venner ville gå i døden for et velfærdssamfund, men de ville gå i døden for et fædreland.
Det er det, der er den store forskel.
Derfor er det det, som er det definerende for, om man kan blive dansk.
Det er ikke, om man er liberal, socialdemokrat, eller hvad det nu måtte være, men om man elsker Danmark.
Jeg kan kun se to egentlige fysiske symboler, der indkapsler det, nemlig flaget og sproget.
Alt andet må komme indefra.
Det er jo derfor, mange af de konkrete lovgivningsforslag, som vi har diskuteret her i dag, kommer til at virke lidt som slag i luften, for vi kan jo godt lave et forbud mod flerkoneri, og vi kan godt lave et forbud mod fætter-kusine-ægteskaber og imod sharia, men det er jo ikke det, der er problemet.
Problemet er, at kærligheden til flerkoneri, sharia og fætter-kusine-ægteskaber lever nedenunder, uanset om vi forbyder det eller ej.
For den naturlige sammenhæng, der har været i det vestlige samfund mellem lov og moral, ophører, hvis man tilhører en anden kultur, hvor moralen er anderledes.
Det er jo det, der er problemet her: Hvis vi laver alle de her tiltag, så ser Danmark på overfladen ud til at være et fuldstændig ikkeislamisk samfund, men hvis der fortsat er 100.000, 200.000 for hvem, det er naturligt at leve som i den islamiske verden, så vil islamiseringen jo fortsætte.
Derfor ender det her altså ikke, og vi får ikke løst de her problemer, før vi får taget to meget vigtige diskussioner.
Den ene er, hvordan vi får bragt dem, der, uanset hvordan det danske samfund spræller og logrer med halen, ikke ønsker at leve og elske Danmark, ud igen, ud af Danmark.
Den anden er, hvordan vi så også giver alle de udlændinge, muslimer, som ønsker og elsker Danmark, et reelt ståsted.
Der står vi over for en helt anden udfordring, som slet ikke har fyldt her i dag, nemlig individualismen, wokekulturen, alt det, som ønsker at tale det danske fællesskab ned, hvor vi burde have diskuteret – og det kan være, vi gør det en anden gang – hvordan vi får talt den danske historiefortælling op, og hvordan vi får talt dansk kultur op.
Jeg har på et tidspunkt – måske det eneste indtil i dag, hvor jeg rent faktisk har været enig med fru Zenia Stampe – foreslået, at vi fik en dansk nationaldag.
Vi skal altså på den ene side tage et opgør med dem, der har sharia i hjertet, hvor vi andre har Danmark som fædreland, men også give de mange, som gerne vil sætte fædreland der, hvor der måske er islam i dag, noget reelt og tage et opgør med dem, der kaster med maling og skam på vores fælles historie, sådan at vi netop alle sammen kan være stolte af vores fædreland.
Tak for ordet.