Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2021-05-03:
Tusind tak til alle i salen for at anerkende den her problemstilling.
Det gør mig oprigtig glad, og jeg er faktisk også positivt overrasket.
Så det har faktisk været en rigtig positiv overraskelse for mig selv, at vi har kunnet have den her gode debat omkring det.
Så vil jeg også gerne takke ministeren for at anerkende problemstillingen og for faktisk også gerne at ville gøre noget ved den.
Jeg har ikke mistillid til ministeren, men min bekymring kan være, om vi kommer i mål med lige præcis det, der er bekymringen her i beslutningsforslaget, nemlig at vi bruger behandlingsdomme i flæng, også til småforbrydelser, og opretholder dem for længe.
Som sagt har jeg ikke mistillid til ministeren, men der er bare en forhistorie, hvor man kan se, at der ikke rigtig sker noget på det her område.
Man forsøgte at begrænse længden af foranstaltningerne i 2000.
Der havde man tidsubegrænsede domme, og så indførte man jo det her regime med 5-årige og 2-årige forlængelser.
Og der er jo i hvert fald ikke sket det, at det har bremset anvendelsen af det her særlig meget.
Den anden ting er jo, at det her problem har været beskrevet virkelig mange gange.
Institut for Menneskerettigheder lavede deres første undersøgelse i 2006.
Nu lavede de så en igen i 2019.
Men også Dansk Psykiatrisk Selskab har problematiseret det her, og senest har vi så beretningen fra Rigsrevisionen fra april måned.
Så der har været mange røde advarselslamper, som jeg ser det, og jeg tror ikke, der har været politisk vilje til at ændre det her, fordi det jo også handler om at tage ansvaret for, hvad der sker, hvis man ændrer noget her.
Jeg tror, at det måske nok har været en varm politisk kartoffel, og derfor er der ikke sket noget.
Men nu håber jeg jo så, at der er udsigt til, at vi kommer lidt videre med det her.
Jeg tror selvfølgelig også, at en del af problemstillingen er, at nogle mennesker, som har været udsat for det her, jo ikke har en stemme til at råbe op.
Det er udviklingshæmmede, det er mennesker med sindslidelser, hvor mange er rigtig dårlige, og en del tør faktisk ikke sige noget, fordi de frygter endnu en forlængelse og mere tvang.
Man er faktisk dårligere beskyttet på det her område end i psykiatriloven, hvor man faktisk har nogle rettigheder.
Og ikke nok med at man risikerer, at man har en foranstaltning, som kan vare 10, 12 år, for i det øjeblik den ophæves, begynder straffeattesten så at tikke.
Det er så 5 år oveni, hvor man f.eks. får svært ved at få et job.
Det er der folk, som har skrevet til mig om.
Det er mange år siden, så det er altså ikke de nylige sager, vi ser.
Men han kom hurtigt ovenpå.
Han havde tidligere haft en lederstilling i det offentlige system, men kunne nu slet ikke få et job igen på baggrund af en depression, han på et tidspunkt havde haft, hvor han havde gjort noget dumt.
Det er jo rigtig svært, synes jeg, for de her mennesker, som i forvejen får en ekstra, ekstra tid oveni.
Det er der altså noget der er lidt skævt i.
Der var f.eks. personen, som fik en foranstaltningsdom for 26 tyverier til en værdi af i alt 6.500 kr. Som jeg fortalte før, var tyverierne primært af mad, fordi personen havde en spiseforstyrrelse.
Normalt ville det jo ikke kunne udløse flere års straf i den virkelige verden.
Og vi må holde fast i, at det, der skal give en foranstaltningsdom, jo er risikoen for gentagelseskriminalitet, ikke om man kan få den nødvendige behandling, som også har været nævnt af flere her i dag, for det er faktisk ikke argumentet, når man anvender den her type domme.