Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2025-06-04:
Tak for det, formand.
Det er med stor alvor, at jeg i dag skal holde den her ordførertale, for baggrunden for den her forespørgsel er alvorlig.
Vi taler om adopterede børn, der er blevet fjernet fra deres familier uden samtykke, og om forældre i andre lande, der er blevet løjet for, manipuleret og i nogle tilfælde tvunget til at opgive deres børn.
Vi taler om livslange traumer for både biologiske familier og adoptivfamilier og om et system, som vi i Danmark har været en del af som modtagerland for adopterede børn fra hele verden.
Vi har omkring 23.000 adopterede i Danmark, og det er ikke alle, der har oplevelser med manipulation med børns identitet, hvor oprindelseshistorier blev fabrikeret, og hvor profit vejede tungere end barnets tarv, men for hvert enkelt barn, der har sådan en historie med i rygsækken, er det meget alvorligt, og lige så alvorligt er det for barnets familie.
Jeg vil gerne citere fra nogle af de sager, der er dokumenteret.
I Etiopien blev en dreng og en pige adopteret til Danmark i 2005.
De blev fjernet fra deres mor, som troede, at de kun skulle på kostskole.
Hun fik aldrig at vide, at adoptionen var permanent.
Det var DR's dokumentar, der afslørede, hvordan denne mor i årevis forsøgte at genoprette kontakten med sine børn uden at få svar.
I Sydkorea, hvor tusindvis af børn blev sendt til Danmark i 1970'erne og 1980'erne, er der allerede dokumenteret adskillige sager om forfalskede dødsattester og ændrede identiteter.
En dansk adopteret kvinde fortæller i Information: Jeg er vokset op i troen på, at mine forældre var døde, men da jeg som voksen rejste til Sydkorea, fandt jeg ud af, at min mor stadig levede og havde ledt efter mig i 30 år.
Forestil jer at leve med den viden.
I marts kunne man så læse i den sydkoreanske Sandheds- og Forsoningskommissions rapport, at samtlige undersøgte adoptioner fra Sydkorea til Danmark i 1970'erne og 1980'erne skete med brud på menneskerettighederne: falsk registrering af børn som forældreløse, manglende samtykke, identitetssubstitution og manglende beskyttelse af adopteredes rettigheder.
Det er dybt foruroligende, og der er ikke tale om enkeltstående tilfælde, for i 2020 konkluderede Ankestyrelsen i en rapport, at op imod halvdelen af adoptioner fra visse lande kan være forbundet med dokumentationsmangler.
Ansvaret ligger ikke kun i fortiden eller ude i de andre lande.
Det ligger også her og nu og hos os som lovgivere, som myndigheder og som samfund.
Vi har i årevis lyttet til voksne adopterede, der har kæmpet en ulige kamp for at få aktindsigt i deres egne sager, og til stemmer fra oprindelseslande, som fortæller om adskillelse, tvivlsom dokumentation og brud på fundamentale rettigheder.
Vi har lyttet til eksperter og undersøgelser, der har dokumenteret, at problemerne ikke er enkeltstående; de er systematiske.
Der mener vi i SF, at vi må sætte handling bag ordene nu.
Vi skylder de adopterede og deres oprindelsesfamilier ikke bare sympati; vi skylder dem sandhed, retfærdighed og støtte.
I den kommende undersøgelse har det derfor været afgørende for SF, at der også fokuseres på den danske stats rolle.
Når det gælder tilsynsforpligtelse, dansk lovgivning og internationale konventioner, hvordan har praksis så været i henhold til det?
Der vil jeg bare godt understrege, særlig både til jer, der er mødt op her i salen, og jer, der følger med derhjemme: Når SF går ind og laver den aftale, som vi gør i dag, opfatter vi det absolut ikke som et svigt, men det er for at prøve at gøre noget ved den situation, der er.
Vi vil gerne til bunds i de her sager, og vi vil rigtig gerne bidrage til, at man kan få bedre hjælp til at finde ud af sin egen historie.
Det er derfor, at vi i dag bakker op om regeringens vedtagelsestekst i forhold til en kommende undersøgelse og også om den aftale, som vi har indgået, og som sikrer adopterede bedre muligheder for at undersøge deres egen sag og faktisk også mulighed for at opnå juridisk støtte, hvis de ønsker at gå videre med deres egen sag.
Med aftalen skaber vi også støtteordninger til voksne adopterede, der ønsker at opsøge deres oprindelsesfamilier.
Det drejer sig om sagsindsigt, psykologhjælp og bistand til oprindelsesopsporing samt en undersøgelse af, hvordan fremtidens adoption kan se ud, og der vil jeg også gerne understrege: Det er kun en undersøgelse.
I SF siger vi ikke, at så sætter vi bare gang i adoptionerne fremadrettet.
Det skal kun ske på helt andre vilkår, end det har foregået tidligere.
Så der er alle de her initiativer, der bliver iværksat sammen med den aftale, vi har lavet med regeringen.
Det synes vi retfærdiggør, at vi kan gå videre i sagen, sådan at vi ikke bliver ved med at ævle og kævle herinde på Christiansborg og vi begynder at handle og ikke bare lader stå til.
Det synes jeg at vi skylder de mange adopterede.
Tak for det.
Jeg havde egentlig ikke tænkt, at jeg ville sige noget, men så blev jeg paranoid; paranoiaen er så vild herinde, at jeg alligevel blev nødt til at trykke mig ind.
Jeg vil godt prøve at spørge, om ordføreren ikke kan prøve at arbejde med, at der også bare er en virkelighed, hvor man nogle gange bare er uenige.
Måske handler det ikke om, at det er grimme, onde mennesker, der vil dække over noget.
Måske er det bare, fordi man ser verden forskelligt.
Det kunne jeg godt tænke mig at ordføreren ville reflektere en lille smule over.
Så vil jeg også spørge ordføreren, om vi havde en fælles aftale om, hvad det var for en juridisk undersøgelse, vi ville have, i den kreds, der var uden om regeringen.
For som man kan høre i dag, er der godt nok langt fra SF til LA i dag.