Mikkel Bjørn (DF), 2025-04-22:
Ja, tiden går hurtigt, også sent om aftenen.
Folketinget behandler i dag det her beslutningsforslag, som vi i Dansk Folkeparti har fremsat før, og som vi også bliver ved med at fremsætte, fordi det er nødvendigt, altså et forbud mod bederum på offentlige uddannelsesinstitutioner.
Offentlige uddannelsesinstitutioner er nemlig og de skal også være videnskabens katedraler og ikke religiøse institutioner og ikke templer for facilitering af gudsdyrkelse.
Der er tale om notorisk ikkereligiøse miljøer, og det skal vi fastholde.
Alligevel ser vi i stigende grad, at institutionerne betalt af danske skatteydere indretter såkaldte refleksionsrum eller stillerum, men vi må ikke lege gemmeleg med ordene.
For hvad bliver rummene reelt brugt til?
De bliver ikke brugt til eksistentiel fordybelse eller åndelig ro for den bredere studentermasse.
Nej, det er rum for islamisk gudsdyrkelse, kønsopdelte bønner og social kontrol, og det er ofte et springbræt til yderligere krav om særbehandling.
Dansk Folkeparti foreslår derfor et forbud mod bederum på offentlige uddannelsesinstitutioner.
Bederum er konsekvensen af, at en minoritet forsøger at udvide gudsdyrkelsens domæne i det offentlige rum, og nærmere bestemt en helt specifik gudsdyrkelse, altså en islamisk minoritet, der forsøger at forskyde grænsen for gudsdyrkelse i og en islamisering af det offentlige rum, og hvis ikke vi sætter grænsen, så forsvinder den.
Derfor et det ikke kun rimeligt, men også nødvendigt, at Folketinget tager affære, og at vi sætter en stopper for bederum, der alt for ofte bliver brugt som en kattelem for islamisk indflydelse og kønsopdelt social kontrol.
Danmark er bygget på en kristen kultur og arv, det afspejler sig i grundloven, og det afspejler sig i samfundet.
Der er i grundloven en særstilling for kristendommen, og det skal der være.
Julegudstjenester, morgensang og påskefejringer er en del af det kulturelle fællesskab, vi er rundet af, og det er ikke det samme som at indrette faste rum til bøn fem gange om dagen efter islamisk tradition, og det er ikke et argument for at åbne for, at andre religioner også begynder at befæste deres tilstedeværelse på universiteterne institutionelt.
Vores universiteter skal ikke være domineret af religiøse grupper, der holder øje med, hvem der beder, og hvem der ikke gør, hvem der spiser det forkerte eller ikke bærer tørklæde.
Universiteterne skal være et fristed fra æreskultur og ikke en forlængelse af den.
Hvis man er rundet af en af æreskultur, hvor det er vigtigt at passe sine daglige fem bønner, så lægger det jo et kolossalt pres, og der er en mulighed for, at man bliver holdt øje med.
Hvis man i dag som ung person i Danmark ønsker at slippe væk fra social kontrol, kan en uddannelse være vejen til det.
Men hvad gør vi så, hvis det pres flytter med, og hvis universitetet eller skolen pludselig tilbyder et bederum, og hvor man som kvinde bliver set skævt til, hvis ikke man beder?
Der er unge mennesker, der vælger at tage en uddannelse for netop at komme væk fra den slags social kontrol.
Skal vi svigte dem ved at institutionalisere de normer, de forsøger at frigøre sig fra?
Min sympati ligger hos dem, der gerne vil frigøre sig fra social kontrol, og ikke hos dem, for hvem det er vigtigt at folde bedetæppet ud flere gange om dagen.
Islam skal ikke have sit eget rum på danske skoler og universiteter, og lad os ikke glemme det forhold, at disse rum for bare få årtier siden slet ikke fandtes.
Det er ikke en tradition, vi viderefører.
Det er en ny og skæv udvikling, som vi må og bør bremse.
Der er i dag rigelige steder på universiter og skoler, hvor man kan finde ro, som biblioteker, læsesale, grønne områder, og hvis det handler om trivsel, stiller samfundet allerede i dag de nødvendige rammer til rådighed.
Der er masser af muligheder for eksistentiel refleksion uden bedetæppe og kønsopdeling.
Derfor må vi klart og utvetydigt sige nej.
For det handler om at presse religionens domæner ind i videnskabens katedral, og det skal vi sige nej til.