runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Carl Holst (V), 2018-02-08:
Det er rigtigt, som ordføreren nævner, at man lavede en lovændring i forhold til folketingsmedlemmernes eftervederlag i 2012.
Men det, vi taler om her, er noget, der var en del af kommissoriet, en del af anbefalingerne fra Vederlagskommissionen i 2016, altså hvor et flertal i Vederlagskommissionen klart anbefalede ikke at gøre det, som beslutningsforslaget går ud på.
Det var bare lige for at lave en stilfærdig præcisering af det.
I forhold til hvordan vi skal aflønnes, og det med helhed over for enkeltsager, vil jeg sige, at det jo netop er det, der er problemet, altså at når vi laver lovgivning på baggrund af tilfældige mediemæssige luner, med hensyn til hvem det er, man skal hænge ud, og hvem det er, man ser igennem fingrene med får det, så får vi ikke et retfærdigt system.
Det retfærdige system får vi ved at se det i en helhed og ikke med udgangspunkt i enkeltsager.
Pelle Dragsted (EL), 2018-02-08:
Når jeg snakker om, at det her er en forglemmelse, så tænker jeg på den lovændring, der, så vidt jeg husker, blev lavet tilbage i 2012, hvor vi ændrede reglerne for modregningen af eftervederlag for andre fuldtidspolitikere.
Jeg kan bare for mit eget vedkommende sige, at jeg ærgrer mig over, at vi heller ikke i Enhedslisten dengang stillede et ændringsforslag, der også lod det omfatte borgmestre og regionsformænd, for så havde vi været fri for meget.
Jeg blev faktisk overrasket over, at der gjaldt de her forskellige regler.
Jeg tror egentlig, at det for mange mennesker derude er fair nok, at folk modtager et eftervederlag af en rimelig størrelse, for der kan komme et valg, og så er man ude og skal have noget at leve af i en periode.
Men hvis man træder direkte ud i et job som f.eks. direktør, tror jeg at det på mange virker mærkeligt, at man samtidig skal have et helt års løn, som for en borgmesters vedkommende måske svarer til over 1 mio. kr. – og vores løn er jo skatteydernes kroner, ligesom det gælder for alle andre offentligt ansatte, kan man sige.
Altså, jeg kan godt forstå det her med, at man vil have en samlet pakke, men bør man ikke også lytte til den kritik, der kommer fra mange borgere, omkring det her spørgsmål?
Villum Christensen (LA), 2018-02-08:
Altså, man kan altid finde et eller andet, der kan give nogle dilemmaer, og det er jo netop derfor, man nedsætter kommissioner til sådan noget arbejde.
Og så vidt jeg forstår, er det sådan, at hvis man piller det her element ud, så vil nogle jo også kunne sige: Ja, men folketingsmedlemmer og også ministre optjener jo hurtigere retten til vederlag end borgmestre, og hvad så med det forhold osv.
Pelle Dragsted (EL), 2018-02-08:
Men da man i 2012 gik ind og ændrede det for folketingsmedlemmer og ministre, altså indførte en modregning i eftervederlaget ved anden indkomst, pillede man jo også et enkeltelement ud.
Altså, der forholdt man sig til ministre og folketingsmedlemmer, men glemte at beskæftige sig med borgmestre og regionsrådsformænd, selv om jeg ikke ved, om man glemte det eller bevidst undlod at beskæftige sig med det.
Og det betyder så, at vi står i den her mærkelige situation, hvor der er forskellige regler i forhold til det her.
Så man havde jo altså en holdning om, at det ikke var helt fair at kunne modtage dobbeltløn, men hvorfor er det så fair, at det gælder for borgmestre og regionsrådsformænd?
Carl Holst (V), 2018-02-08:
Der findes ikke borgmestre, der via udvalgsformandsposter, viceborgmesterposter og andet får en løn, der er på niveau med lønnen for en ministerpost i dag.
Det er lidt et udtryk for fejlinformation at give udtryk for, at det her kun drejer sig om fuldtidslønnede borgmestre, for menige har jo ikke en lønindkomst, der berettiger til, at der kan fremsættes et beslutningsforslag, der skal gøre op med, at man kan få dobbeltløn.
Tak, formand.
Hvad angår folkevalgtes vederlag, var intentionen i sin tid, at man bredt politisk ville nedsætte en Vederlagskommission, hvor man sagde: Her forsøger vi med armslængde at få nogle kriterier, hvor ikke de folkevalgte selv, men nogle udefra på et fælles oplyst grundlag skulle se på, hvordan man fastlægger vederlag, og hvad der er retfærdigt.
Man så på skatteforhold, man så på pensionsforhold og på eftervederlag, hvor man netop som en del af kommissoriet for kommissionsarbejdet tog udgangspunkt i, at aflønningen var en samlet pakke i form af pension, eftervederlag og den faste månedlige gage.
Vi ved så alle, hvad der skete efter det arbejde, i forhold til at flertallet i Vederlagskommissionens samlede indstilling var, at det skulle være en samlet pakke og en helhed, men at det endte med at blive en mellemting.
Man tog noget, og man lod nogle andre anbefalinger være.
Men det ændrer ikke ved, at man i maj og oktober i 2016 lavede to stemmeaftaler, to forlig, hvor man netop fastlagde, hvordan man på daværende tidspunkt så på det.
Og jeg mener ikke, at forslaget i dag behandler et spørgsmål, som blev glemt, for det blev decideret anbefalet af et flertal i kommissionen, at man ikke skulle gøre det.
Så det er ikke en forglemmelse.
Det er en del af en politisk aftale.
I den sammenhæng er det Venstres udgangspunkt, at skal vi se på det igen, skal vi gøre det i en helhed og ikke som en enkelt sag.
Hvad med de menige byrådsmedlemmer og regionsrådsmedlemmer, der fratræder, og som jo også får eftervederlag?
Hvad er det for et regelgrundlag, der er, i forhold til hvad der er muligt i dag, og hvad der har været intentionerne?
Hr. Pelle Dragsted har et par gange sagt, at man ikke kan frasige sig dele af et eftervederlag.
Det er ikke korrekt, det er der faktisk eksempler på at man godt kan.
For mig illustrerer det meget godt, at vi måske skulle have et fælles oplyst grundlag for at se på en fremtidig aflønning i en helhed og ikke enkeltsagsmæssigt, ikke mindst i lyset af at vi to gange i 2016 lavede forlig om det, og at de nuværende regler om borgmesterlønningerne trådte i kraft den 1. januar 2017 og reglerne om eftervederlag den 1. april 2017.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-02-08:
Jeg synes, der er åbenlys forskel på at være borgmester i et fuldtidshverv eller regionsrådsformand i et fuldtidshverv og være menigt byrådsmedlem med de udvalgsposter, som det nu måtte medføre.
Og det er jo det, som det her forslag handler om.
Det handler om mennesker, som har et fuldtidshverv som borgmester eller som regionsrådsformand – og så kan jeg faktisk ikke komme i tanker om andre, som vi har glemt at tage højde for i lovbehandlingen oprindelig.
Carl Holst (V), 2018-02-08:
Derfor undrer det mig, at forslagsstillerne fokuserer på det her element.
Det har man ret til.
Men hvad med det faktum, at der er uensartethed, i forhold til at et folketingsmedlem får eftervederlag, hvis man ophører i forbindelse med et valg, men ikke midt i en valgperiode, i modsætning til hvis man er borgmester eller regionsrådsformand?
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-02-08:
Tak for det.
Kan man fratræde sit hverv som borgmester eller regionsrådsformand og modtage eftervederlag, selv om man tiltræder et andet godt lønnet hverv eller job?
Ja, det kan man, som reglerne er i dag.
Er det rimeligt?
Nej, selvfølgelig er det ikke rimeligt, og hvis nogen skulle være i tvivl, så lyt til folkedomstolen.
Det er for den almindelige borger komplet uforståeligt, at folkevalgte skal stilles bedre end en almindelig funktionær.
I SF mener vi, at folkevalgte skal kompenseres for det arbejde, de udfører, men debatterne om dobbeltløn er altoverskyggende for, at vi også på rimelig vis tager hensyn til folkevalgte, som ikke opnår genvalg, og som ikke uden videre kan gå ud og finde et andet job.
At være folkevalgt pynter nemlig ikke i alle tilfælde lige meget på cv'et.
I SF vil vi gerne forebygge, at flere skal gennem pressens vridemaskine, hvor de afkræves svar på, om de har samvittighed til at modtage eftervederlaget, som i visse tilfælde jo bare tikker ind på kontoen, for sådan er reglerne.
Men det er også en urimelig kompliceret proces at tilbagebetale penge, som allerede er gået ind på kontoen, og som der er trukket skat af.
Vi skylder kort og godt os selv og andre en gang for alle at få løst den her opgave, og det åbenlyst rigtige svar er naturligvis at sikre, at regionsrådsformænd og borgmestre gives eftervederlag efter nøjagtig de samme regler, som gælder for folketingspolitikere og ministre.
For vores alle sammens skyld håber jeg at forslaget kan nyde opbakning, eller at vi i det mindste i udvalget kan få en god drøftelse af, hvordan vi får lukket et åbenlyst hul i loven.
Andreas Steenberg (RV), 2018-02-08:
I Radikale Venstre kan vi også støtte forslaget.
Vi synes, det er fair nok, at ministre og folketingsmedlemmer, borgmestre og regionsrådsformænd får et eftervederlag.
Det kan være svært at finde et job, umiddelbart efter at man eksempelvis ikke er blevet genvalgt, men vi synes også, det er fair, at lønindtægten, hvis man så får et job, bliver modregnet i det eftervederlag, man har fået.
Sådan er det for ministre og folketingsmedlemmer, men ikke for borgmestre og regionsformænd, og vi kan ikke se nogen grund til, at der er en forskel.
Derfor er vi enige med forslagsstillerne i, at det bør være det samme, nemlig at lønnen bliver modregnet i eftervederlaget også for regionsrådsformænd og borgmestre, og derfor kan vi støtte forslaget.
Torsten Gejl (ALT), 2018-02-08:
I Alternativet synes vi, det er et fint forslag fra Enhedslisten og SF.
Vi kan ikke se, hvordan vedtagelsen af det her forslag på nogen måde skulle ændre uhensigtsmæssigt ved den samlede balance i forbindelse med vederlag til folketingsmedlemmer og ministre og til borgmestre og regionsformænd og -kvinder.
Så når der nu er den her uoverensstemmelse, hvor borgmestre og regionsformænd og -kvinder kan tjene penge, som ikke bliver modregnet i eftervederlaget, og folketingsmedlemmer og ministre ikke kan, så lad os da regulere det på plads på en måde, så det kommer skatteyderne til gode, nemlig ved at fratage borgmestre og regionsformænd og -kvinder retten til at tjene de her ekstra penge oven i deres eftervederlag.
Jeg synes også, det ligner et hul, altså en forglemmelse.
Det virker ulogisk, at det her ikke er på plads.
Jeg forstår ikke, hvorfor vi ikke bare lukker det her hul.
Og det ærgrer mig lidt, at typisk er sådan en stemmeaftale eller andre typer af aftaler og forlig ofte sådan en type musketered, der ligesom spærrer for, at man kan foretage nogle småjusteringer, selv om de faktisk både er rimelige og logiske.
Hvor ville det da egentlig være fint, hvis det var sådan, at man kunne bruge de her beslutningsforslag til at rette lidt op på små hjørner og kanter af forlig og aftaler, som ikke er hensigtsmæssige, som alle godt kan se ikke er hensigtsmæssige, i stedet for vi skal have den her lange smøre om, at det skal ses i en sammenhæng, og at der ikke er gået tid nok, og alt det her.
Lad os da fikse det, lad os løse det, hvis vi kan, når det er småting af den her slags.
Så kan man sige, at der også er andre ting.
Ja, så ekspederer vi også dem.
Altså, vi er jo Folketinget.
Så jeg ville egentlig synes, det vil være en fin anledning til at få rettet op på den her lille ting, og Alternativet støtter forslaget.
Villum Christensen (LA), 2018-02-08:
Vi vil gerne være med til at kigge på det her problem, når vi næste gang kigger på den her sag i sin helhed og måske nedsætter en kommission og får kigget lidt bredere på det.
Så er jeg sikker på, at det her element vil dukke op igen.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-02-08:
Jeg synes nu mere, det ser ud, som om det var en fejl, at vi kom til at glemme at tage os lige præcis af det her problem.
Og hvis det var det, det var, burde vi så ikke rette op på det, inden at nye borgmestre og regionsrådsformænd måske kommer til at stå i den samme situation om 4 år, og vil Liberal Alliance være med til at løse problemet inden den tid?
Villum Christensen (LA), 2018-02-08:
Som vi også har hørt her i debatten, har man jo mulighed for selv at tage stilling til det.
Hvis man ikke synes, det er korrekt, kan man sige nej.
Og så vil jeg bare henholde mig til det, jeg svarede tidligere, nemlig at pille enkeltelementer ud giver et misforhold i sådan nogle diskussioner som de her, netop fordi der kan være andre balancer, som jeg nævnte før.
Optjeningen af vederlagsmulighed for folketingsmedlemmer er jo anderledes, end de er for borgmestre.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-02-08:
Jamen jeg vil egentlig bare høre, om ordføreren vil svare sådan mere præcist på, om Liberal Alliance synes, det er rigtigt, at borgmestre og regionsrådsformænd kan oppebære dobbelt løn, når de fratræder deres hverv.
Villum Christensen (LA), 2018-02-08:
Jeg har sådan set ikke så meget andet at tilføje, end at jeg synes, at man ikke skal undersøge den slags ting selektivt.
Dem kigger man på i deres helhed.
Og det var også det, vi gav udtryk for i den runde, vi havde om ministre og folketingsmedlemmer.
Liselott Blixt (DF), 2018-02-08:
Jeg vil gerne takke for debatten.
Jeg synes, det en gang imellem er forfriskende, at vi får sat de her debatter i gang, som man jævnligt går og taler om.
I hvert fald nævner vi tit fra Dansk Folkepartis side, at vi gerne vil have nedlagt regionerne, og derfor er det også meget rart at høre, hvor andre partier står, hvor man ser nogle udfordringer, og hvordan man tænker at løse dem i fremtiden.
Jeg er rigtig glad for, at vi har fået ministeren og regeringspartierne med til at få kigget på de krav, der ligger, at vi får kigget på de kvalitetsmål, og det varer ikke længe, så jeg glæder mig til, at vi fortsat kan arbejde videre med det.
Derfor synes jeg, vi har opnået lidt ved at have den her debat i dag.
Ellen Trane Nørby (V), 2018-02-08:
Man kan sige, at det jo præcis er det, forespørgslen går på, altså hvad status er, nu her 2½ år efter at statsministeren formulerede de syv krav, som vi har omsat til de otte nationale mål.
Og man må jo sige, at ud fra den seneste statusrapport går det fremad i forhold til to tredjedele af målene og indikatorerne.
Vi kan se på en række områder, at regionerne har været med til at løse opgaven, men der er også nogle steder, det ikke går godt nok, og hvor der er store geografiske forskelle.
Psykiatrien i Region Midtjylland, som vi har talt om selvstændigt til forespørgselsdebatter herinde, er ikke et område, hvor jeg synes det går særlig godt, og det er ikke et område, hvor jeg har særlig stor tålmodighed.
Og det er der, hvor der skal løftes.
Og der har vi den dialog med regionerne.
Susanne Eilersen (DF), 2018-02-08:
Det er jo fint, at det går fremad på nogle punkter, som ministeren også har redegjort for.
Men er der sådan et eller andet niveau for det?
Hvad nu, hvis den der fremgang stagnerer, eller det går tilbage – hvad så?
Er ministeren og regeringen tilfreds med de resultater, som regionerne har leveret, fra man gik fra amter til regioner?
Eller havde ministeren gerne set, at de var længere fremme?
Og er der en deadline, så regeringen vil sige, at hvis det ikke går fremad om 3, 4, 10 år, vil man tage regionernes overlevelse, hvis man kan sige det sådan, op til genovervejelse?
Ellen Trane Nørby (V), 2018-02-08:
Det var jo sådan set noget af det, jeg gennemgik i min indledende tale, da vi startede forespørgselsdebatten, og det vil være for omfangsrigt at gentage det hele.
Men der er en række punkter, hvor det heldigvis går fremad.
Og i forhold til de otte mål og de underliggende indikatorer kan vi jo se på den seneste statusrapport, at det går fremad på ca. to tredjedele af områderne.
Hvis man kigger på kræftbehandlingen i Danmark, kan man se, at vi står langt bedre, end vi nogen sinde har gjort.
Vi er næsten oppe på niveau med vores nordiske nabolande, efter at vi har ligget helt i bund.
Vi har fået en overlevelse, hvor mere end seks ud af ti overlever, hvor det tidligere var under fem ud af ti, der overlevede.
For nogle kræftformer, prostatakræft, har vi fået en fremgang i overlevelsen på 35 pct.
Og det er jo takket være kræftpakkerne; det er takket være nogle af de initiativer, som vi tog op gennem 00'erne, og som statsministeren og Danske Regioners formand, Bent Hansen, jo også blev hædret for af Kræftens Bekæmpelse i søndags på World Cancer Day.
Så det går fremad på en række områder.
Der er også nogle steder, hvor vi synes det går for langsomt; der er nogle steder, hvor det slet ikke er godt nok.
Og det er jo den dialog, jeg som sundhedsminister løbende tager med Danske Regioner, fordi patienterne har krav på, at vi gør det endnu bedre.
Susanne Eilersen (DF), 2018-02-08:
Tak for det.
I Dansk Folkeparti kan vi jo være utrolig kede af, at statsministeren trak fuldstændig i land, dengang han blev statsminister og opfandt de her syv krav, der nu er blevet til nogle andre mål, otte mål osv., og jeg hører sundhedsministeren sige, at det er ærgerligt, og at hun heller ikke synes, det er tilfredsstillende og alt muligt andet.
Så kunne jeg bare godt tænke mig at stille et simpelt spørgsmål: Hvor stor tålmodighed har Venstre med regionerne?
Hvornår forventer ministeren at regionerne lever mere op til de otte mål?
Er der nogen deadline, eller er det bare noget, der sådan forsvinder ud i den blå luft?
Ellen Trane Nørby (V), 2018-02-08:
Der er ingen tvivl om, at de tal og det dyk, vi så i andet kvartal, var bekymrende.
Det var jo også derfor, at jeg med det samme iværksatte en række initiativer med en skærpet indberetningspligt sammen med Sundhedsstyrelsen, der gik aktivt ind, med et forpligtende nationalt samarbejde på områderne, for netop at undgå det, vi nu ser og har fået bekræftet med den skærpede indberetning: at der er et for dårligt samarbejde i forhold til at sikre, at hvis man ikke selv har kapacitet til at behandle sine kræftpatienter i tide, så laver man forpligtende samarbejder regionerne imellem, sådan at det ikke er den enkelte patient, der kommer til at vente for længe.
Jeg har også tidligere takket DF's ordfører for tiltroen til, at alt ansvaret skulle ligge på sundhedsministerens skuldre.
Jeg synes jo sådan set også, at det er vigtigt, at vi, når vi har den struktur, som vi har i Danmark, holder regionerne op på det driftsherreansvar, som de har, og den forpligtethed, der så ligger i, at de som den aktør, der er tæt på borgerne, løfter opgaven.
Og ja, det kan da være frustrerende nogle gange, men på den anden side synes jeg også, at regionerne på en række punkter har vist deres værd, og det var også det, jeg sagde i mine indledende bemærkninger.
Liselott Blixt (DF), 2018-02-08:
Men jeg tænker: Er det så ikke ærgerligt, at man sidder som sundhedsminister og ikke kan trække i de tråde, man gerne vil, fordi der sidder nogle regioner, som man skal aftale det med, og som så alligevel ikke gør det, man siger til dem?
Det mener jeg at det må være.
Jeg tænker også, når der er andre ordførere, der taler om, hvad man skal gøre, og ministeren er så tæt på, og det er kompliceret: Er det værre end at være forsvarsminister og have den direkte kontakt med forsvaret?
Eller der kan være andre ministerområder, hvor man er meget nær det, man beslutter, og det, man har ansvar for.
Jeg synes, at det er en hellig plads som sundhedsminister, fordi man er urørlig, for man kan altid bare give regionen skylden.
Jeg tænker netop også her, om ministeren synes, at det er tilfredsstillende i Region Hovedstaden, hvor Kræftens Bekæmpelse går ud og siger, at vi er 10 år tilbage i tiden, når vi kigger på ventelister, og at der er folk, der dør på ventelister.
Det må da være bekymrende for en sundhedsminister.
Ellen Trane Nørby (V), 2018-02-08:
Jo, jeg er på en række områder enig med ordføreren både i forhold til behovet for et Danmark i bedre balance, som vi jo også fra dag et både som Venstreregering og også som trekløverregering har gjort hvad vi kunne for at understøtte både med udflytningen af statslige arbejdspladser, men jo også den aftale, vi har lavet på sundhedsområdet om bedre lægedækning, som i høj grad også skal tage højde for de geografiske forskelle.
Der er jeg enig med ordføreren i, at på nogle punkter kunne man jo godt tænke sig et stærkere samarbejde regionerne imellem.
Hvad angår Region Hovedstaden og Region Sjælland og den nærhed, der er mellem dem, kunne det jo sådan set også være med til at understøtte, at nogle af de speciallæger, der er i hovedstadsområdet, kunne bidrage til at dække nogle af de udfordringer, vi har i sundhedsvæsenet i Region Sjælland, hvortil der måske er mindre end 1 times pendlingstid.
Det ville da være skønt, hvis man kunne se nogle aftaler, der er forpligtende på tværs af regionerne, eller på andre områder.
Nu kan vi tage den skærpede indberetningspligt, som Venstres ordfører også nævnte, hvor jeg jo synes, det er paradoksalt, at når vi kigger på de patienter, der selvvalgt venter for længe, er 36 ud af 49 fra Region Hovedstaden.
Det er da der, hvor jeg godt kunne ønske mig et langt stærkere samarbejde i det lille land, vi jo alt andet lige er.
Liselott Blixt (DF), 2018-02-08:
Mange tak.
Noget af det, som bekymrer Dansk Folkeparti og mig selv, er jo de her forskelle, forskelle mellem regionerne, det geografiske, i forhold til lighed i sundhed, social sundhed, og alt det, der bare ruller.
Vi har talt om det i rigtig mange år.
Man prøver nu med at rykke nogle statslige arbejdspladser ud, måske ikke helt ud, hvor vi ønsker det, men vi kan jo også se, at flere borgere rykker fra storbyerne ud på landet, fordi de nærmest bliver skubbet derud.
Kommunerne fortæller, at nu kan vi købe en billig bolig på Lolland, så der kommer flere og flere af dem her, der måske er mest syge, der er på social indkomst, til de områder, hvor der er færrest læger, langt til sygehusene og ikke den rigtige hjælp, som de har brug for.
Der kunne jeg godt tænke mig at spørge ministeren: Var det ikke netop der, at Danske Regioner skulle have løftet og sikret, at man netop havde den her ensartethed eller man hjalp hinanden noget mere i stedet for blot at tænke på sig selv, fastholde læger, bruge dem til mange andre ting, end hvad de måske har kompetencer til?
Pelle Dragsted (EL), 2018-02-08:
Det er jeg selvfølgelig ked af at høre, for jeg synes på en eller anden måde lidt, at det her burde være en formssag.
For ikke særlig mange år siden lavede vi jo herinde med et bredt flertal en opstramning af reglerne for eftervederlag for ministre og for folketingsmedlemmer, fordi der var en bred tilslutning til, at det ikke var fair – jeg tror, det var på baggrund af den her Malou Aamund-sag – at man kunne gå ud til et meget højt lønnet direktørjob og så samtidig hæve folketingsløn i et helt år eller i 2 år, som det tidligere var tilfældet.
Derfor strammede man op og sagde, at man allerede skulle modregnes fra det første år og modregnes fuldt ud fra det andet år.
Når man gjorde det, måtte det jo være, fordi der var et flertal herinde, der havde den opfattelse, at det alligevel var lidt for gavmildt og måske også unyttigt, at man skulle bruge skatteydernes kroner til at betale et meget højt vederlag til nogle, som sådan set tjente gode penge i forvejen.
Derfor er mit spørgsmål egentlig bare: Hvis man mente det i det tilfælde, hvorfor skal det så ikke også gælde for borgmestre og regionsformænd?
Simon Emil Ammitzbøll-Bille (LA), 2018-02-08:
Man kan jo sagtens have det synspunkt, at man bør belønne politikere i større grad, mens de varetager deres aktive hverv, og i mindre grad, efter at de har varetaget deres aktive hverv, og det kan man have gode diskussioner om, og det tror jeg også hr. Pelle Dragsted og jeg har haft ved tidligere lejligheder.
Det, der er tilfældet her, er, at der var en eftervederlagskommission.
Uden at skulle håne nogen var der ikke mange partier, der var indstillet på bare at tage eftervederlagskommissionens anbefalinger en til en.
Derfor valgte den daværende Venstreregering at tale med Folketingets partier og prøve at se, hvordan de kunne skabe et flertal for nogle fremtidige vederlæggelsesregler.
Der lavede de et par aftaler med Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre og de to nuværende øvrige regeringspartier, Det Konservative Folkeparti og Liberal Alliance.
Kunne det være sådan, hvis hr. Pelle Dragsted og jeg alene skulle have lavet reglerne, at der havde været ting i den aftale, der havde været anderledes?
Det kan man jo aldrig afvise.
Kunne det være, at det var blevet på en anden måde, hvis det havde været nogle andre grupper af partier, der havde lavet aftalen?
Det ved man heller ikke.
Det var den, der kunne samles flertal for, og det er den, vi står på mål for.