Steffen Larsen (LA), 2024-02-23:
Det er jeg usikker på.
Det ved jeg ikke.
Men lad mig fremhæve en ting, som jeg synes er spændende ved migrationspagten.
Så kan vi jo tage det med.
Det er det her med, at i de første 12 uger, efter at et EU-land har modtaget en asylansøger, tæller asylansøgerne ikke som indrejst i det land.
Det synes jeg faktisk er en spændende ting, for det gør jo, at hvis man inden for 12 uger sådan set kan klappe af, om person har ret til asyl eller ej, så kan man udvise personen til det land, de kom fra først, og det land skal så sørge for at få dem ud over grænsen via de aftaler, der er, f.eks. til Tunesien eller Libyen eller lignende.
Mange tak, hr. formand.
Skal vi ikke starte med at tage til fest?
Det er altid så hyggeligt til en fest.
Det tænkte Stefan Löfven og Angela Merkel nok, dengang de sagde, at alle skulle komme til fest hos dem.
Det er jo også dejligt og rart, tænkte de, og nu er vi nogle gode humanister, så vi vil gerne invitere til fest.
Så sker der så bare det, at de finder ud af, at de har købt for lidt ind.
De har ikke købt drikkevarer nok, de har ikke købt snacks og pizzaer nok til festen, og der begynder også at være så mange, at der ikke rigtig er plads i deres lejligheder længere.
Men hvad gør det? tænker de.
Vi kan jo bare bede vores naboer om at være solidariske, tænker de.
De havde godt nok ikke inviteret til fest, men så kan vi jo bare bede dem om at holde fest også.
Det må da være rimeligt; de skal jo være solidariske med os.
Men det har ikke noget med solidaritet at gøre sådan at sende sine festgæster ind til naboen, for at de kan tage for sig af goderne dér.
Det hedder ansvarsforflygtigelse, og det er det, jeg måske synes en del af den her EU-asylpagt også minder lidt om, altså ansvarsforflygtigelse.
Den bliver der talt meget varmt om i Tyskland og i Sverige, to lande, som påtog sig utrolig mange flygtninge, og hvor man sagde »wir schaffen das«, og hvor man sagde som Stefan Löfven i Sverige: Alle skal komme.
Det var da dejligt.
Sikke en humanist!
Men nu står Sverige og Tyskland med regningerne, for det var dem, der sagde, at alle skulle komme, og nu vil de ikke have dem længere.
De vil ikke have regningerne – de vil ikke have problemerne.
De ser byer, der falder fra hinanden, og de ser lokalsamfund ramt af bandekriminalitet og ekstreme problemer, for de lukkede for mange ind for hurtigt.
Det var der andre lande, deres naboer, der så kunne ske, og derfor stoppede man op og sagde: Holdt, venner.
Det her går for hurtigt.
Lad os prøve at styrke den ydre grænse.
Lad os prøve at se på asylbehandlingen i andre lande.
Lad os prøve at se, hvordan vi kan få det her under kontrol.
Men de blev ved: Nej nej, luk dem nu ind.
Og nu står vi så med problematikken, og så siger de så: Jamen så må alle de andre også hæfte, så må alle de andre også betale.
Det er jo her, vi i Danmark kan være glade for retsforbeholdet, for retsforbeholdet gør, at vi selv kan bestemme.
Vi kan selv være med til at bestemme, hvor stor en del af den regning vi vil tage, og hvad vi vil gøre i det her tilfælde.
Det værste var næsten, at Tyskland og Sverige i de år også var dem, der kæmpede hårdest imod, at Frontex og de ydre grænser skulle styrkes.
Så ikke nok med, at de ville gøre problemet større hos sig selv; de ville også gøre problemet hos alle andre større.
Det er altså ikke solidaritet, de beder om.
Det er, at andre tager ansvaret for deres dårlige beslutninger, og det er vi nødt til at være seriøse omkring.
For solidaritet er at afhjælpe problemet, hvor det opstår; at afhjælpe presset på EU's ydre grænser; at oprette flygtningelejre uden for EU; og at tage imod kvoteflygtninge i stedet for at skabe et system, der skaber et stort incitament til spontant asyl og illegal indvandring.
For det, der foreslås her, ville formentlig styrke én gruppe mere end nogen anden, og det er menneskesmuglerne.
Det er ikke blot et problem for EU, for EU's lande, for vores kultur og nationer.
Nej, det er også grundlæggende et problem for de mennesker, der tager den farefulde færd.
Mange af dem er ikke flygtninge, fordi de er efterfulgt og undertrykt i det land, de kommer fra.
Nej, de er flygtninge, fordi det, de søger, er større velstand, og det kan de få i Europa.
Det kan man se, hvis man går ind på YouTube og søger nogle af de reklamer frem; der kan man finde reklamer for, at der er det dejlige Vesteuropa, og at dér skal man tage hen.
Hvorfor de lande lige synes, det er en god idé, kan man jo undre sig over, men det er trods alt der, hvor vi står i dag.
Så må vi sige, at ansvar og solidaritet ikke kommer af dårlige incitamenter.
Det kommer af, at man sørger for, at det ikke er den laveste fællesnævner, der styrer og bestemmer, men de højere idealer.
Liberal Alliance er derfor imod dette beslutningsforslag.