Pernille Vermund (NB), 2020-11-20:
Der er alt for mange kvinder, der bliver voldtaget, og der er alt for få gerningsmænd, der bliver dømt.
Det vidner om, at vi som samfund har et problem, som vi politikere skal tage alvorligt, og som vi skal gøre noget ved.
Straffelovrådet anbefaler, at Danmark skal have en voldtægtsbestemmelse baseret på frivillighed.
Det burde være en selvfølge, at sex mellem to eller flere mennesker er frivilligt.
Men det er ifølge Straffelovrådet ikke tydeligt nok i den nuværende lovgivning.
Det bør det være.
Og hvis en frivillighedsbestemmelse kan få flere voldtægtsforbrydere dømt, vil det være godt.
Ønsket fra det store flertal i Straffelovrådet var, at vi skulle undgå at kriminalisere en seksuel adfærd, der af mange vil blive anset som det, de kalder »naturlig og sædvanlig«, men at vi samtidig skulle sørge for, at det bliver fuldstændig klart, at seksuelle forhold altid skal være frivillige.
Der var kun 1 ud af Straffelovrådets 11 medlemmer, der ikke anbefalede det.
Dette ene medlem anbefalede derimod samtykke, hvor pligten for afklaringen ligger hos den, der tager initiativet til samlejet.
Jeg er enig med de 10 medlemmer af Straffelovrådet og uenig med nummer 11.
Samtykkebestemmelsen er noget rod, der risikerer, at kriminalisere helt naturlige seksuelle forhold og oplevelser mellem mennesker.
Som det tydeligt fremgik af pressemødet ved præsentationen af regeringens og venstrefløjens aftale om en samtykkelov, ender det lynhurtigt i en karikatur.
Og voldtægt er ikke morsomt, og sex under tvang skal ikke karikeres.
Det lovforslag, som vi behandler i dag, blander flertallets frivillighedsbestemmelse sammen med mindretallets brug af ordet samtykke.
Almindelige mennesker tager utvivlsomt afstand fra seksuelle overgreb, men de færreste vil nok forbinde almindelig seksuel aktivitet, eventuelt mellem partnere eller ægtefolk, med aktivt samtykke.
Sex kan være akavet, forvirret, usagt og umiddelbart.
Det kan komme i stand på mere eller mindre tilfældige måder, og handlingsforløbet behøver ikke altid at stå klart, heller ikke for de involverede.
Jeg savner en fornuftig forklaring på, hvorfor regeringen og dens støttepartier holder fast i det noget forvirrende begreb samtykke, som skaber uklarhed, og som risikerer at bringe både mænd og kvinders retssikkerhed i fare.
I Nye Borgerlige mener vi, at Straffelovrådets flertal havde foreslået den rette balance mellem straf og retssikkerhed.
Jeg kan dog også læse i lovforslaget og særlig i bemærkningerne til lovforslaget, at der er andre, som har haft indflydelse på lovforslaget, som har haft den samme bekymring i forhold til en ren samtykkebestemmelse, og som også ser udfordringerne i, at man risikerer at kriminalisere helt almindelig seksuel adfærd mellem mennesker, som måske har levet sammen i mange år, som har et mere stille sexliv, og som forhåbentlig ikke af den grund skal risikere at føle frygt for at blive anmeldt for voldtægt.
På den baggrund håber vi selvfølgelig, at vi under udvalgsbehandlingen kan få skabt klarhed og sikret os, at den rette balance er til stede i det her lovforslag.
Vi har jo, eftersom vi ikke var en del af forhandlingen og ikke er en del af aftalen, ikke haft mulighed for at høre om processen og spørge ind til de ting, som vi gerne ville spørge ind til.
Det kommer vi selvfølgelig til at gøre i forbindelse med udvalgsarbejdet, som vi plejer at gøre i alle andre sager.
Færre kvinder skal voldtages, flere voldtægtsforbrydere skal dømmes, men vi skal ikke gå på kompromis med retssikkerheden.
Det må være vores fælles mål.