Søren Søndergaard (EL), 2023-11-10:
For nylig var jeg i biografen, eller rettere i bibliografen, som kombinationen af bibliotek og biograf hedder hos os ude i Gladsaxe.
Jeg så filmen »Bastarden«.
Den film bygger jo på Ida Jessens mursten af en bog – jeg tror, den er på 500 sider – om kaptajnen og Ann Barbara.
Den handler om den fattige soldat Ludwig van Kahlen, som i midten af 1700-tallet bosætter sig på den golde jyske hede for med hårdt arbejde at opdyrke heden og dermed også bringer sig på en tragisk kollisionskurs med den lokale overklasse i form af godsejer Frederik de Schinkel, som bogstavelig talt er født med en guldske i munden.
Jeg synes som de fleste andre, der har set den, at det var en fremragende film, som fortæller en original dansk historie dybt rodfæstet i vores egen fortid og i vores egen kultur.
Præcis derfor er der nok også gode muligheder for, at det bliver en international succes.
Igen og igen præsenteres vi for fantastiske og vedkommende film og tv-serier fra Danmark og på dansk.
Det at bruge statspenge, skattepenge eller penge fra fælleskassen til at understøtte dansk film er ikke noget nyt.
Det har vi gjort i mange, mange år.
Hvad er så det nye?
Det nye er, at med streaminggiganternes fremmarch over hele verden er den forretningsmodel, som dansk filmproduktion har bygget på, blevet alvorligt udfordret.
Og derfor er vi også nogle, som i en del år efterhånden har arbejdet for, at de internationale streamingtjenester ikke bare skal bruge Danmark som et marked for deres produkter, ikke bare skal bruge danske skuespiller, danske instruktører og danske biografer, men også bidrage til at opretholde en fødekæde på området ved at bidrage til original dansk indholdsproduktion.
Det forslag, som vi behandler i dag, er et resultat af det arbejde, og det er vi som udgangspunkt både glade for og stolte over.
Alligevel ser det ikke ud helt, som vi havde ønsket.
Den ene grund er politisk.
Under den tidligere regering havde vi en aftale om 6 pct. i kulturbidrag, som virkelig kunne have givet et ekstremt hop fremad, også når vi snakker uddannelse.
Under den nye regering er det faldet til 2 pct. og så yderligere 3 pct., hvis man ikke selv investerer i dansk indhold i bred forstand.
Hvis vi nu skal give politisk ansvar for det, vil jeg nævne et navn, nemlig hr. Jan E. Jørgensen, som sikkert lytter med stor glæde til det.
For det er jo Venstre, som gennem deres indsats i den nye regering og i forhandlingerne har forhindret, at det blev den gamle ordning, men at kulturbidraget faldt.
Det kan man jo så tage ind i diskussionen om stemmer, der arbejder osv.
Vi er ikke glade for Venstres indflydelse her.
Vi beklager det.
Den anden grund hedder EU.
For det, at vi er med i EU, betyder, at vi er underlagt en række krav og betingelser.
Nogle kan være rimelige, og andre synes måske ikke helt så rimelige.
Resultatet er, at forslaget ikke på alle områder rammer helt så præcist, som vi ønsker, og det betyder også, at der måske er en risiko for, at der er nogen, som rammes, hvor det egentlig ikke er meningen.
F.eks. har det aldrig været Enhedslistens mening, at danske mediedistributører, som betaler en retransmissionsafgift – en kæmpe afgift, som de betaler for at retransmittere indhold – skulle rammes af den her ordning.
Det forventer vi heller ikke sker, men der tilbagestår en lille usikkerhed, og det er også derfor, jeg ville være glad, hvis ministeren sagde, at det aldrig har været meningen, og at det er en politisk hensigtserklæring, og at vi går ind politisk og kigger på, om og hvordan det kan undgås.
Af samme grund er jeg også glad for, at vi i forligskredsen er enige om at kigge på en revision inden for en overskuelig periode, og det vil jeg også for en god ordens skyld bede ministeren bekræfte.
Jeg vil godt takke alle de partier, som har bidraget til det.