Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2021-10-15:
Vi er ikke nået igennem alle de historiske arkiver endnu, så jeg kan ikke sige, om det er første gang, det er sket, at Konservative ikke har bakket op om en trepartsaftale, men jeg har i hvert fald ikke oplevet det før.
Det er jo den måde, vi har drevet arbejdsmarkedspolitikken på i Danmark igennem mange, mange år, nemlig ved at der forhandles trepartsaftaler, og så har i hvert fald de fire gamle partier støttet op om det forhandlingsresultat, der lå.
Så det er i hvert fald et nybrud.
Det blev sagt fra konservativ side i går; der var jeg ret rystet over det, og det er jeg så i endnu højere grad i dag, fordi der så tilmed er landet en ny trepartsaftale, som svarer på de udfordringer, som i hvert fald den ene side havde tilkendegivet der var i forbindelse med det her lovforslag.
Det bringer os jo et helt nyt sted hen politisk, når det er sådan, at et af de gamle partier – i øvrigt et, som ønsker statsministerposten – ikke anerkender trepartsinstitutionen.
Det synes jeg i hvert fald er noget, som alle Folketingets partier så bliver nødt til at tage stilling til, fordi det bringer os et fuldstændig nyt sted hen.
Det er i hvert fald et klart og tydeligt signal til parterne og en mistillid til både lønmodtagerside, men jo også til arbejdsgiverside, at selv om man går ind og forhandler et resultat, som lønmodtagerside, arbejdsgiverside og stat er enige om, vender Konservative tommelen nedad.
Det er godt nok en helt ny standard, og det får i hvert fald mig til at frygte for den måde at gøre tingene på i en fremtid, hvis det er sådan, at det skulle ske, at Konservative gik hen og fik statsministerposten på et tidspunkt.
Så rykker det på de tektoniske plader i politik, hvis ikke det kan lade sig gøre.
Nu kan jeg se, at Konservative sidder og griner, men jeg mener faktisk, at det her er dybt alvorligt, og jeg mener egentlig, at de sidste døgn er et meget godt eksempel på, hvorfor trepartsinstitutionen er så vigtig.
Vi traf en beslutning midt i en krisetid om at skrue op, sådan at der var mulighed for, at man kunne tage lærlinge ind i en meget, meget usikker tid under coronapandemien, og det gjorde man netop i trepartsinstitutionen.
På det tidspunkt var der ingen af os, der kunne vurdere – det er så det, Konservative kalder en fejl, når vi forsøger at estimere det – hvor mange virksomheder der turde tage en lærling i den her situation, og dermed hvad regningen ville blive.
Heldigvis turde rigtig mange virksomheder tage en lærling, og derfor står vi med det egentlig positive problem, at man tog ansvaret fra virksomhedernes side, fra arbejdsgiverside, over for en hel ungdomsgeneration og sørgede for, at der var flere lærepladser sidste år, end der har været tidligere.
Det synes jeg er fantastisk godt gået af virksomhederne, og jeg mener, at der er en hel ungdomsgeneration, der kan takke arbejdsgiverne for at have påtaget sig det ansvar.
Så står man så med den udfordring, at vi jo så fejlskønnede, altså at vi egentlig var for pessimistiske, i forhold til hvor mange virksomheder der turde tage ekstra lærlinge ind, og det kommer der så en regning ud af, fordi der var flere, der gjorde det, end vi havde forventet.
Og der er trepartsinstitutionen jo fantastisk smidig, for når man så står i den situation, kan man gøre præcis det, der er sket i den her sammenhæng, nemlig at man fra arbejdsgiverside kan sige: Det her giver os altså nogle udfordringer, og det der med at skulle tilbagebetale den her regning på 1 år på et tidspunkt, hvor der stadig væk er usikkerhed hos rigtig mange af virksomhederne, går ikke – så kan vi ikke få åbnet et forhandlingsbord, hvor vi med regeringen og med lønmodtagerside kan forhandle os frem til at fravige det og få en længere periode at tilbagebetale over?
Det er jo noget af det, jeg elsker ved det danske system og den danske model, nemlig den smidighed, der ligger i, at man kan forhandle løsninger på plads, og at tingene ikke er mejslet i granit, og derfor er det heldigvis lykkedes at lande en trepartsaftale omkring de forhold, der er tilkendegivet i høringssvarene.
Derfor havde jeg selvfølgelig også haft en forventning om, at i hvert fald de gamle partier, og i hvert fald dem, som har en forventning om på et tidspunkt at skulle sidde i regering, bakkede op om de forhandlede resultater, der var, fordi det er fundamentet for den arbejdsmarkedsmodel, vi har i Danmark, og som jeg jo har stor forhåbning om kan fortsætte.
Og der kan man sige, at hvis ikke det er sådan, at Folketinget så på bagkant af det vil tage ansvar for at gøre dem til virkelighed, fordi der skal lovgivning til, står institutionen ikke længere, og det er fundamentet under det, jeg mener Det Konservative Folketinget rykker ved, når man vælger at stemme nej til det resultat, der er forhandlet hjem.
Tak for ordet.