Pernille Skipper (EL), 2021-04-23:
For der er, som jeg hører det, ikke et eneste parti i Folketinget, som ikke er enige i, at voldsramte mænd og voldsramte kvinder skal have de samme rettigheder og de samme tilbud, nemlig støtte, hjælp, psykologhjælp og adgang til krisecenter med deres børn, og at det er deres behov, der afgør den støtte.
Der skal være lige rettigheder, fuldstændig.
På anmodning fra forslagsstillerne på de her har vi så udskudt behandlingen af det beslutningsforslag, så man kunne få lov til at komme først, for det ville man gerne, og det har vi selvfølgelig sagt ja til, bevares.
Men der er altså også et beslutningsforslag fra Enhedslisten og SF.
Det, vi har foreslået, er, at vi opretter en ny selvstændig paragraf i serviceloven, nemlig § 109 a, som har tilsvarende tilbud og tilsvarende rettigheder til mænd, som der i dag er til kvinder i § 109 i serviceloven.
Hvorfor er det vigtigt, at man har to adskilte paragraffer i stedet for – i gåseøjne – bare at kønsneutralisere den allerede eksisterende § 109?
Det er jo det, der er essensen af den diskussion, der foregår her i Folketingssalen nu.
Skal vi bare sige, at alle mennesker uanset køn falder ind under § 109, eller skal vi have en paragraf til mænd og en paragraf til kvinder, som indeholder de samme rettigheder?
Det er vigtigt, fordi vold i nære relationer ikke er kønsneutralt, og derfor skal indsatsen heller ikke være kønsneutral.
Det betyder ikke, at vold mod mænd er mindre alvorligt end vold mod kvinder eller skal tages mindre alvorligt eller skal behandles ringere – slet, slet ikke.
Men det betyder, at for at give den hjælp, der er behov for for henholdsvis en voldsramt mand og en voldsramt kvinde, skal man tage det kønsperspektiv med i overvejelserne.
Det er f.eks. rigtig vigtigt at forstå, hvis man skal lave en indsats over for en voldsramt mand, at de tabuer, der følger med, når man bliver slået f.eks. af en kvinde i et parforhold, er fuldstændig anderledes end de tabuer og det, man bliver mødt med, hvis man er en kvinde, der bliver slået af en mand – fuldstændig anderledes.
Man bliver også nødt til at forstå, at rigtig mange af de voldsramte mænd rent faktisk bliver slået af andre mænd i deres parforhold.
Altså, tingene er forskellige afhængigt af køn, og det er volden også.
Den er ikke mere eller mindre alvorlig, men den er anderledes.
Og det er derfor – derfor – det er så vigtig en diskussion, også selv om den er lidt nørdet.
Der er en forskel på både de tabuer, som jeg talte om før, og også den vold, som mænd og kvinder udsættes for.
Det skal beskyttelsen og hjælpen også tage højde for konkret.
Så er vold mod kvinder ofte også et strukturelt samfundsproblem.
Det skal vi også tage højde for.
Og som jeg også sagde tidligere, er den stigmatisering og tabuisering, som mænd udsættes for i forbindelse med vold, også noget, som man skal have et helt særligt fokus på.
Derfor kan Enhedslisten ikke støtte forslaget om at kønsneutralisere § 109, og det håber jeg jeg har gjort meget klart.
Men vi vil støtte arbejdet med at sikre, at de voldsramte mænd, der er, og som findes, får den hjælp, som de har behov for, og det betyder selvfølgelig også de samme rettigheder.
Det betyder, at vi skal have en afdækning, som vi har sat i gang med socialreserven, og det betyder, at vi på sigt vil arbejde for, at vi laver en selvstændig paragraf til voldsramte mænd i serviceloven.
Det er det, vi håber det arbejde, vi allerede har sat i gang, vil ende med.
Så tak for forslagene.
Vi kan ikke støtte dem, som de ligger.
Jeg håber, jeg har gjort klart, at det hverken handler om modstand mod ligestilling eller en manglende anerkendelse af, at vold mod mænd kan være også endda meget, meget alvorligt, men dog et ønske om at holde lidt fast i, at den vold, mænd og kvinder udsættes for, trods alt ikke er den samme, og vi svigter både mænd og kvinder, der er voldsramte, hvis vi glemmer det.