Christian Juhl (EL), 2020-10-20:
Tak for det – jeg skal gerne udfylde deres tid også.
Tak for redegørelsen, som jeg har læst med ret stor interesse.
Jeg vil ikke bruge så meget af min korte taletid på at klappe ministeren på skulderen.
Enhedslisten er jo parlamentarisk grundlag, men det afholder os ikke fra også at komme med nogle kritiske kommentarer til det, der ikke står i redegørelsen.
Jeg vil dog starte på et område, hvor jeg synes, at nordisk samarbejde har en eminent mulighed, nemlig beredskabs- og regeringssamarbejdet.
Det er et enormt vigtigt samarbejdsområde.
Haga-samarbejdet og de andre samarbejder om samfundssikkerhed, skovbrande, naturkatastrofer osv. gør gavn i det daglige, ikke kun i tilfælde af en krise.
Heldigvis har vi ikke de mange skovbrande og de store naturkatastrofer, men vi træner sammen, og vi har gode traditioner med at kunne bruge hinanden i sådan nogle situationer.
Det er i den grad et område, hvor samarbejdet kan give nordisk nytte.
Derfor vil jeg godt fortælle lidt om det, der ikke står i rapporten, nemlig at Nordisk Råd i 2019 enstemmigt vedtog en strategi om samfundssikkerhed, som var udarbejdet efter næsten et års udvalgsarbejde.
På en række områder lægger Nordisk Råd op til et styrket samarbejde mod skovbrande, klimakatastrofer, stormvejr, oversvømmelser, samarbejde om sundhedskapacitet, pandemier, politisamarbejde, fredsforskning og konfliktforebyggelse, mad- og energiforsyning osv. osv.
Det passer jo meget godt med det, ministrene tilsyneladende taler om.
Vi synes bare, at man skal gå nogle skridt videre.
Som vi plejer i Nordisk Råd, sendte vi vores anbefalinger til regeringerne.
De blev besvaret af Danmarks ministre, da vi jo i 2020 bærer formandskabet i Nordisk Ministerråd.
Det var meget defensive svar, ja, jeg vil kalde dem overfladiske.
Og som dansk politiker, der er parlamentarisk grundlag for den nuværende regering, var jeg flov over svarene.
Skuffelsen i Nordisk Råds præsidium var også stor, og et enigt præsidium bad arbejdsgruppen bag strategien om at udforme uddybende spørgsmål, som nu er sendt til ministerrådet med anmodning om separat dialog med de forskellige ministre.
Hvorfor har ministerrådets medlemmer ikke haft større lyst til at lytte til de folkevalgte i Nordisk Råd?
Så over til det mere hard core, som vi har diskuteret lidt under punktet om Arktis i dag, nemlig det forsvarspolitiske eller militære, som man også kan kalde det.
Jeg var glad for, at ministrene inddrog udenrigsministrene fra Grønland og Færøerne i det besøg.
Det viste, at vi er tre enheder.
Men spørgsmålene efter besøget går på: Skal vi have meget mere USA?
Skal USA's militær udvide på Thulebasen?
Skal der flere amerikanske atomubåde i Ishavet i Arktis?
Udenrigsministeren fra USA var her jo for at pleje alliancen mellem Danmark og den vigtige adgang til Grønland og Færøerne og til Arktis og for at holde Kina og Rusland væk.
Det sker, efter at præsident Trump forgæves forsøgte at købe Grønland, hvilket statsministeren kaldte for et absurd tilbud.
Det sker, efter at USA i flere år ikke har interesseret sig synderligt for Arktis.
Kina og Rusland og USA er i et voldsomt kapløb om indflydelse i Arktis, men hvad gør de nordiske lande?
Redegørelsen om det nordiske forsvars- og beredskabssamarbejde tager fat i nogle hjørner af de her udfordringer.
Men også kun nogle hjørner.
Forsvaret har mange opgaver både med search and rescue og eftersøgning og selvfølgelig også suverænitetshævdelse og overvågning.
Det er vigtigt, at vi fastholder et mål om lavspænding i Arktis.
Et vigtigt første mål vil være at gøre Arktis atomvåbenfrit.
Det spørgsmål skal på den internationale dagsorden, ligesom en afmilitarisering af Arktis bør være et strategisk mål for de nordiske landes indsats i det internationale arbejde.
Lige nu er det især Rusland, som er militært til stede i Arktis, godt nok ifølge Forsvarets Efterretningstjeneste i en defensiv form, hvorfor jeg slet ikke forstår den aggressive debat, der er i øjeblikket, om, at vi også skal opruste.
De indretter sig på at forsvare sig mod andre på eget territorium.
Men de er også klar med isbrydere og store skibstransporter.
Kina interesserer sig for Arktis, selv om de ikke er en egentlig arktisk stat.
De tænker langsigtet og satser på forskning og på indflydelse i bl.a. Grønland og Færøerne.
USA's præsident Trump kan ikke rigtig finde ud af, hvad han vil med Arktis.
Han har nogle militære interesser.
Han har ingen strategi for Arktis, og først de seneste par år er han for alvor begyndt at interessere sig for området.