Peder Hvelplund (EL), 2022-03-31:
Det er rigtigt.
Det skal den nemlig.
Jeg har en vedtagelsestekst på vegne af Enhedslisten.
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at der er akutte kapacitetsproblemer i et meget presset sundhedsvæsen.
Der er problemer med personaleflugt og ubesatte stillinger i sundhedsvæsenet, hvilket i sidste ende er til skade for patientsikkerheden.
Det skyldes en række faktorer, herunder berettiget utilfredshed med arbejdsvilkår og løn.
Der bør handles hurtigst muligt for at afhjælpe personaleflugt m.v. for at sikre et fortsat stærkt sundhedsvæsen.
I vinter blev et flertal af Folketingets partier enige om at afsætte midler til en midlertidig akutpakke til sundhedsvæsenet.
Den hjælp udløber snart.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til at sende et vigtigt signal til offentligt ansatte i sundhedsvæsenet om, at der vil følge midler og handling med, når Lønstrukturkomitéen kommer med sine anbefalinger.
Derfor skal der inden årets udgang afsættes flere milliarder kroner til et lønløft til lavtlønsgrupperne i sundhedsvæsenet og i velfærden bredt.«
Efter at have lyttet til ministrenes besvarelse her tror jeg altså, at jeg med bekymring må konstatere, at jeg ikke helt tror, at I er klar over, hvor dybt den her problemstilling stikker.
Jeg tror ikke, at I er klar over den problemstillings omfang, når vi ser på de forhold, der er i dag i sundhedsvæsenet.
Nu talte sundhedsministeren her senest om optagelse på sygeplejerskeuddannelsen.
De seneste tal, jeg har set, er, at der faktisk kommer til at ske et fald i år.
Vi ved jo endnu ikke specifikt, hvorfor eller hvor meget det bliver.
Det er muligt, at det ikke helt kan afvises, at det indgreb, der blev foretaget i sygeplejerskekonflikten af et stort flertal her i Folketinget, har haft en effekt.
Men det er en problemstilling af et enormt omfang, vi står med i sundhedsvæsenet.
Og det er jo faktisk ikke bare i sundhedsvæsenet; det er faktisk overalt i de kvindedominerede velfærdsfag, men debatten i dag er primært i forhold til sundhedsvæsenet.
Nu var jeg lige inde at trække tallene igen: 43 pct. af de sygeplejerskerekrutteringer, der ifølge Styrelsen for Arbejdsmarked og Rekruttering var i perioden fra marts til august 2021, kunne ikke opfyldes.
Det er 4.500 rekrutteringer, hvor man ikke kunne få personale.
Hvis vi ser på antallet af jordemødre i Region Hovedstaden senest, toppede antallet af årsværk for jordemødre i februar 2021 med 576.
Det var i januar 2022 faldet til 485,2, et fald på 15,7 pct., og det svarer ret præcist til hver syvende jordemoder i Region Hovedstaden.
Og hvis man bare skulle sammenligne det, ville det jo svare til, at dem, der for et år siden var på arbejde om mandagen, pludselig ikke var der mere; så var der ikke nogen jordemødre om mandagen.
Det er en problemstilling af enorme dimensioner, og hvis vi ikke griber ind nu, kommer det til at vokse, og for hver eneste dag, for hver eneste uge, for hver eneste måned vi venter, så vokser problemstillingen, og den løsning, der skal til, skal være endnu mere ambitiøs.
Derfor kan jeg simpelt hen ikke forstå den tilgang, der er fra regeringens side, for det her er en velkendt problemstilling.
Vi har set under coronaen, hvordan kapaciteten har været presset.
Vi ved, at der er en pukkel, både med baggrund i sygeplejerskekonflikten og i forhold til coronaen, af patienter, som ikke har kunnet få deres behandling – en pukkel, som nu skal afvikles, samtidig med at vi skal til at have en sundhedsreform, hvor vi kommer til at rykke opgaver ud, og hvor vi skal investere i det nære sundhedsvæsen.
Der er et kæmpebehov for personale, og derfor synes jeg, der er en markant mangel på svar fra regeringens side.
Jeg mener, det er helt nødvendigt, at vi begynder at investere i sundhedsvæsenet, og jeg er fuldstændig enig i, at det jo er historisk, at vi nu siger, at vi dækker demografien.
Det har vi tidligere haft regeringer der i hvert fald ikke har været villige til.
Vi har bl.a. ved at få det i forståelsespapiret fået sikret, at vi dækkede demografien, men det er jo ikke tilstrækkeligt, når vi ser på den underfinansiering, der har været gennem mange år, og den opgave, vi står over for.
Derfor bliver vi nødt til at investere yderligere, og vi bliver nødt til at gøre en forstærket indsats for at kunne rekruttere og fastholde personale, for det kan simpelt hen ikke passe, at vi i sundhedsvæsenet også skal se, at vi bliver mere og mere afhængige af privatiseringer gennem vikarbureauer.
Altså, fordi vi ikke kan rekruttere læger, bliver vi nødt til at ty til vikarbureauer, som skal tjene på det, og hvor det så bliver en øget udgift for det offentlige, fordi vi ikke er villige til at lave de tilstrækkelige normeringer.
Det er jo helt centralt, at når man går på arbejde, får man også den anerkendelse, der ligger i, at det afspejles i, hvordan samfundet aflønner den indsats, man yder.
Der kan vi bare konstatere, at hvis vi vil gøre noget ved den problemstilling, bliver vi også nødt til at gøre noget ved uligelønnen.
Jeg synes, det er fuldstændig uansvarligt i en samfundsøkonomisk sammenhæng, at vi ikke tænker længere, og at vi ikke er med til at sikre, at vi også skaber motivation for de dygtige og uundværlige medarbejdere, vi har, til, at de også kan se et perspektiv i at blive i sundhedsvæsenet om ½ år, om 1 år, om 3 år og om 5 år.
Det er mig stadig væk fuldstændig uforståeligt, at det at redde liv, det at holde mennesker i hånden i de sidste timer af deres liv, det at kunne give behandling og omsorg, når vi er syge, i 2022 er et lavtlønsfag.
Tak for det.
Jeg ved jo efter efterhånden mange samråd, § 20-spørgsmål og forespørgsler hernede i salen, at det her er en velkendt problemstilling for sundhedsministeren, og at sundhedsministeren også tidligere har tilkendegivet sin bekymring for, hvordan vi skulle løse den her udfordring.
Derfor så jeg også frem til, at regeringens sundhedsudspil skulle komme, for jeg tænkte, at nu kan vi se, hvad det er, regeringen vil i forhold til det her.
Og der må jeg bare sige, at min skuffelse da var temmelig stor, da jeg så kunne se, at det svar, der umiddelbart var på den her udfordring, var en kommission for robusthed i sundhedsvæsenet, som, bevares, peger på nogle udmærkede løsninger, men som jo ikke tager fat i den helt grundlæggende problemstilling.
Når nu sundhedsministeren er klar over den kæmpestore udfordring, vi står med, vil jeg bare høre, hvor stor en del af problemet ministeren tror kan løses med en kommission for robusthed i sundhedsvæsenet?