Jette Gottlieb (EL), 2020-05-28:
Nu har regeringen sammen med Venstre, Radikale, SF og Alternativet begået en reform af det kommunale udligningssystem, og jeg vil faktisk starte med at rose partierne bag reformerne for, at de har haft mod til at lave så grundlæggende ændringer i systemet.
Det har gennem en årrække stået klart, at udligningssystemet havde brug for virkelig grundlæggende forandringer, hvis man skulle sikre, at man fjernede den stigende ulighed mellem kommunerne.
Uligheden voksede af en række årsager, og jeg vil ikke komme ind på dem alle, men kun sige, at det var tydeligt for enhver, at den reform af kommunernes medfinansiering af udgifter til overførselsindkomster, som blev vedtaget i 2016, har haft meget væsentlig negativ virkning på en række pressede udkantskommuner – så må man tænke over, hvem der så var ansvarlig for det.
Derfor foreslog vi fra Enhedslistens side, at det element også skulle håndteres i forbindelse med reformen.
Jeg vil også kvittere for, at aftalen indebærer en tilførsel af finansiering til kommunerne, dvs. likvide midler, kassebeholdning, som kommunerne kan bruge til f.eks. anlægsinvesteringer eller andre udgifter, som ikke direkte påvirker udgifterne til service.
Det vil kunne hjælpe nogle kommuner til en bedre økonomi, men for det kommunale Danmark må det samtidig virke som lidt af en tilståelsessag, at den reform, som partierne i dag lægger frem for os, alene kan siges at være et bedre udligningssystem, fordi der samtidig er pumpet 3 mia. kr. ud i ny likviditet.
Det synes vi er en vigtig iagttagelse.
I Enhedslisten mener vi, at den aftalte reform hverken står på mål for de kommunaløkonomiske udfordringer eller regeringens udmeldte målsætninger.
Enhedslisten deltog positivt i forhandlingerne, fordi målsætningen var formuleret som en reform, der skulle flytte midler fra de rige til de fattige og fra byer til øer og landdistrikter.
Men målsætningen opfyldes ikke, og aftalen er utilstrækkelig til at løse de problemer, som kommunerne står over for.
Derfor kunne vi desværre ikke være med i aftalen.
Det var der flere gode grunde til.
For det første giver aftalen ikke mere velfærd.
Selv om kommunerne får 3 mia. kr. mere i likviditet, får de ikke mulighed for at bruge én krone mere på velfærd
samlet set.
Der vil fortsat være loft over serviceudgifterne og sanktioner, som straffer budgetoverskridelser.
Aftalen understreger, hvor utidssvarende og skadelig budgetloven fungerer for velfærden.
Så jeg kan pludselig høre et flertal i salen for, at serviceloftet skal løftes.
Det kan jo være, at det bliver en løsning på nogle af de her problemer.
Men med hensyn til de øvrige problemer vil jeg sige, at der er 26 kommuner, der bliver sat til at aflevere penge i reformen.
Det er et præcist svar på spørgsmål 470, der gør, at jeg bruger det tal, selv om der har været andre tal fremme.
Vi ser ikke noget galt i, at rige kommuner med højt skattegrundlag og lav skatteprocent skal aflevere til fattige kommuner, men vi mener ikke, der er 26 rige kommuner i Danmark.
Flere af de 26 kommuner er hverken rige kommuner eller kommuner med lav skatteprocent.
Det er altså ikke en Robin Hood-øvelse, der bliver sat i værk.
Virkeligheden er i stedet for, at en fjerdedel af de danske kommuner enten skal skære i velfærden og fyre folk, eller også skal de ud at hæve indkomstskatten.
Det andet problem er, at mange rige i kommunerne slipper for at bidrage til fællesskabet på grund af det skrå skatteloft.
Det betyder, at topskatteyderne går fri for at medfinansiere den fortsatte velfærd, og på den måde kan aftalen også have usolidariske elementer.
Det tredje er, at ulighed i overførselsudgifterne ikke er løst, og det er de bl.a. ikke, fordi det er blevet fastlåst, og det betyder, at tilskuddet gives en gang for alle til de udvalgte kommuner, og at yderligere skævheder ikke bliver opfanget.
Det sidste er, at de fattige kommuner ikke er fremtidssikrede.
Ændringen i udligningssystemet er skruet sådan sammen, at flere kommuner, som har store udgifter til forsørgelse, faktisk umiddelbart taber på ordningen i selve systemet.
Det, der redder regnestykket for 2021, er, at der bliver kompenseret via kompensationsordningen, som sætter loft over, hvor stort et tab kommunerne må tage som følge af reformen.
Men det løser jo ikke problemet frem i tiden.
Alt i alt har vi nogle gode grunde til, at vi ikke kunne være med i aftalen.
Vi havde hellere set, at man i den her usikre krisesituation med en stor, stigende ledighed havde sendt den samme likviditet ud i de mest nødlidende kommuner og så havde ventet med den store reform, til der var mere overblik efter coronasituationen.
Så trods de positive elementer, der er i aftalen, er de negative virkninger altså overskyggende, og Enhedslisten kan ikke støtte lovforslaget, som det ligger nu.
Og så vil vi ydermere vove at forudse, at inden 2025 vil presset for en ny reform være mindst lige så stærkt, som det har været i de seneste år, for den ulighed, der er, bliver fortsat større, når det kommer til hele beskæftigelsesområdet.
Så jeg forudser en ny reform om få år.