Morten Messerschmidt (DF), 2021-04-09:
Tak for det, formand, og tak igen til de borgerlige ordførere for at støtte os i at hjælpe regeringen med at indfri de løfter, som den gav sine vælgere forud for valget.
Vi er jo på en odyssé ud i socialdemokratisk idéudvikling, som blev søsat i 2018, ovenikøbet med partiets formand på forsiden, hvor man lovede, at det både ville være retfærdigt og realistisk.
Indtil videre ved jeg ikke, hvem det har været retfærdigt over for, men realistisk har det tilsyneladende ikke været.
Derfor har vi i Dansk Folkeparti valgt at fremsætte de forslag, som Socialdemokratiet indtil videre ikke har kunnet bekvemme sig til at få fremsat.
Et af dem handler altså om det, der står på side 15, punkt 3, i det socialdemokratiske program, nemlig at kravene for at blive familiesammenført skal øges.
Der er åbenbart en utrolig stor mangel på udlændinge, der kan komme ind at køre taxaer og busser, og hvad ved jeg – al den højt kvalificerede arbejdskraft, som danskerne ikke selv magter at håndtere – for det er formodentlig den slags stillinger, man i så kort en periode, hvor man også skal lære sproget, og hvad ved jeg, er i stand til at bestride, hvis man kommer hertil på de ordninger, som vi har talt om her.
Det, der derimod er det centrale, er, hvem der følger med, for mange af disse familier er jo ganske børnerige.
Mange af børnene er måske ikke lige så arbejdsomme og lige så lovoverholdende, som deres forældre, men skaber traditionelt i mange boligområder rundtomkring i landet ganske store problemer.
Derfor har jeg gjort mig umage med at spørge de partier, som nu engang har tvunget den her lempelse af udlændingepolitikken igennem, hvad det egentlig betyder på familiesammenføringsområdet, og svaret, ja, der råbes i skoven, har vi stadig ikke.
Så siger ministeren fiffigt, at der jo kun er fire personer, som, siden lempelsen blev gennemført, har fundet vej igennem nåleøjet.
Det betyder jo, at der selvfølgelig måtte lyde, ja, måske et lettelsens suk fra blå lejr og en forbitrelse fra De Radikale – måske er det derfor, de har forladt salen – men i hvert fald er det, der er det store spørgsmål, jo, hvordan fremtiden ser ud.
Vi ved, at disse 40.000 syrere, som er kommet til Danmark igennem de seneste år, står over for, mange af dem, at skulle hjem, og det vil sige, at grundlaget for deres ophold forsvinder, i hvert fald som flygtninge.
Mange af dem kigger formodentlig udlændingeloven igennem med en tættekam for at se, om der er et andet opholdsgrundlag.
Derfor synes jeg jo, at det spørgsmål, som hr. Lars Boje Mathiesen rejste, ikke bare er væsentligt, men måske det allerallervæsentligste, nemlig hvad estimaterne egentlig er: Hvor mange er 1 måned, 2 måneder, ½ år fra at have opfyldt kravene for at kunne konvertere sit opholdsgrundlag fra flygtningestatus, som måske snart falder bort, til at kunne komme ind på det, hr. Rasmus Stoklund meget floromvundent kalder for en erhvervsordning, og hvor mange følger med – er det to børn, er det fire børn? – og hvor mange penge skal man ude i kommunerne budgettere med i forhold til det i forvejen hårdt prøvede dagpasningssystem for at kunne tilpasse sig de her lempelser, som regeringen har måttet acceptere for at blive regering?
Vi ved blot, at dette var det næste stop på vores odyssé ud i det socialdemokratiske løftebrud, men vi må videre, formand.