Alex Ahrendtsen (DF), 2023-05-30:
Tak, hr. formand.
Vi har i dag behandlet et forslag om ændring af straffeloven, der udvider det eksisterende tildækningsforbud efter § 234.
Tildækningsforbuddet trådte i kraft i 2018 og betød, at den, som på et offentligt sted bærer en beklædningsgenstand, der skjuler vedkommendes ansigt, straffes med bøde.
Regeringens argumenter for lovforslaget dengang, og det er meget interessant, var, at det ville, og jeg citerer, »fremme og lette den sociale interaktion og sameksistens«.
Forbuddet gælder alle offentlige steder, herunder offentlige kontorer.
Forbuddet gælder ikke, hvis tildækningen tjener et anerkendelsesværdigt formål.
Hvis en borger tildækker sig i forbindelse med en religiøs handling i en religiøs bygning, forbryder han eller hun sig ikke mod loven.
Da bestemmelsen om tildækningsforbuddet omfatter alle og er generel, saglig og proportional, overholder den efter Justitsministeriets vurdering både grundlovens § 67 og § 77 og den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8, 9, 10 og 14.
Der blev i 2014 og 2017
tillige afsagt dom ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i sager anlagt af borgere mod den franske og den belgiske stat, der begge havde indført tildækningsforbud, og som af domstolen fik medhold i forbuddet.
Justitsministeriet kunne på denne baggrund konkludere, at lovforslaget kunne gennemføres inden for rammerne af både grundloven og den europæiske menneskerettighedskonvention.
I 2014, og det er meget interessant, tog domstolen i sagen S.A.S. – ikke flyselskabet, men en borger – mod Frankrig for første gang stilling til lovligheden af et tildækningsforbud med særligt fokus på artikel 9 vedrørende retten til religionsfrihed.
Domstolen fandt med henvisning til princippet om at leve sammen og staternes vide skønsmargen på området for religionsfrihed, at det franske forbud var i overensstemmelse med konventionen.
Og på trods af en udbredt kritik af dommen fandt domstolen med stort set enslydende begrundelse i sagerne Belcacemi og Oussar mod Belgien og Dakir mod Belgien i 2017, at et lignende belgisk forbud var i overensstemmelse med konventionen.
Dette lovforslag, som vi i dag behandler, tager udgangspunkt i ovenstående, som jeg lige har gennemgået, men udvider og præciserer straffelovens § 134 C, stk. 1, så loven fremover også vil gælde i grundskolen og på ungdomsuddannelser, videregående uddannelser og voksenuddannelser.
Hvis lovforslaget vedtages, vil det fremover ikke være muligt at besøge, arbejde eller studere på en uddannelsesinstitution, hvis man har en elefanthue, en motorcykelhjelm, en burka eller en niqab på, for at nævne nogle eksempler.
Tidligere regeringer har set positivt på at udvide tildækningsforbuddet.
Tidligere justitsminister hr. Mattias Tesfaye har i et svar til Udlændinge- og Integrationsministeriet den 6. september 2021 skrevet, at han vil se med interesse på forslag, der inden for rammerne af grundloven og vore forpligtelser kan medvirke til at vedtage begrænsninger for religiøs beklædning.
Og i to svar den 13. april 2023 har justitsministeren svaret Dansk Folkeparti, at det er Justitsministeriets vurdering »... at der inden for rammerne af grundloven vil kunne arbejdes videre med at udforme et generelt forbud mod alle former for synlige symboler på politiske, ideologiske eller religiøse overbevisninger i grundskolen«.
Dette lovforslag, L 105, er jo et sådant forslag.
Der er med andre ord ingen juridiske eller konventionsmæssige forhindringer for at vedtage lovforslaget.
Det er ikke symbolpolitik, som nogen har påstået, og det skyldes, at lovforslaget er formuleret generelt.
Lad mig derfor opsummere: