Martin Lidegaard (RV), 2020-10-20:
Mange tak.
Som flere ordførere har været inde på, kan man jo roligt sige, at der har været gang i den i forhold til Arktis og i hele rigsfællesskabets sammenhold og rolle i den nye multipolare verdensorden, siden vi sidste gang diskuterede udviklingen i Arktis.
Vi er nok mange, der sådan lige har skullet ryste hovedet, også mange, der er blevet vækket af vores forestilling om, hvor længe og hvor lang tid der kunne gå, før vi pludselig var centrum i en hel del sikkerhedspolitiske interesser og økonomiske interesser rundtomkring i verden.
På en måde hilser jeg det meget velkommen, for jeg synes, det giver anledning til en fornyet og forstærket og forfriskende debat om, hvad de tre dele af rigsfællesskabet kan med hinanden og kan i Arktis, hvis vi vil og tør.
Jeg har den opfattelse, at der sådan set kun er tre nationer i verden, der har samme interesser i Arktis, nemlig Grønland, Færøerne og Danmark, og det, vi har tilfælles, er ønsket om en fredelig udvikling i området, en økonomisk udvikling i området og en bæredygtig udvikling i området.
Det er der ikke så mange andre lande i verden der har.
Det har vi tre tilfælles, os tre småstater, eller hvad man skal kalde os, der tilsammen udgør rigsfællesskabet i dag.
Uanset hvordan vi mener det rigsfællesskab bør udvikle sig sådan rent juridisk, så tror jeg ikke, det vil ændre på, at vi tre dele af rigsfællesskabet har de fælles interesser, fordi vi har den fælles historie, men også de fælles værdier.
Hvordan vi så bedst nærmer os en fredelig og stærk økonomisk udvikling, men også bæredygtig udvikling, kan man jo diskutere længe og inderligt, og det bør vi gøre, og mit vigtigste budskab i dag vil sådan set være, at vi så også gør det.
Bl.a. hr. Søren Espersen har jo foreslået, i øvrigt på linje med flere grønlandske politikere og mig selv, at vi i hvert fald får styrket det parlamentariske samarbejde mellem de tre dele af rigsfællesskabet, også på det udenrigspolitiske område, sådan at vi kan finde hinanden i det, der skal ske.
Når det handler om sikkerhed og fred, er det helt åbenlyst, at der trænger sig nogle investeringer på, ikke for at opruste, som hr. Christian Juhl jo rigtigt siger ikke må være målet, men for at skabe et bedre overblik over situationen, også i forhold til beredskab og civil udvikling, men også fordi det er bedre, at det er Danmark og Norge, der som arktiske kyststater foretager de investeringer, end andre gør det, fordi ingen mistænker os for at ønske en ikkefredelig udvikling.
Det er klart, at det skal ske i et samarbejde med vores allierede.
Det er også klart, at vi ikke alene kan beskytte det her kæmpe område, men det er også klart, at det er utrolig vigtigt, at vi tager ejerskab til at tage del i sikringen af området såvel civilt som militært.
Når det handler om erhvervsudvikling, er der jo sket meget, og godt for det: nye lufthavne, ny erhvervspulje, mange lovende projekter på råstofområdet.
Men jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg gerne så, og det vil ikke komme som nogen overraskelse for folk her i Tinget – det har jeg sagt hvert eneste år – at vi var langt mere ambitiøse fra alle tre dele af rigsfællesskabets sider.
Der er så uanede muligheder.
Jeg ser ikke noget stort behov for at vælge de mest forurenende eller mest besværlige projekter rent sikkerhedsmæssigt.
Lad os da nu fokusere på de utrolige muligheder, der er i at bruge også vandkraft til mineraludvikling og forædling.
Lad os kigge på nogle af de lovende, helt nye og meget innovative projekter, der er, også inden for både fiskeri og råstofudvinding i alle nordlige dele af rigsfællesskabet.
Endelig omkring det bæredygtige: Grønlændere og færinger ved om nogen, hvor vigtigt det er at udnytte områdets ressourcer, ikke mindst de levende ressourcer, skånsomt og bæredygtigt.