Karina Adsbøl (DF), 2018-05-04:
Forslaget peger på problemstillinger, som vi bestemt altid skal søge at blive klogere på.
Der er rigtig mange børn og unge, som får udskrevet psykofarmaka, og det er vigtigt, at der hverken gives for lidt eller for meget, og at de præparater, der gives, er de rigtige til den enkelte.
Reglerne på området blev jo skærpet i en vejledning i 2011, hvor Sundhedsstyrelsen fastslog, at det er en børne- og ungdomspsykiatrisk speciallægeopgave at vurdere, om børn eller unge under 18 år har behov for medicinsk behandling.
Det fremgår også af vejledningen, at praktiserende læger gerne må varetage medicinsk vedligeholdelsesbehandling af børn og unge under 18 år med psykiske lidelser, men at det skal ske efter en konkret aftale og i samarbejde med en speciallæge i børne- og ungdomspsykiatrien.
Også opstart af eventuel medicinsk behandling af børn og unge med psykiske lidelser kan ske hos den praktiserende læge, hvis det sker efter konference med en speciallæge eller børne- og ungdomspsykiatrien.
I perioden efter vejledningen i 2011 er der ifølge en artikel i Medicinsk Tidsskrift fra august 2017 sket et markant fald i andelen af børn og unge, der får deres første ordination af antidepressiv medicin i almen praksis.
Sammenlignet med resten af landet står almen praksis i Region Hovedstaden og Region Sjælland for den laveste andel af de såkaldte førstegangsordinationer af antidepressiv medicin til børn og unge – altså ifølge artiklen.
Når forslagsstillerne så beskriver det bekymrende i, at der er en variation fra 3,7 pct. af børn og unge, der får psykofarmaka på OUH Odense Universitetshospital, til 52,6 pct. i Region Sjællands sygehusvæsen, kan vi i Dansk Folkeparti godt være enige i, at der her er behov for at se på noget.
Det er så ikke sikkert, at det i den sammenhæng skal være en ny forskningsenhed, for det handler også om, hvad det er for en praksis, man har de forskellige steder.
Det burde jo også give anledning til, at man på tværs af regionerne tager en drøftelse af, hvilken praksis man har, og hvorfor der er de store forskelle.
Det kræver da i hvert fald ikke noget forskningscenter.
Det vil jeg forvente at de forhåbentlig allerede på eget initiativ er i gang med i regionerne.
Hvis man ikke kan arbejde på tværs af regionerne, har vi jo så et ekstra argument for at nedlægge regionerne og sikre et større sammenhængende system.
En helt central opgave for regionerne på tværs er netop at sikre, at niveauet og kvaliteten af behandlingen er på samme høje niveau over hele landet.
Når det er sagt, vil vi i Dansk Folkeparti ikke totalt afvise, at der kan være behov for at forske på området.
Vi har i dag et system, som giver universiteterne midler til sammen med universitetshospitalerne at bedrive forskning.
Derudover har vi både offentlige og private fonde, som understøtter forskning ud fra ansøgninger fra forskerne.
Her er det niveauet for det påtænkte forskningsprojekt, der er afgørende for, om et projekt også kan få støtte.
I forslaget fra SF foreslås det, at der oprettes en forskningsenhed under Sundheds- og Ældreministeriet.
Efter Dansk Folkepartis mening giver det ikke mening at bruge ressourcer på at oprette en ny selvstændig forskningsenhed, for det tager både tid og koster mange ressourcer at opbygge en forskningsenhed og et forskningsmiljø.
En forskning som den foreslåede bør forankres på bl.a. universiteterne.
I forslaget henvises til forhandlinger om forskningsreserven til efteråret.
Principielt mener vi i Dansk Folkeparti, at pengene i forskningsreserven skal gives til de bedste forskningsansøgninger.
Vi tror ikke, at vi som politikere kan se, hvilken forskning der er den rigtige.
Derfor vil vi gerne være med til i forbindelse med de kommende forhandlinger om forskningsreserven til efteråret at drøfte behovet og muligheden for at afsætte en pulje til forskning i børne- og ungdomspsykiatrien.
Vi har også tidligere afsat midler til forskning, bl.a. i medicinsk cannabis.
Derfor støtter vi ikke beslutningsforslaget, som det foreligger.
Tak for ordet.