Sophie Hæstorp Andersen (S), 2025-01-21:
Allerførst vil jeg gerne starte med at takke forslagsstillerne for at sætte fokus på et meget vigtigt emne, som også ligger mig og regeringen på sinde: Hvordan sikrer vi den størst og bedst mulige støtte til børn og unge, som er vokset op i et hjem med vold?
Formålet med forslaget er at undersøge behovet og mulighederne for at tildele børn af partnervoldsofre selvstændige rettigheder.
Lad mig allerførst slå fast, at der ikke skal være nogen tvivl om, at både jeg og regeringen mener, at børn, der har været vidne til partnervold, skal have den hjælp og støtte, som de har brug for.
Det gælder, uanset om der været tale om fysisk eller psykisk vold, for det sætter dybe spor i et barn at være vidne til vold, og det har vi som samfund et ansvar for at tage hånd om.
Det er ikke altid klart, hvad det er, der udløser volden.
Det er de færreste mennesker, der vågner op om morgenen med en intention om at gøre deres partner eller deres børn ondt.
Derudover er børn heller ikke ens, og det kan være forskelligt, hvilken støtte der er den rette, hvis man har set sin mor eller far blive udsat for vold.
Men først vil jeg lige sige et par ting om de eksisterende regler på området.
Det fremgår af beslutningsforslaget, at en handlingsplan bør fokusere på rettighederne for de børn, der følger med mor eller far på et krisecenter eller et herberg.
Først og fremmest vil jeg tydeliggøre, at børn og unge under 18 år ikke bør opholde sig på boformer efter servicelovens § 110, altså herberger, men i stedet tilbydes andre egnede tilbud.
Mit ministerie er dog bekendt med individuelt tilpassede tilbud efter § 110 til eksempelvis enlige og familier med børn som f.eks. natherberger for kvinder.
I forhold til krisecentre fremgår det tydeligt af lovgivningen, at personer i målgruppen for krisecentre kan være ledsaget af børn.
Ja, det ved vi de er.
Det betyder, at opholdet og indsatsen under opholdet således også omfatter de medfølgende børn, og det betyder også, at det barn, der følger med sin forælder på krisecentre, har ret til beskyttelse, omsorg og støtte i medfør af forælderens ophold.
De omkostninger, der måtte være i den forbindelse, skal indregnes i den takst, der beregnes og opkræves for ophold i tilbuddet.
Børn, der følger forældre på krisecentre, har også en selvstændig ret til psykologhjælp.
Psykologbehandlingen skal have et omfang på mindst 4 timer og kan forlænges op til 10 timer afhængigt af barnets behov.
Regeringen har som led i handlingsplanen mod partnervold og partnerdrab sikret, at barnets psykologbehandling nu kan iværksættes med kun en forælders samtykke ved fælles forældremyndighed.
Det er en rigtig vigtig ændring, da det betyder, at man ikke længere er afhængig af en eventuel voldsudøvers samtykke for at kunne iværksætte psykologbehandling for barnet.
Det gælder også børn, som har været vidne til vold i hjemmet.
Vi har en lovgivning, der forpligter kommunerne til at iværksætte den nødvendige støtte til børn og unge og deres familier, og det gælder, uanset hvad årsagen er.
Hvilken hjælp der gives til det konkrete barn og eventuelt familien som helhed, skal være baseret på en konkret socialfaglig vurdering, for som jeg nævnte før, er børn forskellige, og dermed kan deres behov for støtte også være forskellige.
Dertil kan sagerne også være vidt forskellige, og derfor skal der være mulighed for kunne tage højde for både kompleksiteten i sagen og barnets perspektiv, når der tages stilling til, hvilken hjælp det er, der er behov for.
I tillæg til ovenstående vil jeg også kommentere på den anviste finansiering af forslaget.
Udarbejdelsen af handlingsplanen foreslås finansieret inden for Social- og Boligstyrelsens eksisterende ramme, og for mig at se er det det samme som ikke at anvise finansiering til et forslag, særlig når der ikke peges på, hvilke opgaver der i så fald ikke skal løses af ministeriet.