Sophie Hæstorp Andersen (S), 2026-02-05:
Med beslutningsforslag B 43, som vi skal drøfte i dag, foreslås det, at regeringen skal nedsætte en arbejdsgruppe, der skal undersøge perspektiver på og fremlægge forslag til en model for forvaltningsdomstole i Danmark.
Beslutningsforslagets bemærkninger er særligt møntet på socialområdet, og i tråd med præmisserne i forslaget er det derfor alene socialområdet, som jeg vil udtale mig om i dag.
Men jeg bliver også nødt til at understrege, at forslaget jo er meget bredere end det.
Spørgsmålet om, hvorvidt vi bør etablere forvaltningsdomstole, vedrører jo ikke bare socialområdet, men også en lang række andre områder, som ordføreren jo også selv nævnte før; det gælder f.eks. beskæftigelsesområdet.
Det vedrører grundlæggende også opbygningen af vores domstolssystem.
Det er derfor også et meget kompliceret og principielt spørgsmål, som jeg selvfølgelig ikke kan forholde mig til i sin fulde helhed i dag.
Det er nok ikke noget, vi afklarer med et snuptag, og slet ikke alene med mig som social- og boligminister.
Det kræver, at vi også får forskellige andre områder indover.
Så allerførst vil jeg gerne starte med at sige, at jeg deler forslagsstillernes ønske om, at vi skal sikre en bedre retssikkerhed på socialområdet.
Ankestyrelsens omgørelsesprocenter, dvs. den andel af de sager, hvor Ankestyrelsen træffer en afgørelse om at ændre en afgørelse, efter man har påklaget sagen, og hvor de ophæver eller hjemviser en sag, siger jo kun noget om de sager, som der rent faktisk bliver klaget over til Ankestyrelsen.
Jeg er ikke desto mindre enig i, at tallet år efter år er alt for højt, så jeg tænker ikke, at det er det, vi skal have en stor diskussion om i dag, altså om, hvorvidt der er retssikkerhedsproblemer på socialområdet, for der er vi enige.
Vi er enige om, at vi skal gøre det bedre.
Der, hvor de grundlæggende problemer ligger, er efter min opfattelse heller ikke i Ankestyrelsens behandling af klagesager.
Efter min vurdering ligger de store retssikkerhedsmæssige problemer meget tidligere i processen, nemlig når kommunen selv skal træffe afgørelsen i første omgang, altså i første instans.
Og det er der, jeg og regeringen mener vi skal sætte ind.
Jeg er enig i, at der er forhold på socialområdet, vi skal løse, men de skal løses der, og de skal ikke blandes ind i spørgsmålet om en grundlæggende ændring af vores system for prøvelse af afgørelser, herunder en ændring af domstolssystemet.
Jeg plejer at sige, at hver gang vi peger på kommunerne og kritiserer dem, skal vi også huske, at fire fingre peger tilbage på os igen som lovgivere, og at vi skal sikre, at loven både er til at forstå, men også er til at arbejde efter.
Så der findes ikke et quickfix, og derfor skal der sættes ind på flere forskellige fronter.
Bl.a. skal vi løbende se på, om vi kan forenkle lovgivningen, så den bliver nemmere at forstå og administrere for de mennesker, der sidder i kommunerne og skal tage stilling.
På den måde kan vi også opnå, at kommunerne træffer flere rigtige afgørelser første gang.
Formålet var her bl.a. at indføre et mere standardiseret system for beregning af tilskuddet for at lette administrationen i kommunerne.
Tilsvarende sidder vi lige nu og ser på, om vi kan gøre det mere enkelt og simpelt på hjælpemiddelområdet.
Der er med SSA-aftalen, altså på social-, sundhed og arbejdsmarkedsområdet, for 2026-2029 afsat i alt 17,7 mio. kr. til en generel styrkelse af kommunernes sagsbehandling på handicapområdet.
Det omfatter bl.a. gennemførelse af læringsforløb for kommunalt ansatte, afholdelse af faglige temadage for kommunale sagsbehandlere, og at Ankestyrelsens læringsteam kommer ud og besøger kommunerne.
Derudover skal vi også sikre, at kommunerne får adgang til den rette højt specialiserede viden om målgrupper og indsatser i de sager, man ser sjældent, eller som er særligt komplekse, og hvor kommunerne ikke altid har tilstrækkelig viden om målgruppen til at kunne træffe den rigtige afgørelse.
Den problemstilling forsøger vi jo at imødekomme gennem VISO, som kan tilbyde kommunerne specialiseret rådgivning i de særligt komplicerede enkeltsager.