Morten Messerschmidt (DF), 2022-03-01:
Tak, formand.
Det er ikke første gang i danmarkshistorien, at der har været rejst rigsretssager om ministres manglende efterlevelse af loven, men det er – som jeg lige husker det – første gang i danmarkshistorien, at vi taler om ministres foragt for grundloven.
Med den tilgang til magten, som man har set fra den her regerings side, tror jeg ikke, at det kræver ret meget fantasi at forestille sig en situation, hvor man spekulativt lægger et folketingsvalg sådan, at man efterfølgende kan opnå, at der indtræder forældelse, ved måske at udvide regeringen med nogle partier, som man så får til at sikre, at der ikke kan rejses en sag, før forældelsesfristen indtræder, eller på anden måde politisk agere.
Det er jo en gammelkendt sag, at mange politiske skandaler eller problemsager måske kunne have været løst hurtigt, men at det er forsøget på at dække over dem, som så ender med at være det fældende.
Men lige her handler det jo om juraen, og der er der faktisk mulighed for, hvis bare man lader der gå længe nok, at man kan slippe af krogen, nemlig hvis man længe nok kan overbevise et flertal i Folketinget om, at der ikke skal rejses en sag.
For det er jo i de her sager, som også hr. Ole Birk Olesen var inde på, at Folketinget helt ekstraordinært agerer ikke som lovgiver, men som anklager.
Det skaber nogle dilemmaer, og det skaber nogle ekstraordinære omstændigheder, der altså også kræver, at vi især i den her sag, hvor det handler om en krænkelse eller en potentiel krænkelse af grundlovens eksplicitte hjemmelskrav i § 73 om ekspropriation, også må gøre noget ekstraordinært.
Det er simpelt hen for at det misbrug af den politiske magt, der kan finde sted, ved at Folketinget her ikke bare er lovgiver, men også anklager, ikke kan lade sig gøre.
Jeg synes egentlig også, at det må være i regeringens interesse, så hele den snak og hele den frygt, som der er i brede dele af det danske samfund, for, at man vil misbruge den mulighed bare at få tiden til at gå, kan fortone sig, så vi i god ro og orden kan få endevendt alle dele af sagen.
Vi ved jo ikke, hvad granskningskommissionen ender med at konkludere.
Det kan jo meget vel være, at der efter den konklusion, hvad enten den må komme i maj eller juni, eller hvornår det måtte være, er behov for yderligere efterforskning.
Der kan man jo meget vel forestille sig, at det både geråder ind i den forældelsesfrist, der gælder for embedsmænd, men jo sådan set også for ministre.
Der er det lidt forstemmende at høre en unison venstrefløj her sige, at det kan man godt forstå er et problem, altså for alle andre end en selv.
Det er jo reelt det, man siger, når man tilkendegiver, at man gerne vil se på forældelsesreglerne, men kun fremadrettet, altså ikke i forhold til den sag, som er den første af sin art i danmarkshistorien, hvor en regering med åbne eller halvlukkede øjne, måske lidt i søvne, men uanset hvad helt klart – i min optik i hvert fald – inden for de forsætsgrader, den ligger i ministeransvarlighedsloven, så bort fra det eksplicitte hjemmelskrav i grundlovens ekspropriationsbestemmelse.
Det er en sag, som klart hæver sig over det, som vi tidligere har set, og hvad enten vi taler om gamle dage og Sigurd Berg, eller vi taler om Ninn-Hansen, eller vi taler om Inger Støjberg, er det her en helt særlig sag, og derfor bør den også tackles på en helt særlig måde.
Derfor er jeg selvfølgelig glad for den opbakning, som de borgerlige partier i fællesskab har givet her i dag.
Tilsvarende må man jo være trist over, at meldingen fra rød blok ikke har været lige så opmuntrende.
Vi vil uopholdeligt på enhver måde stadig væk forfølge den her sag, som vi mener både af hensyn til minkavlerne, men også af hensyn til grundloven og – må jeg have lov til at sige – dansk parlamentarismes renommé skal følges helt til dørs, uanset hvordan de røde, gule og grønne knapper måtte lyse ved andenbehandlingen.
Tak, formand.