Mette Thiesen (NB), 2022-04-19:
Mennesker med handicap fortjener bedre.
Mennesker med handicap og deres pårørende oplever i dag, at kommunerne i alt for mange tilfælde administrerer ulovligt, så de ikke får den hjælp, de har krav på.
Henved halvdelen af alle sager er behæftet med fejl, og 42 pct. af de sager, der ender i Ankestyrelsen, bliver enten omgjort eller sendt tilbage til kommunen til ny behandling.
Tilmed er sagsbehandlingstiderne meget lange, fristerne overskrides rutinemæssigt, og mennesker med handicap og deres pårørende fortæller mig igen og igen om nærmest absurde afgørelser, der tyder på udbredt kassetænkning ude i kommunerne.
I Nye Borgerlige er vi altid på borgerens side.
Vores forslag om social kompensation dækker faktisk over fire områder.
For allerede i dag fastsætter kommunerne vejledende sagsbehandlingstider, men der mangler en konsekvens, når fristerne ikke bliver overholdt.
Derfor foreslår Nye Borgerlige, at det skal udløse dagbøder, når kommunerne overskrider sagsbehandlingstiden.
Det fremsatte vi faktisk et beslutningsforslag om – det blev desværre ikke vedtaget.
For vi ønsker at indføre en kompensation til borgeren i form af overførsel af den fulde berigelse eller besparelse, som kommunen har haft ved at træffe en forkert eller ulovlig afgørelse.
Kommunerne skal altså ikke blive belønnet for deres spareiver, der går ud over fagligheden.
Træffes der en ulovlig afgørelse, skal kommunen betale kompensation.
Borgeren skal derfor have udbetalt et beløb svarende til værdien af velfærdsydelsen for den periode, hvor borgeren uretmæssigt er blevet den nægtet, og det må aldrig være byrdefuldt for borgeren at klage over systemets behandling.
Derfor skulle kommuner pålægges at fortsætte udbetalingen af støtten, når borgeren klager over en afgørelse om at fjerne støtten.
Handicapområdet kom ind under kommunerne i 2007 i forbindelse med kommunalreformen.
Vi kan i dag se, at det var en fejl.
Kommunerne magter simpelt hen ikke opgaven.
Mennesker med handicap og deres familier bliver taberne, og det kan vi som samfund ikke stiltiende acceptere.
Der skal gøres noget.
Systemet skal brækkes ned, og noget nyt skal bygges op, og jeg og Nye Borgerlige ønsker at give alle mennesker med handicap en ensartet behandling.
De vilkår, der gælder for støtte og hjælp, skal være de samme for det enkelte menneske med handicap, uanset om man bor i Gedser eller i Skagen.
Og hvis man flytter hen over kommunegrænsen, skal man selvfølgelig kunne tage sin hjælp med sig, og man skal ikke starte forfra med at søge igen i en ny kommune.
Til erstatning for kommunernes lemfældige og fejlbehæftede sagsbehandling, vil vi oprette et nationalt fagligt råd, som vil få ansvaret for at tildele hjælp og ydelser til mennesker med handicap.
Ydelser og hjælp finansieres over staten og tages dermed væk fra den kommunale kassetænkning.
Rådet etableres med teams i hele landet, så der aldrig er langt til det nærmeste.
Vi vil under det nationale faglige råd ansætte teams og fagpersoner til at møde og vurdere den enkelte som et helt menneske, hvor alle aspekter af ens situation inddrages med hensyn til pårørende, venner, boligsituation, funktionsnedsættelse, job, uddannelse osv.
Det samme team skal selvfølgelig følge den enkelte helt til dørs, bevilge den nødvendige hjælp og følge op med jævne mellemrum for at tilpasse hjælpen til den enkeltes behov.
Det skal være slut med et hav af kommunale sagsbehandlere, hvor den ene hånd ikke ved, hvad den anden gør.
De enkelte teams bør være selvorganiserende og selvstyrende under ansvar for loven og det nationale råds koordinering.
Isoleret set vil et nyt system, der bygger på særlig stærkere faglighed i sagsbehandlingen, blive dyrere.
Færre omgørelser i ankenævnet og fjernelse af kommunernes mulighed for at spekulere i at give mennesker med handicap mindre, end de har krav på, vil alt andet lige føre til, at flere får mere hurtigere.
Men der er også den anden side af mønten, hvor mere enkle regler, korrekte og hurtigere afgørelser vil hjælpe det enkelte menneske med handicap til en hurtigere afklaring og i mange tilfælde en højere grad af selvforsørgelse.
giver også et samfundsøkonomisk tab og reducerer indtægter fra skatter og afgifter.
Samlet set er jeg faktisk ikke overbevist om, at det vil blive dyrere for samfundet at skabe et bedre system og sørge for den rigtige hjælp til mennesker med handicap.
Det kan ende med en win-win, hvor både det enkelte menneske med handicap, de pårørende og resten af samfundet får noget rigtig godt ud af det.
Det her forslag er et lille bitte, bitte skridt i den rigtige retning, men der skal meget mere til, for mennesker med handicap fortjener langt bedre.