Søren Espersen (DF), 2017-05-23:
Jeg tror generelt aldrig, det er en særlig god idé for EU-politikere at komme på togt til Danmark kort tid før et dansk valg.
Det tror jeg at man har haft nogle eksempler på.
Men her er det jo helt anderledes.
Her er det jo politikere som os alle her, som mange i Grønland og Færøerne kender og har et forhold til, og det vil selvfølgelig være en anden situation.
Jeg har ikke spor imod, at folk fra EU-lande kommer og holder brandtaler i Danmark.
Det må de da selv om.
Hr. Magni Arge ved godt, at vi i vores parti jo altid har kæmpet det bedste, vi kunne, i forhold til at varetage både Færøernes og Grønlands interesser, når det gælder fiskeriterritorier, og det vil vi også gøre fremover.
Tak for det.
Og tak til statsministeren for både den mundtlige redegørelse her og også for den, vi fik skriftligt i april.
Jeg synes, begge dele var gode redegørelser.
Også tak for den her årlige tilbagevendende debat.
Hvad angår Grønlands økonomi, vil jeg tage det med specielt under det næste punkt på dagsordenen, som er forespørgselsdebat F 22.
Det handler specifikt om Grønlands økonomi.
, arbejder man med en forfatningstekst såvel på Færøerne som på Grønland, og jeg er enig med regeringen i, at den tekst, man når frem til, skal kunne rummes inden for Danmarks Riges Grundlov.
På Grønland har man virkelig sat gang i processen i en grad, der desværre indebærer, at vigtige politiske emner forsømmes.
Jeg forstår, at tre ud af de fem i kommissionen siges at være gået, og der er ingen danske ministre, der vil spilde tid på den.
Den kostede i øvrigt 10 mio. kr. at iværksætte.
Men desværre er det lykkedes for visse grønlandske politikere som eksempelvis fru Aleqa Hammond, som var initiativtager til Forsoningskommissionen, hr. Lars-Emil Johansen, Hans Enoksen og andre at få store dele af Grønlands unge til at få en fornemmelse af, at grønlænderne er ofre og danskerne deres bødler; at grønlænderne er et undertrykt folk.
Jeg møder disse unge såvel her som på Grønland og bliver altid dybt frustreret over at høre dem jamre og klynke på samme måde som deres politiske forbilleder i stedet for friske og frejdige at tage fat på landets problemer.
Og af og til får jeg lyst til at sige til dem: Så tag jer dog sammen!
Der er også mange danske politikere, der er ved at falde over hinanden og egne ben for til enhver tid undskyldende og hændervridende at stå frem for at bøde på alle de uretfærdigheder, Danmark angiveligt har påført Grønland.
Men jeg bliver altså nødt til her fra denne talerstol at sige, at hvis det er på den måde, man vil lyve for sit folk for at få dem til at kræve selvstændighed, så synes jeg, at det er forargeligt.
Hvis man får gennemført selvstændighed ved at få sit folk til at foragte Danmark og det danske folk, så synes jeg, det er både forargeligt og billigt – uværdigt for rigsfællesskabet, uværdigt for det grønlandske Landsting og landsstyre.
Jeg og Dansk Folkeparti er ofte blevet kritiseret for, at vi blander os i Grønlands politik.
Jeg er nemlig stærkt indigneret over ting, der foregår på Grønland, bl.a. den elendige sociale situation, der mange steder findes på øen, og som selvstyret har det fulde ansvar for.
Samtidig er jeg vred over den nepotisme, der kendetegner Grønlands politik, hvor man begunstiger dem, der kryber for landsstyret; at man tilsidesætter kritikere af systemet; og ikke mindst hvordan man søger at lukke munden på besværlige nyhedsmedier.
Jeg mener faktisk, at jeg har fuld ret til, ja, ligefrem pligt til at reagere i disse sager, dels fordi Grønland består af 55.000 danske statsborgere, dels fordi danske skatteydere i høj grad finansierer foretagendet.
Lad mig i den forbindelse nævne, at jeg var i Storbritannien for 3 år siden i dagene omkring den skotske selvstændighedsafstemning, hvor jeg havde mange samtaler med såvel skotske som engelske politikere.
Spørgsmålet, som vælgerne i Skotland skulle stemme ja eller nej til, lød i al sin barske enkelhed: Bør Skotland være et uafhængigt land?
Med andre ord, skal United Kingdom, som reelt har eksisteret siden 1746, opløses?
Men der er en afgørende og dramatisk forskel på den måde, hvorpå politikerne i Danmark ser på den sag, og på, hvordan politikerne i England og Skotland agerer.
Spørger man et overvældende flertal af Christiansborgs politikere, og spørger man skiftende regeringer, så lyder svaret som regel altid: Hvis grønlænderne vil have selvstændighed, skal vi ikke blande os i det, det er Grønlands egen sag.
Hvis man derimod spørger et overvældende flertal af Westminsterpolitikerne om, hvordan de ser på skotsk selvstændighed, så vil svaret lyde: Keep the Union, bevar unionen, vi må og skal blande os.
Og så rejste man i øvrigt millioner af pund for at føre kampagne i Skotland, for unionen måtte og skulle bevares.
I Westminster er det altså ikke det allermindste forargeligt at være unionstilhænger og gøre sig klar til at kæmpe for unionen.
Men her i Folketinget anses det for betænkeligt, at, citat, blande sig i grønlændernes afgørelse, som det udtrykkes.
Som om vi danskere ikke var medlem af kongeriget Danmark.
Og der blev i Westminster på tværs af partierne skabt en stærk sammentømret enhed netop under sloganet Keep the Union, og politikere fra såvel England, Skotland, Wales og Nordirland gennemførte under dette slogan tordentaler i Skotland op til folkeafstemningen.
Men jeg er næsten overbevist om, at Folketingets berøringsangste politikere med garanti ville opholde sig alle mulige andre steder end på Grønland, hvis grønlændernes afstemning skulle komme.
De vil nok sige, at de går ind for rigsfællesskabet, for det hører vi jo hver gang, men de vil aldrig aktivt gå ind i kampen for med næb og kløer at bevare rigsfællesskabet.
I England er man altså ikke det allermindste flov over at kæmpe, annoncere, reklamere, tale og skrive i Skotland for at bevare unionen.
Det bør i den forbindelse nævnes, at det skotske Nationalistpartis skiftende formænd, Alex Salmond og Nicola Sturgeon, med åbne arme byder og bød de engelske unionstilhængere hjertelig velkommen til Skotland for at debattere.
Jeg tvivler på, at de grønlandske politikere ville se på samme måde på den sag, som Salmond og Sturgeon gør.
Der ville nok være enkelte, som ville byde det velkomment, men flertallet ville blive stærkt forarget over – i gåseøjne – dansk indblanding.
Derfor må jeg igen understrege, at vi danskere altså også er medlem af kongeriget Danmark.
Så kan vi på tværs af partierne samle millioner sammen til den kampagne, vi skal til at køre på Grønland, og ruste os til på Grønland såvel som på Færøerne at deltage aktivt i kampagnen forud for afstemningen.
Jeg kan næsten ikke vente.
Hvorfor så det?
Jo, det er af den grund, at vi har et helt enestående fællesskab bygget på historie, tradition og tillid plus altså det faktum, at vi er og bliver landsmænd.