Mai Mercado (KF), 2017-01-17:
Tak for ordet.
Jeg vil sige, at jeg har glædet mig rigtig meget til debatten.
Det er et uhyre vigtigt emne, og jeg tror, at det er et emne, som ligger alle ordførere på sinde.
Jeg er blevet bedt om at redegøre for, om kommunerne lever op til intentionerne og lovgivningen i Barnets Reform, samt hvad jeg vil stille op over for kommuner, der ikke lever op til reformen.
Jeg vil gerne starte med at understrege, både som ny børne- og socialminister, men også som tidligere kommunalbestyrelsesmedlem, at det er min overbevisning, at opgaverne på det sociale område varetages bedst af kommunerne.
Det er kommunerne, som er tættest på borgerne, og derfor har de også de bedste forudsætninger for at vælge lige præcis de indsatser, som bedst imødekommer det enkelte barns og den enkelte families behov.
Jeg har en grundlæggende tillid til, at kommunerne ønsker at gøre det bedst muligt for udsatte børn og unge.
Når det så er sagt, ved vi, at der er kommuner, som fortsat har problemer med at overholde reglerne på området, og det er naturligvis helt uacceptabelt, for kommunerne skal overholde lovgivningen, og det kan jeg ikke understrege nok.
Hvis en kommune i en konkret sag ikke lever op til sine forpligtelser over for et barn, har Ankestyrelsen mulighed for at gå ind i sagen.
Alle, der oplever, at en kommune ikke giver et barn den støtte, som det har behov for, kan rette henvendelse til Ankestyrelsen, som af egen drift kan gå ind i en sag og træffe afgørelse om støtte til et barn.
Derudover er landets kommuner også underlagt det kommunale tilsyn, som varetages af Statsforvaltningen.
Vi ved også alle sammen, at udfordringerne med kommunernes sagsbehandling på området ikke er nye.
Det er desværre et velkendt problem og noget, som vi i Folketinget har gjort meget for at løse, men det klares ikke med et snuptag.
Derfor har vi også i fællesskab hen over midten, på tværs af partierne igennem de senere år gennemført en række store reformer vedrørende udsatte børn og unge, som netop har fokus på kvaliteten i sagsbehandlingen, for at lave en tidligere og mere systematisk indsats.
Med Barnets Reform fra 2011 fik vi bl.a. sat en tyk streg under, at barnets bedste altid skal være i centrum for den hjælp og støtte, som kommunerne sætter i værk.
Med overgrebspakken fra 2013 satte vi massivt ind for at styrke forebyggelsen og håndteringen af overgreb mod børn.
Det gjorde vi bl.a. ved at skærpe lovgivningen om kommunernes håndtering af underretninger og ved at skærpe kravene om at høre barnet ved mistanke om overgreb.
Vi oprettede også børnehuse, som bidrager til at udrede et barn udsat for overgreb, så barnet sikres en professionel og tværfaglig indsats.
Med forebyggelsespakken fra 2014 indgik vi en aftale om at understøtte det tidlige forebyggende arbejde i kommunerne.
Formålet er at understøtte, at udsatte børn og familier får den rigtige hjælp, før problemerne udvikler sig og bliver mere alvorlige.
Det gjorde vi ved at tydeliggøre i loven, at kommunerne har en klar forpligtelse til at sætte ind tidligt.
Samtidig etablerede vi et tæt samarbejde med en række kommuner, som skal give mere viden om, hvordan kommunerne kan omlægge til en bedre forebyggende indsats.
Endelig oprettede vi med tilsynsreformen fra 2014 fem tilsynsenheder på det sociale område, og deres løbende tilsyn skal sikre en højere kvalitet på anbringelsesstederne, og en whistleblowerfunktion, sådan at børn og medarbejdere altså kan ringe, hvis de oplever kritisable forhold på et anbringelsessted.
I de her reformer har der desuden indgået en række tiltag for at understøtte kommunernes implementering af reglerne bl.a. fra Barnets Reform.
Det gælder bl.a. etableringen af den særlige taskforce på børneområdet, som altså gennemfører udviklingsforløb i kommuner, der har udfordringer med sagsbehandlingen, og vi har etableret et kommunalt ledernetværk, som understøtter en tættere sparring på tværs af kommuner.
Derudover er der afsat midler til en massiv efteruddannelsesindsats målrettet sagsbehandlere og ledere på børneområdet i form af en diplomuddannelse, en masteruddannelse og et katalog med enkeltstående kurser.
Og sidste år udkom den første underretningsstatistik, som gør det muligt at følge kommunernes håndtering af underretninger.
Vi har altså sat en række fornuftige initiativer i værk, som jeg har stor tiltro til, og som også skal have tid til at virke.
Jeg er grundlæggende af den opfattelse, at alle, som arbejder med det her område, ønsker at gøre det godt for de børn og deres familier, som vi er her for at hjælpe.
Og når jeg taler med mennesker, som arbejder med området, er det min opfattelse, at man i kommunerne også er optaget af at forbedre kvaliteten.
Det er også mit klare indtryk, at reformerne har medvirket til et øget fokus på området hos kommunerne og dermed også generelt set en bedre indsats over for børnene, og at kommunerne generelt er mere fremme her i 2017, end de var for bare få år siden.
Vi skal holde fast i den udvikling, der er i gang, og som jeg ser det, skal vi fra centralt hold især blive bedre til at understøtte kommunerne i at implementere nye regler og reformer.
Samtidig skal vi have et større fokus på at kunne måle effekten af de sociale indsatser, vi sætter i værk.
Det ved jeg også at Folketingets partier er optaget af, senest med forhandlingerne om satspuljeaftalen her for 2017.
Især det her med at kunne måle effekten af de sociale indsatser, vi sætter i værk, var også noget af det, som Rigsrevisionen pegede på i deres beretning om området tilbage i august 2016.
Det vil jeg gerne understrege er en kritik, som jeg tager meget alvorligt, og det er noget, jeg vil sætte mig i spidsen for at rette op på som ny minister på området.
Men jeg synes også, at Rigsrevisionens kritik giver anledning til at reflektere over, om vi i de senere år har været for ivrige med at iværksætte nye reformer og ny lovgivning, og om vi i Folketinget har været gode nok til at sikre, at reformerne havde den ønskede virkning, inden der blev sat gang i en ny bølge af regler.
Jeg er ikke et sekund i tvivl om, at det har været nødvendige og vigtige reformer, men vi må også bare konstatere, at det har været en udfordring for kommunerne – måske nok også mere, end vi her i Folketinget havde forudset – at implementere de mange store reformer, som vi har gennemført, på kort tid.
For det tager tid at omsætte lovregler til gennemgribende ændringer helt ud i det yderste led, hvor socialrådgiverne sidder med familien og skal træffe vigtige beslutninger for barnet.
Derfor vil jeg også sætte mig i spidsen for at sikre en langt bedre og tættere opfølgning på kommunernes praksis, når vi sætter nye reformer og lovændringer i værk.
Det er min opfattelse, at forbedringer på området kræver, at vi fortsat har fokus på at styrke effekten af de sociale indsatser, for hvis vi får mere viden om, hvad der rent faktisk virker, har vi også et langt bedre grundlag for at skabe forandringer for dem, som har brug for hjælp.
Det kræver i første omgang udvikling af et solidt data- og vidensgrundlag, der er et nødvendigt fundament for kommunernes arbejde, og samtidig skal kommunerne understøttes i at kunne måle effekten af deres arbejde, ligesom viden om virkningsfulde indsatser skal udbredes til kommuner og sociale tilbud.
Ved satspuljeforhandlingerne for 2017, som jeg nævnte lige før, blev det netop aftalt at investere massivt i udvikling og udbredelse af virksomme metoder og lovende social praksis, og jeg ser meget frem til de forhandlinger, vi skal have i satspuljenkredsen, om den børneramme, som også blev aftalt ved satspuljeforhandlingerne.
Og jeg håber, der vil være opbakning til at bruge pengene på at få udviklet og afprøvet solide og virksomme metoder for de udsatte børn.
I den nye regering vil vi fortsat arbejde med de ti mål for social mobilitet for at sikre os, at vi bevæger os i den rigtige retning. Så for lige at opsummere: Nej, jeg synes bestemt ikke, at vi er i mål, hverken i forhold til implementering af Barnets Reform eller i forhold til socialområdet generelt.
Tak for ordet.