Trine Torp (SF), 2020-05-12:
Jeg tror, at Dansk Folkepartis ordfører, som jo også har været med til finanslovsforhandlinger, udmærket ved, at man jo sådan set kun kan offentliggøre, hvad man selv har bragt med til bordet, og ikke, hvad der er foregået i et forhandlingslokale, og at det jo ikke er altid, man får det, man ønsker.
Det tror jeg også Dansk Folkeparti godt kender til fra finanslovforhandlingerne.
Tak for det.
Alt for mange unge mister fodfæstet i overgangen fra anbringelse til eget hjem.
Den nuværende indsats for efterværn virker ikke godt nok.
For få får den tildelt, og for mange vælger det fra, og der mangler de rette tilbud.
Med beslutningsforslaget lægges der op til en bedre hjælp for anbragte unge i overgangen til voksenlivet.
Behovet kan vi i SF kun være enige i.
Vi bør gå fra, at man kan få efterværn, til at kommunerne skal bevilge det.
Kommunernes opgave bliver dermed at finde ud af, hvordan den unge bedst støttes i overgangen.
Overgangen kan i sig selv være en krævende omvæltning for mange unge, men for de tidligere anbragte giver det ekstra udfordringer.
Hvor unge, der ikke har været anbragt, i disse år flytter senere og senere hjemmefra og modtager støtte fra deres forældre langt op i tyverne – det gør mine børn i hvert fald – overlades unge, der har været anbragt, i alt for høj grad til selv at skulle klare overgangen til en selvstændig tilværelse, dette på trods af at de ofte har et væsentlig dårligere netværk og mulighed for støtte fra forældrene, end andre unge har.
Ensomhed er derfor en tilstand, mange unge med anbringelsesbaggrund kender til.
Efterværn kan være mange forskellige ting, og forskningen viser, at der er stor variation i, hvilke unge der modtager efterværn, og ikke mindst hvilken type af efterværn de unge modtager.
Umiddelbart ser det ud til, at dem med flest ressourcer tilkæmper sig efterværn, hvorimod gruppen af unge, som har komplekse problemer, ikke har samme muligheder for det.
Det burde ikke være en mulighed, man skal kæmpe sig til, men en ret.
Det har vi i SF længe ment, og vi ville derfor også være rigtig glade for, hvis der endelig kunne samles flertal for det.
Der er stadig en markant overrepræsentation af unge med anbringelsesbaggrund, der mistrives.
Det vidner om, at der er et stort behov for at skabe bedre overgange, så disse unge kan få redskaber til at mestre livet, og det er vores opgave at sørge for, at det lovmæssige grundlag garanterer, at alle unge får den støtte.
Jeg har aldrig troet på, at det var gavnligt for mange af de tidligere anbragte at blive sluppet ved det fyldte 18. år.
Det har faktisk altid undret mig, at vi har lavet sociale investeringer i de anbragte børn og unge, men at vi ikke tager den samme tankegang med videre, så deres overgang til voksenlivet også bliver lettet.
Derfor er jeg også glad for, at Enhedslisten vil være med til at arbejde for retten til efterværn.
Jeg tror på, at vi kan nå rigtig langt, hvis vi tænker anbringelser og efterværn ind i sociale fællesskaber og i gode netværk og ind i de samme livsmuligheder som deres jævnaldrende.
For SF er det en mærkesag at sikre de anbragte børn og unge den rette hjælp, også i overgangen til voksenlivet, og vi har gennem de seneste mange år været med til at forhandle midler til at udvikle gode efterværnsindsatser – som ministeren bl.a. også har nævnt nogle af – og også haft det med som et finanslovsønske, men uden at det fik tilstrækkelig opbakning.
Men hvis det kan lykkes at finde et flertal for finansiering af retten til efterværn op til det 23. år, er SF i den grad for.
Efterværn for de 18-23-årige gør det dog ikke alene, og det var ministeren sådan set også inde på.
Men det skulle ikke udelukke at støtte det her forslag.
Der er behov for en diskussion af, hvad kriterierne er for, hvornår den unge slippes, så vi sikrer den unge et godt og sammenhængende liv, herunder f.eks. et stabilt sted at bo, fællesskaber at deltage i og kontakt til nogen, man har tillid til.
Efterværnstilbuddet bør også strikkes sammen i samarbejde med den unge og være så fleksibelt, at det reelt opfylder behovet, og planen for overgangen til voksenlivet bør laves meget tidligere end i dag – faktisk er det jo nærmest for sent at lave den plan på det tidspunkt, som lovgivningen i dag har fastsat.
Så bør muligheden for hjælp ikke bare brat stoppe ved en bestemt alder, heller ikke ved det 23. år.
Men som sagt: Vi støtter op om retten til efterværn, hvis der kan skabes flertal for den nødvendige finansiering.