runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Abildgaard (KF), 2017-04-18:
Som jeg var inde på i min tale, forhandler vi i FN-systemet via vores EU-medlemskab.
Det er der, vi får mest ud af vores stemme, men vi skal så bare søge den optimale indflydelse i EU-systemet for at få sat en så ambitiøs dagsorden og tilgang til forhandlingerne som overhovedet muligt.
Jeg vil sige, at Det Konservative Folkeparti selv var med til at indføre den nationale klimamålsætning, man havde i Danmark, og havde vi haft 90 mandater i Folketinget, hvilket vi ikke ligger til p.t., var den nok også fortsat.
Jeg synes dog, man må sige, at det mål for vedvarende energi, vi har fået i regeringsgrundlaget, er betydningsfuldt og ambitiøst.
Derudover må man jo sige, at vi via EU-systemet også har målet for de ikkekvotebelagte sektorer, som kommer til at kræve massive investeringer og omlægninger, også i Danmark, hvis vi skal kunne indfri det ambitiøse mål, som det ser ud til at vi kommer til at få.
Så jeg tror nok, vi får nok at gå i gang med i Danmark.
Maria Reumert Gjerding (EL), 2017-04-18:
Vi har ratificeret Parisaftalen som selvstændig part.
Så vi er ikke nødvendigvis underlagt et for uambitiøst EU-niveau.
Der er faktisk 90 mandater for at have ambitiøse målsætninger, også på den lange bane.
Så vil jeg gerne spørge en gang til: Hvis det nu ikke lykkes at presse EU i en mere progressiv retning med hensyn til 2030-målet, har det så ikke en værdi, at vi løsriver os fra EU's alt for uambitiøse niveau og påtager os vores del af de globale reduktionsforpligtelser?
Mette Abildgaard (KF), 2017-04-18:
Naturligvis kan vi have nationale målsætninger i Danmark og nationale ambitioner, men man må bare holde fast i, at når vi forhandler i de her systemer, er det via EU, at vi har en stemme at gøre det med, og vi kan gøre en forskel.
Men Danmark har jo et mål om at være lavemissionssamfund i 2050, som er et mere ambitiøst mål, end man har i EU-systemet.
Der er mange af vores delmål på vej dertil, der også er væsentlig mere ambitiøse end EU-målene.
Så det kan vi jo sagtens have, men i sidste ende forhandler vi via EU i FN-systemet.
Christian Poll (ALT), 2017-04-18:
Tak for det.
Det fremgår af regeringsgrundlaget, at regeringen vil fremlægge en samlet klimaplan til efteråret.
Det står på side 74.
Er det regeringens plan, at denne klimaplan kommer til at indeholde den her »long-term low greenhouse gas emissions development strategy« – altså en meget ambitiøs strategi – som alle lande ifølge Parisaftalen bør udvikle?
Lars Christian Lilleholt (V), 2017-04-18:
Tak for spørgsmålet.
Nu kender jeg jo ikke planen i detaljer endnu.
Vi arbejder på den.
Men hensigten er, at det er en plan, der vil anvise, hvordan Danmark indfrier den ambition, den forpligtigelse, vi har, om at reducere udledningerne med op til 40 pct. i 2030, altså den andel, som vi skal nå inden for det ikkekvotebelagte område.
Christian Poll (ALT), 2017-04-18:
Men det her er jo en forlængelse af garantien for, at man kan udvinde olie og gas i Nordsøen til 2042.
Det er ret mange år ud i fremtiden.
Til den tid tænker jeg da at vi i hvert fald har behov for at være lukket næsten ned, fordi det er i 2050, at vi skal være et lavemissionssamfund.
Så er det ikke et dårligt signal at sende, når man samtidig skal leve op til en Parisaftale og måske gerne ønsker at gå foran og være et foregangsland, både i forhold til EU og for EU internationalt?
Mette Abildgaard (KF), 2017-04-18:
Lad mig lige først kort kommentere det her med stabiliteten og trygheden.
Jeg tror virkelig på, at det er noget af det, der er allermest afgørende.
Jeg tror dels, vi kan løse det ved at sikre nogle længerevarende energiforlig, brede længerevarende energiforlig, som sætter rammerne om dansk klima- og energipolitik, dels tror jeg også, vi kan gøre meget i forhold til at holde fast i de beslutninger, vi så træffer.
Derfor var vi også fra Det Konservative Folkepartis side ret klare i mælet i forhold til de her kystnære møller.
Der var meget diskussion frem og tilbage om dem, men det var bare så afgørende for os på grund af netop trygheden for investeringerne i dansk energipolitik at holde fast i den beslutning, der jo var truffet af Folketinget.
I forhold til Nordsøaftalen – undskyld, nu er tiden nærmest rendt fra mig: Vi er jo ikke der endnu, hvor vi er uafhængige af olie.
Kristian Hegaard (RV), 2017-04-18:
Danmark har været en grøn førernation.
Det har vi bl.a. været på grund af det brede, ambitiøse energiforlig i 2012.
Det satte retning for ambitiøse mål, og bredden i aftalen gav derudover erhvervslivet noget sikkerhed for investeringer.
De er vigtige, for enorme og omkostningstunge investeringer, når virksomheder skal gå forrest, går hånd i hånd.
Grøn eksport er vokset over lang tid.
Det har givet os mulighed for at eksportere, men også enestående muligheder for at rådgive, bl.a. Kina.
Der har været milepæle i dansk klimapolitik, og det var en stor milepæl, at der var så stor en bredde omkring de langsigtede mål.
Det har skabt en retning med en enestående ledende position på klimaområdet i verden.
Men regeringen er gået en anden vej.
Under COP21 blev regeringen kåret som dagens fossil og skuffede mest negativt ved klimaforhandlingerne den dag.
Det er meget, meget ærgerligt, for vi ser gerne i Radikale Venstre, at vi tager den førerposition igen, så vi igen bliver en grøn førernation.
Vi skal være dem, der skubber på for den grønne omstilling, ikke bare i Danmark, men i verden – også selv om det har nogle økonomiske omkostninger på den korte bane.
Parisaftalen var vigtig, fordi det er første gang i hele verden, at vi har anerkendt klimaproblemerne, og at der skal gøres noget ved dem.
Det er rart, at vi for første gang ikke bare skal diskutere, om der er klimaproblemer, og om der skal gøres noget ved dem, men at det rent faktisk er anerkendt.
Ordfører hr. Christian Poll har gjort rede for de fem punkter i teksten til forslag til vedtagelse, som er fremlagt i dag, og har henvist fint til regeringsgrundlaget.
Så hvad vil regeringen egentlig gøre for at følge op på den ambitiøse linje, og hvordan vil regeringen gå forrest og vise handling?
Det svar blafrer stadig.
For der er så hårdt brug for, at vi i Danmark går forrest, ikke bare for klimaet, men for de kommende generationer.
For det skaber arbejdspladser, og det gavner dansk økonomi, og det plejer regeringen at interessere sig for.
Carsten Bach (LA), 2017-04-18:
Tak for det, og tak for ordførertalen.
Jeg er selvfølgelig glad for henvisningen til min egen indledning.
Jeg blev en lillebitte smule forvirret undervejs.
Ordføreren fra SF, fru Lisbeth Bech Poulsen, lagde meget hårdt ud med at annoncere, at Danmark ikke længere har en førerposition på grøn teknologi og omstilling til lavemissionssamfund osv., altså det, vi alle sammen taler om i dag, men senere i ordførerens tale hedder det, at fru Lisbeth Bech Poulsen ville ønske, at regeringen ville gøre noget mere for at fastholde førerpositionen.
Så enten har vi tabt den, eller også skal vi fastholde den – en af delene.
Måske ordføreren lige ville bringe mig up to date på, hvad SF og fru Lisbeth Bech Poulsen egentlig mener i den her sammenhæng.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Jeg har i hvert fald det beskedne ønske, at vi ikke sakker endnu mere bagud, end vi er gjort de sidste to år.
For det var ikke politisk drilleri, da hr. Jens Joel fra Socialdemokratiet sagde, at det blev bemærket til klimatopmødet, at vi har fået en ny regering, det bliver bemærket, når vi sænker kravet til landbruget, når vi sænker kravet til de ikkekvotebelagte sektorer, og når vi pålægger afgifter på elbiler.
Et helt konkret eksempel, jeg selv nævnte, var netop, at i det samme kvartal, første kvartal 2017, hvor der blev solgt 60.000 benzinbiler, blev der solgt 35 elbiler.
Nu er der i dag blevet lavet en aftale om, at man ikke sænker afgiften, men at man fastholder den, indtil der er solgt 5.000 elbiler – dvs. en uges salg af benzinbiler.
Sådan nogle ting er brikker i et samlet puslespil, som både afgør politikken herhjemme, men også sender signaler til omverdenen, og derfor var mit beskedne ønske bare, at vi ikke sakker mere bagud, for jeg synes, der er sket tilbageskridt de sidste 2 år.
Det er jo lidt interessant, for ordføreren tilhører et parti, der plejer at sige, at ja, der er brancher, som forandrer sig, nye kommer til, deleøkonomi osv., og at der simpelt hen er en udvikling i den type jobs, som vi har, i den type virksomheder, vi har.
Jeg tvivler meget stærkt på, at vi samlet set har tabt nogen arbejdspladser på baggrund af den politik, der har været.
Det er ret usædvanligt, at så lille et land har så store virksomheder på en række af de stærkeste grønne områder, så jeg er simpelt hen ikke enig i det.
Christian Poll (ALT), 2017-04-18:
Tak for det.
Jeg er glad for at høre, at Konservative har tænkt sig at arbejde for at få den tryghed på plads igen.
For jeg oplever ikke, at den er der helt lige nu.
Men jeg vil godt spørge til noget andet.
Nu nævnte ordføreren selv fru Connie Hedegaard, og i forhold til regeringens arbejde i det, man kalder vennegruppen, for afskaffelse af fossile subsidier kan man jo meget aktuelt sætte spørgsmålstegn ved, hvordan det går med at subsidiere olie- og gasindustrien herhjemme.
For nylig havde vi jo en aftale, der faldt på plads, om skatterabat til Mærsk.
Til den aftale siger Connie Hedegaard: Det er svært for mig at forstå, hvordan politikerne fra en stribe partier er nået til den aftale.
Hvad er ordførerens kommentar til det?
Carsten Bach (LA), 2017-04-18:
Det er det der med, hvor vi er henne.
Når ordføreren taler om at sakke bagud, mener jeg jo, der så må være nogle foran os, men det mener jeg ikke er rigtigt, for jeg mener faktisk, at Danmark stadig væk har en førerposition, og jeg vil henvise til de bemærkninger, jeg gav hr. Jens Joel tidligere i debatten.
Jeg mener så også, at den førerposition, Danmark har på nuværende tidspunkt, rent faktisk er skabt på baggrund af forringet konkurrencekraft for dansk erhvervsliv generelt set.
Det kan godt være, der er skabt arbejdspladser inden for vindmøllesektoren, men jeg mener, det har kostet arbejdspladser andre steder.
Christian Poll (ALT), 2017-04-18:
Hvis jeg forstår ministeren ret, ser regeringen det som en plan, hvor det skal ligge inden for de 40 pct., og som slet ikke, hvad kan man sige, skal skabe særlige initiativer, der kan gå længere end det.
Der vil jeg sige, at der jo allerede er seks lande, deriblandt Frankrig og Tyskland, som har indleveret planer, som rummer en vis ambition.
Kunne Danmark forestille sig at gå længere, og vil regeringen arbejde for, at vi bliver en spydspids i EU, som kan vise vejen?
Lars Christian Lilleholt (V), 2017-04-18:
Tak for spørgsmålet.
Den første opgave, vi har, er at implementere aftalen frem mod 2030, og det vil vi gøre.
Så bliver der i 2020 mulighed for at diskutere det her spørgsmål igen.
Inden da vil Europa-Kommissionen også kigge på, hvilke muligheder der er for, at EU bidrager med sin andel i forhold til at nå det samlede klimamål i 2030, og på den baggrund vil vi til den tid, først i Danmark og senere også i EU, diskutere, om EU i 2020 skal øge sit 2030-mål.
Jens Joel (S), 2017-04-18:
Altså, man kan jo ikke sige, at man har erstattet det –
begge mål stod i regeringsgrundlaget, og det ene er så blevet droppet, så vidt jeg har forstået det, men ministeren kan jo korrekse mig, hvis man stadig væk agter at fremlægge et 2030-mål.
Det, som man har fjernet, var den tidligere regerings mål.
Lars Christian Lilleholt (V), 2017-04-18:
Jeg vil bare sige, at vi jo i 2020 med den seneste basisfremskrivning rent faktisk når en 39-procents-CO2-reduktion – også efter at vi har gennemført en PSO-aftale, som jo bidrager til at skabe vækst i samfundet og dermed også til at øge energiforbruget.
Dertil kommer, at vi har fastsat et mål om, at i 2030 skal mindst 50 pct. af det samlede energiforbrug være baseret på vedvarende energi.
Og jeg må bare sige, at det er jeg som minister meget, meget tilfreds med.
Christian Poll (ALT), 2017-04-18:
Tak for det.
Jeg vil starte med at takke ministeren for at møde op til en god debat her i dag og også takke partierne, som har været med til at indkalde til debatten, og i øvrigt takke partierne i salen.
Jeg synes, vi er kommet godt omkring emnet.
Jeg hører ministeren sige, at det, det handler om nu, er at holde sammen på verden, holde sammen på EU.
Og jeg kan jo godt se, at hvis det er den situation, vi står i, at der for øjeblikket skulle være skabt en særlig usikkerhed, måske især som følge af at USA tøver i forhold til deres klimaindsats og truer med at forlade Parisaftalen, så er der jo en særlig ny situation i hele verden.
Kan Danmark så holde sammen på verden?
Ja, i en eller anden grad kan vi jo være med til det, men hvis vi gør det ved at stå fast på et mål, som er forældet, og som ikke vil sikre os, at vi opnår det, vi skal, i forhold til Parisaftalen, og altså løser klimakrisen, så er det måske ikke så meget værd blot at holde sammen på EU og holde sammen på verden af den grund.
Jeg føler mig ikke overbevist om, at det er godt nok.
Der er rigtig mange, både fra ngo-verdenen og fra den videnskabelige verden, der siger, at vi har behov for at skærpe vores mål, for ellers når vi ikke Parisaftalen.
Og de er jo ikke de eneste.
I den artikel fra Børsen, som har været nævnt et par gange i dag, siger Troels Ranis, som er branchedirektør for DI Energi, at den førerposition, vi har, kan tabes på 1-2 år, hvis ikke vi gør noget mere, hvis ikke vi strammer ambitionerne op.
Og hvis vi ryger bag af dansen, kan det tage mange år, 10 år eller mere, at komme op på hesten igen og igen kunne vise vejen.
Og det bekymrer mig da meget.
Landene står ved en korsvej, siger ministeren.
Hvor vil Danmark gå hen?
Vi har lige set en Nordsøaftale blive indgået, som sikrer, at vi kan blive ved med at udvinde olie og gas i Nordsøen frem til 2042.
Man har fra regeringens side droppet reduktionsmål.
Så jeg er bekymret, men jeg er også glad for debatten her, som har vist mange facetter.
Og jeg håber, sådan som ministeren også har indikeret flere gange, at Danmark vil stille sig ved siden af de allermest ambitiøse lande, også fremadrettet.
Tak for ordet.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Det er lidt specielt, for jeg ville egentlig have sagt noget til vores minister, men der gik kuk i mit system hernede.
Det var egentlig for at prøve at følge op på det, som fru Maria Reumert Gjerding også var inde på, ikke så meget det, at jeg kan høre, at vi har visse uenigheder partierne imellem, men mere det her med, at vi godt kan se, hvor der er stopklodser i EU-samarbejdet.
Det er bl.a. Polen, som er et kæmpestort land, kulafhængigt og af historiske årsager fuldstændig rædselsslagent for at give slip på sin egen kulforsyning på grund af Rusland.
De tør simpelt hen ikke tage springet.
Jeg ville egentlig bare gerne høre Alternativets ordførers holdning til det.
Måske kunne det være en ide med sådan en slags grøn hjælpepakke, altså at vi netop bruger det, at vi har virksomheder, vi har teknologi, vi har en masse grøn knowhow til faktisk at lette overgangen, for klimapolitik er jo også blevet sikkerhedspolitik – i høj grad.
Kunne man ikke prøve at tænke omvendt eller anderledes for netop at hjælpe de EU-lande, der ikke tør tage springet?
Christian Poll (ALT), 2017-04-18:
Tak for det forslag.
Jeg synes, det lyder som en fantastisk idé.
Jeg tænker, at netop noget af det, vi kan i EU, er at have en slags solidaritet, altså at dem, som er kommet længst, kan hjælpe dem i omstillingen, som har sværest ved at foretage de næste vigtige skridt.
Så det synes jeg er en rigtig god idé.
Det vil være den type roller, som vil kunne flytte noget i mine øjne.
Lars Christian Lilleholt (V), 2017-04-18:
Jeg vil sige det på den måde, at vi jo erstattede det med en endnu bedre målsætning, nemlig målet om, at i 2030 skal mindst 50 pct. af energiforbruget være baseret på vedvarende energi.
Der er ikke mange lande i verden, der har en lignende målsætning.
Og i forhold til reduktionerne i udledning af CO2 er vores målsætning den målsætning, vi har fået aftalt med landene.
Jens Joel (S), 2017-04-18:
Tak for det.
Det er rigtigt, hvad ministeren siger, altså at den vigtigste indsats skal gøres igennem EU-systemet.
Men det betyder jo også noget, hvad EU-landene melder ind, og hvordan de placerer sig i forhandlingerne.
Og jeg kunne godt tænke mig at spørge, hvad baggrunden er for, at regeringen faktisk valgte at droppe det CO2-reduktionsmål, som står i regeringsgrundlaget, og som man nu altså har droppet – om det så at sige er et led i en international strategi, og om ministeren synes, det gavner vores forhandlingsposition i forhold til at sikre ambitionerne i EU-sammenhæng.
Mikkel Dencker (DF), 2017-04-18:
Blandt så meget andet tror jeg nok at regeringen og Dansk Folkeparti er enige om, at vi skal leve op til vores forpligtelser, jævnfør de aftaler, som Danmark har indgået.
Jeg tror også, vi er enige om, at det skal foregå billigst muligt.
I sidste uge kom resultatet jo af udbuddet for den tyske del af Nordsøen, som viste, at DONG havde vundet et udbud på en havvindmøllepark helt uden tilskud, helt uden støtte.
Hvilke overvejelser giver det regeringen anledning til med hensyn til den danske energi- og klimapolitik?
Lars Christian Lilleholt (V), 2017-04-18:
Det er jo ikke bare en besnærende, men også en fantastisk tanke – og tak for spørgsmålet.
Det ser jeg meget, meget store perspektiver i, og det er meget, meget glædeligt.
Vi så de første signaler om det i forbindelse med Kriegers Flak, hvor vi var nede på 37,2 øre pr. kilowatt-time.
Det var dengang verdens laveste bud, og nu har DONG så leveret et tilbud på tre tyske parker, hvoraf de to er uden tilskud.
Det glæder mig rigtig, rigtig meget.
Det giver gode perspektiver, også for den fremadrettede danske klima- og energipolitik.
Mikkel Dencker (DF), 2017-04-18:
Det, som også var påfaldende, ud over at det var vindmøller, som var blevet så billige, her i sidste uge, var, at det var havvindmøller.
Hvad mener regeringen om den idé, som Dansk Folkeparti har, om, at vi helt dropper at sætte flere vindmøller op på land og kystnært og så udelukkende koncentrerer os om havvindmøller, altså så langt væk fra kysten, at de ikke kan genere nogle mennesker, nu hvor vi har set, at det kan gøres uden tilskud?
Lars Christian Lilleholt (V), 2017-04-18:
Tak for spørgsmålet.
Jeg tror, vi kommer til at opleve, at den massive udbygning bliver på havet.
Det kan vi også se senest med Kriegers Flak; med den størrelse, som parken har der, kan den forsyne 500.000-600.000 husstande med deres årlige forbrug, så meget el produceres der.
Maria Reumert Gjerding (EL), 2017-04-18:
Tak for det.
Det er jo helt rigtigt, at der er enormt bagstræberiske lande i EU, men det er også bare et faktum, at EU's ambitioner lige nu ikke er høje nok i forhold til at leve op til det, der er Parisaftalens mål.
Og i stedet for at bruge Polen og andre bagstræberiske lande som undskyldning for ikke selv at handle, mener jeg, at det bør være Danmarks opgave at anerkende, at verden er større end EU, og at der findes andre lande, som gerne sammen med Danmark vil være med til at gå foran; vil være med til at leve op til nogle forpligtende målsætninger, der anerkender det, der ligger i Parisaftalen.
Kan ministeren ikke godt anerkende, at det kan betyde noget, at vi i Danmark som historisk grønt foregangsland faktisk fastsætter ambitiøse mål for 2030, der lever op til 1,5-gradersmålsætningen, og rækker ud til europæiske lande, men også til andre lande, og forsøger at skabe internationale alliancer med andre, der også tager klimaforandringerne alvorligt?
Lars Christian Lilleholt (V), 2017-04-18:
Tak for spørgsmålet.
Det er jo sådan, at EU's politik på det her område er blandt de mest ambitiøse i verden, om ikke den mest ambitiøse overhovedet.
Og jeg tror altså, at Danmarks indsats gør sig bedst, ved at vi i størst mulig grad arbejder inden for rammerne af EU og derudover selvfølgelig bruger det gode danske eksempel, når vi er udeomkring, og viser, hvordan det rent faktisk kan lade sig gøre i udviklingslande, i andre lande, i vækstøkonomier at implementere en høj andel af vedvarende energi og at gøre det på en måde, så der både sikres et bedre klima og en højere forsyningssikkerhed.
Maria Reumert Gjerding (EL), 2017-04-18:
Vi taler om klimaforandringer, der kan få katastrofale konsekvenser for vores børn og børnebørn.
De kan ikke bruge til noget, at et EU i dag er blandt de mest ambitiøse i verden, for det burde jo netop være alarmerende, at det er sådan, når EU har et mål om 40 pct.s reduktion i 2030, som burde være på 75 pct. Det viser da med al tydelighed, at vi ikke kan vente.
Vi kan ikke vente på Polen, der gør alt for at trække hastigheden ud af EU's ambitioner.
Vi bliver nødt til at gå selv, vi bliver nødt til at række hånden ud til dem, der gerne vil være med i et forpligtende internationalt klimasamarbejde, for ellers lykkes det her ikke.
Lars Christian Lilleholt (V), 2017-04-18:
Som dansk minister ser jeg det som min største opgave i den her sammenhæng at holde sammen på EU.
Det var også det, jeg sagde lige før.
Hvis vi begynder at komme med yderligere krav allerede nu, inden vi har løst den første del af opgaven, er der rent faktisk en risiko for, at det hele skrider.
Det ville virkelig være alvorligt i forhold til signalet til den øvrige del af verden, hvis det var sådan, at EU ikke kunne leve op til de målsætninger, vi har påtaget os frem mod 2030.
Det ville være et rigtig, rigtig skidt signal.
Og derfor arbejdede vi også fra dansk side på det seneste klimaministermøde massivt på, at der kunne nås en aftale i forhold til de tiltag, vi skal lave frem mod 2030, og de forpligtigelser, vi har påtaget os.
Carsten Bach (LA), 2017-04-18:
Vi er ifølge min opfattelse først og fremmest nødt til at arbejde på at holde USA oppe på de forpligtelser, de har allerede har givet.
Det kan ikke nytte noget, at vi enten i Danmark eller i EU eller andre steder påtager os byrder for USA, som måske/måske ikke – det får vi at se – melder sig ud af en Parisaftale.
Vi kan ikke løfte det læs, amerikanerne burde løfte i den sammenhæng.
Christian Poll (ALT), 2017-04-18:
Jo, men hvis de mål slet ikke er ambitiøse nok – især i lyset af at USA ser ud til at ville trække sig eller i hvert fald sænke ambitionerne voldsomt – bør Danmark så ikke presse på, for at EU får endnu skrappere mål og i endnu højere grad går foran end blot lever op til de mål, der er fastsat i dag?
Mikkel Dencker (DF), 2017-04-18:
Jeg vil ikke stå heroppe og love, hvordan vi vil positionere os i finanslovsforhandlingerne.
Men helt generelt mener jeg da, at der er større perspektiv i at investere i forskning end i at støtte produktion af noget, som ikke kan klare sig på markedsvilkår.