Mette Frederiksen (S), 2016-10-06:
I lørdags sad jeg som mange andre danskere, tror jeg, og så Olsen-banden, og undervejs i filmen kom jeg til at tænke på statsministeren.
Som alle her ved, valgte regeringen jo at udskyde de fleste beslutninger fra foråret til det efterår, vi nu tager hul på.
Sæsonen er skudt i gang, statsministeren har en plan – en genial plan, må man forstå.
Statsministeren skal bare bruge et telt, nogle pløkker og så et par velvillige herrer, der kan hjælpe med at stramme bardunerne.
Der er en rigmand i Schweiz, et pengeskab i Finansministeriet, Dynamit Anders er klar.
Intet kan gå galt, må vi forstå.
Men det gør det så måske alligevel, og som altid skyldes det, må man forstå, et hundehoved, en klamphugger, en pjalt, et pjok, en pudseklud, en sut og – nåh ja – en socialdemokrat.
Det er sådan set rigtigt, at vi Socialdemokrater ikke kan se det geniale i, at nedslidte danskere skal arbejde endnu længere, for at nogle få kan få en topskattelettelse.
Vi kan til gengæld se noget andet.
Vi kan se nogle udfordringer, der skal løses.
Lad os samarbejde om at gøre det.
For det første er væksten i dansk økonomi for lav.
Det samme er produktiviteten.
For det andet ved vi, at vi kommer til at mangle kvalificeret dansk arbejdskraft.
For det tredje skal vi kunne udvikle vores velfærdssamfund, finde en helt ny måde at organisere arbejdet på.
For det fjerde er der for mange ikkevestlige flygtninge og indvandrere, der ikke er i arbejde.
For det femte – og jeg tror, at vi kan mærke det alle sammen – er det, som om vores land bliver stadig mere skævvredet.
Udfordringerne er reelle, men vi har prøvet det før, og vi har gjort det før, dvs. løst problemerne skridt for skridt til gavn for flertallet og aldrig kun for de få.
Vi skal jo i vores tid finde en vej til at møde vores udfordringer uden at lade uligheden stige, uden at forlade vores egne værdier.
Vi skal stole på Danmark, vi skal stole på hinanden.
Der er skabt et råderum i dansk økonomi på grund af fælles beslutninger og reformer.
Det råderum skal bruges klogt på en målrettet vækstpakke, så vi skaber flere private arbejdspladser, på at prioritere vores fælles velfærd, på at sikre opkvalificering, så flere kan blive dygtigere, og så flere kan klare sig godt i en svær global konkurrence.
Tillad mig at være lidt direkte: Det er jo nemt, og det er let, at slå ud med armene og love topskattelettelser betalt af den nedslidte danske lønmodtager.
Det er ikke svært at være modig for andres penge eller på bekostning af andres helbred.
Et halvt år mere på arbejdsmarkedet betyder, at der skal løftes 33.000 ekstra kufferter hos bagageportørerne ude i Københavns Lufthavn.
Vi kan jo ikke bede dem om at arbejde mere, når arbejdsmiljøet ikke er til det.
Og for hvad?
En topskattelettelse, der ikke er retfærdig, en topskattelettelse, som ikke løser Danmarks udfordringer.
Nej, her skilles vandene.
Jeg står ikke på den her talerstol og lover guld og grønne skove.
Men når vi ikke prioriterer skattelettelser, er der råderum til at sikre ny udvikling.
Uenigheder til trods må vi finde en vej sammen.
Hvis regeringen vil, vil vi selvfølgelig også.
For det, der kendetegner os danskere, er jo, at vi får tingene gjort.
Vi har som folk sjældent fidus til mennesker med store armbevægelser og flotte ord, for vores erfaring siger os, at så bliver det næppe til noget.
Og hvad nytter det så, hvis det bare bliver ved ordene?
Når Danmark er bedst, er det, når vi formår at forlige uenigheder og skabe fremskridt sammen.
Vi ønsker et opgør med new public management.
Vores medarbejdere kan meget mere, end de får lov til at vise i dag.
Vi skal have mere fokus på resultater i stedet for bare processer.
Og så har vi altså behov for at kunne stole på hinanden.
Den enlige mor med store sociale problemer skal kunne stole på, at vi har et stærkt socialt sikkerhedsnet i Danmark, at hun ikke bliver sat på gaden på grund af et kontanthjælpsloft.
Danske og udenlandske investorer skal kunne stole på os her i Folketinget.
Det kræver, at vi står ved det energiforlig, vi allerede har indgået.
Blot fordi en minister synes, at nogle kystnære møller er grimme, skal hverken den grønne omstilling eller Danmarks troværdighed sættes over styr.
Vi skal stole på vores samfundsmodel, vores sammenhængskraft.
Derfor er der en grænse for, hvor mange nye udlændinge vi kan tage imod.
Og så skal vi kunne stole på hinanden her i salen.
Når der en gang er indgået en aftale om en togfond, en togfond, der skal binde hele Danmark sammen, så går det altså ikke, at vi har en regering, der bare ignorerer et flertal.
Respekt for ordet, respekt for aftalerne og respekt for hinanden vil klæde os.
Derfor er min opfordring til statsministeren og regeringen klar.
Lad os komme i gang med det, Danmark har brug for.
Det var der ikke i sidste folketingssamling, det er der ikke i denne folketingssamling, og jeg tror heller ikke, at der kommer til at være det i næste folketingssamling.
Men lad os gå i gang med at løse de pligtopgaver, der venter, og som har ventet i lang tid: et nyt ejendomsvurderingssystem, en ny finansiering af den grønne omstilling.
Lad os gennemføre en vækstreform, en opkvalificeringsreform og en ny måde at styre vores offentlige sektor på, og lad os vise, at vi evner at arbejde sammen på tværs om at bringe Danmark fremad.
Derfor er mit budskab helt enkelt til regeringen: Indgå en bred 2025-aftale bl.a. med os.
Men det skal være på et ærligt grundlag.
I Olsen-banden lægger Egon altid sin plan frem, kontant og uden omsvøb.
Han kalder en spade for en spade.
Med statsministeren er det blevet lidt anderledes.
Nu er det pludselig en leg med ord.
Når man forringer SU'en, betyder det, at det bliver mere robust.
Når man sparer på kernevelfærden, på ældre, børn og skolerne i kommunerne, bliver det til et omprioriteringsbidrag.
Når man hæver pensionsalderen, er man modig.
Og nu hører vi senest, at kontanthjælpsloftet i virkeligheden bare er en fremstrakt hånd til de mest udsatte i vores samfund.
Det er ikke i orden.
Vi har i Socialdemokratiet givet regeringen og statsministeren et klart løfte.
Vi vil gerne være med til at lave brede aftaler, hvor det gavner hele Danmark, men vi vil samtidig være en hård modstander, når den førte politik rammer skævt og splitter Danmark.
Det løfte står vi ved.
Så vil jeg gerne have lov til at læse et forslag til vedtagelse op på vegne af Socialdemokratiet, Radikale Venstre, Socialistisk Folkeparti og Alternativet: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at regeringens kontanthjælpsloft, 225-timersregel m.v. vil skabe øget fattigdom i Danmark og øge utrygheden for almindelige lønmodtagere.
Folketinget konstaterer, at Danmark har brug for en anden retning.
Vi skal værne om og styrke vores unikke samfundsmodel og ikke gradvist udhule og afvikle den.
Vi skal udvikle vores fælles velfærd, styrke den grønne omstilling, begrænse uligheden, sikre bedre hjælp til nedslidte, skabe et mere rummeligt arbejdsmarked, skabe flere job og praktikpladser og styrke opkvalificering og uddannelse.
Folketinget opfordrer til, at regeringen fører politik, der sikrer et socialt retfærdigt sikkerhedsnet og en bæredygtig udvikling i stedet for uddannelsesnedskæringer og velfærdsbesparelser for de borgere, der i forvejen har mindst.«
Jeg bliver jo nødt til igen at anholde præmissen for spørgsmålet.
Så kan man jo diskutere, hvad det er for prioriteter, man har.
Regeringen vælger at flytte balancepunktet for dansk økonomi og underskudsfinansiere en skattereform.
Når vi hverken har et ønske om at lave en skattereform eller for den sags skyld underskudsfinansiere den, får vi jo adgang til en anden form for råderum i den økonomiske politik end den, regeringen har.