Dina Raabjerg (KF), 2024-05-23:
Tak, formand.
Jeg er stolt af at bo i et land, som tager opgaven med den grønne omstilling alvorligt, og at vi tager det alvorligt, at vi af sikkerhedshensyn skal være selvforsynende med energi.
Det gælder sådan set også kommunerne, ikke at forglemme.
Alle kommuner har en klimaplan, og de arbejder aktivt med den grønne omstilling.
Nogle kommuner tager et kæmpe ansvar og omfavner den grønne omstilling, og andre laver det, som man måske bedst kunne kalde for hallelujaprojekter, hvor intentionen og kommunikationen og indsatserne, f.eks.: nu cykler vi i skole, klart giver mere end selve energi- og klimaeffekten.
Af gode ting i redegørelsen vil jeg særlig anerkende NEKST-samarbejdet.
Her bliver aktørerne i Danmark en del af arbejdet; ikke kun i forhold til at de skal eksekvere på lovgivningen med indsatser, men også ved, at deres viden kan være med til at give indspark til konkrete indsatser.
NEKST-arbejdsgruppen har bl.a. talt om behovet for lokal opbakning og anvendelse af areal- og myndighedsprocesser, og det har udmøntet sig i egentlig politik og handlinger – og tommelfingeren op for det.
Der er selvfølgelig også nogle ting, som kunne være bedre og anderledes set herfra.
Vi har set en nedgang i udbygningen af vedvarende energi på land, og vi producerer dér ikke mere el i 2023, end vi gjorde i 2021.
Jeg har nævnt det nogle gange før i mine taler, når vi har behandlet lovforslag: Der skal altså være bedre incitamenter for de kommuner, der har arealerne og bor ved infrastrukturen.
De skal have mere anerkendelse ud af at tage et ansvar, så de får lyst til at gøre mere.
Den grønne pulje gør det ikke alene.
Det er et værktøj, som vi har, og som skal gøre det lettere for borgerne at anerkende vedvarende energi-anlæg, ikke imod de lokale politikere.
De får simpelt hen for lidt ud af det.
Det er i stort omfang dem og deres borgere, der betaler prisen for den grønne omstilling, og det var noget af det, jeg forsøgte at spørge ministeren ind til under hans tale.
Det kan godt være, at jeg ikke har været med til at lave klimalov, men jeg har siddet på den anden side i et byråd og skullet beslutte, om vi skulle sætte vedvarende energi op eller ej.
En anden stor ting, som jeg vil nævne, er, at den bedste energi er den, vi ikke bruger.
Ministerens redegørelse er gennemsyret af iver og aktivitet – der skal skabes masser af grøn energi.
Men man skal bare huske, at der er to sider: Der er en udbudsside, og så er der en efterspørgselsside.
Her kunne jeg godt ønske, at vi gør lidt mere ud af efterspørgselssiden, så vi kan få sat forbruget ned, f.eks. i form af et lavere varmeforbrug.
Der er masser af andre ting, som jeg også kunne tænke mig at komme ind på – åben dør, kernekraft og overskudsvarme, og at vi husker på, at vi skal have vores havne med, så de kan bære presset, når vi skal til at bygge havvindmølleparker – men så bliver vi aldrig færdige.
Hvis vi ikke lykkes med vores indsatser for havvind og brint, så når vi ikke i mål.
Og jeg kan have en generel bekymring for, at vi presser markedet for meget med vores krav, herunder særlig at vi presser på tidsplaner.
Jeg fornemmer lidt, at vi ikke altid har den succes, vi kunne få, netop fordi vi strammer skruen for tidsplaner og krav i vores udbudsprocesser, og det kan vi simpelt hen ikke holde til, hvis vi skal nå i mål.
Så kunne vi ikke forsøge at være lidt mere opmærksomme på det i vores arbejde fremadrettet?
Alting er lagt op til at skulle konvergere i 2030, og vi havde en debat for nylig her i salen om punktmål versus gennemsnitsberegninger.
Det sidste kunne jo netop være med til at lette den slags pres, så vi reelt får nedsat vores CO 2 -udslip og når vores klimamål, og så vi ikke bare opnår ét mål.
Jeg siger det bare.
Men med de ord vil jeg bare endnu en gang takke for en rigtig fin redegørelse og et i øvrigt rigtig godt samarbejde.
Tak for ordet.