Christian Poll (ALT), 2018-01-23:
Der står mange spændende ting, især en række gode oversigter, som er rare at have samlet et sted.
Alligevel synes jeg ikke rigtig, at redegørelsen og til dels også debatten her indtil videre yder klimakrisens omfang retfærdighed.
Jeg ser den debat her i dag som en mulighed for, at vi sammen hæver blikket, at vi selvfølgelig får en politisk, men i lige så høj grad en etisk drøftelse af, hvilke udfordringer vi står over for, og hvad i alverden vi skal gøre ved dem.
Det er en mulighed for at hæve os lidt op over dagligdagen og se tingene i et større og måske især i et længere perspektiv, både for den nuværende, men også for de kommende generationers skyld.
Den debat, vi har i dag, er jo nok den vigtigste debat hele året.
Journalister burde måske falde over hinanden her udenfor og få kommentarer efterfølgende om, hvordan vi vil løse vor tids største krise, for klimakrisen skulle danne rammen for alt det arbejde, vi laver herinde.
Spørgsmålet er, hvordan vi her på Christiansborg skaber dette samarbejde, hvordan vi sikrer, at vi altid laver politik, der tager hensyn til de kommende generationer og disses muligheder, og hvad det betyder på alle niveauer i samfundet, at klodens økologiske råderum skal blive rammesættende for vores politiske beslutninger.
Hvordan gør vi helt grundlæggende forestillingen om vedvarende vækst på en begrænset planet til genstand for offentlig debat?
Sådan nogle ting synes jeg debatten i dag burde handle om.
Vi kan og skal selvfølgelig tale frem og tilbage om, hvad et passende 2030-mål for vedvarende energi skal være, hvordan vi mest begavet sænker elafgiften, hvor mange nye havvindmølleparker vi skal sende i udbud og alle de andre ting, vi til daglig drøfter her.
Men hvad nu hvis vi startede et helt andet sted?
Hvad nu hvis vi startede med en fælles erkendelse af, at vi lige nu er ved at forringe betingelserne for livet på jorden i en sådan grad, at livet, som vi kender det, måske ikke eksisterer nogle år frem i tiden?
Det er jo sådan, det er, vi er ved at skubbe alt ud af balance.
Vores nuværende samfundsmodel er faktisk truet, klimaforandringerne og overudnyttelsen af klodens knappe ressourcer rammer os som en boomerang.
Det er os selv, der vil lide under, at vi overbelaster de livssystemer, som vi er en del af.
Vi er ved at skubbe alt ud af balance, og hvis ikke vi handler hurtigt, vil systemerne vende sig imod os.
Hvis vi startede der – og det er sådan, ministerens kridtede banen op – tror jeg, jeg ville sige, at o.k., det her er ikke for sjov, og hvordan sætter vi ind for at løse klimakrisen lige nu?
Ikke ud fra, hvor vi er i dag, og hvordan vi gør det billigst muligt eller med en eller anden ro i maven, fordi vi engang var et foregangsland, men ud fra den præmis, at vi har så travlt, at stort set intet er for meget, og at vi skulle have 100 pct. vedvarende energi i morgen, hvis det var muligt.
Det er det jo ikke, men hvornår er det så muligt?
Hurtigst muligt!
Hvor mange procent af vores bruttonationalprodukt skal vi give i klimabistand til dem, der i dag rammes af klimakrisen?
Hvordan får vi globalt omlagt landbruget fra en produktion, der smadrer natur, miljø og klima fuldstændig?
Jeg ved godt, at vi ikke alle er enige i Alternativets analyse af, hvad der skal til for at yde vores fair bidrag til at løse klimakrisen, men som vi ser det, kræver den grad af omstilling, vi har brug for globalt i nyere tid måske, den største samfundsøkonomiske, kulturelle og adfærdsmæssige omvæltning nogen sinde.
Der kommer til at være rigtig meget død og ødelæggelse, som vi kunne have undgået, hvis vi og dem før os havde handlet anderledes.
Derfor er klimapolitik for os et spørgsmål om etik.
Alene i 2016 blev mere end 23 millioner mennesker drevet på flugt af klimaforandringer og ekstremt vejr.
Det er over 3 gange så mange, som samme år flygtede fra krig og konflikt.
Derfor er klimapolitik etik.
Vi skal bruge tanken om den anden som vejleder for os selv, vi skal ikke lede efter ny olie, medmindre vi kan retfærdiggøre, at alle andre da også har ret til at lede efter ny olie.
Vi skal gå forrest i den grønne omstilling, fordi vi har mulighederne for at gøre det, og dermed er det vores pligt at gøre det.
Vi har derimod ikke ret til at gamble med menneskehedens overlevelse, og derfor er klimapolitik basalt set et etisk spørgsmål om, hvad der er rigtigt og forkert.
Hvordan får vi lukket ned for efterforskningen og indvindingen af fossil produktion i Nordsøen, hvordan omstiller vi også transporten, landbruget, vores forbrug, vores produktion, hvordan går vi fra at udlede omkring 20 t CO2 pr. dansker til at udlede 2 t CO2 pr. dansker, som ifølge FN er det maksimale pr. verdensborger i 2050, hvis vi skal begrænse opvarmningen til bare 2 grader, som der står i Parisaftalen?
I Alternativet foreslår vi f.eks., at vi afvikler den fossile industri inden for en 10-20-årig periode, at vi fjerner registreringsafgiften på elbiler og forbyder salget af nye fossilbiler fra 2025, og at vi over en 4-årig periode afsætter 10 mia. kr. til klimabistand eller rettere klimakompensation til dem, der rammes af den rige verdens udvikling de sidste par hundrede år.
I sin redegørelse starter ministeren med denne pointe, som jeg faktisk er fuldstændig enig i: At efterleve Parisaftalen kræver en ambitiøs global indsats.
Tak for ordet.