Inger Støjberg (V), 2018-12-05:
Tak for debatten her i dag, som jeg egentlig synes har været både god, men også nødvendig på rigtig mange måder.
Man må sige, at problemet med ikkevestlige indvandreres tilpasning til europæiske samfund jo ikke er et dansk fænomen, det er et europæisk fænomen.
Og nu har der så været lidt debat om, om det specielt er muslimer, der har svært ved at falde til og på den måde også indrette sig efter de frie europæiske samfund, og der må man sige: Ja, det er det.
Altså, det synes jeg jo lige så godt, man kan sige, som det er.
Der er jo nogle punkter, hvor det heldigvis går fremad, og det tror jeg i høj grad er, fordi vi netop er begyndt reelt at stille krav til de mennesker, der kommer hertil, om, at man både skal forsørge sig selv, men jo også tilpasse sig i større omfang, end vi tidligere har turdet stille krav om.
Når man ser på beskæftigelsen, går det selvsagt fremad – det synes jeg er meget nemt at se.
Og det hænger efter min mening sammen med, at vi har turdet stille krav om, at man skal forsørge sig selv, men jo også har indrettet vores ydelsessystem derefter, så man kommer på integrationsydelse, når man ankommer hertil; at vi har et kontanthjælpsloft; at vi har en 225-timersregel – alt sammen, kan man sige, elementer, der presser mennesker ud på arbejdsmarkedet.
Det er jo ikke en fest at være på integrationsydelse, og det skal det heller ikke være, for man skal forsørge sig selv, når man kommer hertil.
Så er der det værdimæssige plan, og det er jo sådan set der, vi kan se, at der er nogle udfordringer.
Og nu bed jeg lige mærke i, at Alternativets ordfører sagde, at det faktisk går fremad, i forhold til at man selv frit kan vælge en kæreste eller ægtefælle – der var 9 pct. færre, der følte sig tvunget til at vælge en ægtefælle, eller hvor f.eks. familien skulle vælge ægtefælle eller kæreste.
Altså, hvis vi lige oversætter det til danske forhold, ville vi acceptere, at der var omkring 20 pct. af danskerne, der sagde: Nej, jeg kan ikke selv vælge min ægtefælle eller min kæreste?
Ville man så glæde sig over, at der var 9 pct. færre i år, der sagde, at de var pressede?
Det tror jeg ikke.
Det er sådan noget, hvor jeg synes, at det altså er rimelig forfejlet, at vi ikke tør diskutere problemerne – det synes jeg. Hvis vi ser på den økonomiske regning for den ikkevestlige indvandring, er den jo på omkring 36 mia. kr. pr. år, har vi regnet ud.
Og det kan man jo sige er en høj pris; det er en regning, der kan være svær at betale.
Men det er også et område, hvor vi jo rent faktisk kan gøre noget, altså netop ved at indrette vores ydelsessystem derefter, så det kan betale sig at arbejde; så vi tvinger folk ud på arbejdsmarkedet.
Det kræver noget vilje, og her er der heldigvis en række partier i Folketinget, der vil det – altså f.eks. med en lav integrationsydelse, kontanthjælpsloftet og 225-timersreglen for bare at nævne nogle elementer.
Men ved siden af den økonomiske regning ligger der jo en værdimæssig regning, og hvis den økonomiske regning kan være svær at betale, må man sige, at så kan den værdimæssige regning være næsten ubetalelig, hvis vi ikke gør noget.
Det er jo en regning, hvis fundament, kan man sige, hviler på, at der ganske enkelt stadig væk er for mange, der fornægter selve fundamentet, som Danmark er grundlagt på – et fundament, som generationer før os har lagt, og som betyder, at her kan man tro på den gud, man vil; man kan skrive det, man mener; man kan tegne det, man evner, og man kan også få det trykt i avisen, og i helt særlige tilfælde kan man også få sine tegninger hængt op på museer, bare ikke lige i Viborg, men andre steder kan man muligvis.
Og her er der fuldstændig ligestilling mellem kønnene.
Piger og drenge, kvinder og mænd er lige meget værd.
Man må sige, at hvis der sker et skred – og det skred er sket – når det handler om selve fundamentet, så mener jeg faktisk, at vi står med en regning, der kan være næsten ubetalelig.
Og det er selvfølgelig derfor, at vi bliver nødt til at stå fuldstændig fast på, at når man er her, må man tage Danmark til sig, man må tage fundamentet til sig.
Og så kan man oven på det fundament bygge sit eget liv, men man kan bare ikke slå hul på fundamentet.
Men det kræver noget vilje, og man må altså sige, at der er der for mange partier her i Folketinget, synes jeg, der bare læner sig tilbage og glæder sig over, at nu er der da 9 pct. færre, der ikke selv kan vælge deres kæreste eller ægtefælle – at det går en lillebitte smule fremad.
Men helt ærligt, hvis det er omkring 20 pct., der ikke selv bestemmer over, hvem de vil dele deres liv med, så synes jeg faktisk, vi har et enormt stort problem.
Og det bekymrer mig, at man på en eller anden måde lukker øjnene lidt for det.