Peter Skaarup (DD), 2022-09-08:
Tak for det.
I Danmarksdemokraterne holder vi af hverdagen.
Vi holder endda rigtig meget af hverdagen, som den er for langt de fleste mennesker, herunder også i hovedstadens fine saloner.
Danmark består jo af meget mere end bare Amagertorv, Brolæggerstræde, Christiania, Christiansborg Slotsplads, Tivolisøen og Københavns Hovedbanegård – bare for at nævne nogle af de skønne knudepunkter i København.
Danmark er mindst lige så meget defineret af Østersøens perle, Bornholm, og Gilleleje Havn, Ærøskøbings brostensbelagte stræder, Mols Bjerge, Skagens Gren, Dybbøl Mølle i Sønderjylland, H.C. Andersens Hus i Odense, havnen i Hirtshals, Helsingørs krogede gader og stræder, Roskilde Domkirke, de tangbelagte naturstier, naturtagene på Læsø, Sprogø, der binder Storebæltsforbindelsen sammen, de stolte færøske fiskere, de grønlandske fangere med deres smukke folkedragter, lav sol over Aarhus og Fredericias smukke volde, og jeg kunne blive ved, og I kender alle stederne.
Men måske vigtigst af alt her i landet er Produktionsdanmark, og det vil jeg komme lidt ind på her.
Da anden verdenskrig sluttede, boede omtrent hver tredje dansker på landet, svarende til 33 pct. af befolkningen.
I dag er det nærmere 3 pct. af befolkningen, der producerer ikke bare nok mad til alle danskere, men også til mange millioner andre mennesker rundtomkring i verden, og det bør vi være den relativt lille, men hårdtarbejdende skare af landmænd taknemlige for og naturligvis ligeså deres venner i fiskeriet.
Og når den nuværende statsminister, Mette Frederiksen, udtaler, og jeg citerer: »I vores iver efter at være et landbrugsland er vi gået for langt«, så bliver jeg faktisk bekymret, meget bekymret.
Og det er jo den her splittelse mellem land og by, vi i Danmarksdemokraterne vil modvirke og bekæmpe.
For Danmarksdemokraterne er det afgørende, at Danmark ikke knækker over, for Danmark er jo rent faktisk for småt og for godt til at være delt op i to: hovedstaden og storbyerne i det hele taget på den ene side versus resten af landet på den anden side.
Vi ønsker som nævnt at bygge broer og gøre Danmark endnu mere og bedre sammenhængende for danskerne i dagligdagen, og derfor har vi netop foreslået nogle ret tiltrængte skridt i den retning.
Vi vil bl.a. have et 50 pct. højere befordringsfradrag til danskere, der pendler både ind og ud af yderkommunerne.
Det betyder, at det faktisk også vil komme en storbyboer – hvis man kan kalde det dét – der arbejder i en yderkommune, til gavn, og selvfølgelig omvendt, netop fordi vi skal samle og bygge bro mellem land og by.
Endvidere har vi foreslået at sætte de studerende fri, så de fremover kan tjene frit ved siden af Statens Uddannelsesstøtte, så de eksempelvis kunne servicere turister på et dansk feriested i deres sommerferie uden at blive modregnet i su'en.
Og vi kender det nok alle sammen, nemlig samtalen med den studerende, der siger: Hov, jeg er kommet til at tjene alt for meget, nu skal jeg betale penge tilbage.
Det er jo ikke særlig godt, at man kommer ud i den modregning i su'en.
Det vil for de unge gøre deres økonomi bedre, hvis vi gennemfører sådan et forslag.
Det vil mindske deres gældsættelse samt ikke mindst øge antallet af varme hænder i såvel sommerlandets iskiosker som i restaurationer og plejehjemskøkkener.
I det hele taget mener vi i Danmarksdemokraterne, at det skal kunne betale sig at gå på arbejde.
Lige så meget som vores hjerte bløder for de ældres vilkår og de handicappedes trivsel, lige så vigtigt er det for de svageste, at de, der kan, går på arbejde.
For uden varme hænder: ingen omsorg.
Vi skal så sørge for, at det arbejdende folk, både på landet og i storbyen – og der er ikke nogen, der kan undværes her – hele tiden føler og mærker på pengepungens tyngde, at de belønnes for at yde, så vi alle sammen kan nyde.