Morten Messerschmidt (DF), 2021-05-06:
Tak, formand.
Det er ikke mange måneder siden, at flertallet i Folketinget valgte at agere anklager
, så derfor er det måske ikke så fjernt at tage imod invitationen og også at blive fristet en gang imellem til at agere dommer.
Så er der ligesom fuldt hus, hr. Jens Rohde.
Nej, jeg agerer ikke dommer.
Jeg forholder mig ikke til, hvordan de sager skal afgøres, men jeg forholder mig til det dilemma, som de, der ønsker at sætte Den Europæiske Menneskerettighedskonvention over dansk ret, stiller dommerne i, og det er jo derfor, jeg stiller det spørgsmål både til hr. Mads Fuglede og til hr. Carl Valentin og alle andre, som må bære det tunge moralske åg at have sagt, at det ikke er den konkrete virkelighed, man stilles over for, som er det afgørende, men den principielle situation.
For det er jo det, menneskerettighederne handler om: at en dom afsagt i Strasbourg af dommere, der sidder langs Rhinens bredder og nyder deres 9-årige periode, domme med parter måske fra Rumænien, Tyrkiet, Rusland, Sverige, har umiddelbart praksisvirkning for afgørelser i Danmark.
Så har der været mange, der har sagt, at vores forslag om at gøre op med bandekriminelle skulle bryde med nogle fundamentale retsprincipper.
Der var også noget med grundloven, selv om man vist ikke helt fik konkretiseret hvilke dele af grundloven.
Det kan jeg ikke genkende.
Det er jo meget almindeligt inden for også den danske straffelovgivning, bare for at starte der, at man kan dømmes for medvirken.
Så er spørgsmålet selvfølgelig, i hvor vidt et omfang man ønsker at udstrække medvirkenslæren: Kræver man inden for medvirken, at der er en aktiv deltagelse?
Er man inden for medvirkenslæren der, hvor det alene er det, at man positivt ved, at ens undvigelse fører til, at andre realiserer et hovedforhold?
Eller kunne vi sige, at man der, hvor man aktivt ved, at man har forsømt sit ansvar som forældre til at opdrage sine børn, der derfor udvirker voldsomt utryghedsskabende adfærd og kriminalitet i et helt nabolag, så også bærer et ansvar? Vi vil gerne udstrække medvirkenslæren dertil, sådan at de familier, der bekriger hinanden på Motalavej eller på anden vis agerer som en bande, ikke bare kan skubbe den enkelte foran sig og sige, at det var ham, der gjorde det, og så er resten fri.
Vi er nødt til at håndtere de her problemer fra bunden, og derfor er vi også nødt til ikke at gøre op med vores retsprincipper, men at justere dem til den virkelighed, som jo ulyksaligvis er skabt af følgen af de internationale konventioner, som åbenbart er helligere end det helligste for flertallet her i Folketinget.
Og så siger nogen: Arh, men vi har jo prøvet at justere konventionerne; hr. Mads Fuglede var inde på det, og jeg tror også, hr. Marcus Knuth var det.
Vi har jo prøvet at lave en erklæring, som giver lidt mere frihed til, hvordan man så fortolker konventionerne, og det er selvfølgelig et behjertet forsøg.
Det er tilsyneladende ikke et forsøg, der har vundet indpas, hvis man spørger præsidenten for Menneskerettighedsdomstolen.
Han gør det ganske klart, at det ikke har ført til nogen praksisændring.
Og samtidig sidder altså den ene pige efter den anden og kan se, hvordan deres voldtægtsforbrydere ikke bliver sendt ud af landet, fordi et flertal her ønsker at håndhæve, at det er menneskerettighederne frem for alt.
Er det et sundt princip?
Er det godt for et land?
Sikrer det, at det er fundamentet for, som fru Rosa Lund sagde, at vi har et anstændigt samfund?
Det har man altså kunnet finde ud af, endda i Israel, uden en europæisk menneskerettighedskonvention.
For det, der skaber et sundt retssystem, det, der skaber et godt demokrati, er selvfølgelig ikke principielle erklæringer formuleret for mere end 50 år siden uden noget som helst konkret forbund til den virkelighed, vi lever i.
Det, der derimod skaber et rigtigt og et velfungerende retssamfund, er, at loven er konkret og bundet til den virkelighed, vi lever i.