Ole Birk Olesen (LA), 2022-04-08:
Når man tænker lidt over det, er det jo noget underligt noget, vi har med at gøre her, med det danske forsvarsforbehold.
Altså, hvis der kommer nogle europæiske lande i en klub, som vi er med i, og spørger os, om vi vil deltage i noget samarbejde på området for forsvar og sikkerhed på det kontinent, vi er en del af, så siger forsvarsforbeholdet, at vi skal sige nej.
Vi har ikke et forbehold, hvis nu f.eks. Brasilien kom og spurgte, om vi ville deltage i et lignende samarbejde – eller USA eller sågar Kina.
Det har vi ikke et forbehold imod.
Det er usandsynligt, at vi ville deltage i noget med Kina, det er det, men vi har ikke et forbehold imod det.
Derfor er det jo så også virkelig underligt, at vi har et forbehold imod, at vi kan deltage i noget, hvis vores europæiske venner spørger.
Det er jo et udtryk for sådan en desværre på dette punkt overdreven EU-forskrækkelse, som også dyrkes af Enhedslisten, Nye Borgerlige og Dansk Folkeparti i denne sag.
Vi har det i Liberal Alliance sådan, at der er en række indsatser på det europæiske kontinent, som der er nogen der skal tage hånd om.
Og vi kan ikke altid forvente, at NATO vil gøre det.
Derfor må man håbe, at der er nogle europæiske lande, der en gang imellem vil gøre det.
Og det foregår så i det europæiske forsvarssamarbejde.
Så vi håber altså på, at der er nogle europæiske lande, der tager hånd om dette job, altså gør ting, der er betydningsfulde for sikkerhed og stabilitet i Europa, også når NATO ikke ønsker at deltage eller det ikke er egnet til NATO-indsatser.
Men i Danmark har vi et forbehold for, at når det sker, kan vi ikke deltage, selv om det er meningsfuldt, selv om ethvert ordentligt menneske og ethvert ordentligt land måtte tænke: Jamen når det her vigtige arbejde gøres, har vi da også pligt til at bidrage.
Det kan da ikke kun være de andres problem hver eneste gang.
Vi må da også bidrage en gang imellem.
Der forhindrer forsvarsforbeholdet, at vi kan gøre vores pligt.
Det handler for mig ikke så meget om interesser eller at sidde med ved bordet.
For mig handler det om at kunne gøre sin pligt.
Når noget er vigtigt for vores verdensdel, er det ikke kun alle de andre, der skal gøre det; så skal Danmark også hjælpe til.
Det er ikke godt nok for mig.
Hvis vi har et ønske om, at arbejdet skal gøres, så har vi også en pligt til at bidrage til det.
Det er det, det handler om for mig.
Så siger modstanderne af et ja til at afskaffe det danske forsvarsforbehold: Åh, men det kan jo være, at EU på et tidspunkt får en EU-hær.
Ja, det kan ingen jo vide.
Lige nu ser det ikke sådan ud, men det kan da godt være, at det sker på et tidspunkt i fremtiden.
Så er det jo bare sådan, at hvis der er en EU-hær, som indbefatter, at EU kan kommandere rundt med medlemslandenes forsvarsstyrker, hvis man skulle kommandere rundt med danske soldater, så ville det selvfølgelig indbefatte det, man kalder en suverænitetsafgivelse efter grundlovens § 20, hvor vi i henhold til grundloven er forpligtet til – medmindre der er fem sjettedeles flertal i Folketinget, som ønsker at gøre det, og medmindre dette flertal ikke ønsker at afholde en folkeafstemning, som vi har tradition for i Danmark – at vi skal gøre det.
For man kan ikke bare give Bruxelles adgang til at bestemme over danske soldater, uden at der er tale om en afgivelse af beføjelser, som i dag henligger under det danske rige.
Så uanset om vi har et forsvarsforbehold eller ej, kan der jo komme en EU-hær på et tidspunkt, eller den kan ikke komme.
Men hvis vi ikke har forsvarsforbeholdet, vil det stadig væk være sådan, at danskerne vil blive spurgt, om Danmark skal indgå i en EU-hær, måtte den komme på et tidspunkt, selv om det ikke ser sådan ud i dag.
Og det er vores syn på det her.