Sofie Carsten Nielsen (RV), 2017-03-23:
I Radikale Venstre er vi helt overbeviste om, at der findes realistiske løsninger på de udfordringer, vi står med i Europa, når vi skal håndtere situationer, hvor mange mennesker flygter mod Europa fra krig.
Og en af grundene til, at vi er overbevist om det, er jo, at de løsningsforslag allerede ligger på bordet i Europa.
Et flertal af Europas regeringer bakker op om de løsninger.
Det er løsninger, der skal være forpligtende, og de indebærer, at vi både styrker kontrollen og arbejdet ved EU's ydre grænser, og at vi ikke overlader opgaven med at registrere, behandle og fordele flygtninge, der kommer fra krig, død og ødelæggelse og har krav på beskyttelse, alene til Grækenland og Italien.
For på en eller anden måde siger det jo sig selv, at de ikke kan håndtere den opgave alene.
De kræver, at alle lande bakker op, og den danske regering bakker eksempelvis ikke op om at finde holdbare og fælles forpligtende løsninger.
Jeg tror egentlig, at vi i højere grad har brug for en nødbremse imod symbolpolitik her i Folketinget, end vi har brug for et værn mod 10-årige flygtningebørn.
Og for os er børn børn, og derfor kan Det Radikale Venstre ikke bakke op om, at det med det her lovforslag bliver muligt at sige til en dansk politibetjent: Du skal stå på grænsen, og du skal afvise en 10-årig syrisk pige.
Du skal sige til hende, at hun må vende om her, for vi er optaget af, hvad for en plads vi har på listen over lande, der modtager flygtninge.
Som Børnerådet også fremhæver i høringssvarene, vil det jo i praksis betyde, at i de tilfælde, hvor Dublinsamarbejdet er sat ud af kraft – og kriterierne for det er også helt uklare for mig – vil det land, som Danmark afviser til, nemlig Tyskland, komme under et formodentlig langt større pres, og enten ikke vil kunne betragtes som et sikkert land og i hvert fald ikke et land, man bare kan overlade yderligere opgaver til.
Så det løser ingenting.
Som fru Johanne Schmidt-Nielsen var inde på, handler det jo om bare at tænke et enkelt skridt længere frem.
For hvis alle gjorde det, hvad ville konsekvenserne så være?
Det er der, så vidt jeg kan se, på ingen måde redegjort for i lovforslaget.
Det har man slet ikke forholdt sig til.
Man siger på den ene side i generelle vendinger – ikke i lovforslaget, men i den offentlige debat – at Europa må finde nogle løsninger.
Men på den anden side modarbejder man dem jo intensivt.
Så er der de helt konkrete ting.
Det står overhovedet ikke klart for mig, hvordan, hvornår og efter hvilke kriterier vurderingen af, om Dublinsamarbejdet er ude af kraft, vil finde sted.
Det står heller ikke klart for mig, hvornår der er tale om en krisesituation.
Hvilke kriterier skal gøre sig gældende der?
Hvilke kriterier kan denne lov aktiveres efter?
Det er bare et spørgsmål om at lade det være op til en regering.
Er det, hvis Tyskland ikke tager ansvar og ikke løfter en opgave, at vi siger, at det træder i kraft?
Det er ikke mit indtryk, at der i lovforslaget overhovedet er nogen vurderinger af, hvordan situationen i øvrigt er blandt vores samarbejdspartnere eller måske såkaldte samarbejdspartnere.
Det er ikke mit indtryk, at der på nogen måde er taget vurderinger med af det.
Derfor kan Radikale Venstre ikke bakke op om et så kortsigtet og symbolpolitisk lovforslag.