Michael Aastrup Jensen (V), 2020-06-18:
Ej, jeg tror ikke, jeg har sagt, at det kun går nedad, i forhold til at borgerne i de pågældende lande har en Menneskerettighedsdomstol, som de kan rejse sager over for.
For heldigvis er det sådan, at de lande skal og også kan sørge for at efterleve de domme, der er, og det er den eneste retsorden, de borgere har, når de er oppe imod et autoritært styre, som der desværre er i de tre pågældende lande.
Der er det bare, at vi fra Venstres side ønsker, at vi har en international retsorden, og at vi sørger for, at der sikres stabilitet.
Det kan jeg forstå Dansk Folkeparti ikke ønsker, og fair nok med det, men jeg ønsker bare ikke at tage den chance med, hvad det ville skabe af kaos i Europa – et Europa, som jo altså har oplevet, hvad ufred og ustabilitet resulterer i.
Tak for det, formand.
Og allerførst tak til justitsministeren for de rosende ord om den tidligere regering for det hårde arbejde, der var i forhold til Københavnererklæringen – som jo meget rammende blev lavet i Helsingør.
Og ikke mindst vil jeg sige, at vi jo også fra den daværende regerings side, og dermed også fra Venstres side, har været fuldstændig enige i meget af det, som er blevet sagt i debatten indtil videre, nemlig at vi har en domstol, som er begyndt, desværre, at blive for aktivistisk, politiserende – man kan kalde det mange forskellige ord – og at vi derfor bliver nødt til at håndtere det på en bestemt måde.
Og så kan man så diskutere, hvordan den måde er.
Og vores svar fra Venstres side er, at vi skal gøre det sådan, at vi får lavet reformerne indefra.
Og derfor har vi faktisk store forventninger til, at Københavnererklæringen kan være med til at sætte skub i det nødvendige reformarbejde.
Men lad os da også være ærlige: Jeg er fuldstændig enig i, hvad hr. Morten Messerschmidt sagde om, at der er dommere ved domstolen i Strasbourg, som simpelt hen ikke er deres opgave voksen.
Men hvem har ansvaret for det?
Der er svaret jo, at det har Europarådets Parlamentariske Forsamling, fordi der foregår en demokratisk afstemning om, hvem det er, der skal være dommere, hver eneste gang der er kandidater.
Og derfor er det her jo også en diskussion om, om vi skal have nogle minimumsrettigheder som europæere eller ej.
Jeg sidder også i Europarådets Parlamentariske Forsamling og har gjort det i efterhånden rigtig mange år, og jeg hører sager på sager om, hvordan der er borgere i visse europæiske lande, som fuldstændig lever så langt væk fra bare det, der minder om basale menneskerettigheder.
Der mener vi fra Venstres side, at vi har en forpligtelse til at sørge for at hjælpe dem så meget, vi overhovedet kan.
Og er måden at hjælpe dem, at vi bare simpelt hen siger: Menneskerettighedskonventionen er ubrugelig; vi smider den ud med badevandet?
Eller er det, at vi simpelt hen sørger for at sige: Vi lever i 2020, og det kræver måske, at man laver et temperaturtjek af det, man lavede dengang, og prøver at lave reformerne af den i stedet for?
Venstres svar er det sidste, for vi mener også, at hvis vi lavede løsningen med bare at kaste den ud med badevandet, ville den forsvinde for de millioner af borgere, som lige nu og her som eneste redningsplanke har domstolen i Strasbourg.
Hvad er det for nogle lande, der har flest sager ved Menneskerettighedsdomstolen?
Hvilke tre lande af Europarådets medlemsskare er de lande, der er mindst demokratiske?
Det er præcis sjovt nok de samme lande.
Og derfor bliver vi altså også nødt at spørge: Hvad er det, vi rent internationalt mener vi har en forpligtigelse på?
Hr. Christian Langballe nævnte selv Winston Churchill.
Jeg mener jo faktisk, Churchill havde ret: At hvis vi ønsker, der skal være stabilitet og fred og sikkerhed i Europa, så bliver vi også nødt til at lave et samarbejde på kryds og tværs.
Derfor nytter det ikke noget, at man bare ved at fjerne alt, hvad der minder om international retsstilling, skaber destabilitet, kaos og ufred; at det skulle være bedre.
Det var i hvert fald ikke, hvad Winston Churchill ønskede og argumenterede for.
Hvis man går ind og ser på nogle af de taler, han lavede dengang, så jeg er enig i næsten hundrede procent af det, han sagde.
Og det er jo det, vi bare skal holde fast i, samtidig med at vi også kan være enige om, at selvfølgelig skal vi have lavet nogle nødvendige reformer.
Så det er, hvad vi prøver på fra Venstres side.
Vi håber også, at regeringen er enige og at de – hvad de har sagt meget klart – vil tage det her op løbende i Ministerkomiteen i Europarådet.
Og så må vi andre, der sidder i den parlamentariske forsamling, og også nogle, der sidder endnu tættere i forhold til de kandidater, der kommer, altså i forhold til dommerne, være vores opgave voksen og så sørge for, at det reformarbejde, den daværende borgerlige regering fik igangsat, kan komme ind og få nogle gode resultater.
Vi er klar fra Venstres side til reformarbejdet, for vi mener, det er den eneste vej fremad.