Kristian Thulesen Dahl (DF), 2017-10-05:
Tak for det, og tak til statsministeren for talen i tirsdags.
Det var i det hele taget en smuk dag i tirsdags.
Vi havde fornøjelsen af at komme ind i den her renoverede Folketingssal, en Folketingssal, der jo ikke bare er blevet bedre at se på for os, men også mere tilgængelig for handicappede.
Det synes vi faktisk i Dansk Folkeparti er rigtig vigtigt, og vi håber, at det også kan være et budskab til alle andre dele af det danske samfund, at man i højere grad sikrer tilgængelighed for vores handicappede medborgere.
Forud for besøget her i Folketingssalen og statsministerens tale var de fleste af os i kirke til gudstjeneste.
Vi hørte lidt om 500-året for reformationen, og vi hørte lidt om, hvad det er for en basis, Danmark hviler på, hvad det er for nogle ting, der måske gør, at vi har de værdier og de holdninger til tingene, som vi har, her i 2017, og hvorfor det udtrykker et fællesskab og en samhørighed.
Vi sang, »I Danmark er jeg født«, og det var meget, meget smukt.
Jeg kunne i virkeligheden unde alle danskere at opleve det, vi oplevede i tirsdags.
Det gav i hvert fald mig en påmindelse om, hvad det er for et grundlag, Danmark hviler på, og hvorfor det er så vigtigt at holde fast i det, så vi også kan levere det videre til generationerne, der kommer om mange år.
De fortjener også at leve i et trygt Danmark, der er båret af fælles værdier og fælles samhørighed.
Da jeg så hørte statsministerens tale – der var mange gode ting i talen, og jeg skal nok også lige vende tilbage til nogle af dem – fik jeg også en lille sund skepsis, tror jeg nok jeg kan sige, og det var i forhold til det her med, at politikere har behov for at sige, hvor de har været rundt i Danmark.
Jeg mener, vi kom til Esbjerg, vi kom til Thisted, vi skulle til Vejle, vi skulle til Hillerød, vi skulle til Aarhus, vi skulle til Nordfyn, og nu starter vi endda også her med fru Mette Frederiksen, og nu skal vi en tur til Ærø.
Man kan allerede fornemme, hvordan det nu fortsætter i hovederne på os alle sammen.
Altså, det kan godt være, at der er kommunalvalg her den 21. november, og at man sådan er lidt ekstra ivrig efter at sige: Se, hvor godt jeg kender Danmark og alle leder og kanter af det danske samfund.
Det er jo dejligt.
Jeg tager det selvfølgelig som udtryk for en ægte optagethed fra statsministerens side i forhold til et Danmark i balance, at vi altså har et Danmark, der hænger sammen, hvor man, uanset hvor man bor i det her skønne land, har ordentlige vilkår.
Det vil vi i Dansk Folkeparti rigtig gerne være med til at sikre også sker i den praktiske verden.
Når statsministeren derfor taler om en ny tilflytningsøvelse, hvor man altså tilflytter arbejdspladser til hele Danmark, synes jeg, det er rigtig godt.
Vi venter et udspil fra regeringen i december, og vi glæder os til at diskutere sådan en ny tilflytningsrunde med regeringen.
Det vigtigste i forhold til det, skal jeg dog bemærke, er det mentale, ved at vi har folk, der arbejder i den offentlige sektor, i statens tjeneste, i hele Danmark, så de ser Danmark som det hele, det er, og ikke i for høj grad ser Udkantsdanmark med udgangspunkt i København.
I virkeligheden gælder det her med at sikre et Danmark i balance også i forhold til udligningen.
Vi har før diskuteret udligning.
Det gælder bl.a. inden for ældreplejen.
Det skal jo f.eks. ikke være sådan, at der er områder i landet, hvor man har lav skat og høj service og andre steder har høj skat og lav service, så de dér, hvor de skal betale de højeste kommuneskatter, faktisk har den ringeste ældrepleje.
Det går jo ikke.
Alle ældre i det her land fortjener en værdig pleje og omsorg, når de har behov for det.
Det skal vi sikre.
På sundhedsområdet tog vi jo initiativer, da vi nedlagde amterne og amtsskatten, der sikrede, at regionerne kom til verden med et ensartet sundhedsbidrag, hvor alle danskere, uanset hvor de bor i landet, betaler det samme til vores sundhedsvæsen.
På sundhedsområdet er der jo sket masser af ting, som statsministeren også fik nævnt, siden 2001.
Der er sket mange gode ting, nemlig bekæmpelse af ventelister, nye sygehuse, kræftpakker, og vi har kæmpet for bedre forhold for de ældre medicinske patienter gennem årene.
Men der er jo en særlig ting om sygehusene, der selvfølgelig lige skal nævnes i sådan en åbningsdebat, og det er den glædelige aftale, som vi fik på plads i går, hvor vi i fællesskab besluttede at fjerne produktivitetskravet – sparekravet, som det er blevet formuleret ude på sygehusene – fra den 1. januar 2018.
Det synes jeg er rigtig godt, for det kan godt være, at det tidligere har haft sit værd, men vi må også bare erkende, at det nu fungerer på en måde, hvor det simpelt hen slider sundhedspersonalet alt for meget ned.
Og det er vigtigt, at vi lytter til det personale, der jo i virkeligheden er krumtappen i vores velfærdssamfund, det personale, der er helt ude i den forreste linje i forhold til de danskere, der har behov for hjælp, og det er bl.a. vores sundhedspersonale, og de har råbt vagt i gevær vedrørende det her sparekrav, og nu tager vi konsekvensen af det og fjerner det fra den 1. januar 2018.
Det er jeg rigtig glad for.
Medarbejderne er også krumtappen, når vi taler om andre områder.
Jeg nævnte ældreområdet med ældreplejen før.
Jeg vil bare sige, at vi også i fremtiden skal have et godt samfund.
Når der f.eks. på et plejecenter kommer flere ældre med demens, kan der jo godt ske det, at der bliver vendt op og ned på dag og nat, og så kan det ikke nytte noget, at der måske kun er én medarbejder på arbejde i nattetimerne.
For når der er én ældre medborger, der jo desværre på grund af sygdom løber rundt ude på gangen og forstyrrer alle de andre, ja, så kan man ikke håndtere en anden, der har behov for at komme på toilettet.
Altså, der er simpelt hen nogle ændrede forudsætninger.
Der skal være penge til i fremtiden at levere den ordentlige velfærd til vores ældre, der har behov for hjælp, og der ved vi der er større opgaver foran os, end vi har nu.
Jeg håber ikke, at man skal lægge for meget i, at der ikke var så meget i åbningstalen om ældreområdet – det tror jeg bare var, fordi der ikke var så meget tid – og heller ikke i lovkataloget.
Det er jo heller ikke ældreministerens område, som syner af allermest, hvad angår initiativer, kan man sige.
Jeg tror, der er en redegørelse.
Men det er jo selvfølgelig ikke, fordi man ikke prioriterer ældreområdet højt i regeringen – det er jeg da sikker på.
Ellers skal vi i hvert fald nok fra Dansk Folkepartis side gøre det klart over for regeringen, at den kommer til det.
I forhold til det med medarbejdere, der er krumtappen, er det også sådan inden for politiets rækker.
Det er jo politiet, der på mange leder og kanter skaber den tryghed, vi har brug for, når utrygheden raser på grund af indbrudskriminalitet eller overfald eller terror henset til de terroranslag, der jo er, og som folk er utrygge på grund af.
Vi skal hjælpe et presset politi, både med hjemmeværn, med politikadetter, og hvad vi ellers har taget af initiativer, men også ved at der kommer flere politibetjente.
Vi får en vestdansk uddannelsesinstitution, hvilket gør, at vi kan tage flere ind på skolen.
Det er en grænsekontrol, som flere og flere herinde jo erkender bliver af mere langvarig karakter.
Man kunne næsten få den tanke, at det ligner, at det er en permanent grænsekontrol, vi er ved at få opbakning til herinde.
Det synes vi i Dansk Folkeparti er rigtig dejligt.
Man kan i hvert fald spørge: Hvor lang tid kan noget være midlertidigt, før det bliver permanent?
Men når det får sådan en mere permanent karakter, synes vi jo også, at de fysiske installationer ved grænsen skal være af en karakter, så de medarbejdere, der står og skal håndtere grænsekontrollen, faktisk har ordentlige arbejdsvilkår.
Det er noget, vi vil sætte på dagsordenen her i efteråret, og der er nogle initiativer dér, som jeg synes er vigtige, for at vi sikrer en effektiv grænsekontrol, og for at vi sikrer, at de mennesker, der varetager den for os, altså den forreste række derude, faktisk får nogle bedre arbejdsvilkår.
Statsministeren var inde på vores fællesskab: frihed, rettigheder, muligheder, altså alt det her, som jo er vigtigt i forhold til vores fælles velfærd.
Det er jo en balance, der skal findes, også i forhold til de skattelettelser, som regeringen meget gerne vil have.
For vi skal jo være sikre på, at de forpligtelser, vi har over for hinanden i vores velfærdssamfund, rent faktisk kan løftes, fordi vi altså også ønsker det stærke danske fællesskab i årene, der kommer, og for vores efterkommere.
Så kom statsministeren i sin tale med en sætning, som jeg skyndte mig at skrive ned, og som jeg synes var specielt god, og den lød: Vi skal tage styringen over, hvem der kommer hertil.
Citat slut.
Det at tage styringen over, hvem der kommer hertil, vil jeg gerne kvittere for, og det vil jeg i hvert fald gerne holde statsministeren fast på.
Det er jo en fantastisk sætning.
For hvis man skal sikre det, handler det jo om, hvordan man styrer indvandringen.
Det handler om, at man bliver nødt til at have en grænsekontrol, hvor man i øvrigt kan kontrollere, hvem der kommer hertil.
Det handler jo om, at man i EU laver regelændringer, der gør, at vi i højere grad selv kan styre, hvem der kommer hertil, sådan at vi ikke har folk, der kommer og studerer og så løber af sted uden at betale deres SU-gæld, hvilket vi har set eksempler på.
Var det 123 mio. kr., vi mistede på den konto?
Sådan nogle eksempler duer simpelt hen ikke.
Det har skabt de parallelsamfund, som vi skal have gjort op med.
Men det kræver også et langt sejt træk, i forhold til hvor få der skal kunne komme hertil specielt fra de områder af verden.
Det kræver også, at de kriminelle udlændinge, vi har, i højere grad kan udvises.
Det var også noget, statsministeren var inde på, og som vi meget gerne vil arbejde videre med sammen med regeringen, for det kræver jo et håndfast opgør med fortolkningen af konventionerne.
Til slut vil jeg bare lige nævne i forbindelse med Brexit og EU, at jeg i øvrigt håber, at statsministerens udtalelser om, at det jo er handel med andre lande, der beriger os, også smitter af på den måde, regeringen vil tackle Brexit på.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvorfor man siger til briterne, at betingelsen for, at vi kan lave frihandel med dem, er, at de i øvrigt accepterer fri indvandring fra de europæiske lande.
Hvorfor i alverden laver man den sammenkobling, når man ved, at det er handel, der er afgørende for, at vi har det godt sammen og bliver rigere nationer?
Hvorfor binder man det så op på en accept af fri indvandring?
Der er mange ting, man kan tage fat på i sådan en åbningstale.
Jeg håber, at vi kommer videre med det i forbindelse med de spørgsmål, der er.
Til slut skal jeg bare på vegne af Venstre, Liberal Alliance, Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at det går godt i Danmark.
Dansk økonomi er stærk.
Siden folketingsvalget er der skabt 103.000 flere private arbejdspladser, og antallet af personer på offentlig forsørgelse er det laveste i et årti.
Folketinget understreger ambitionen om at gøre Danmark til et stærkere land med bedre forudsætninger for vækst, velstand og velfærd.
Det skal kunne betale sig at arbejde.
Samtidig er det afgørende, at der sikres et Danmark i balance.
Asyltallet i første halvår 2017 var det laveste siden 2008.
Folketinget finder det afgørende, at asyltallet også fremover skal holdes på et meget lavt niveau, og at indsatsen for at bekæmpe parallelsamfund styrkes.
Folketinget konstaterer, at en af måderne til at sikre vækst og velstand på er, at flere danskere kommer i arbejde, og at kernevelfærden styrkes. En særdeles vigtig del af kernevelfærden er sygehusene, hvor de ansatte kan levere den bedste kvalitet til patienterne.
Derfor ser Folketinget med tilfredshed på, at produktivitetskravet på 2 pct. bortfalder i 2018.«