Jette Gottlieb (EL), 2022-05-03:
Jeg vil gerne sige én positiv ting om det her lovforslag.
Regeringen og aftalepartierne råber ud fra tagene, at de er helt vidende om, at dagpengesystemet er utilstrækkeligt i dag.
Der er meget at tage fat på i forbindelse med det her forslag, men jeg har valgt at koncentrere mig mest om forringelserne af dimittendsatsen og af dimittendtidens varighed.
Den lavere sats betyder økonomisk usikkerhed for de unge.
Mange går ned i indtægt i forhold til deres hidtidige indtægt, samtidig med at de mister deres kollegieværelser, deres studierabatter osv. osv., men det er også et kæmpeproblem, at perioden halveres.
Den kortere periode underminerer hele pointen ved at have et sikkerhedssystem.
Alle ved jo godt, at det er sværere at få arbejde, når man ikke kommer direkte fra et andet arbejde.
Man får altid at vide, at man skal have mere erfaring, men hvor søren får man erfaringen fra, hvis ikke man bliver ansat?
Så er der den praktiske faktor, som ikke kommer ind i billedet her, nemlig at dimittenderne kommer ud på arbejdsmarkedet i klumper.
Det vil sige, at de på samme dato er rigtig mange om buddet, og det er selvfølgelig også med til at forsinke indgangen til arbejdsmarkedet, så det skal man også være opmærksom på.
Så er muligheden for at komme ind i det ordinære dagpengesystem blevet stærkt vanskeliggjort.
Jeg hørte, at hr. Bent Bøgsted spurgte til, om ikke det var rigtigt, at man selvfølgelig kunne få det ordinært beregnet ud fra sin lærlingeløn f.eks.
Jo, selvfølgelig kan man få det ordinært beregnet ud fra sin lærlingeløn og så komme ind i det ordinære system, men problemet er, at lærlingelønnen ikke er høj nok.
Det betyder, at man for at opnå det fornødne beløb, som man skal have for at komme ind på fuld dagpengesats, skal have det i i hvert fald de sidste 1½ år og nogle gange 2 år for at komme op på det beløb, og det betyder jo, at langt de fleste lærlinge ikke vil kunne optjene nogen normal sats i deres lærlingeperiode.
Dertil kommer, at hvis man skal basere sin indgang til det ordinære system på arbejde inden for den 1-årige periode, der nu er, skal man næsten have arbejde hele tiden, og det er jo som regel det, der er problemet, så det er ikke så nemt at se, at det kan lade sig gøre.
Så kan jeg forstå, at aftalepartierne er meget enige om, at det her tiltag vil være adfærdsregulerende, men det er virkelig selvmodsigende.
For det første er STAR netop kommet med sin rapport om, at der ikke var noget adfærdsregulering at spore i forbindelse med de nedsættelser af dimittendsatsen, man kom med i 2017, så der er ligesom en klar tilkendegivelse af, at så simpelt er det altså ikke.
Så kommer den store, overordnede bekymring, som vi i forskellige ordførersammenhænge har været inde på, nemlig den massive frygt for, at hele systemet mister sin holdbarhed, og det gør det jo bl.a., hvis de unge ikke kommer med.
Den socialdemokratiske ordfører understregede, at dagpengesystemet kun fungerer, hvis der er opbakning til det, og det er jeg fuldstændig enig i, men det svækker jo opbakningen, når dagpengesystemet gennem de seneste år er blevet forringet.
Så vil jeg også henvise til, at det er sværere for dem, der er mindre fastansat.
Jeg stillede et spørgsmål til ministeren og fik et rigtig morsomt svar.
Jeg spurgte, om ikke det var urimeligt, at der blev gjort forskel mellem de fastansatte og de mindre fastansatte, og så fik jeg det svar: Nej, nej, de har begge muligheder for at få den forhøjede sats i de 3 måneder, hvis de altså bare er en lille smule fastansat, nemlig lige har 2 års arbejde eller sådan noget.
Det var et goddag mand, økseskaft-svar, men det korte af det lange er, at det selvfølgelig er sværere at oppebære de forhøjelser, hvis man har en mere løs ansættelse.
Enten tjener man for meget og arbejder for meget, og så bliver man for hurtigt kørt ind i systemet, så der ikke går de 2 år, som loven foreskriver, inden man igen kan få sin forhøjede sats, eller også har man for lidt arbejde, og så kan man heller ikke få det, for så kan man ikke blive indplaceret på det.
Man kan jo se på, hvordan det kommer til at virke, når man samtidig bemærker den kæmpe stigning i private forsikringer.
Så vil jeg sige, at der har været en manglende lydhørhed over for en del af høringssvarene fra praktikerne, og det gælder i forhold til sygedagpenge og i forhold til at skifte midt i måneden.
Jeg vil slutte med at spørge ministeren om et par ting: Er ministeren af den opfattelse, at hvis loven skal virke adfærdsregulerende, er det afgørende, at loven er til at forstå?
Og så vil jeg spørge ministeren, om ministeren er villig til at indskrive i lovteksten, at der skal foretages en grundig evaluering 1 år efter ikrafttræden, og at loven skal genbehandles med en solnedgangsklausul efter 2 år, så man kan vurdere, om det her har virket efter hensigten.