Pernille Vermund (NB), 2022-05-05:
Det er jo en fornøjelse at komme op efter en debat mellem DF og Alternativet, hvor DF holder krampagtigt fast i, at vi skal være en del af en konvention, og at den forhindrer os i at bestemme politikken selv i vores eget land, og så siger Alternativet: Men vi kan jo bare melde os ud og tage forbehold, og så kan vi melde os ind igen; det er vel ikke så svært, det er der også andre lande der gør.
Jeg er helt rundforvirret, og det er altså vitterlig ikke, fordi jeg har taget noget.
Jeg holder mig på lovens og dydens sti så godt, som jeg overhovedet kan.
Vi har i forhold til det her et reelt problem i Danmark.
Der er et stigende antal danskere og særlig unge, som ikke bare har prøvet hash én gang, men som også benytter sig af hash.
Der er et stigende antal unge, som bliver konfronteret med hash i deres hverdag, som jeg nævnte i et af spørgsmålene.
Jeg har tre drenge.
De to største har været i udskoling og går nu i gymnasiet, og både i udskolingen og i gymnasiet i det pæne Nordsjælland er der reelle problemer med, at der kommer folk og sælger hash lige uden for skolens område, og skoleledelserne bokser med det.
Nogle gange går det væk, og nogle gange er det der igen.
Jeg har selv konfronteret en på en tredje skole i vores pæne område, som jeg nævnte tidligere.
Politiet sagde: Det gør vi altså ikke noget ved, fordi vi ikke har ressourcer til det.
Dermed er det her
jo en af de mange forbrydelser i vores samfund, som de facto er blevet afkriminaliseret, fordi politiet ikke har ressourcer til at forholde sig til det.
Politiet har ressourcer til at rydde Pusher Street indimellem, og det bruger de mange ressourcer på, men det får jo ikke problemet til at gå væk.
Hvis vi er enige om, at vi ikke ønsker, at flere unge mennesker skal blive afhængige af hash, og at flere unge mennesker ikke skal risikere en psykose, fordi man har taget hash én gang for meget, så bliver vi nødt til også at være enige om, at vi så må finde ud af, hvad vi gør i stedet for det, vi gør i dag, for det, vi gør i dag, virker åbenlyst ikke.
Hvis vi er enige om det og vi også er enige om det, som er nævnt mange gange her i løbet af dagen, altså at den evidens, der er på det her område, stikker i alle retninger, hvad gør man så?
Man kan altid finde en rapport, som siger det ene eller siger det andet, og man kan aldrig sige »alt andet lige«, for så har de i Portugal indført andre ting samtidig, og hvad ville der være sket, hvis de ikke havde gjort det?
I USA har man andre problemer.
Man har nogle befolkningsgrupper, som er usammenlignelige med, hvordan vi er relativt gode til at tage os af hinanden i Danmark osv. osv.
Hvis vi er enige om, at vi ikke vil have det her problem, og vi er enige om, at vi ikke har tilstrækkelig evidens at læne os op ad, hvad gør man så?
Vi er ikke glade for bare at give los, men vi erkender, at det her er et reelt problem, og derfor synes vi også, det er rimeligt at lave en prøveperiode, hvor man forsøger at gøre det under ordnede forhold: Hvis det her skal sælges, så lad os sørge for at sælge det, så det kun er til folk over 18 år, folk med bopæl i Danmark, præcis som det fremgår af beslutningsforslaget.
Vi sælger det på steder, som er kontrollerede.
Vi sørger også for, at de penge, som kommer ind fra salget, bliver brugt til forebyggelse og til misbrugsbehandling af dem, som skal have misbrugsbehandling, og så evaluerer vi.
Så behøver vi ikke at se til USA eller Portugal eller Holland, hvor det jo er helt umuligt at sige »alt andet lige«, fordi der er så mange andre forhold, der er anderledes.
Den eneste anke, vi har, er i forhold til prisen.
Hvis vi reelt skal gøre det her til en løsning, som virker, bliver vi nødt til at have en pris, der er lavere end på det illegale marked.
Lad os nu sørge for, at det er en markedspris – altså at det er en pris, der betyder, at det bliver fuldstændig ligegyldigt for det illegale marked at sælge hash.
Ja, så er jeg med på, at der stadig vil være bander; så vil de sælge noget andet.
Det er et vilkår; det bekæmper vi med andre midler.
For mig handler det her ikke om at bekæmpe bander.
For mig handler det om de unge mennesker, som i dag bliver konfronteret af sælgere, herunder også banderne.
Oppe hos os er det formentlig ikke bander eller i hvert fald ikke reelle bander; det er folk rundtomkring, de her halvkriminaliserede unge grupper.
For mig handler det om de unge.
Hvis vi skal af med det problem, må vi underbyde prisen på det illegale marked.
Vi bliver nødt til at have kontrol over salget af det her, og så må vi lave en prøveperiode, hvor vi evaluerer efterfølgende.
Jeg synes, det er så ærgerligt, at der er de her områder, som vitterlig splitter os, og hvor det er mejslet i sten, at man indtager den ene holdning eller den anden i stedet for at sige: Hvad er målet, og hvordan kan vi bevæge os derhen sammen?
Tak for ordet.