Leif Mikkelsen (LA), 2018-04-06:
Tak til formanden for det.
Det er en vigtig debat, og dermed tak til Alternativet for at rejse den.
Det kommer jo ikke ud af den blå luft, og vi kan måske også nævne her, at Præsidiet i forlængelse af den konference, der blev nævnt, har igangsat en grundig kulegravning eller undersøgelse af politikeres troværdighed, fordi der faktisk er en alvorlig bekymring for den udvikling.
Og så skal man spørge sig selv hvorfor og hvordan.
Jeg stillede et spørgsmål til hr. Uffe Elbæk, og man kan jo somme tider godt blive klogere af at gribe i egen barm.
Jeg har tilbragt det meste af mit liv i det frivillige foreningsarbejde og bilder mig egentlig ind, at jeg nød en vis tillid i forbindelse med troværdighed og det at holde aftaler og den slags; at man kunne regne med mig.
Nu kan det være, der kunne laves undersøgelser om, at jeg ikke har ret i, at jeg nød den tillid, men jeg tror nu alligevel på det.
Og det mener jeg faktisk er værdier, jeg har forsøgt at tage med mig herind, altså at have de samme spilleregler, som førte frem til den placering.
Alligevel er man så en del af det billede, der er herinde, uanset om man har gjort sig skyldig i det eller bidraget til det, for åbenbart er der et eller andet ved formidlingen af de billeder, der kommer ud af det her hus, og derfor tror jeg ikke, vi kan snakke udenom.
Det er meget diplomatisk at sige, at det er vores egen skyld alt sammen og sådan noget, men jeg synes, vi er nødt til at snakke ærligt om, at de billeder, der formidles, jo altså formidles af den presse, der ruller døgnet rundt, og som formidler konflikten.
Statsministeren var inde på det, altså at det jo ikke er det samarbejdende folkestyre, der formidles.
Det er jo ikke sådan, at det giver store overskrifter, at i dag har Folketinget med bredt flertal vedtaget lovforslag.
Det er jo konflikten, der formidles, og det bliver den næsten konstant.
Vi bidrager sikkert også selv til det, og det skal jeg ikke undskylde, for det gør vi, og vi stiller måske også af og til op til noget, som vi ikke skulle stille op til, fordi vi ikke har modet til at sige nej, og når vi bidrager, er der eksempler på det.
Det seneste medieforlig, som der blev spurgt ind til, blev jo lækket til pressen, næsten inden det var vedtaget af regeringen.
Som ordfører står man lidt måbende tilbage og tænker: Hvad er det, der sker her?
Hvad er formålet med det?
Så står det tilbage, og så skal der bruges mange kræfter på at ændre det billede.
Så der er vi jo selv skyld i det, fordi vi måske skal fodre pressen eller have noget til gode eller bytte-bytte med en journalist, eller hvad pokker det nu er, der er gang i, når nogen føler sig kaldet til at gøre den slags ting.
Der er flere faktorer, der, tror jeg, påvirker den situation, vi er i.
I den her periode, hvor vi siger det er gået ned ad bakke, har de sociale medier også udviklet sig voldsomt.
Her i dag er der foregået en vældig debat om ministres pensioner på Facebook, hvor man jo i hvert fald ikke er belastet af fakta, så man bidrager godt til janteloven ved at rode rundt i en lovgivning, der er 10 år gammel, og kører den op til nutiden, og man tager slet ikke højde for, at det i mellemtiden er ændret indtil flere gange her i Folketinget.
Og det, at folketingsmedlemmer får stillet bolig til rådighed, fordi vi bor langt væk, bliver stadig væk fremstillet, som om man får tilskud, selv om det kun er nogle få, der gør det, og selv om det er en udfasningsøvelse.
Så der er flere veje til, at det her billede er skabt, og debatten i dag bidrog til politikerleden, når man også i dag lykkes med at fremstille det, som om en minister også i dag bare kan gå på pension som 36-årig og få pension resten af sine dage.
Det er altså længe siden, man har kunnet det.
Men det bliver ikke rettet i sådan en proces, så der er en ny situation, kan man sige, i den periode, vi taler om her.
Hr. Jakob Ellemann-Jensen var inde på, at man faktisk oplever mennesker, der kommer ind i det her hus, der så bliver positivt overrasket, og det er rigtigt.
Nu kan vi jo nok ikke få hele befolkningen med på rundvisninger herinde, for vi oplever det jo alle sammen.
Jeg bruger faktisk al den tid, jeg overhovedet kan finde, til rundvisninger, som jeg siger ja til, især skoleklasser, som så får et andet billede af folkestyret end det, som tegnes til daglig, med konflikter, for sådan er vi sådan set ikke, og vi hilser på hinanden, joker med hinanden og har det hyggeligt og kan godt lide at være sammen.
Det er det billede, der står tilbage, når de er gået lidt rundt med os herinde.
Så det er sådan set rigtig godt, og hvis det overhovedet er muligt at udvide det, er det vigtigt.
Det er vigtigt for folkestyret, at de faktisk kommer tættere på end det billede, der tegnes.
Og så er jeg selvfølgelig igen tilbage ved, at det jo er pressen, der formidler billedet, og ikke os selv på den måde, og derfor diskuterer vi også med pressen i øjeblikket, hvordan vi får fjernet nogle af de dårlige billeder, som pressen er enig med os i der er.
Det kunne være, når man ser en flok journalister løbe bag en politiker og trænger vedkommende op i et hjørne med 10 mikrofoner, eller det kunne være, når nogen ikke har nogen kommentarer, så har man allerede sendt noget af sted, selv om vedkommende har sagt, at de ingen kommentarer har, og så står vedkommende tilbage der og bliver opfattet som en, der vil skjule noget.
Så der er mange billeder, og det tager vi sådan set alvorligt, og vi diskuterer det med pressen, altså hvordan vi får de her dårlige billeder fjernet her i huset.
Nu har vi så fået de her røde snore, som ligner et større trafikuheld, når de er stillet op,
men det kan dog måske alligevel holde bedre orden, end det kunne før.
Men det er jo kommet af, at de her billeder har været dårlige, og det er sådan set en fælles interesse, tror jeg, og det vil jeg gerne udtrykke glæde over, altså at vi har en dialog med pressen her i huset i øjeblikket om, hvordan vi i fællesskab kan gøre noget ved det.
For jeg fornemmer nemlig også, at pressen heller ikke selv er interesseret i, at det skal fortsætte.
Der er både glæde og bekymringer.
En glæde er, at de her undersøgelser viser, at der faktisk er tillid til vores demokratiske system, for man er faktisk glad for det, og man tror på det, og det er så åbenbart dem, man putter ind i systemet, man er lidt utilfreds med.
Det, der så kan bekymre mig, er, at især unge mennesker er skeptiske over for politikeres troværdighed.
Det kunne så tyde på, at vi kan risikere om 10 år at få undersøgelser, der er værre end dem, vi har set nu, hvis ikke vi får gjort noget alvorligt gjort ved det.
Jeg tror ikke, vi kan finde svarene her i dag, men jeg mener bare, vi er nødt til at diskutere ud fra det, vi selv ser og tror på er problemet, og så i fællesskab forsøge at finde løsninger.