Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2021-05-17:
Tak for det.
I Danmark hjælper vi hinanden, og vi giver hinanden en chance og muligheden for at leve det liv, vi ønsker, uanset hvem vi er og hvor vi kommer fra.
Det er den indstilling, der er grundlaget for vores velfærdssamfund og velfærdssystem.
Desværre, som jeg har sagt igen og igen fra den her talerstol, er virkeligheden i dag en helt anden for mennesker med handicap.
Uanset om vi snakker om retssikkerhed, hjælpemidler, BPA eller overgang fra barn til voksen, ser vi gang på gang, at det billede, vi har af det danske velfærdssystem, krakelerer, når vi kigger på forholdene på handicapområdet.
Det skal vi gøre bedre, og derfor mener vi i SF, at vi skal forpligte os på nogle klare målsætninger og dermed gøre livet bedre for borgere med handicap igennem en inkorporering af FN's handicapkonvention.
For selv om Danmark ratificerede FN's handicapkonvention tilbage i 2009, er det tydeligt for de fleste, at arbejdet langtfra er slut.
Vi mener, at mennesker med handicap skal kunne leve et ordentligt og aktivt liv på egne præmisser og egne vilkår.
Der er mange konkrete steder, vi kan rette op.
Vi kan f.eks. tale om BPA'en.
Borgerstyret personlig assistance er en fantastisk løsning, som giver borgere med større funktionsnedsættelse mulighed for selv at organisere deres hjælp, så de netop kan få lov til at leve det selvstændige og aktive liv, som de ønsker.
Vi skal også sikre, at man som borger med handicap ikke er stavnsbundet til sit hjem eller til en bestemt kommune i frygt for at miste den hjælp, man har fået tildelt.
Man skal også være sikker på, at kommunen ikke fejlbehandler sager og processen trækkes i langdrag for at spare penge, eller fordi sagsmængden er for stor i Ankestyrelsen.
Man skal ikke bare miste den hjælp, man får, eller blive stillet fundamentalt ringere, bare fordi man fylder 18 år og derfor går fra barn til voksen.
Der skal i stedet være fokus på, hvordan vi kan hjælpe borgeren videre med et indholdsrigt liv, som alle andre har, med uddannelse og job, eventuelt egen bolig eller bofællesskab og fritidsliv, og vi skal sikre, at hjælpemidlerne gives til dem, der har behov for det, til at leve et fyldestgørende, aktivt og nogenlunde normalt liv.
Der er problemer nok at tage fat på på handicapområdet, men der er også brug for mere grundlæggende forandringer.
Vi skal fundamentalt ændre den måde, vi ser borgere med handicap på.
Vi skal give dem støtte og den hjælp, de har behov for for netop at kunne leve så normalt og aktivt som overhovedet muligt.
Vi skal ikke bare parkere dem på en ydelse i dårlige rammer, hvor de ingen frihed har.
Vi skal sikre, at mennesker med handicap i Danmark har de samme grundlæggende muligheder og rettigheder som alle andre, og i bund og grund er det også den forventning, vi alle sammen har til vores velfærdssamfund, altså at man, uanset hvem man er, også har mulighed for at leve et godt liv.
Det er præcis det, som FN's handicapkonvention foreskriver.
Der er ingen urimelige krav, men blot krav om rimelig tilpasning, dvs. – og nu citerer jeg – »nødvendige og passende ændringer og justeringer, som ikke indebærer en uforholdsmæssig stor eller unødvendig byrde, når dette er nødvendigt i et konkret tilfælde for at sikre, at personer med handicap kan nyde eller udøve alle menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder på lige fod med andre«.
Det må vi kunne levere på i et stærkt velfærdssamfund.
Derfor: Hvis vi alle mener, at alle i Danmark skal have lige muligheder og rettigheder, bør vi tage næste skridt, hvor handicapkonventionen inkorporeres i vores nationale lovgivning.
Det er vi klar til i SF, og derfor støtter vi naturligvis op om det her beslutningsforslag.