Pernille Skipper (EL), 2022-03-15:
Jeg har et forslag til vedtagelse, som jeg gerne vil læse højt på vegne af SF, Radikale og Enhedslisten: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at de klassiske familieformer med én far, én mor og deres fælles børn ikke længere er dækkende for den virkelighed, som flere og flere børn vokser op i.
Kærlighed kender ikke køn, lgbt+-familier dannes og trives, og der findes børn, som vokser op med forældre af samme køn og med flere end to forældre.
Den virkelighed bør anerkendes, og Folketinget tog første skridt til dette ved at give mulighed for at dele barselsorlov med op til fire sociale forældre.
Folketinget mener derfor, at der bør igangsættes undersøgelser af og vidensindsamling om omfanget af regnbuefamilier med børn med flere end to forældre i Danmark, deres forhold og de barrierer, de møder, med henblik på at tilpasse lovgivningen, så flere familieformer anerkendes.«
Tak for det.
Tak til ministeren for besvarelsen, og jeg vil skynde mig at hæfte mig ved det vigtige i, at vi – trods jeg nok ikke er enig i konklusionen – har en minister og en regering, der anerkender, at vi er færdige med de gammeldags familiebegreber, og at det er rigtige familier, der er tale om, også når børn har mere end to forældre.
I et indlæg i Information skrev daværende ligestillingsminister Peter Hummelgaard for nylig sammen med Enhedslisten, men også SF og Radikale: »Familier anno 2021« – det var så dengang – »kommer i mange former.
Lovgivningen skal naturligvis følge med«.
Det synes jeg er en rigtig god indledning på et indlæg, som også handlede om, hvordan vi kunne give barselsrettigheder til mere end to forældre.
Derfor har vi jo sådan set også taget de første vigtige skridt til at få juridisk og rettighedsmæssigt anerkendt familier, hvor der ikke kun er to forældre.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi erkender, at der følger problemer med, som ikke er familiernes skyld, men som er systemets skyld.
Vi ender rigtig hurtigt, når vi har de her snakke, i diskussioner om, hvad der sker i absolutte højkonfliktsager.
Jeg har lidt svært ved at forstå, hvorfor regnbuefamilier skal stå mere til ansvar for, hvad de potentielt set ville gøre, hvis de en dag ender i en højkonfliktsituation, end et heteroseksuelt par skal.
Der er aldrig nogen, der har spurgt mig og min heteroseksuelle mand, om vi har en plan for, hvad vi vil gøre med vores to børn, den dag vi går fra hinanden.
Alle regner ligesom bare med, at det ender lykkeligt, selv om statistikkerne viser, at det gør det nok ikke.
Så jeg tror altså, at vi stiller langt højere krav i praksis til de forældre, som er mere end to, når de får børn.
Og det synes jeg ikke er rimeligt.
Det, jeg møder, er tværtimod familier, som har langt flere snakke om, hvordan man gør tingene sammen, hvordan man skal samtale, hvad man skal gøre, også når man er uenige om, om det er dans eller fodbold, eller det er noget andet, man kan have uenigheder om som forældre.
Det er der altså en tendens til at de familier, som er mere end to, har talt meget mere om, før de starter en familie.
Så jeg synes egentlig ikke, at de ekstra krav er rimelige.
Til gengæld møder de børn, som jo findes, og som har lykkelige familieliv og kærlighed til alle deres f.eks. tre forældre og bliver elsket af alle tre forældre, en hel masse barrierer.
De børn kan ikke komme til lægen med den ene af deres forældre; den ene af deres forældre har ikke adgang til Aula, forældresamtaler eller Sundhedsplatformen og kan ikke rejse med børnene; børnene har ikke arveret efter den tredje forældre og kan ikke få efternavnet.
Og hvis det skulle ende i en skilsmisse, har barnet ikke ret til den der tredje forældre, og det er jo ret frygteligt at tænke på.
Med tanken om, at konflikter kan blive værre, hvis der er mere end to parter – og det hører jeg er ministerens hovedargument – fratager vi potentielt set børnene retten til deres ene forælder.
Ministeren ved jo altså godt, hvad det gør ved børn.
Der behøver man ikke at kigge i forskningen, selv om der er blevet lavet meget af det, for at se, hvad det gør ved børn, hvis de mister deres ene forælder i livet.
Alle de praktiske problemer, man møder som familie, er også enormt stressende, og de kommer oven i de store omvæltninger, der i forvejen er ved at starte en familie.
De er lykkelige og har tænkt over det her rigtig, rigtig længe, men det påvirker både dem og børnene, når de møder de barrierer i livet.
Jeg vil slutte af med at sige nu, at jeg håber, at den her diskussion er det første skridt til, at vi faktisk kan blive enige om, at familier findes i mange forskellige afskygninger.
Der var engang, hvor man ikke klassificerede skilsmissefamilier som rigtige familier.
Der var også engang, hvor man sagde, at familier med to kvinder og børn ikke var rigtige familier.
Heldigvis er vi ude over det.
Vi kommer også ud over, at der er nogle, der ikke synes, at regnbuefamilier med mere end to forældre er rigtige familier, for det er de, og vi skal have en lovgivning, der følger med, som daværende ligestillingsminister hr. Peter Hummelgaard så rigtigt sagde.