Liselott Blixt (DF), 2021-12-03:
Først vil jeg sige tak til Socialistisk Folkeparti for at tage den her forespørgsel.
Vi har i rigtig mange år været enige om mange rigtig gode ting på psykiatriområdet – nok mere end så mange andre partier, på trods af at vi har siddet ved hver sin side af bordet.
I Dansk Folkeparti ønsker vi en helt anden psykiatri end den, vi har i dag.
Det er vi faktisk kommet frem til, efter at jeg i 14 år som psykiatriordfører ser, at vi bliver ved med at putte nogle af de samme ting ind i den psykiatri, der ikke har fungeret.
Hvis vi i de 14 år, jeg har siddet som psykiatriordfører, var startet med at beslutte, hvad det er for en psykiatri, vi ønsker – altså lige fra dag et – så havde vi stået med en helt anden psykiatri i dag.
Her taler vi om medicinfri afdelinger.
Da jeg kom med forslaget – i 2015, tror jeg det var – var det kun Socialistisk Folkeparti, der var for.
Vi måtte kæmpe for at få sat penge af i satspuljen.
Socialdemokratiet var ikke for medicinfri afdelinger.
Vi kæmpede det igennem.
Og da vi så fik det igennem, var det personalet, der ikke ønskede det.
Så det er jo kulturen derude, der er noget galt med, når man tror, at medicinen løser alle problemerne i psykiatrien.
Så vi måtte ændre indstillingen, da vi søgte puljen, og sige, at det handlede om nedtrapning og ikke medicinfri afdelinger.
Så var der nogle, der tog fat i den.
Og hvad viser evalueringen: Den viser, at 10 pct. blev medicinfri, 20 pct. fik reduceret deres medicinforbrug med 75 pct., og over 50 pct. fik det reduceret med mere end 50 pct.
Så der var jo noget om snakken.
Så vi bliver nødt til at kigge på: Hvad er det for en psykiatri, vi ønsker?
Hvad er det for en kultur, der skal herske, når det er, nogen får det mentalt dårligt?
Vi mener, vi skal vende det hele på hovedet og se på, hvordan vi ser det enkelte menneske, der får en mental lidelse, for derved sikrer vi, at man som barn og ung ikke bliver en del af den psykiatri, vi ser i dag.
Jeg kæmpede side om side med psykiatriordfører Özlem Cekic fra Socialistisk Folkeparti.
Og vi har fået tæsk af psykiatrien, fordi vi ønskede nogle andre ting – nogle ting tættere på borgeren, f.eks. at man samarbejdede på tværs med psykologer, psykiatere og socialøkonomiske virksomheder om det sociale, om beskæftigelse og aktivering, og at man så på mennesket i stedet for at se på diagnosen.
Det har vi ønsket i rigtig mange år.
Og hold op, hvor er det svært.
Men derfor glæder det mig, at man også fra ministerens side i talen tog nogle af de her ting op, som er vigtige.
Hvis vi ser på »Frirum i psykiatrien«, hvor vi alle sammen efterhånden kender Søren ved fornavn, som går og laver rigtig mange aktiviteter for de enkelte brugere, så ved vi, hvor meget nytte det betyder, og det er mange af de ting, vi skal have ind i vores psykiatri.
Vi bliver nødt til at finde ud af, hvad det er for en psykiatri, vi ønsker, før vi begynder at lave en plan.
For ellers får vi alle de her projekter, ligesom det projekt, som jeg kritiserede lidt, i Region Hovedstaden.
Men folk skal jo købe sig til opgaverne fra andre regioner.
Vi skal ikke have flere projekter for enkelte kommuner og regioner.
Hvis vi skal igangsætte noget, må det være på tværs af landet.
Det skal ikke være postnummeret, eller hvilken region man er opvokset i, der afgør, om man får den rigtige hjælp.
Det har vi haft nok af.
Igennem de 14 år, jeg har siddet som psykiatriordfører, er det hovedsagelig foregået i de store kommuner, fordi der er flest psykiatribrugere.
Det siger sig selv.
Men prøv at gå ned i de områder, hvor der er langt til en psykiatrisk afdeling, hvor der er langt til ekspertisen, og spørg, hvor mange af projektmidlerne de har fået til at få igangsat nogle ting.
Så jeg håber – når vi begynder at diskutere det – at vi kigger på, hvad det er for en psykiatri, vi ønsker.
Hvad er det for en kultur, vi ønsker, og hvordan skal vi kigge på det enkelte menneske, når det får en mental sygdom og får det psykisk dårligt.
Og det håber jeg vi kan blive enige om.
Men jeg glæder mig til, at vi går i gang med forhandlingerne.
Jeg er bare bange for, det bliver ligesom de to andre psykiatriplaner, altså projekter hist og pist, lidt over det hele.
Men jeg vil gøre mit til, at vi måske kunne få det til at blive en større plan.