Jeppe Søe (M), 2023-05-25:
Tak, formand.
Tak til de to foregående ordførere, og tak til ministeren for deres redegørelser, også om forskellen på lovgivningen.
Det betyder, at jeg ikke vil gå den vej, men måske i stedet for gå tilbage til 1990'erne.
I 1990'erne var jeg lige blevet studievært på en kanal og oplevede en chefredaktør, som var mere end interesseret, og hun var det på en måde, som jeg i hvert fald ikke fandt lige så interessant.
Vi sang med på Shu-bi-duas sang, og vi syntes, det hele var lidt vittigt og sjovt.
Shu-bi-dua kunne få mange ting til at rime i deres sange, men vi sang jo alle sammen gladeligt med.
Det var, som om vi ikke tog det alvorligt.
Hvis jeg skulle have kigget på det, hun gjorde, var én gang så nok, eller skulle der to gange til, var det ubehageligt nok?
Sexchikane var udefinerbart dengang.
Det vil sige, at jeg netop ikke skal til at definere, om noget er ubehageligt nok, om én gang er nok, hvad der er groft, og hvad der ikke er groft.
Det handler om uønsket adfærd.
Det er mig, der vurderer, hvad der er uønsket, og hvis jeg mener, det er uønsket, kan jeg handle.
Derfor bliver det jo altid en stor diskussion om, hvorvidt vi skal have en definition, men når vi begynder at definere helt ned i detaljen, kan man jo også lige pludselig slå op og læse, hvad der er rigtigt, og hvad der er forkert.
Selv om det ikke præcis har noget med det her at gøre, erindrer jeg, at Washington Post på et tidspunkt lavede en etisk guideline til deres journalister, sikkert fordi de syntes, at deres journalister med mellemrum ikke var etisk tænkende nok
– om vi har problemet i Danmark, må I selv vurdere –
og de syntes, det var en rigtig fin idé, at de her havde sagt: Det er den her etik, der gælder her på arbejdspladsen.
Men det, der lige pludselig skete, var, at journalisterne begyndte at slå op for at se, hvad der var rigtigt, og hvad der var forkert; de begyndte at lade være med selv at tænke over, hvad der var etisk korrekt, og hvad den etiske linje var.
De kunne altså slå det op, og hvis man havde glemt at skrive noget ind i håndbogen, måtte det jo være etisk korrekt, og så gjorde de bare, hvad der passede dem, og derfor droppede man den etiske guideline.
Det skyldtes netop, at hver gang man definerer noget, kan man slå op og læse, hvad der så er definitionen, også af det, der er korrekt.
Det, det handler om for mig, er i virkeligheden dannelse og respekt for andre.
Vi skal lære at læse andre mennesker.
Vi skal ikke holde op med at lægge an på hinanden, for så er der ikke nogen om hundrede års tid, men vi skal lære at læse hinanden, og det er der i virkeligheden noget dannelse i.
Jeg opdrager i hvert fald mine børn til at prøve at læse, hvad der foregår, både før og under, sådan at man hele tiden kan mærke hinanden.
Det er det, vi skal kunne i et fællesskab.
Så hvis man skal kigge på de her definitioner – og det har ministeren jo netop lagt op til, og jeg hilser det meget, meget velkommen – kunne man også diskutere, om vi overhovedet skal til at lave definitioner, og om ikke den allerstørste overskrift er, at uønsket adfærd er uønsket, og at der kan handles dér.
Jeg tror, at vi skal glæde os over, at Enhedslisten tager det her op, at vi igen og igen her i salen får de her debatter, og at vi igen og igen får sagt, at vi jo alle sammen er enige om, at uønsket adfærd eller seksuel chikane på arbejdspladsen ikke længere er en Shu-bi-dua-sang, man kan drikke fadøl til; det er virkelighed, og det er noget, vi alle sammen skal gøre noget ved.
Med hensyn til hvad vi så skal gøre, så synes jeg, at dannelsen spiller en kæmpe rolle, og at netop definitionen uønsket adfærd er den, vi skal give videre, og den, vi skal være i.
Det er fint at arbejde med teksten, det er fint at dykke ned i tekstens ordlyd, så det hilser jeg velkommen, men vi er i Moderaterne ikke for det her forslag.
Men tak for det.