Martin Geertsen (V), 2022-04-26:
Tak for det.
Og tak til hr. Per Larsen for – det er i hvert fald ikke helt forkert at sige – at genrejse en i øvrigt altid meget, meget væsentlig drøftelse af almen praksis og forholdene i almen praksis i al almindelighed.
Vi havde jo nogenlunde det samme forslag oppe at vende i sidste folketingssamling, og forslaget her ligger også lidt i forlængelse af den drøftelse, vi lige har haft, om lægedækning i al almindelighed.
Hvis man nu hæver sig lidt op i helikopteren – det er jo ikke, fordi jeg siger, at alle andre ikke også har gjort det; nu gør jeg det så bare igen – så synes jeg, at når man indleder den her type af debatter, kunne det være meget interessant at stille sig selv spørgsmålet: Hvorfor er det nu lige, at vi har en forholdsvis stærk almen praksis i Danmark?
Og det er der efter min opfattelse i hvert fald mindst to gode grunde til.
For det første er det, fordi vi ønsker, at det, der kan klares i det nære sundhedsvæsen – og i det her tilfælde altså i almen praksis – skal kunne klares i det nære sundhedsvæsen.
Altså, kan den enkelte patient udredes og behandles hos lægen i almen praksis, så er det da det, der skal ske.
For det andet er det, fordi almen praksis jo udgør en uvurderlig indgang til det øvrige sundhedsvæsen.
Det er vores praktiserende læge, som i al væsentlighed henviser os videre i sundhedsvæsenet, hvis det er det, der skal til for den enkelte patient.
Så hovedopgaven for os som politikere er, efter mine bedste begreber, i hvert fald som jeg ser det, at sørge for, at vi i mangel af et bedre ord har en bagvedliggende organisatorisk indretning, der kan imødekomme danskernes ønske om at komme til læge, når det er nødvendigt, at man kan komme til læge uden for lang ventetid, og at det kan ske, når man har tid til det som patient.
Langt de fleste steder i landet fungerer det jo, om jeg så må sige, på traditionel vis, ved at man som læge har et såkaldt ydernummer og et fast antal patienter og selv driver sin egen virksomhed og sin egen praksis.
Det kan også være, at lægen driver sin praksis i samarbejde med andre i et lægehus efter nogenlunde samme opskrift.
Tilbage i 2013 lavede Venstre i forbindelse med den daværende S-ledede regerings indgreb i konflikten mellem Danske Regioner og PLO så en politisk aftale om at bruge nogle yderligere håndtag til sikring af lægedækningen i Danmark.
Bl.a. introducerede vi det, at såfremt et ydernummer eller en praksis, om man vil, ikke kan besættes af en traditionel PLO-læge, så skal ydernummeret sendes i udbud blandt andre private leverandører, og lykkes det ikke, så kan regionen tage over og selv drive klinikken.
Vi blev så også enig med den daværende regering om, at det var en god idé at gøre det muligt for praksislæger at eje helt op til seks ydernumre, altså i princippet seks praksisser – igen for at sikre, at der er så mange værktøjer i værktøjskassen som muligt med henblik på at sikre lægedækning i hele landet.
Vi står i Venstre stadig et hundrede og ti procent bag hovedtrækkene i de aftaler, vi dengang tilbage i 2013 lavede med Socialdemokraterne og for den sags skyld Det Radikale Venstre og SF.
Og jeg forstår så også det konservative forslag sådan, at det, der så er problemet, er de tilfælde, hvor den praktiserende læge – altså vedkommende, der ejer ydernummeret – ikke har en daglig patientkontakt, men kun optræder som stråmand eller sidder derhjemme, eller hvor vedkommende nu sidder henne.
Jeg skal være helt ærlig og sige: Altså, jeg har stadig væk ikke rigtig set en undersøgelse eller på anden vis en tilkendegivelse af, om der er et problem, eller om det bare er et scenarie, man beskriver her.
Og i givet fald at der er et problem, har jeg også stadig væk til gode sådan rigtig at se noget, som anskueliggør, hvor stort problemet er i virkelighedens verden.
Til gengæld kan jeg godt se og konstatere, at der er en hel del diskussion af noget, som angiveligt – må vi vel være enige om indtil nu – kan gå hen at blive et problem, men som ikke nødvendigvis er det nu.
Og i hvert fald er der ikke ført dokumentation for det.
Men det skal jo ikke ændre ved, at vi selvfølgelig er lydhøre over for at drøfte spørgsmålet videre, især hvis det kan kundgøres, at der er et problem, og det kan anskueliggøres mere, end tilfældet har været indtil nu.
I forbindelse med behandlingen af nogenlunde samme forslag her i Folketinget sidste år, fremførte et flertal jo en betænkningstekst, og den betænkningstekst står vi selvfølgelig stadig væk helt bag ved.
Jeg går også ud fra, at ministeriet løbende følger med i, om der nu bliver levet op til hensigterne i den betænkningstekst.
Og derfor kan vi heller ikke stemme for dette forslag, da vi stadig står helt bag ved den aftale, vi indgik i 2013.