Peter Hummelgaard (S), 2022-05-19:
Beslutningsforslaget i dag handler om, at vi skal sikre, at vi skaber de bedste rammer for nogle af vores samfunds mest udsatte borgere: borgere i hjemløshed.
Jeg vil gerne starte med at understrege, at det er helt afgørende, at vi som samfund værner om de mest udsatte borgere, og at vi indretter et samfund, hvor den enkelte ikke bliver efterladt på perronen, mens resten af samfundet buldrer forbi.
Med forslaget ønsker forslagsstillerne, at borgere i hjemløshed ikke skal indgå i det, der kaldes et helt almindeligt jobcenterforløb, ud fra en forståelse af, at det ikke giver plads til at fokusere på andre problemer end ledighed.
Og netop borgere i hjemløshed har jo andre problemer end ledighed.
Jeg afviser ikke, at der kan være enkeltsager, hvor sagsbehandlingen desværre ikke foregår optimalt, men jeg er ikke enig i den beskrivelse, der ligger til grund for forslaget.
Jobcentrene skal jo netop sammensætte indsatserne efter borgernes konkrete behov.
Borgere oplever vidt forskellige forløb afhængig af deres konkrete situation og behov, og der er helt naturligt forskel på, hvordan et forløb struktureres; om det er slagterimedarbejderen, der er blevet afskediget i en fyringsrunde, eller en borger, som har andre udfordringer end ledighed, eksempelvis psykiske udfordringer, manglende bolig, misbrug m.v.
Lovgivningen på beskæftigelsesområdet indeholder en række undtagelser, som netop skal sikre, at beskæftigelsesindsatsen kan gå hånd i hånd med eksempelvis sociale indsatser.
Indsatsen tilpasses den enkelte borgers behov og livssituation.
Borgere i hjemløshed, som har andre problemer end ledighed, visiteres i deres forløb som aktivitetsparate.
De får en koordinerende sagsbehandler, som bl.a skal koordinere sociale indsatser, misbrugsbehandling og tilvejebringelse af bolig.
Herudover kan nogle aktivitetsparate unge under 30 år få et aktivitetstillæg til deres ydelse.
Visitationen sker i jobcentret og er helt afgørende for, at de modtager den rette indsats og den rette forsørgelsesydelse.
Der gælder også særlige regler for deltagelse i indsatser og tilbud, og der er særlige værnsregler, som skal gøre, at udsatte borgere, som er aktivitetsparate, ikke bliver sanktioneret unødigt.
Både jobparate og aktivitetsparate kontanthjælpsmodtagere skal efter gældende regler ikke stå til rådighed for arbejdsmarkedet, hvis de har en rimelig grund.
Borgere kan altså allerede i dag blive fritaget for at stå til rådighed for f.eks. arbejde og tilbud, hvis kommunen vurderer, at de er for syge, eller hvis borgerens helbred forværres af indsatsen.
Og det er vigtigt, at der er en løbende kontakt med borgerne for at sikre opmærksomhed på netop de problemer, der gælder for den enkelte, hvad enten der er tale om misbrug, psykiske udfordringer eller andet.
Det er også via sagsbehandlingen i jobcenteret, at der kan komme fokus på, om der kan tilkendes førtidspension, eller om sagen skal forelægges rehabiliteringsteamet, fordi borgere skal i fleksjob eller ressourceforløb.
Og det er særlig vigtigt for udsatte borgere, som ellers kan have svært ved at navigere i de offentlige systemer.
Jobcentrene spiller i dag en central rolle i at skabe sammenhængende tilbud til borgere, hvor den koordinerende sagsbehandler er ansvarlig for særlig at understøtte ledige, som har udfordringer ud over ledighed.
Det kræver en tværfaglig planlægning og indsats, hvor parallelle indsatser og en helhedsorienteret tilgang skal være omdrejningspunktet for hjælp og støtte til borgeren.
Der pågår lige nu forhandlinger om den helhedsorienterede indsats, hvor der forhandles om at få de kommunale forvaltninger til at arbejde endnu bedre sammen til gavn for de mest sårbare borgere.
Hvis man vælger at tage borgere i hjemløshed ud af jobcentret, er der risiko for, at man afskærer dem fra den hjælp, de skal have i systemet.
Forslaget synes at hvile på en forudsætning om, at man først skal løse alle andre problemer, før det er relevant at gå i gang med en beskæftigelsesrettet indsats.
Men sådan forholder det sig ikke.
Der er evidens for, at indsatsen for udsatte målgrupper, bl.a. borgere i hjemløshed, skal bygge på en jobrettet indsats tidligt i borgernes indsatsforløb.
Den jobrettede indsats skal derfor ses i sammenhæng med andre indsatser og ikke som en selvstændig indsats, når borgeren har fået løst sine udfordringer gennem eksempelvis sociale indsatser.
Den tidlige jobrettede indsats skal koordineres med udgangspunkt i og parallelt med borgerens øvrige udfordringer.
Og for borgere i hjemløshed kan det eksempelvis være, at der parallelt skal sikres en indsats med bostøtte i overgangen fra livet i hjemløshed til et liv i egen bolig.
Herudover arbejdes der på at tilbyde meningsfulde aktiviteter i hverdagen.
Der er også gjort solide erfaringer fra eksempelvis i IPS-metoden, som sigter mod at få personer med alvorlige sindslidelser i beskæftigelse og uddannelse.
Det kan eksempelvis være personer, der lider af skizofreni.
Metoden er både nationalt og internationalt anerkendt.
Populært sagt går metoden ud på en job først og dernæst støtte-tilgang frem for en helbred først og dernæst job-tilgang.