runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marlene Harpsøe (DD), 2024-04-30:
Jeg vil først sige tak til sundhedsministeren for en rigtig fin besvarelse, og det er rigtigt, at skridt for skridt kommer vi i den rigtige retning.
Der bliver taget nogle gode initiativer i de her år, men der er selvfølgelig lang vej igen, og det er ministeren sådan set også inde på, fordi der nemlig er rigtig mange forskellige målgrupper af pårørende, og det er forskelligt, hvad det er, man har af behov for hjælp og støtte.
Noget af det, jeg gerne vil spørge ministeren ind til, er den her indimellem manglende systematiske opfølgning på en patient, der er indlagt.
Det kan f.eks. være et menneske i psykiatrien, som er indlagt med en psykisk lidelse, og sundhedspersonalets opmærksomhed på, om der også er børn i den familie, som vedkommende er tilknyttet.
Det er jo vigtigt, for hvis man ikke på en eller anden måde er opmærksom på det og spørger ind til det i forbindelse med hele dialogen omkring behandlingsforløbet, så kan man jo sådan set heller ikke tage stilling til, om der er nogen børn, der også kunne have brug for hjælp. Og vi ved jo, at børn er meget udsatte, hvis det er, de har forældre, som har en psykisk lidelse.
Marlene Harpsøe (DD), 2024-04-30:
Mange tak.
Pårørende trækker et rigtig stort læs af ansvaret for deres nærmeste, som bliver syge eller ramt af et handicap.
Faktisk er det jo en hel familie, som vil blive ramt, når et menneske skal leve med en funktionsnedsættelse eller rammes af alvorlig sygdom.
Og det offentlige system har jo nogle forventninger til de pårørende om at tage sig af de nærtståendes hverdagsliv, både hvad angår at skulle op om morgenen og ud af sengen og mange andre praktiske opgaver.
For man føler jo en forpligtigelse til at drage omsorg for præcis det menneske, som man holder af, og som jo ikke fuldt ud kan tage vare på sig selv.
Og det er et svært dilemma, fordi man jo også som pårørende, som far, mor, søster eller bror, også har et liv, der skal leves – et liv med skole, et liv med arbejde, sociale relationer, venner og fritidsaktiviteter, altså et liv, som ikke kun skal være præget af at være nærmeste omsorgsperson.
Men livet som nærmeste omsorgsperson eller pårørende er jo også et liv, som man ikke lige kan flekse ud af.
Hjemmet og hverdagen danner ofte rammen om den syge nærtstående, og det kan slide på de pårørende i en sådan grad, at de også selv bliver syge.
Vi skal passe på de pårørende, og derfor har vi i Danmarksdemokraterne indkaldt til den her forespørgselsdebat om, hvordan vi forbedrer både inddragelsen af og støtten til de pårørende.
Der er nemlig behov for, at vi politisk har et større fokus på de pårørendes trivsel.
Så jeg vil gerne på forhånd takke alle ordførerne, men også de tre ministre, som er mødt op her i Folketingssalen i dag, sådan at vi kan tage en god debat om, hvad vi gør for at sikre pårørendes trivsel bedre.
Pause Pause (Pause), 2024-04-30:
Mødet er udsat.
Mødet er udsat.
Steffen W. Frølund (LA), 2024-04-30:
Tak for det, formand.
Jeg overrumples i dag af lidt for hurtige spring heroppe, kan jeg mærke.
Der er folk, der ikke dukker op, som jeg havde regnet med dukkede op.
Først og fremmest vil jeg sige tusind tak for indlæggene og de mange positive tilkendegivelser.
Jeg læser jo lokalet på den måde, at der er en klar opbakning til, at hvis Danmark kan eksportere grønne teknologier, skal vi da fremme det så vidt muligt.
Jeg hører også nævnt, at der skal være mere samarbejde af den slags, og det vil jeg da gerne også forsøge at efterstræbe for fremtiden.
Så noterer jeg mig, at det primære argument for at ville bevare lovjunglen er, at det ikke er ulovligt, hvis bare det godkendes.
Kan man finde vej igennem den uklare labyrint, er der et mål et sted.
Men det er jo netop humlen.
Beslutningsforslaget beder om klarhed, så testreaktorer netop kan ansøge og netop kan opnå godkendelse, hvilket ikke har været muligt for dem hidtil.
Derfor glæder det mig, at regeringen støtter den klarhed, og det arbejde vil jeg se frem til, og hvis jeg på nogen måde kan bidrage til det, vil jeg meget gerne det.
Det er nemlig ikke en moralsk forsvarlig position aktivt at forsinke andre landes grønne omstilling ved at hindre danske teknologiske løsninger i at kunne udvikle sig, og det er det slet ikke, når Danmark lige har skrevet under på COP28 under stor fanfare, hvor atomkraft aftales at skulle accelereres internationalt.
Det har vi faktisk mulighed for at bidrage til.
Men uklarhed og gamle lovregimer har fået flere udviklere til at flytte aktivitet ud af landet og blive bremset undervejs, og det kan vi simpelt hen ikke være bekendt.
Det her forslag handler ikke om atomkraft i den danske energiforsyning, det handler ikke om analyser af vores energisystems optimale teknologimiks, det handler ikke engang om strøm til danskerne.
Det her handler om, at mange andre lande hungrer efter stabil grøn strøm, og det er klogeligt, tør jeg sige, men det bliver desværre bremset af dansk friktion.
Så lad os da mindske den så meget, vi kan.
Samira Nawa (RV), 2024-04-30:
Mange tak.
Tak til Liberal Alliance for at fremsætte det her beslutningsforslag, som endnu en gang giver anledning til en god debat om atomkraft.
I Radikale Venstre er vi ikke imod atomkraft
, og det tror jeg også jeg har sagt før ved tidligere lejligheder, når vi har diskuteret atomkraft her i Folketingssalen.
Det er ikke for at decabonisere i Danmark eller nødvendigvis Europa, men f.eks. Sydøstasien.
Og det, som jeg også tidligere har sagt, er, at vi gerne vil have, at de virksomheder skal have mulighed for forskning, udvikling og uddannelse, også her i Danmark, selv om det ikke nødvendigvis er her, man i sidste ende har brug for a-kraften.
Men det, jeg hæfter mig ved, som ministeren nævnte i sin tale, er, at han vil gå tilbage i systemet og så at sige med hans egne ord banke rust af, og jeg synes, vi skal afvente og se det arbejde.
Kan det føre de her klare regler med sig, synes jeg jo ikke, at vi skal vedtage nye love eller nye beslutningsforslag, hvis arbejdet er gjort med, at man i systemet i de forskellige ministerier, særlig Klima-, Energi- og Forsyningsministeriet, bliver opmærksom på, at der er en lovgivning, som man også kan gøre brug af på en god måde.
Så det arbejde, som ministeren nævnte han ville sætte sig i spidsen for, vil jeg rigtig gerne se resultatet af.
Det skal også klart og tydeligt siges, at vi i Radikale Venstre ikke er imod atomkraft og ikke er imod forskning og udvikling, heller ikke i Danmark, men at der bare skal være nogle klare rammer og retningslinjer for det.
Hvad med sikkerheden og affaldet?
Alle de ting skal selvfølgelig også afklares.
Mette Kierkgaard (M), 2024-04-30:
I forhold til hele bevægelsen – måske endda helt tilbage, kan man sige – fra en velfærdsstat til et velfærdssamfund, er det rigtigt, at det var noget af det, Moderaterne var inde på, men det er jo egentlig også en del af hele regeringsgrundlaget og også en væsentlig del af den ældreaftale, vi har indgået sammen.
Og som sådan er der jo ikke nogen bestemte arbejdstidsregler, altså hvordan man en til en skal flugte det, med hensyn til om man skal så meget længere ned i tid i forhold til at arbejde, versus at man så har brug for tid til at være pårørende.
Jeg tror også, det handler om, at vi samlet set skal styrke vores fællesskaber, skal styrke den forpligtelse, vi har over for hinanden.
Det ser man jo på mange områder, både som familie og pårørende, men i øvrigt også, når vi ser nogle af de her spireordninger, hvor unge er inde at besøge plejehjem, simpelt hen for at få blik for hinandens verdener.
Så jeg tror ikke, der er nogen tvivl om, at vi kommer til at se mere af den bevægelse; hvordan vi går fra, at det er staten, altså at vi har en følelse af ret til en ydelse, til, at det faktisk er noget, vi skal styrke endnu mere i vores velfærdssamfund.
Nu er min taletid gået, men jeg kunne også nævne hele lokalplejehjemstænkningen, som vi har med i ældreaftalen, og som jo også er en væsentlig faktor, i forhold til hvordan vi kan styrke vores lidt mere strategiske inddragelse af civilsamfundet i vores velfærdsinstitutioner.
Pernille Vermund (LA), 2024-04-30:
Tak for det.
Det at være pårørende er jo en gave.
Det er jo gudskelov en del af livet for dem af os, der er noget for nogen, og som har det privilegie, at vi har folk omkring os, som vi kerer os om, og som kerer sig om os.
I tidligere tider – og det gælder også i andre lande –
Danmark er jo et af de lande, hvor særlig børnefamilier arbejder allermest, når vi sådan ser på den samlede families belastning, men det gør jo også, at når vi så er i situationer, hvor vi har brug for at være mere sammen med vores børn, hvis de har problemer, eller ældre, som naturligt med tiden bliver svækkede og til sidst også skal herfra, så er det en større belastning.
Moderaterne har jo tidligere talt om, at vi skal indrette velfærdssamfundet anderledes, så hvor stor en del af det her med, at vi arbejder meget og også dermed har mindre tid til og frihed til at være noget for hinanden, ligger i idéerne bag det her nye velfærdssamfund, som Moderaterne ønsker?
Mette Kierkgaard (M), 2024-04-30:
Tak for spørgsmålet.
Jamen der er spørgeren og jeg nok også uenige.
Altså, jeg synes jo faktisk, at vi netop ved at lade pårørende være en bærende værdi og dermed jo også have en tydelig retning og tydelig forventning, i forhold til at kommunerne lokalt, sådan som det nu giver mening i forhold til deres lokale tilrettelæggelse, skal arbejde aktivt med de pårørende – altså at der er en forventning om, at man arbejder tæt sammen med de pårørende – understøtter, hvordan man så konkret med de værktøjer, de implementeringsunderstøttende tiltag, man har, arbejder sammen om, hvordan det giver mening i den konkrete kommune.
Men jeg synes faktisk, at pårørende er en bærende værdi i vores fremtidige ældrelov, og jeg er også sikker på, at spørgeren har læst den aftale, som jeg i øvrigt synes er en meget omfattende aftale, hvor der er et særskilt afsnit, der netop sætter fokus på betydningen af pårørende.
Mette Thiesen (DF), 2024-04-30:
Tusind tak.
Og tak for talen.
Jeg er fuldstændig enig med ældreministeren i, at det er ekstremt vigtigt at inddrage de pårørende og have dem med i betragtningerne hele tiden, både i forhold til behandling osv., men også på den anden side af behandlingsforløb.
Derfor undrer det mig også lidt, at det ikke har været en større del af den lille ældreaftale, der blev lavet her for kort tid siden.
For vi er jo alle sammen enige om, hvor vigtigt det er.
Så kan ministeren ikke uddybe lidt, hvorfor det ikke har ligget ministeren mere på sinde at sikre nogle konkrete initiativer i forhold til inddragelse af pårørende?
Mette Kierkgaard (M), 2024-04-30:
Altså, der er jo ingen tvivl om, og det tror jeg også sundhedsministeren var inde på, at når det gælder ældreområdet, er der – selv om ældre også er alle mulige andre ting end nogle, der er syge – bl.a. og i særdeleshed også blandt ældre en større grad af sygdomme og multisygdom, en større grad af kroniske sygdomme osv.
Så der er ingen tvivl om, at det er en mere sårbar gruppe, også i forhold til at man bl.a. kan være kognitivt svækket.
Derfor er hele det samspil, der er mellem ældreområdet og ældreplejen, det nære sundhedsvæsen, hospitaler og sygehuse og i øvrigt også den praktiserende læge, jo en utrolig vigtig kobling, for det er også der, hvor – når man har overgangene, og det er jo mange steder i livet, men det er også i overgangene mellem sektorerne – det i særdeleshed er sårbart.
Jeg fæstner rigtig meget lid til det, jeg også var inde på før om helhedsplejen.
Jeg tror, at det, at de faglige medarbejdere er tæt omkring den ældre og i langt højere grad også har handlerum, hvor de kan være i mere direkte kontakt med de pårørende, i forhold til hvad det er, der skal sættes i værk, kommer til at skabe en forskel.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2024-04-30:
Tak for det.
Jeg vælger også at spørge ældreministeren, for jeg stillede i virkeligheden det samme spørgsmål til sundhedsministeren: Er der brug for, at vi etablerer et tættere samarbejde, sådan at meget svækkede sårbare ældre, som bliver indlagt akut – måske fra et plejehjem, måske fra hjemmeplejen – ikke bliver sendt alene af sted, men også kan regne med, at der følger personale med ind på sygehuset, der hjælper med at formidle, hvad problemet er, og hvad situationen er, sådan at man også på den måde kan aflaste pårørende, i det mindste indtil der er mulighed for, at pårørende kan være til stede?
Er vi nødt til at skulle kigge lidt mere på sammenhængen mellem den kommunale hjemmepleje og sundhedssektoren?
Mette Kierkgaard (M), 2024-04-30:
Der er ikke nogen tvivl om – og jeg anerkender det egentlig – at der er pårørende, der også siger, at de løser nogle opgaver, som de faktisk ikke mener at de skal.
Det er nok ikke nødvendigvis tunge plejefaglige opgaver, men netop rengøring eller noget, hvor man faktisk ville kunne sige – når man nu har afdækket familiesituationen – at det egentlig ikke var meningen, at de skulle løse dem.
Jeg tror, det hænger rigtig meget sammen med, hvordan vi løser den knude, som jo bl.a. Ældre Sagens undersøgelse også pegede på, nemlig hele den måde, vi nu skal tænke helhedsplejen på fremadrettet.
Det, der er med helhedsplejen, er, at der jo ikke ændres noget ved, at man har en rettighed til at få dækket sine behov for pleje og omsorg.
Men i og med at vi med helhedsplejen har en borgernær visitation, altså egentlig faktisk forvaltningsvirksomhed i det team og det samarbejde, der er tæt på ude omkring den ældre, kan man som pårørende i dagligdagen have en langt, langt tættere dialog med de mennesker, der er omkring den ældre til at hjælpe.
Det tror jeg i virkeligheden også skaber en meget større åbenhed om, hvor de pårørende er, og hvor det er meningsfuldt, de kan hjælpe, og hvor det er, de ikke længere skal hjælpe.
Marlene Harpsøe (DD), 2024-04-30:
Først vil jeg sige tak til ældreministeren for en rigtig fin tale.
Noget af det, som jeg tænker jeg vil spørge ind til nu om de pårørende på ældreområdet, handler jo bl.a. om, at der er flere og flere pårørende, som jo sådan set står og hjælper – stiller sig op og hjælper deres forældre.
Det er jo dejligt, og det gør man jo helt naturligt, når man kan se, at ens forældre har brug for hjælp.
Det kan f.eks. være hjælp til praktiske opgaver.
Samtidig ser vi jo en udvikling, hvor der er flere og flere kommuner, der altså skærer ned på ældreplejen.
Det kan bl.a. være i forhold til rengøring, altså den her praktiske hjælp, hvor man har brug for både at få støvsuget og vasket og det ene og det andet.
Der tænker jeg, der måske kan være en sammenhæng, i forhold til at der dermed også stilles nogle større krav – for os måske usynlige, men for de pårørende meget synlige – til dem om at gøre noget mere, fordi velfærdssamfundet jo ikke på samme måde kan levere, som det kunne før.
Er ministeren enig i, at de ting hænger sammen?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-04-30:
Det var faktisk præcis sådan et sted, jeg var ude at besøge på Frederiksberg i går.
Der ligger i øvrigt også et her i København, på Amager.
Og alt efter hvad for en kommune vi befinder os i, er tilbuddene forskellige.
Men heldigvis og jo særlig koncentreret omkring storbyerne, hvor der også er en vis kritisk masse, har man efterhånden fundet ud af at få lave akuttilbuddene.
Jeg kan huske, at det blev behandlet her i Folketingssalen, og at det i øvrigt var fru Sophie Hæstorp Andersen, der nu er overborgmester i København, der var en af dem, der var med til at få etableret det sted.
Så det er bare for at sige, at der jo efterhånden er piblet nogle tilbud frem, som er bedre til at få grebet mennesker, der står i de her meget sårbare situationer.
Så har jeg lyst til bare at sige: Jeg er simpelt hen så uenig i det der med – og jeg håber ikke, at det helt var det, ordføreren mente, men at det bare blev sagt lidt for skarpt – at man ligesom ville håbe, at der ikke var brug for pårørendeorganisationer.
Det tror jeg altid der vil være.
Jeg synes jo, det handler om – og jeg tror ikke, at vi er så uenige om det her – at få lavet et ordentligt behandlingstilbud, at sørge for, at der er en ordentlig akutindsats.
Men jeg elsker, at mennesker, der står i samme livssituation, danner fællesskaber med hinanden og hjælper hinanden igennem de ting.
Det tror jeg egentlig vi er enige om.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2024-04-30:
Og tak for en fin besvarelse.
Jeg er enig i, at pårørendeorganisationer gør en stor indsats for at rådgive og vejlede.
Jeg er ked af, at der overhovedet er brug for dem, for jeg tror jo i virkeligheden, at det, som pårørende har mest brug for, er, at der er åbne døre til behandlingssteder, hvor man kan få hjælpen, når man har brug for det.
Og når borgere risikerer, f.eks. i misbrugsbehandling, ikke at kunne få misbrugsbehandling, fordi de ikke er afruset, inden de kommer i behandlingstilbud, jamen så er det jo pårørende, der kommer til at stå og skulle trække det store læs i forhold til det.
Mener ministeren ikke, at der er et særligt behov for at være ekstra lydhør over for pårørende, som netop ved, at nu er tingene virkelig ved at køre ud over kanten, og at der er brug for en indsats, et sted, hvor man kan henvende sig og få en akut behandling, når man er i den situation?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-04-30:
Jamen tusind tak for det.
Nu har jeg jo et stærkt ønske om, at ordføreren ender med at være med i en aftale på handicapområdet, og derfor håber jeg egentlig, at vi kan besvare de spørgsmål i fællesskab med hinanden i den aftalekreds, der bliver etableret.
Men for at give et par bud på det er der det, min ministerkollega var inde på, nemlig spørgsmålet om de lettilgængelige tilbud, for det kommer jo lidt an på, hvem man er, i forhold til hvad der er svaret på problemstillingerne i forbindelse med snubletrådene.
Jeg forventer mig rigtig meget af det lettilgængelige tilbud.
Det tror jeg at rigtig mange forældre med børn, der er i mistrivsel, får gavn af, og jeg tror, at vi kan sætte ind tidligere, end vi kan i dag.
Hvis vi taler om forældre til børn med handicap, kan jeg jo høre, hvordan forældre skal slås om at få hjælpemidler, der er fuldstændig afgørende for, at man kan få en hverdag til at hænge sammen.
Jeg kan høre, at man slås fra tue til tue, hvad angår spørgsmålet om merudgiftsydelser.
Jeg kan høre, at de for ofte støder på fagpersoner, som ikke er fagpersoner inden for det felt, hvor deres børn har deres handicap.
Og alle de ting vil jeg gerne have vi gør noget ved samtidig, altså at vi bruger de kommende år på at tage emne for emne og få rykket rundt på klodserne, sådan at man faktisk kan mærke, at man lever i et velfærdssamfund.
Marlene Harpsøe (DD), 2024-04-30:
Ministeren har jo ret i, at der er alt for mange snubletråde i det sociale system i dag, og at der er familier, forældre, som simpelt hen bliver slidt ned til sokkeholderne, fordi de skal navigere i det her system og ikke føler, at det sådan set er med de pårørende.
Man føler i høj grad som pårørende, at systemet er imod en, og det er jo klart, at det skal vi gøre op med.
Men hvordan tænker ministeren at vi skal få implementeret nogle af alle de gode ting, altså den best practice, der er ude i virkeligheden, også landsdækkende, og i forhold til at det jo ikke er et lovkrav i dag?
Det er det ene spørgsmål, jeg har til ministeren.
Så vil jeg høre ministeren, om hun mener, at sådan noget som relationel velfærd er en del af løsningen, fordi man jo dermed tænker mere helhedsorienteret og også skal indtænke hele familien frem for kun en enkelt person.
Dina Raabjerg (KF), 2024-04-30:
Det siger jeg tak for.
Lars Aagaard (M), 2024-04-30:
Jeg kan bekræfte det, jeg sagde i min tale, nemlig at atomkraft er en del af det europæiske energimiks, og det bliver det ved med at være et stykke tid fremadrettet.
Det, der i mit hoved er problemet, er, at vi diskuterer en type atomkraft, mikroreaktorer, som mig bekendt ikke findes kommercielt til elproduktion i den vestlige verden, og det vil sige, at det er en teknologi, som ikke findes, og alligevel skal vi gang på gang diskutere det, som om det er løsningen.
Og mens vi diskuterer det, kan jeg da frygte, at vi ikke får samlet kræfterne om det, der ligger lige for, det, vi skal stå sammen om at sikre, nemlig at vi får et grønt elsystem relativt hurtigt, altså sol og vind.
Så det var ikke for at starte en ideologisk debat om for eller imod atomkraft, for det kan man have hver sin mening om, men jeg vil blot lige fremføre, at der ikke findes sådan nogle anlæg lige nu, at vi ikke har kommerciel erfaring med dem, og at vi ikke ved, om det er billigere end det alternativ, der er der nu.
For indtil videre findes de ikke, og i den situation synes jeg, vi skal samle kræfterne om det, vi er gode til, nemlig at sørge for, at vi bygger et grønt energisystem baseret på vedvarende energi.
Kim Edberg Andersen (DD), 2024-04-30:
Tak for det, og tak til ministeren.
Det var i hvert fald, som jeg læser det, en delvis imødekommelse af det, som Liberal Alliance er inde på her.
Og vil ministeren så ikke også måske indrømme, at det, bare fordi man vil indføre teknologi, som allerede er godkendt i EU til at være en grøn teknologi, er en smule dobbeltmoralsk, at vi gerne vil have strømmen som en del af en klimaløsning, men alligevel er efter dem, som påpeger klare problemstillinger på området, som er de her klare regler?
Ministeren siger i hvert fald nu, som jeg hører ham, at han i hvert fald er villig til at lave en klarhed på området, og at vi så altid kan diskutere, om det skal udmønte sig i regler.
Men vil ministeren ikke godt indrømme, at det, der måske er problemet i debatten, er, at der er det her meget skarpe standpunkt til at starte med, og at man, hvis man nævner atomkraft, som udgangspunkt er imod alt andet?
Liberal Alliance har tværtimod bare bragt det på bane som endnu et skridt på vejen til en renere elforsyning.
Steffen W. Frølund (LA), 2024-04-30:
Tak for det, formand.
I dag førstebehandler vi LA's forslag om at sikre tilladelse og klarhed omkring testreaktorer til forskning og uddannelse, herunder test af små modulære reaktorer.
Danmarks lovgivning på området for atomkraft som energikilde er forældet og har ikke fulgt med den teknologiske udvikling.
Den danske lovgivning er altså uklar, mens behovet er klarhed.
Bare fordi teknologien handler om kvantemekanisk partikelfysik, behøver det jo ikke at være Schrödingers regulering, hvor man ikke ved, om man er lovlig eller ulovlig, og det behøver ikke være Heisenbergs usikkerhedsprincip, som er statens tilgang over for udviklere af denne grønne teknologi.
Den usikre retsstilling er som følger.
I tidligere svar til borgere har ministeriet skrevet, at forbuddet beror på omfanget af elforsyningsloven, og at det sandsynligvis også gjaldt elproduktion uden tilkobling.
Senere svar har peget på, at det er op til klimaministerens subjektive vurdering, om en tilladelse kunne gives.
Nu siger nyere svar, at det er beredskabskorpset, sundhedsministeren og måske endda statsministeren selv, som skal give tilladelse.
Her er vi delvis tilbage i lovgivning fra 1960'erne.
Kriterierne for en ansøgning, hvad de skal vurderes efter, hvad kravene til dem er, og hvor man skal søge, er der ikke nogen klarhed over.
To danske startups er stik imod alle odds kommet langt, men de udtaler selv om reguleringen, at de sådan set allerede er ved at flytte aktivitet ud af Danmark.
De har efter årelange forsøg fundet det umuligt at komme videre.
Så vi har et reguleringslandskab, som man kunne rydde op i og ensrette for det globale klimas skyld, altså aktivt hjælpe til ved at fjerne friktion og hindringer, eller man kan fastholde en form for obskurantisme for at komplicere alt unødigt, bare fordi man ikke kan lide en given grøn teknologi.
Det er valgene.
LA synes, vi skal have det første, og vi bør hjælpe med klarhed.
Som det er i dag, skader situationen klimaet, og vi bremser aktivt greentech i at komme fremad og kunne eksporteres.
Det bør vi ændre.