Trine Torp (SF), 2019-02-19:
Det lovforslag, som regeringen her har fremsat, rummer nogle meget forskelligartede initiativer, men jo alt sammen noget, som har til hensigt at styrke psykiatrien.
Noget af det er vi i SF enige i, og andre dele af det kan vi ikke støtte.
Tilsammen betyder det, at jeg ikke klart kan sige, at SF støtter hele forslaget, og jeg ønsker derfor også, at vi i udvalgsbehandlingen kan drøfte, om der kunne være en opdeling af lovforslaget.
Det gælder udskrivningsaftaler, koordinationsplaner for alle voksne patienter og ophøret af tvungen opfølgning efter udskrivning.
Det er for SF meget vigtigt at sikre en ordentlig overlevering i et tæt og håndholdt samarbejde med både patient og pårørende.
Dette kan man håbe på at initiativerne kan bidrage til, selv om vi godt kunne ønske os mere fokus på, at de pårørende blev inkluderet i overleveringen.
Generelt ønsker SF langt mere inddragelse af patienter og pårørende i behandlingen.
Muligheden for at udskrive afhængighedsskabende stoffer i misbrugsbehandlingen og sikre straksbehandling til akutte patienter er SF ligeledes positive over for.
Det mener vi vil forbedre behandlingen af de rusmiddelafhængige.
Men der er også flere elementer, som vi i SF er betænkelige ved – i visse tilfælde yderst betænkelige ved.
Det gælder lovforslagets elementer om kropsscannere og narkohunde, opkrævning af færdigbehandlingstakster og øget brug af privathospitaler.
Stoffer og knive findes desværre på psykiatriske afdelinger, og vi vil gerne være med til at fjerne den risiko, det udgør for andre patienter og personale.
Men det er dilemmafyldt at indføre flere muligheder for kontrol og tvang.
For på den ene side er der brug for at rydde op i den organiserede stofdistribution på afdelingerne, men på den anden side er en hospitalsafdeling ikke et fængsel, og personalet bør derfor heller ikke have den rolle, som også kan være konfliktoptrappende.
Kropsvisitering og narkoopsporing med hunde er en politiopgave og bør ikke løses af private vagtværn.
Som det også bliver udtrykt i flere af høringssvarene, kan brug af kropsscannere og narkohunde have en uheldig signalværdi og dermed medføre øget mistillid og mistro mellem personale og patienter.
Det mener vi i SF ikke er hensigtsmæssigt.
Vi mener i stedet, at de ressourcer kan udnyttes langt bedre, f.eks. på indsatser, der styrker misbrugsbehandlingen på afdelingen, og som dermed er med til at forebygge og hjælpe patienten.
Opkrævning af færdigbehandlingstakster er vi ligeledes lidt lunkne over for.
Økonomiske incitamenter kan i og for sig være gode, men vi er dog betænkelige ved den egentlige effekt af det her forslag.
Som det også fremgår af flere høringssvar, kan man frygte, at forslaget snarere medfører, at kommunerne i højere grad begynder at hjemtage patienter til mindre egnede tilbud, fordi incitamentet til at gøre det vil være til stede.
Forslaget lægger til grund, at det vil øge kapaciteten på psykiatriske afdelinger, men det forudsætter jo, at kommunerne har et andet relevant tilbud.
Og der er en risiko for, at flere patienter bliver udskrevet til ingenting, hvis man ikke sætter ind med indsatser, hvor der rent faktisk er et kommunalt tilbud klar.
Risikoen for det mener vi bør afdækkes nærmere.
Forslaget om at give regionerne mulighed for at indgå aftale med private institutioner om behandlingen af retspsykiatriske patienter med en ambulant behandlingsdom er SF helt enkelt imod.
Det er og bliver et offentligt ansvar, at den psykiatriske behandling varetages forsvarligt.
Kapacitetsudfordringen skal ikke løses ved udlicitering til private institutioner, men skal i stedet løses i regionen.
Udliciteringen vil bl.a. medføre øget forvirring om behandlingsansvar og en skævvridning af, hvilke patienter der bliver behandlet hvor.
For os er det afgørende, at indsatsen for mennesker med psykiske lidelser opprioriteres og styrkes markant.
Psykiatrien er hårdt presset, og derfor skal der større tiltag til, for at vi får løst de store udfordringer, som psykiatrien står over for, med et stigende antal patienter, manglende ressourcer og kapacitetsproblemer.
Vi mener, ligesom Lægeforeningen også bemærker i deres høringssvar, at det samlede lovforslag her kun rummer få og små skridt i den rigtige retning.
Der mangler simpelt hen ressourcer i behandlingspsykiatrien og for den sags skyld også i socialpsykiatrien.
Derfor skal der gøres langt mere end det, der lægges op til med det her lovforslag.
Udfordringerne kan ikke bare løses ved at forsøge at skabe bedre sammenhæng og ved at udvikle yderligere økonomiske incitamenter.
På den baggrund kan SF bakke op om dele af forslaget, mens vi dog forholder os mere skeptiske til andre dele af forslaget.
Jeg skal hilse fra De Radikale og sige, at de har nogle af de samme overvejelser og vil kigge på det i udvalgsbehandlingen.