Magni Arge (T), 2018-05-30:
Tak, fru formand.
Lad mig bare starte med at ønske tillykke med de første 100 år på det genopførte Christiansborg.
Hvis i ikke har bladet op på side 112 i Hanne Rasmussens nye og fornøjelige bog om Folketinget, så vil jeg bare erindre jer om, at trapperne, som I til daglig bruger på vej op til folketingssalen, blev hugget til i baggården hjemme hos stenhuggeren Jákup Andrias Arge i Rættará i Tórshavn.
Stenene er lavet af basalt, og man fristes næsten til at sige, at Jampan, som Jákup Andrias blev kaldt i folkemunde, også var lavet af samme stof.
Han havde i hvert fald en stålsat vilje til at gennemføre det, han satte sig for.
Han ville opbygge en industri med sten som råmateriale, og han stod for bygningen af flere monumentale huse i Tórshavn.
Men Jampan oplevede også megen modgang, men han var umulig at slå ud.
Han mistede det meste af venstre hånd ved en sprængning, tabte synet på det ene øje på grund af en stensplint og fik hugget den ene fod af, da en klippeblok faldt ned over ham.
Men i stedet for at gå på førtidspension valgte han at blive tilsynsførende med havnebyggerier i København, for det kunne han klare med én hånd.
1918 handlede ikke kun om Christiansborg, det var også et håbets år, fordi freden indfandt sig, da første verdenskrig sluttede om efteråret.
De færøske bygder var særdeles isolerede dengang.
Der var stort set ingen kajanlæg, og der fandtes hverken motoriserede køretøjer eller køreveje dengang, så derfor stod investeringer i infrastruktur højt på ønskelisten.
Da blev der igen brug for Jákup Andreas og hans brødre, som spillede en central rolle ved anlæggelse af havneanlæg, bl.a. i Tórshavn.
Men der kom først rigtig fart på, da færøske myndigheder overtog ansvaret for udbygning af veje og havne og satte den legendariske Mikkjal Helmsdal på opgaven 30 år senere.
Og her 100 år senere, kan Færøernes topmoderne infrastruktur karakteriseres som rent futuristisk set med datidens øjne.
Over- og undersøiske tunneler og broer har bundet 87 pct. af befolkningen sammen i et sammenhængende vejnet.
Faktisk er Nordatlantens første undersøiske rundkørsel etableret for kort tid siden i tunnellen mellem Streymoy og Eysturoy.
Jeg er sikker på, at Jampan og broderen Óli sidder måbende i himlen og glæder sig over, at efterkommerne er lige så stålsatte og målrettede, som de var i sin tid.
I Tórshavn udvider man havneanlægget betragteligt, så man kan servicere den voksende efterspørgsel fra containerrederier, der bruger Færøerne som hub på linjerne mellem Nordamerika og Europa.
Også luftfarten har udviklet sig stærkt og tilbyder en frekvens og regularitet, der tåler sammenligning med andre lande, og turisterne strømmer til landet.
Telekommunikationen er i verdensklasse, og man er i gang med at skifte gear fra 4G til de store hastigheder i 5G. Så Færøerne har siden 1918 flyttet sig fra at være en isoleret klippeø langt ude i havet til en moderne hub ved porten til Arktis, som i dag betjener trafik mellem Europa og Amerika og i morgen også trafik mellem Fjernøsten og Europa, når isen smelter ved Arktis.
Selvfølgelig har dette stor betydning for udvikling af erhvervsliv og samhandel med andre lande.
I december blev en fiskerireform vedtaget, som skal medvirke til en yderligere bæredygtig udvikling både biologisk, økonomisk og socialt for både samfund og virksomheder.
Det er en udfordrende og væsentlig opgave at finde en økonomisk fordeling mellem licenshavere og det kollektive samfund, så vi både udvikler fælles velfærd og innovativ industri, som skal til for at drive et bæredygtigt samfund.
Det har også væsentlig betydning at sikre en vedholdende innovation og udvikling af serviceindustrier til det maritime felt, så vi diversificerer eksporten til at omfatte nye produkter, som fortsat kan sælges, når naturens luner begrænser tilgangen til fisk.
Mønsteret for eksport har ændret sig betydeligt de sidste fem år.
Dels provokeret af embargoen, som EU iværksatte mod eksport af pelagisk fisk fra Færøerne, dels på grund af laksen, som er stærkt efterspurgt på high-end markeder uden for EU.
For øjeblikket er Rusland største importør af færøsk fisk fulgt af USA og UK.
Det ændrede mønster handler ikke så meget om politik, men mest om, at lakseeksportører løbende justerer deres salg i forhold til de bedst betalende markeder.
Den færøske velfærd afhænger i høj grad af vores evne til at omsætte vores råvarer til høje værdier på eksportmarkederne, og derfor har vi brug for gode frihandelsaftaler med andre lande.
Det er en udfordring for et land med så begrænset et hjemmemarked, og derfor er det yderst vigtigt at udnytte momentum, når det er til stede, for vi kan ikke bruge de samme handelsaftaler, som Danmark gør.
For øjeblikket forhandles der blandt andet med Japan, Korea, Kina og Østbloklandene om handelsaftaler.
Mønsteret er imidlertid helt anderledes, hvad angår import, for Danmark er langt den største leverandør af varer og tjenester til Færøerne.
I 2017 fik Danmark 37 pct. af kagen, og det svarer til 2,7 mia. kr. af den samlede vare import.
Til gengæld eksporterede vi kun for 562 mio. kr. til Danmark, så handelsbalancen mellem landene står i stærk dansk favør med omkring 2,2 mia. kr.
Jeg vil gerne gentage det: Handelsbalancen mellem landene står i stærk dansk favør med omkring 2,2 mia. kr.
Vi køber også tjenester for 1 mia. kr., hvor danske leverandører sandsynligvis står lige så stærkt.
En del af forklaringen på den skæve balance stammer utvivlsomt fra den ulige handelsaftale mellem landene, hvor Danmark har frihandel, mens Færøerne er underlagt begrænsninger i handelen med Danmark.
Det opvejes dog i nogen grad af bloktilskuddet på 642 mio. kr.
Vores største og dyrebareste ressource er menneskene og især ungdommen, som skal drive samfundet videre, og noget tyder på, at vi har formået at skabe et mere attraktivt samfund, for der er flere, som vælger en tilværelse på Færøerne nu.
Indtil for nylig var der ellers mange, som ikke vendte tilbage og endte med at levere de mest aktive produktionsår i bl.a. Danmark.
Men det var godt for Danmark, for de antages at bidrage med 450 mio. kr. årligt til dansk økonomi, hvis vi sammenligner med en lignende sydslesvigsk undersøgelse.
For os har det stor betydning at udvikle relevante og eftertragtede uddannelser, som relaterer sig til den centrale bæredygtige »blå økonomi«, som vi lever af.
Satsning på en solid uddannelse og forskning i jura, administration og helsesektoren, for at nævne nogle, som understøtter kompetenceudviklingen til de voksende opgaver, som den færøske stat har påtaget sig.
Samtidig giver det nye generationer mulighed for at uddanne sig hjemme.
I fredags havde vi, som statsministeren sagde ved åbningen i formiddags, en debat om forholdet mellem Danmark, Grønland og Færøerne.
Jeg gjorde i min tale rede for, hvorfor jeg mente det såkaldte rigsfælleskab byggede på vaklende forudsætninger fra start, hvilke kompetencefordelinger der bør gøres op med, og hvordan jeg ser fremtiden for et samarbejde mellem tre selvstændige lande.
Men den dagsorden blev stort set mødt med tavshed.
Det vil nok være for stærke ord, at bruge De Konservatives ordfører italesættelse om, »at der blev hældt nok så meget vand ud af ørerne«, men det vil måske hjælpe at holde to kortere debatter næste gang, hvor Færøerne og Grønlands forhold diskuteres hver for sig, fordi de er så forskellige.
Lad mig også erindre det ærede publikum om, at da Amerikas præsident Wilson ankom til Europa i 1918, altså for 100 år siden, for at fremsætte forslag til en varig verdensfred, var en af hans grundpiller landenes ret til selvbestemmelse.
Aviserne skrev dengang, at det var man glad for i Danmark, for nu ville man genoptage det elskede Sønderjylland i Danmarks rige, og samtidig ærede regeringen princippet om selvbestemmelse ved at anerkende Islands fulde selvstændighed gennem en personalunion.
Så løsningsmodellen for næste trin i udviklingen af forholdet mellem Færøerne og Danmark blev allerede knæsat i 1918.
Det er lang tid siden, men 2018 er et flot år at sætte den nye kurs for for samarbejdet mellem landene, og jeg håber, at statsministeren tager denne inspiration med sig til Færøerne i juni, for der får den garanteret frisk luft under vingerne.
Glem alt om at lægge ansigtsmaskerne i stensatte folder, for på Færøerne har vi ikke glemt kunsten at hugge i sten – kig bare på trapperne, når I forlader den her sal.
Med disse ord vil jeg takke for folketingsåret og ønske jer alle sammen en god sommerferie.