Orla Hav (S), 2017-03-14:
Tak til udenrigsministeren for redegørelsen om udvalgte internationale organisationer.
Nu må vi undvære det nordiske samarbejde i dagens debat, og det vender vi forhåbentlig tilbage til på anden vis og på en god måde.
Redegørelsen er jo skarpt opdelt i de enkelte organisationer og deres virke, hvilket jo er helt i orden.
Men ser man på den baggrund, hvor organisationerne og Danmark skal virke, så er der vel et fælles bagtæppe, som vi skal have med i vurderingen af deres virke og formål.
Til bagtæppet hører, at vi jo stadig befinder os i en situation, hvor usikkerheden om den nye amerikanske administrations virke endnu findes.
Vil USA virkelig isolere sig, som nogle af præsidentens udsagn antyder?
En amerikansk isolation og tilbagetrækning fra rollen som stormagt med interesser og kræfter til at påvirke anslag mod verdensfred og global orden, hvori demokrati, menneskerettigheder, mediefrihed, ytringsfrihed og ligestilling indgår som naturlige søjler, vil påvirke den globale situation afgørende.
Uanset hvad vil en amerikansk trækken sig tilbage ændre den verdensorden, vi kender, og de principper, den frie verden hviler på.
Til bagtæppet hører også Ruslands rolle.
Vil Rusland fortsat føre en politik, der, som der står i redegørelsen, øger sikkerhedspolitiske spændinger og medfører demokratisk tilbageskridt.
Tilsidesættelse af folkeretten ved annektering af andre landes territorier, et aggressivt Rusland og et USA, der isolerer sig, er ikke nogen god blanding i forhold til sikring af fred og sikkerhed.
Når det gælder Europa bliver det tilsyneladende sværere og sværere at optræde i fællesskab efter Brexit, og der er også andre eksempler på den manglende lyst til at virke i fællesskab.
Endelig står vi med en global udfordring med, at mange mennesker som følge af krig, sult og ustabilitet bryder op fra deres hjemlande og søger alternativer.
Dette bagtæppe er efter vores mening relevant at holde sig for øje i diskussionen om Danmarks rolle og muligheder i de internationale organisationer, som vi i dag har på dagsordenen.
Lad mig først sige lidt om OSCE.
Det er en relativt ny spiller på banen, som der blev taget initiativ til i 1970'erne, og som er blevet fornyet i lyset af, at Muren var under afvikling i Europa i 1990'erne.
Trods den relativt korte historik, er den konkrete virkelighed i det samarbejde måske endnu mere relevant.
Her er rammerne at beskæftige sig med og forhindre aggressioner mellem stater og medvirke til, at verdenssamfundet tager afstand fra sådanne aggressive handlinger, og dernæst at medvirke til at fremme mulighederne for bedre dialog om løsninger, der afspejler den frie verdens principper.
Denne problematik kom således til udtryk ved en overskrift i forbindelse med valget af det tyske formandskab for OSCE i 2016, hvor det hed: Forny dialog, genopbyg tillid og genetabler sikkerhed.
Det var udenrigsminister Steinmeiers ord som formand.
Konfliktflader er der nok af: Ukraine, de langstrakte konflikter i Georgien, Moldova og Nagorno-Karabach, for at nævne konkrete geografiske lokaliteter.
Hertil kan så føjes radikalisering, voldelig ekstremisme og pres på menneskerettighederne.
Når jeg siger, at det ikke er en særlig stærk organisering, skyldes det jo, at organisationen i høj grad er baseret på konsensus eller vedtagelse af misbilligende dagsordener.
Dette skal dog ikke få os til at opgive eller slække på arbejdet for at fremme fred og sikkerhed.
Virkemidlerne i OSCE er dialog og at udtrykke misbilligelse og ikkeaccept fra en bred omverden, overvågning af militære handlinger, våbenkontrol og valgobservationer.
Formålet er at skabe brobygning på tværs af kulturer og magtbaser.
Det østrigske formandskab på OSCE's Parlamentariske Forsamling har naturligt gode forudsætninger for dette arbejde i kraft af landets geografiske placering i kernen af Europa og med stærke rødder i både øst og vest.
Det mere hardcore arbejde i organisationen finder sted under OSCE's generalsekretær og hans del af organisationen, og den del overvåger brændpunkter, hvor der er risiko for, at tingene udvikler sig til aggression.
Man kan godt til tider blive forskrækket over den hårde tone, der er mellem medlemmer af Europarådets Parlamentariske Forsamling, hvor dialog og debat er de vigtigste redskaber.
Tonen er båret af deres respektive landes konflikter.
Trods den barske tone er det alligevel vigtigt at sikre et mødested, for at disse synspunkter kan brydes.
Som dansk parlamentariker vil jeg gerne have lov til at sige, at jeg med stolthed møder repræsentanter for det danske diplomati, der er involveret i den danske indsats i disse organisationer.
Viden, erfaring, indføling, en stor værktøjskasse kombineret med respekt fra de øvrige aktører skaber et godt grundlag for, at Danmark kan påvirke ellers mistrøstige udviklingstendenser i positiv retning.
Det vil vi fra socialdemokratisk side gerne have lov til at benytte lejligheden til at fremhæve.
I redegørelsen ser vi, at Østersørådet har det svært.
Det ligger under for centrale aktørers involvering i konflikter.
Østersørådets formål, som er at bidrage til udvikling, sikkerhed og beskyttelse af havmiljøet, er jo ellers påtrængende opgaver.
Vi bør bakke op om de bestræbelser, der udfoldes for at genopbygge tillid og dialog gennem praktisk samarbejde til gavn for området.
Det er med en smule nedstemthed, at vi må konstatere, at det måske end ikke kan lykkes at gennemføre et udenrigsministermøde for at markere 25-året for etableringen af Østersørådet og for at sætte fremadrettede mål og konkrete projekter til understøttelse af rådets formål på dagsordenen.
Vi deler det i redegørelsen beskrevne behov for at få sat gang i et styrket samarbejde for at bekæmpe menneskehandel, sikre opfølgning på FN's 2030-mål for bæredygtig udvikling, innovation, forskning, klima og beskyttelse af udsatte børn.
Ser vi på Europarådet og Europarådets Parlamentariske Forsamling, ser vi, at arbejdet her har båret præg af voldsomme begivenheder: Ukraine, terrorangreb, migration og den dramatiske udvikling i Tyrkiet, hvilket jo desværre ikke er blevet mindre efter de seneste dages mistrøstige begivenheder.
Jeg forudser, at Europarådet fortsat vil have rigeligt at gøre i bestræbelserne på at sikre menneskerettigheder, foreningsfrihed og ytringsfrihed.
Vi ser triste eksempler på forsøg på at knægte disse.
Desværre er disse anslag ikke isoleret til et enkelt land, men noget, flere styrer griber til for at sikre sig kontrol.
Europarådets indsats for at fremme menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincipper er væsentlig.
Danmark overtager ved årets slutning formandskabet for Europarådet og kan bruge dette til at skabe samarbejde og sammenhold i Europa.
Det håber vi vil lykkes.
For Socialdemokratiet er det vigtigt, at vi trods vanskelige vilkår for samarbejde og resultater i internationale organisationer presser på for at forny dialog, genoprette tillid og genetablere sikkerhed.
Uanset at Danmark hører til de små aktører, er det vigtigt, at vi bruger vore muligheder og traditioner for at skaffe indflydelse til gavn for afspænding, sikkerhed og fremgang.
Det er to faktorer, som i afgørende grad savnes i det udenrigspolitiske samspil, som præger verden i øjeblikket.
Det skulle være min afslutning.
Så skulle jeg hilse fra hr. Martin Lidegaard fra Radikale Venstre og sige, at han er blevet fanget af et andet arrangement ude i byen og ikke er til stede.
Han mener godt, han kunne tilslutte sig det, den socialdemokratiske ordfører fremfører.