Heidi Bank (V), 2020-11-06:
Tak for det.
Forslaget rummer, som det jo også er blevet sagt af den socialdemokratiske ordfører, tre selvstændige forslag.
Vi har undret os noget over, at tre så forskellige forslag samles i ét, nemlig om unge, om digitalisering og om ældre.
Det stritter lidt i forskellige retninger, og jeg håber, at ministeren måske kan gøre os lidt klogere på, hvorfor man har valgt den sammenblanding.
Men ser vi på det første forslag, må vi sige, at der er mange unge mennesker, der har en akut boligmangelsituation i forbindelse med studiestart, og det er særlig et problem, der vedrører hovedstaden, København, hvor der mangler studieboliger.
Københavns Kommune har et efterslæb, de endnu ikke har fået styr på, og etablering af midlertidige ungdomsboliger giver mening og bør selvfølgelig gå hånd i hånd med etablering af permanente studieboliger.
Allerede i dag etableres der midlertidige studieboliger i større byer i Danmark.
Ministeren bedes derfor uddybe, hvorfor der er brug for en specifik lovgivning på dette område, da midlertidige boliger allerede etableres i Aarhus og Odense og Aalborg.
Hvorfor kan man i de byer, og hvorfor er det, der er brug for den særlovgivning eller speciallovgivning her?
Men vi vil gerne høre lidt nærmere om, hvori den udfordring mere præcis består.
Digitalisering i den almene sektor var et område, der skulle arbejdes på.
Udmøntningen af aftalen i 2017 indbefattede, at skriftlighed pr. brev skulle fastholdes ved betalingskrav og opsigelse, hvilket skulle sikre ekstra tryghed.
Digitale løsninger kan indbefatte en større leveringssikkerhed for borgeren, og digitale løsninger vil bidrage til administrative lettelser for de almene boligselskaber.
Det er selvfølgelig positivt.
Men de kan også rumme en risiko.
Modtageren af den digitale post skal nemlig have et vist niveau af parathed ud over naturligvis adgang til teknisk udstyr.
Som der lægges op til, kan det betyde, at ældre og nogle af vores mest udsatte borgere kan miste deres bolig, hvis meddelelser ikke modtages.
Det gør det måske nemmere for pårørende at hjælpe og følge med.
Vi har også modtaget fra Lev, der er ligeledes påpeger, at de ikke har været på høringslisten.
Hvorfor Danske Handicaporganisationer ikke har været på høringslisten undrer, og derfor bedes ministeren svare herpå.
Jeg har også noteret mig, at Socialdemokratiets ordfører har åbnet op for, at vi selvfølgelig skal ind at se på og få en god drøftelse af det i udvalget, og det kvitterer jeg for.
Ser vi på det tredje forslag, indføres der hjemmel til, at kommuner kan søge om at etablere en forsøgsordning, efter hvilken lejere i almene boliger og ældre- og plejeboliger i ganske særlige tilfælde kan opsiges og blive henvist en ny egnet bolig, hvis f.eks. deres plejebehov ændrer sig.
Venstre går ind for, at kommunerne gives mulighed for at udvikle nye løsninger, der kan løse kommunale opgaver bedre og mere effektivt til gavn for borgerne.
Forslagets grundtanke er en forsøgsordning, hvor ældre borgere, der ønsker at vælge fællesskaber til, kan samles, mens ældre borgere, der måske kan have et stort plejebehov og have større ønske om at kunne vælge fællesskabet til og fra, samles.
Det giver mening.
Men forslaget rummer også visse udfordringer: i forhold til lejelovens ord om uopsigelighed, i forhold til borgerens samtykke, i forhold til borgerens rettigheder.
Vi ser frem til, at ministeren udfolder, hvad nærhedsprincippet indebærer i det konkrete forslag.
Af høringssvarene fremgår det, at Ældre Sagen udtrykker samme ønske.
Vi har igen brug for, at ministeren belyser, hvorfor Danske Handicaporganisationer og andre relevante organisationer ikke er blevet hørt.
Og så ser vi frem til en udvalgsbehandling, hvor det nærmere afklares, hvordan den ældre borgers rettigheder beskyttes, for det skal være trygt at blive ældre i Danmark.