Michael Aastrup Jensen (V), 2023-03-28:
Det gode er, at vi er effektive, det dårlige er, at det hurtigt bliver sådan lidt et sammenskudsgilde, og det fortjener de tre organisationer jo faktisk ikke, når det kommer til stykket.
Det er jo ikke nogen hemmelighed, at den organisation, jeg kender allerbedst, er Europarådet, fordi jeg har været der et par år.
Siden 2007 har jeg været medlem, og det er selvfølgelig derfor, jeg ved lidt om, hvad der foregår.
Det vil man også tydeligt kunne se af de kommentarer, jeg kommer med nu, altså at det primært er med fokus på Europarådet.
Man kunne jo også bruge sine 10 minutter på at tale om – med rette – nødvendigheden af, at alle tre organisationer fokuserer så meget energi som overhovedet muligt på Ukrainekonflikten.
For det med, at et land som Rusland totalt umotiveret angriber en fredelig nabo, kalder selvfølgelig på os alle sammen – på behovet for, at der er nogen, der bekæmper det.
Men jeg vil alligevel tillade mig at nævne nogle konflikter, som jeg synes også fortjener opmærksomhed.
For selv om den forfærdelige invasion, som Rusland har foretaget, er noget, vi skal tale om og fokusere på, skal vi altså ikke glemme, at der desværre også foregår ting, som absolut også er noget, som skal italesættes.
Og her må jeg indrømme, at jeg er ekstremt bekymret for udviklingen i Tyrkiet.
Vi oplever et land og ikke mindst en leder, som får mere og mere diktatoriske træk, som mere og mere er et hundrede procent ligeglad med, hvad der minder om demokrati og lov og orden, og at vi derfor står i en situation, hvor partier bliver forbudt, hvor politiske modstandere bliver fængslet, og hvor alt, der minder om, hvad man kan kalde moderne frihedsrettigheder for en befolkning, bliver knægtet.
Derfor er jeg meget tilfreds med, at man i Europarådet siger: Det vil vi ikke finde os i.
Men jeg synes også, at det samtidig italesætter noget, som vi har haft en diskussion om igennem rigtig mange år i Europarådet, nemlig hvad Europarådets fremtid reelt er.
Er det et mini-FN, hvor alle europæiske lande i en eller anden grad er medlem, og hvor man kan blive ved med at overskride den ene regel efter den anden, og så får man en løftet pegefinger eller et slag over fingrene, og så taler vi videre?
Eller er det en organisation, hvor der er konsekvenser, hvis ikke man overholder reglerne?
Jeg har i Europarådet igennem alt for mange år diskuteret, om Rusland skulle smides ud af Europarådet eller ej efter 2014-invasionen og annekteringen af Krim og andre områder i Ukraine.
Og der var dem, som meget positivt, men – undskyld, jeg siger det – naivt, kan vi jo se i dag, sagde: Lad os fortsætte med dialogen, for dialog er jo altid bedre end konfrontation.
Var det nu det?
Er vores lærdom i dag ikke, at i forhold til sådan nogle som Putin, Erdogan og andre typer er det eneste, der tæller, at der engang imellem bliver trukket en rød streg, som også er en rød streg, hvor vi siger: Hvis du krydser den røde streg, har det altså nogle konsekvenser, som kan mærkes?
Jeg må indrømme, at det hælder jeg til.
Jeg hælder til, at vi begynder at sige til Erdogan
: Hvis du bliver ved med at have ueuropæiske tilgange i den måde, du leder landet på, så er du ikke velkommen i Europarådet.
Og det tror jeg ærlig talt også er det, som oppositionen i Tyrkiet vil være indstillet på.
Så er der også hele spørgsmålet om Bosnien, hvor vi jo også oplever et Rusland, som agerer mere og mere konfrontatorisk, ved at de presser deres venner – ikke mindst i det serbiske mindretal – til at destabilisere ikke bare Bosnien, men jo potentielt set hele regionen.
Det er et område, som vi historisk har stor interesse for.
Der er talrige danske soldater og forskellige andre udsendte, som har gjort et fænomenalt stykke arbejde i at stabilisere hele den region.