Sjúrður Skaale (JF), 2024-10-03:
Tak for det.
En lille krukke med grus var blandt de få ting, en mor fik med sig, da hun sammen med over hundredtusind andre blev tvunget til at flygte fra sit hjem i Nagorno-Karabakh for et år siden.
Det var sidste omgang af Aserbajdsjans totale etniske udrensning af de armeniere, der har boet der i 1.700 år.
Moderen fyldte krukken i al hast før flugten, og nu står den på en hylde i deres foreløbige hjem i Armenien.
Af og til tager hun krukken, hælder gruset ud i hånden og tænker på, hvordan livet var i den bygd, hun aldrig mere skal vende hjem til.
Jeg besøgte familien med en hjælpeorganisation i sidste måned.
Det var tankevækkende: 4.400 km² taget fra demokratiet og givet til diktaturet i Europa; verdens ældste kristne område taget fra kristendommen og lagt under islam i Europa med meget lidt interesse fra europæernes side.
Presset af kommunismen under Sovjet og omgivet af fjendtlige naboer har verdens første kristne land holdt fast i det, de har givet os.
Men mens vi i sin tid fik åndelige værdier fra Armenien, får vi i dag olie fra Aserbajdsjan.
Det er den valuta, der tæller for os.
Det med kulturarv, værdier og religion ses af mange som uklart og uvæsentligt.
Den holdning kan få konsekvenser.
Deniz Serinci udgav i sidste måned en bog om Islamisk Stats folkemord på yazidierne i Irak.
En kvinde fortæller, at man ikke regnede med, at IS ville komme til hendes hjemby Kojo, for den havde hverken oliefelter eller banker.
Men i august i 2014 kom de og erklærede: Omvend jer til islam, for i vores islamiske stat vil vi ikke tolerere nogen vantro.
Og så begyndte islamiske bønnekald at lyde i Kojo: Ingen gud ud over Allah, kom til bøn, kom til frelse.
Drenge blev sendt i træningslejr, hvor de fik muslimske navne og blev oplært til jihadister.
Da forfatteren mødte dem 5 år senere, foragtede de deres forældres tro.
Se, der var altså noget at komme efter i Kojo – ikke banker, ikke oliefelter, men en religiøs overbevisning, et værdisæt, et menneskesyn.
Det var det, som krigen handlede om.
Det var delvis også det, som udrensningen i Nagorno-Karabakh handlede om.
Kristen kulturarv, kirker, klostre og statuer er systematisk ødelagt de sidste år.
Nu er kristendommen fortid – grus i en krukke.
Fremtiden tilhører islam i en landsdel i Europa.
Det er også det, som den mere raffinerede krig i Europa handler om.
Når europæiske moskéer finansieres fra Mellemøsten, er det blevet værdikamp.
Da tusindvis af europæere tilsluttede sig føromtalte Islamisk Stat, var det resultatet af en radikal værdikamp.
Men ikke alle kan se det.
Efter at en partiformand var så venlig at dele min tale ved afslutningsdebatten i juni og den gik viralt, har jeg været i talrige diskussioner, som tyder på, at der er en blind vinkel i denne debat.
Man kan ikke skelne mellem spirituel islam og radikal islamisme.
Folk mener, at selv om jihadister selv siger, at de dræber for Allah og kommer i himlen som belønning, passer det ikke.
Jøderne er nu samlet ét sted, og der vil den endelige og afgørende krig finde sted, sagde han.
Israel skulle altså forstås som en fælde, Gud havde fanget jøderne i.
Fælden skulle så tømmes af Hizbollahs krigere og de iranske raketter.