Stinus Lindgreen (RV), 2023-05-09:
Mange tak, formand.
Baggrunden for forslaget er ifølge bemærkningerne risikoen for fejldiagnosticering, at det er en irreversibel proces og barnets ret til en barndom og pubertet i fred, og dertil henvises der til nogle, mener jeg, lidt bedagede videnskabelige undersøgelser.
Forslagsstillerne peger også på den enorme pludselige stigning i antallet af henvisninger som argument for et forbud.
Det er selvfølgelig altid relevant at se på årsagen til pludselige ændringer i vores sundhedsvæsen.
Skyldes det, som forslagsstillerne lader til at antyde, at det er trendy, eller at de unge mennesker lader sig inspirere af andre?
Eller skyldes det, som bl.a. vores myndigheder også peger på, snarere det, at vi nu taler åbent om det, hvorfor der er flere med kønsdysfori, der er bekendt med, at der faktisk er en mulighed for behandling, og derfor også benytter sig af det, altså fordi det er mere anerkendt i samfundet?
Med til historien hører jo i hvert fald, at på trods af at antallet af henvisninger er steget, så er antallet af mindreårige, der rent faktisk kommer i hormonbehandling, faldet markant.
Det er korrekt, at der som ved alle andre behandlinger er risiko for fejldiagnosticering, og derfor er det også helt afgørende, at behandlingen kun iværksættes efter en grundig udredning med fagligheden i orden, præcis som det er tilfældet i dag.
Men det at undlade behandling er ikke et neutralt standpunkt.
Det har endog også store konsekvenser for dem, der ville have glæde af behandlingen, og det savner jeg virkelig at forslagsstillerne forholder sig til.
Det er jo også klart, at behandlingen i sagens natur vil have stor indvirkning på den kropslige udvikling – det ligger lidt i, at der er tale om hormonbehandling – og de konsekvenser skal personen leve med i al evighed.
Men det er lige så sandt, at puberteten er en irreversibel proces, og hvis man venter til 18-årsalderen, vil kroppen ligeledes have undergået store og permanente forandringer, som det unge menneske også skal leve med altid, og som i disse tilfælde jo netop er imod det, personen ønsker.
Igen vil jeg sige, at det ikke er en neutral handling at forbyde eller udskyde behandlingen; det har direkte menneskelige konsekvenser.
Forslagsstillerne ønsker også, at disse medborgere skal have en barndom og pubertet i fred.
Det er et sympatisk standpunkt, som jeg går ud fra vi alle sammen kan bakke op om, men med til billedet hører jo, at disse personer netop ikke har en fredelig barndom og pubertet, for de føler sig jo netop forkerte, altså at deres krop ikke passer til deres køn.
Betyder det så, at alle, der udtaler tvivl om deres køn i barndommen, skal behandles?
Nej, selvfølgelig ikke.
Langt de fleste skal ikke igennem en medicinsk behandling.
Nogle af dem vil helt oplagt have bedst af en rettidig behandling, og i andre tilfælde er der noget andet på spil, nogle andre problematikker, man skal tage hånd om.
Det er jo netop det, en grundig, faglig, lægefaglig, sundhedsfaglig udredning skal klargøre: Hvad vil være til størst glæde for den enkelte?
Jeg er også rigtig glad for, at man nu kigger på retningslinjerne igen for at se, om vi er fulgt med tiden.
Men her er jeg langt mere tryg ved at overlade det til de sundhedsfaglige eksperter, vi har, i stedet for at lade et arbitrært politisk flertal herinde afgøre, hvilken behandling der er bedst for borgerne i samfundet.
I Radikale Venstre kan vi ikke – nok ikke så overraskende – støtte forslaget.
Tak for ordet.