Steffen Larsen (LA), 2025-04-04:
Mange tak, fru formand.
Vi er samlet her i dag, og det er jo både muntert og godt og alt muligt, kan jeg konstatere, men vi også samlet, fordi vi er nogle, der bekymrer os for ytringsfriheden, det humoristiske og satiren og det, at vores samfund ikke bare skal overtages af krænkelseslatente mennesker uden humor, uden smil og uden glæde, for vi står i den enormt mærkværdige situation, at en mand er blevet dømt i byretten og landsretten for at have udgivet vittigheder på en hjemmeside.
Vi ser derfor også frem mod, hvad Højesteret dog mener om den sag.
Men alene sagsanlægget og turen i retten er hård og omkostningstung og besværlig nok til, at mange nok ville opgive at lave vittigheder eller sjov på forhånd.
På samme tid har vi en regering, der har begrænset den kunstneriske frihed, når det kommer til religionskritik, for kritik, der kan krænke, kan vi søreme ikke have.
Nej, alt skal være pænt, og vi skal faktisk helst ikke kritisere.
Endda nogle af regeringens egne ordførere og ministre har igennem de sidste par år brokket sig over kritik af bl.a. statsministeren; kritik, som viste sig at være fuldkommen faktuel, har man frabedt sig og udskammet personer for.
Ja, det er vittigheder, der spiller på racisme og mørke sider af menneskets historie, men det er også de mørke sider, vi nogle gange har brug for at få belyst.
Det er mørket, der skal udstilles med humor, ironi og satire, for det er jo når vi trækker det onde frem – det, som vi er klar over er ondt – at vi kan undersøge det med den menneskelige nysgerrighed.
Så når en komiker, og det kan jo bl.a. være den britiske Jimmy Carr, fortæller en vittighed om holocaust, eller det kan være f.eks. South Park-skaberne Trey Parker and Matt Stone, der laver vittigheder om homoseksuelle og aids, så er det ikke for at gøre grin med ofrene eller deres familier.
Så er det også nogle gange for bare at lave sjov, for at udpege det absurde ved ondskaben med komik.
Allerede de gamle grækere forstod, at drama kræver tragedie og humor, og hvis alt var alvor, blev livet uudholdeligt, og hvis alt var sjov, blev det ligeledes muligt for mennesket at forholde sig til det.
Derfor voksede idéer som demokrati og ytringsfrihed også frem, for hvordan skulle vi kunne presse grænserne for vores filosofi, for vores mellemmenneskelige relationer og for vores natur, hvis vi ikke turde komme med udfordrende og provokerende idéer og udsagn?
Vi ville sande til, vores samfund ville gå i stå, ja, selv vores teknologiske udvikling ville ligeledes blive sløvet, for enhver person, der tør tænke nyt, ville foretrække at være et sted, hvor man ikke straffer innovation og udfordringer af status quo.
Nu er jeg jo ikke den fødte forsvarer af DR, skal det siges, men jeg vil dog alligevel stå her nu og også forsvare Jonathan Spangs ytringsfrihed og satire, for anklagemyndigheden må vel drage konsekvensen af anmeldelserne af Tæt på Sandheden på DR2 over deres kryolitsketch, der blev set som krænkende over for grønlændere og inuitter.
Men hvordan skal de forfattere og komikere dog udfordre status quo, hvis ikke de må gøre grin med noget eller nogen uden at få truslen om fængsel serveret?
Ja, selv bare omkostningerne ved retssagen kan være afskrækkende.
Men også internationale selskaber, der udbyder komedier til danskerne, som f.eks. Netflix, der udbyder den anerkendte britiske komiker Jimmy Carr, der fortæller vittigheder om sigøjnere, jøder og hvide og sorte kvinder og transkønnede i ét væk – alt sammen på et niveau som det, justitsministeren læste op her fra talerstolen.
Standup-komedieshowet His Dark Materials må ses som værende kriminaliseret, medmindre Højesteret kommer frem til noget helt andet end byretten og landsretten i sagen mod vittighedsudgiveren.
Ligeledes har vi Anthony Jeselniks standup-show Caligula, hvor han fortæller vittigheder om homoseksuelle, heteroseksuelle, transkønnede og holocaust – og listen fortsætter.
Endnu et program, som Netflix risikerer retsforfølgelse for, for der kan vel ikke sås tvivl om, at Netflix er et medie, der søger at udbrede deres programmer til en større kreds via deres streamingtjeneste.
Ligeledes vil komikere fra udlandet, der besøger Danmark, stå med risikoen for, at de bliver retsforfulgt.
Luis C. K., Jimmy Carr med flere har jo været forbi Danmark før, og de har fortalt aldeles fladpandede racistiske vittigheder i deres virke.
Der er ikke en eneste af de mennesker eller selskaber, jeg har nævnt her, som jeg mener er racister, eller som ønsker at udbrede et racistisk syn på verden.
Nej, de er ikke racister.
Det er manden, der er blevet dømt i byretten og landsretten for vittigheder, formodentlig heller ikke.
At fortælle en racistisk vittighed er ikke det samme som at være racist eller at søge at udbrede et racistisk verdensbillede.
Og det er jo her, vores problem kommer, fordi vi går imod de lave forventninger.
Vi må have et samfund, hvor idéerne kan diskuteres, og det er, hvad krænkelsesparagraffen har som mål at sætte en stopper for, og det er, hvad anklagemyndigheden har sat sig for.
Hvad værre er: De har endda gjort det på den tyske anklagemyndigheds vegne, der har bedt om det.
Sidst, hvor tyske myndigheder kritiserede ytringsfriheden i Danmark, var i 1930'erne, hvor de kritiserede PH's viser og satire, som gjorde grin med nazisterne.
Det er skammeligt, at vi står der igen.