runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Christian Lilleholt (V), 2019-02-26:
Tak for det spørgsmål.
Der vil jo være et bureaukrati, hvis det er sådan, at det så også er staten, som skal følge med i, om man også lever op til de regler, vi har sat herindefra.
Og det er altså vores opfattelse, at der er det det enkelte selskabs ansvar.
Og så er det vigtigt, at der er synlighed om det, således at borgerne også ved kommunalvalg osv. kan stille spørgsmål til, hvad det er for nogle penge, der bruges, når bestyrelsen er ude at rejse eller der eventuelt er sammenkomster og middage og konferencer, man deltager i.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2019-02-26:
Jamen jeg synes allerede, det er så konstruktivt.
Jeg ville netop have henvist til »Scholars at Risk«, som, da vi udformede det her beslutningsforslag, jo slet ikke var etableret i Danmark.
Men nu er det etableret, lanceret på Københavns Universitet i sidste uge.
Derfor vil jeg bare håbe, at det egentlig godt kan bruges til det, og det synes jeg at jeg lytter mig til.
For jeg er helt overbevist om, at universiteterne ikke er klar over, at talentprogrammet kan bruges på den her måde, og jeg er heller ikke helt sikker på, om ministeren åbner for, at det faktisk også kan bruges som et »Students at Risk«-program.
Altså, det er jo klart, at de norske erfaringer ikke er, at det ændrer demokrati i verden.
Det ville også være meget at forlange, og det er ikke det, vi forlanger med det her program, men at vi ligesom Norge går foran og siger: For studerende, der tager den kamp, er det sindssygt vigtigt, at der er en mulighed for både at fortsætte sin aktivisme, sin kamp for demokratiet, men selvfølgelig også – og meget dansk – at fortsætte sine uddannelser, for det er jo det, de meget ofte bliver forhindret i, fordi de er nødt til at undvige et regime, der undertrykker dem på her måde.
Ja, det foregår meget ofte i tredjelande.
Der er lige et universitet, der er blevet forvist fra et EU-medlemsland.
Så hvis ministeren ville være med til i hvert fald at informere om de her muligheder – det kunne vi måske gøre sammen, måske kunne vi endda gøre det fra en samlet forligskreds eller ordførerkreds – ville det være så smukt.
Henrik Dahl (LA), 2019-02-26:
Men jeg må godt lige kommentere det, der blev sagt.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2019-02-26:
Men lad os tage den derfra.
Jeg hører ordføreren som værende åben for en drøftelse af dette i al fald.
Tommy Ahlers (V), 2019-02-26:
Jeg tror, at det, jeg gerne vil sige med det, er, at jeg synes, rammerne allerede er der.
Og når jeg læser om intentionerne bag og om det eksisterende program og de finansielle rammer, konstaterer jeg faktisk, at jeg godt mener, at noget af det, man gerne vil her, nemlig at række ud til nogle studerende og spørge, om de vil komme til Danmark og læse, kan man godt gøre inden for den ramme.
Vi skal jo huske, og det er nok den afgørende forskel, at i »Scholars at Risk« siger man, at det er et kvalifikationskrav i sig selv at være f.eks. forfulgt på grund af studenteraktivisme.
Der siger vi, at i det danske system diskvalificerer det ikke, men det kvalificerer heller ikke.
Det skal stadig være fagligt kvalificerede studerende, man skal tage ind, men det har vi jo ikke noget grundlag for at sige at de ikke er.
Det, vi gerne vil med en ændring af kandidatbekendtgørelsen, er jo at sige, at man i kandidatoptaget kan lægge vægt på nogle andre krav, og det kunne da godt være det her.
Man er da en kvalificeret studerende, hvis man involverer sig i demokratiet i sit hjemland og gerne vil til et dansk universitet og læse noget om demokrati.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2019-02-26:
Altså, kan man skille uddannelses-, udenrigs-, sikkerheds- og klimapolitik helt og aldeles fra hinanden?
Det mener vi ikke i Radikale Venstre at man altid kan.
Det her handler jo om en lille gruppe.
Vi taler om fem studerende om året, så det er næppe det store braindrain, vi her taler om.
Men vi taler jo om nogle, der netop ikke er i stand til at fuldføre deres uddannelse, ikke er i stand til at udføre deres aktivisme, som formodentlig er nødt til at ophøre der, hvor de er.
Og det her er så en mulighed for at støtte den aktivisme.
Men det, jeg egentlig vil spørge ordføreren om, drejer sig om den konstruktive tone, som ministeren lagde for dagen, og det her talentprogram, som vi i øvrigt sammen i Socialdemokratiet og Radikale Venstre vedtog, og muligheden inden for det program, som ministeren henviste til.
Vil Socialdemokratiet bakke op om, at det bliver tydeliggjort, at der inden for det program er den mulighed, og at universiteterne benytter sig af den og eventuelt særskilt opfordrer til på kandidatdelen at lægge mere vægt på det her område?
Mette Reissmann (S), 2019-02-26:
Socialdemokratiet vil som altid, når det handler om vores uddannelsespolitik, og i særlig grad med den gruppe, som jo står bag mange af vores eksisterende rammer for uddannelse, drøfte de her ting og hjertens gerne med ordførere fra alle andre partier i Folketinget.
Jeg kan ikke på nuværende tidspunkt sige, om vi bakker op om det, men drøftes skal det selvfølgelig.
Jeg er også bekendt med lige præcis »Scholars at Risk«, som Københavns Universitet har iværksat.
Jeg synes, det er prisværdigt, og så vil jeg henvise til – som ministeren også gjorde – at det jo i dag er muligt inden for de eksisterende rammer, at universiteterne selv gør det.
Jeg synes, det er spændende, og vil gerne drøfte det mere i dybden i et andet forum end måske lige her i salen.
På nuværende tidspunkt og stående her
Jens Henrik Thulesen Dahl (DF), 2019-02-26:
Tak, og tak til De Radikale for at fremsætte forslaget.
Signalet i og hensigten med forslaget er sympatisk.
Jeg tror, vi alle sammen kan have sympati for studerende, som på en ikkevoldelig facon kæmper for demokrati og menneskerettigheder i deres egne lande.
Hvis vi nu havde en situation, hvor vi i Danmark hundrede procent selv definerede, hvem vi ville give en uddannelse, hvem vi måtte ønske at invitere til Danmark for at tage en uddannelse, tja, så kunne jeg måske godt være tilbøjelig til at sige, at vi godt kunne arbejde videre med det her forslag.
Men vi har ikke hundrede procent selvbestemmelse.
Vi har netop været nødt til at begrænse antallet af engelsksprogede uddannelser for at forsøge at afgrænse og styre antallet af udenlandske studerende, og det gjorde vi netop på baggrund af en aftale med forslagsstillerne – ja, faktisk da forslagsstillernes formand, Morten Østergaard, var minister på området.
Da indgik vi en aftale om su, hvor vi opstillede et loft for omkostningerne til su til udenlandske studerende – et loft, som vi ramte sidste år – og i den situation bliver vi nødt til at sige nej til forslaget.
Jeg kan naturligvis opfordre forslagsstillerne til sammen med os at arbejde for, at vi får mere selvbestemmelse på området, så vi netop her i Tinget kan tage diskussionen af, hvordan vi ønsker at bruge pengene på området, og så vi netop her kan drøfte, om det skulle være de unge her, som forslaget retter sig mod, som vi skulle vælge at invitere.
Men det kræver en selvbestemmelse, som vi ikke har i dag.
Derudover vil jeg sige, at det forekommer mig, at forslaget er tungt bureaukratisk, og at vi måske også kunne gøre en større forskel ude i verden ved at bruge midlerne på indsatser inden for udviklingsbistandens rammer til støtte for demokrati, menneskerettigheder og god regeringsførelse.
Men det var en bibemærkning.
For Dansk Folkeparti er kernen, at så længe vi ikke har selvbestemmelse over, hvem vi inviterer til at tage en uddannelse i Danmark, skal vi ikke udvide omfanget af dem, vi inviterer.
Derfor siger Dansk Folkeparti nej til det her forslag.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2019-02-26:
Men tak alligevel for åbenheden.
Jeg vil også spørge ordføreren her efter ministerens bemærkninger om, at der inden for det eksisterende talentprogram faktisk findes de her muligheder: Vil ordføreren og ordførerens parti så være med til at drøfte, hvordan vi i højere grad kan informere om det – altså tydeliggøre muligheden for at tage netop studenteraktivister, der kæmper for demokrati, og som jo oftest ikke kan færdiggøre deres uddannelse, ind i det talentprogram – og gøre det tydeligt for i hvert fald universiteterne, at det er en mulighed?
Jens Henrik Thulesen Dahl (DF), 2019-02-26:
Jeg tror, at det væsentligste, når der skal studerende hertil, er, at de har kvalifikationerne til at komme ind at tage den uddannelse, de skal ind at tage.
Derfor vil jeg sige, at vi primært har fokus på at sikre de talentfulde danske unge muligheden for at tage en god uddannelse, og vi har fokus på at sikre, at vi bruger midlerne på at sikre gode uddannelser her i Danmark, og ikke på at invitere nogle, som ikke nødvendigvis er kvalificeret til det.
Marcus Knuth (V), 2019-02-26:
Jeg vil også begynde med at sige, at jeg har stor sympati for intentionen bag det her lovforslag, for der er selvfølgelig noget positivt i at signalere, at Danmark som et demokratisk land ønsker at støtte udsatte studerende.
Med det sagt kan vi ikke støtte lovforslaget af flere forskellige årsager.
For det første, og det tror jeg allerede vi har været inde på, handler det her jo ikke alene om uddannelsespolitik, det har jo også et gran af asylpolitik i sig, idet forslagsstillerne mener, at når de studerende har afsluttet deres uddannelse, skal de vende hjem igen, men hvis det er sådan, at de ønsker at søge asyl i Danmark, er det også en mulighed.
Derfor synes jeg, man blander tingene en smule sammen.
Derudover har vi jo allerede, som ordføreren for Det Radikale Venstre var inde på, afsat midler til at støtte demokrati, menneskerettigheder og god regeringsførelse.
Nu har vi nævnt det norske pilotprogram, og jeg er godt klar over, at ordføreren for Det Radikale Venstre siger, at man ikke behøver at gøre det på præcis samme måde, men jeg synes, det er værd at understrege, at få af dem, der er kommet til Norge, er vendt tilbage til deres hjemland.
En del er rejst til et andet land eller er blevet i Norge eller har søgt asyl.
Derudover peger erfaringerne fra Norge også på det administrativt tunge system, der skal til for at have programmet kørende.
Der vil jeg ligesom ministeren sige, at Danmark jo allerede er åben over for alle, der kommer med de rigtige kvalifikationer.
Men jeg synes ikke, man skal vende den argumentation på hovedet og bruge det som en kvalifikation for at komme hertil, at man er særlig udsat – i den forstand, som man i hvert fald bruger det i Norge.
En lille bikommentar om Norge er, at Norge rundt regnet, som jeg lige har kunnet læse mig frem til i hvert fald,
har halvt så mange internationale studerende som Danmark.
Så Danmark er jo allerede et land, der åbner sine døre for folk fra hele verden, men det skal også være i balance med det danske studiemiljø, som ordføreren fra Dansk Folkeparti var inde på.
Til sidst vil jeg nævne, at forslaget vil medføre flere udgifter, som i udgangspunktet risikerer ikke at blive tilbagebetalt.
Det er penge, som staten måske ikke får igen, hvis man f.eks. bliver og søger asyl i Danmark.
Derfor er jeg ikke sikker på, at det her er den rigtige konstruktion at gøre det med.
Derimod er vi jo glade for, og det ved jeg at ordføreren for Det Radikale Venstre også er, at der allerede er afsat rigtig mange millioner kroner til, at universiteterne kan optage studerende fra et tredjeverdensland gennem friplads- og stipendieordningen.
Derfor kan jeg konkludere, at Venstre ikke støtter forslaget.
Og jeg skal hilse fra Det Konservative Folkeparti og sige, at de har samme opfattelse.
Henrik Dahl (LA), 2019-02-26:
Tak for ordet.
Forslagsstillerne ønsker at oprette en dansk pendant til det norske »Students at Risk«-program.
Ministeren og flere ordførere har allerede gjort rede for nogle af de svagheder, som de ser i forslaget.
En ting, der er blevet nævnt flere gange, er, at der jo altså er en slags overlap eller i hvert fald et delvist overlap med de stipendieprogrammer, vi allerede har.
På samme måde er der en eller anden form for overlap eller delvist overlap med det arbejde, der bliver gjort via udviklingsbistanden i forhold til forskningssamarbejdet.
Det er sådan set nogle indvendinger, som jeg tilslutter mig.
Men jeg vil også gerne gøre opmærksom på en anden ting.
Jeg synes, det er problematisk, hvis der foregår for mange aktiviteter på universiteterne, som ikke er underlagt et princip om akademisk merit, og som ikke i en eller anden forstand er en del af den akademiske kappestrid.
Det underminerer universiteterne som institutioner, hvis vi politiserer dem for kraftigt, pålægger dem for meget social ingeniør-kunst og glemmer, at frie institutioner sådan set er rygraden i det universitetssystem, vi har, at der skal være en form for politisk armslængde.
Man har forestillet sig, at det var sådan nogle relativt tilfældige bygninger, som staten rådede over, og så kunne man putte aktiviteter af den ene eller den anden slags ind i dem uden at tænke på, at de er nogle særlige institutioner, som vi i princippet har haft siden middelalderen her i Europa, og som på mange måder gør os til dem, vi er.
Så ud over de gode ting, der allerede er blevet sagt, vil jeg altså også godt lige nævne det her med institutionerne som funktionsduelige institutioner.
Derfor kan vi ikke støtte forslaget i Liberal Alliance.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2019-02-26:
Tak for det.
Det kan de jo ikke, da det ikke er inden for deres handlingsområde i forhold til de studerende.
Det er nemlig i Danmark sådan, at det står vi for.
Der må vi jo sige, at så er det et spørgsmål, om vi kan gøre det muligt for dem.
For nu at forsøge at komme hen i den konstruktive ånd: Hvis man holder fast i, at det jo er med studerende ligesom med scolars, altså forskere på universiteter, så er de jo allerede inden for krav, og derfor laver man et »Scolars at Risk«-program.
Studenteraktivister er jo også optaget på videregående uddannelser og må derfor formodes at have et niveau; for de er kommet ind, ligesom vi overfører mellem andre landes studerende, fordi de jo er kommet ind, ellers ville de ikke være berettiget til det.
Men hvis man holder fast i, at man skal leve op til de talentkrav, men derudover vil udvide og oplyse om, som ministeren var inde på, at vi inden for det eksisterende talentprogram gerne vil give plads til og gøre det tydeligt for universiteterne, at det her er en mulighed, vil ordføreren og ordførerens parti så bakke om det?
Henrik Dahl (LA), 2019-02-26:
Hvis jeg skulle tage stilling til forslaget, skulle jeg høre lidt mere om det.
Jeg kan godt se, at der ville ligge nogle muligheder i at gøre universiteterne opmærksom på, at de stipendieprogrammer, som allerede findes, har et anvendelsesområde, som de måske ikke har tænkt på.
Men samtidig vil jeg altså også godt have lov til at understrege, at jeg tror, man skal være meget forsigtig med for megen social ingeniør-kunst og for mange ting, som i og for sig er selve det akademiske uvedkommende.
Jeg tror, det er ret skadeligt for vores institutioner på længere sigt.
Mai Mercado (KF), 2019-02-26:
Jamen jeg er sådan set glad for, at hr. Jakob Sølvhøj også fremhæver danmarkskortene, for de har virkelig haft en betydning.
De har haft en betydning ude lokalt, både i forhold til lokale handicaporganisationer og andre interessenter, som har kunnet tage den her debat op.
Og så er der noget, der er meget tydeligt, for det er jo lige præcis, som jeg selv sagde: at man i cirka halvdelen af sagerne sender sagen retur til kommunen for at få den belyst igen.
Der er det jo vigtigt, at man træffer den korrekte beslutning første gang.
Når vi jo så beder om, at kommunerne en gang om året skal have de her danmarkskort på dagsordenen på et kommunalbestyrelsesmøde, er det jo lige præcis, fordi det er kommunalpolitikerne, som skal stå på mål for den service, de giver.
Og jeg tror på, at det er sundt for kommunalpolitikerne og for politikere at drøfte, hvad det er for en service, man tilbyder sine borgere.
Så jeg synes jo egentlig, det har haft en god og positiv betydning, at vi har fået de danmarkskort – sideløbende med alle de gode initiativer, vi har taget for at sikre retssikkerhed og for at sikre kvaliteten i sagsbehandlingen.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Jeg forstår ikke Socialdemokratiets tankesæt.
For det her udelukker ikke, at man træffer de rigtige afgørelser i første omgang.
Det her er jo at skabe en kompensation til de borgere, som ikke har fået den ydelse, som de var berettiget til, f.eks. i serviceloven.
Så derfor vil jeg godt spørge ordføreren: Hvis lovgivningen ikke er blevet overholdt i en konkret sag og borgeren får medhold – det kan være, at borgeren efter 12 måneder får medhold i Ankestyrelsen – hvad skal konsekvenserne så være af, at man ikke har fået den ydelse, man var berettiget til?
Er det så lige meget?
Skal der ikke være en eller anden konsekvens, altså at man ligesom kan mærke, at man skal betale en kompensation tilbage, fordi man ikke har leveret den ydelse, som borgeren var berettiget til?
Er det ligegyldigt, altså når lovgivningen ikke bliver overholdt i de sager, som vi ser?
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Vores udgangspunkt er jo, at lovgivningen skal overholdes – færdigt arbejde.
Og hvis ikke kommunerne er i stand til det, skal de have den fornødne vejledning til at kunne forstå at give de rigtige afgørelser og skabe de rigtige løsninger på det grundlag, som loven stiller op.
Man har jo behov for at få hjælp til at kunne færdes rundtomkring i landskabet og kunne tage del i det sociale liv.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Jeg forstår så bare slet ikke, at Socialdemokratiet ikke svarer på spørgsmålet: Hvad så, hvis lovgivningen ikke bliver overholdt?
Hvad så med de borgere, hvor lovgivningen ikke er blevet overholdt i forskellige sager, hvor man ikke har fået hjælp?
Hvad vil Socialdemokratiet så gøre i de sager?
Er det så lige meget, at de borgere ikke har fået den hjælp?
For de har jo ikke fået den, og vi ser jo sager, hvor man ikke har fået den hjælp, man var berettiget til, og vi hører gang på gang i henvendelser til Socialudvalget: Hvordan kan det være, at man kvit og frit kan bryde lovgivningen, uden at det får konsekvenser for dem, der bryder lovgivningen?
Jakob Sølvhøj (EL), 2019-02-26:
Altså, når man kigger på Socialministeriets danmarkskort, kan man jo se, at der f.eks. i børnehandicapsager er fejl i mere end hver anden sag, der indbringes for Ankestyrelsen.
Jeg har tænkt, at der måske kunne være noget økonomi involveret i det her, siden der er en så enormt stor fejlprocent.
Men hvis økonomi efter ministerens opfattelse slet ikke spiller nogen rolle, hvad kan årsagen så være til, at der er fejl i mere end hver anden sag, der bliver indbragt for Ankestyrelsen?
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Jeg har nu tiltro til, at Ankestyrelsen har den fornødne faglige indsigt til at få stillet de repressalier op, som kommunen skal mødes med, sådan at borgeren får hjælp, og det er borgerens retssikkerhed, at man får det.
Vi er ikke tilhængere af, at man yderligere bureaukratiserer det her område, hvilket det er vores bekymring at det her beslutningsforslag vil føre til.
Så derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Ja, jeg er jo helt enig i, at det er nogle gode initiativer, vi har taget.
Det er også noget, Dansk Folkeparti har presset på for, netop også at vi fik afsat penge til et retssikkerhedsråd, og at vi fik sat penge af til, at man fik mulighed for at få hjælp til at klage.
Alle de der ting er vi jo enige i, og det er jo noget, vi selv har kæmpet for.
Men når der sker det, at man som borger får medhold i en afgørelse – man har manglet et gode i den periode – mener ordføreren så ikke helt ærligt, at det er rimeligt, at man får en eller anden form for kompensation?
Ordføreren kender nok til det i forhold til andre sager, hvor man – kan man sige – ikke får den vare, man har bestilt, og der har man jo også kompensationsregler.
Det er altså rent retssikkerhedsmæssigt, og at man som borger har den retsfølelse.
Det er et plaster på såret, at man vil få en kompensation, fordi det viste sig, at man fik medhold, og man får samtidig en kompensation, fordi man har måttet mangle den ydelse i den periode.
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Mit udgangspunkt er, at vores velfærdssamfund bygger på, at der er nogle, der betaler noget skat, og at vi og andre så sidder og fastsætter nogle regler for, hvad det så er, vi bruger de her skattekroner til, herunder til at tilbyde nogle forskellige former for ydelser, især i forhold til mennesker, der har behov for hjælp.
Hvis det også er sådan, at dem, der sidder og visiterer og i øvrigt foretager de her skøn, i forhold til hvad borgeren så skal have, ikke træffer de nødvendige og de rigtige skøn i forhold til det, vi har siddet og lovgivet om her, så er der jo nogle ankeinstanser i det her samfund, som gør, at de afgørelser kan blive lavet om.
Altså, det her handler jo ikke om, at folk skal have penge ud af det offentlige system.
Det handler jo efter min bedste overbevisning om, at folk skal have den ydelse, som de efter lovgivningen er berettiget til.
Det må sådan set være det, der er det centrale her.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Lad mig så give ordføreren et eksempel.
Man har et barn, der har et handicap, og man vil gerne hjemmetræne det barn.
Det har man så fået afslag på, og det kan man ikke få lov til.
I mellemtiden, hvor den sag kører, er man ude at betale for, at man kan få hjælp til at hjemmetræne sit barn.
Er det så rimeligt, at man senere, når man får medhold, ikke kan få en kompensation, også i forhold til de udgifter man måske har haft, og i forhold til at man ikke har fået den ydelse fra starten af?
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Nej, og det sidste er jo sådan set det centrale i forhold til det, ordføreren siger.
Nej, det er ikke rimeligt, hvis der er truffet en afgørelse eller foretaget et skøn, som ikke stemmer overens med de regler, der er på det pågældende område.
Så skal afgørelsen selvfølgelig ankes, og hvis den ikke har været korrekt, skal den laves om, og dem, der sidder og foretager de skøn, må foretage nogle andre skøn.
Det er ligesom den måde, det her system er bygget op på.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Jeg er meget enig med ministeren, når hun siger, at hun tror, at det her er en sag, som optager os alle.
Og vi har store følelser i klemme i det, at der er familier, som må gå uanet meget igennem ved at have et handicappet barn.
Så det er bestemt ikke manglende respekt over for den livssituation, som mange af de her familier må tåle, som er baggrunden for vores stillingtagen i den her sag.
Når vi alligevel ikke vil støtte det konkrete forslag om at tage hjælpen med til udlandet, selv under kortere udlandsophold, så er det, fordi man må spørge: Hvad er det så, vi åbner for?
Er det alene børn med en bestemt type handicap?
Taler vi også om de børn, som er i specialundervisning, og som på mange måder har en adfærd, som gør, at man som forælder godt kan føle sig træt om aftenen?
Eller er det kun grupper, der bruger kørestol, eller hvor er vi henne i hele feltet?
Og er det en dansk medhjælper, man sender med til udlandet?
Skal vedkommende overholde danske normer og standarder for arbejdstider osv.?
Og så er der alt det, som optager ministeren, nemlig den faglige ekspertise, som vedkommende skal være udstyret med og i stand til at kunne håndtere et barn med.
Vi synes, det rejser rigtig, rigtig mange problemstillinger.
Så er der hele konverteringsproblematikken, altså det med at skulle have finansieret en del af sin ferie ved at få et beløb med fra det offentlige til at holde ferie i udlandet for.
Altså, der skal vi jo tænke os rigtig godt om, i forhold til hvordan befolkningen oplever retfærdigheden i anvendelsen af de offentlige midler.
Så vi synes, det rejser en lang række åbne spørgsmål, som slet ikke er belyst heri, og vi er ikke indstillet på at støtte dette beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti nu genfremsætter.
Men det skyldes jo bestemt ikke, at vi ikke har forståelse for den livssituation, som rigtig mange familier befinder sig i.
Og i den sammenhæng vil vi meget gerne være med til både at forbedre deres livssituation og være med til at sikre, at den fornødne ekspertise er til stede i vores eget system.