Dennis Flydtkjær (DD), 2023-12-07:
I Danmark har vi jo repræsentativt demokrati, hvilket betyder, at man kommunalt hvert fjerde år vælger de personer, som på vegne af de andre borgere skal tage beslutningerne om småt og stort.
Men der er omvendt nogle gange sager, som kan have så stor betydning eller offentlig interesse for den enkelte eller for en gruppe af mennesker, at det er oplagt, at man spørger borgerne.
Her kommer idéen med borgerdrevne kommunale afstemninger jo ind i billedet, og jeg vil sige, at i Danmarksdemokraterne er vi meget positive over for den idé og synes, det er noget, vi burde gå videre med.
Vi mener grundlæggende, at beslutninger skal lægges så tæt på borgerne som muligt, og det har vi som en rød tråd igennem de forskellige beslutningsorganer.
Det betyder, at EU ikke skal tage beslutninger, som de nationale parlamenter lige så godt selv kunne tage, men også at Folketinget i større grad skal skubbe beslutninger ned til kommunerne, og at kommunerne måske nogle gange skulle tænke: Kunne det være en skolebestyrelse, der skulle tage beslutningen, eller skulle det være en folkeafstemning blandt borgerne?
Så beslutninger skal tages så lokalt som muligt, og ved at indføre borgerdrevne folkeafstemninger får man mere direkte demokrati, og det synes vi da er utrolig positivt.
Som nævnt i VIVE's rapport er der flere lande, som har det i dag.
Det har været en integreret del af den schweiziske model siden 1848, tror jeg der står i rapporten.
Man har også gode erfaringer bl.a. fra Sverige, som jeg synes har en spændende model.
Men det er jo klart, som det også fremgår af debatten, at når man kigger på sådan nogle ting og politiske forslag generelt, er der selvfølgelig positive ting, og der kan være negative ting.
Men det kommer i de her sammenhænge helt klart også an på, hvordan man strikker sådan en model sammen, hvilket også har været en del af den her debat.
For der er jo mange parametre, man kan skrue på.
I Danmarksdemokraterne kunne vi godt forestille os en model lignende den, man har i Sverige, uden at vi sådan lige i dag lægger os hundrede procent fast på, at det lige præcis skal være samme snit, men med nogle af de samme parametre.
I Sverige skal 10 pct. af de stemmeberettigede borgere støtte begæring om en folkeafstemning.
Det er faktisk ret mange borgere.
Det gør også, at der i Sverige ikke har været ret mange afstemninger, men muligheden er der trods alt.
Det kan man så skrue op eller ned for, men det kunne vi jo diskutere her i Folketinget bagefter.
En anden parameter er, at afstemningen skal være inden for den kommunale beslutningskompetence, så man ikke bare lokalt kan sige, at nu skal vi have en motorvej, eller at udenrigspolitikken skal være noget andet; det ligger i Folketinget.
Så det er inden for det, man kommunalt arbejder med.
Det er også en ventil, hvis der er noget, der er helt skørt, i og med at der ikke må være totredjedelsflertal imod en folkeafstemning blandt kommunalpolitikerne i en kommune.
Så hvis der er noget, som stikker helt af, kan man trods alt vælge at sige nej tak til det.
De har faktisk i Sverige tidligere været nede på 50 pct., hvilket gjorde, at man så aflyste alle borgerdrevne folkeafstemninger, og det var heller ikke sundt, fandt man så ud af.
Så satte man det krav op, så der trods alt kom nogle folkeafstemninger igennem.
Er man bange for, at man bruger alle pengene og tømmer kassen, så vil jeg sige, at i Sverige er det kun vejledende.
Jeg synes fint, vi kunne starte med det i Danmark, og så kunne vi jo se på det og få nogle erfaringer med det.
Så kan det godt være, noget af det skulle være bindende, men hvis det, der er sådan den store bekymring, er, at man er bange for, at kommunekassen bliver tømt, så kunne man sige, at det var vejledende.
For så er der trods alt en god mulighed for at komme ud med sine holdninger som borger.
I Sverige, står der i rapporten, har afstemninger oftest handlet om skolestruktur, om skolelukninger, idrætsfaciliteter og opstilling af vindmøller.
Og umiddelbart, når man sidder og kigger rundt i den lokale presse i Danmark, kunne det godt tænkes, at det var nogle af de samme dagsordener, der også ville komme til at fylde, hvis man gjorde det her i Danmark.
Så har der været en del debat omkring det her med, at det kunne være økonomisk drivende for, at udgifterne ville stige.
Hr. Alex Ahrendtsen nævnte lige, da vi sad nede på pladserne før, at Schweiz jo er det land, hvor der nu har været, jeg tror, det er 6.600 lokale borgerdrevne folkeafstemninger, men de har altså den halve skat af, hvad vi har i Danmark.
Så hvis det var så forfærdeligt, at udgifterne bare ville komme til at stige ved det her, er det jo lidt spøjst, at det land, der har suverænt flest borgerdrevne folkeafstemninger, betaler det halve i skat i forhold til Danmark.
Så det er nok ikke det, vi skal være mest bange for.
Rapporten siger jo også, at det kan gå i begge retninger.
Nogle forslag kan få udgifterne til at stige, men som hr. Alex Ahrendtsen også sagde i en kort bemærkning, er der også nogle udgifter, der kommer til at falde ved det her, fordi borgerne faktisk er mere tilbageholdende, end politikerne er.
Men kigger man på de svenske erfaringer, har der siden 2011, hvor man kom med en ny model, været 41 folkeafstemninger, og det er altså hen over alle kommuner og regioner i Sverige.
Så det er jo ikke noget, der bliver brugt voldsomt meget.
Det kan selvfølgelig hænge sammen med, hvad kriterierne er.
Men hvis man sidder med en frygt for at gå ned ad den her vej, fordi man tror, at så bliver vi overdynget med folkeafstemninger, og så falder interessen for lokaldemokrati, så kommer det altså igen an på de kriterier, som vi lægger ned over.
Som sagt er vi i Danmarksdemokraterne utrolig positive for at gå ned ad den her vej og prøve at kigge på, om det kunne være en væsentlig ændring, men også en styrkelse af det lokale danske demokrati.
For man kan jo gøre det her på mange måder.
Man kan sætte antallet af underskrifter så højt, at der ikke kommer mange afstemninger, hvis det er det, man er bange for.
Hvis man er bange for, at det vælter økonomien, kunne man sige, at det er vejledende i stedet for bindende.
Man kunne lave en ventil, ved at det er kommunalbestyrelsen, der kan stoppe det, hvis det stikker helt af.
Altså, der er masser af ting, vi kan skrue på, men at man bare ikke vil, allerede inden vi kommer dertil at kigge på en model, er da rigtig ærgerligt.
Der er supergode erfaringer i Sverige, i Schweiz og andre steder.
Hvorfor ikke prøve at se, om vi kunne finde en god model i Danmark?
Så kan det godt være, at vi ender med om et år at sige: Vi kunne ikke blive enige, vi kunne ikke finde en model.
Men til det, at man allerede her i dag ved en forespørgselsdebat kan sige, at det vil man ikke – bygget på fejlagtige antagelser om, at så kommer der bunker af folkeafstemninger, og at det kommer til at skride i kommunerne – vil jeg sige, at det bare ikke er det, der er sket rundtomkring på de andre steder, hvor man har fået nogle erfaringer med det her.
Så jeg vil meget anmode om, at man lige genovervejer, hvis man på forhånd er negativ.
Og hvis man ikke har været på talerstolen endnu, kan man i hvert fald nå at ændre sin tale til at sige: Det kunne måske være en idé, at vi kiggede i den her retning.
I Danmarksdemokraterne er vi i hvert fald positive over for den her idé.