Samira Nawa (RV), 2023-03-29:
Når finanslovsforslaget bliver fremsat og vi skal i gang med finanslovsforhandlinger, er det værd at huske på, at det, der forhandles om, jo i bund og grund er en lille del af statens husholdningsbudget.
Derfor er det jo godt at få lejlighed til med den her debat at hæve os op i helikopteren og tage et blik på det samlede finanslovsforslag – ikke kun forhandlingsreserven – at tage et blik på, hvad finansloven ideelt set skal kunne, og hvad det er, politik skal kunne.
Spørger man mig og Radikale Venstre, er visionen at sikre lige muligheder for et hvilket som helst barn, der kommer til verden i Danmark.
Uanset økonomiske kår, uanset social baggrund, uanset køn, herkomst eller handicap skal ethvert barn i Danmark have friheden til at kunne udleve sit fulde potentiale.
Det er drømmen, og i den drøm ligger der jo også ønsket om et stærkt Danmark, et frit Danmark og ikke mindst et grønt Danmark, for lige muligheder går også på tværs af generationer, og kommende generationer har ikke samme mulighed for at nyde naturen, hvis vi giver en dårligere klode videre.
Kommende generationer har ikke den samme mulighed for viden, dannelse og velstand, hvis vi leverer et fattigere samfund videre.
Men den drøm og det håb bliver ikke indfriet med den her finanslov eller med en hvilken som helst enkeltstående finanslov, for vi ser ind i en række udfordringer, som står uløste.
Ja, vi ser ikke bare ind i dem; vi står faktisk midt i dem.
Det drejer sig jo først og fremmest om klimakrisen.
Vi har i løbet af de sidste par uger set nogle alarmerende rapporter, først fra Klimarådet og dernæst fra FN's Klimapanel, og i går var det earth overshoot day i Danmark.
Det vil sige, at vi fra og med i dag og resten af året lever på rent og skært overforbrug.
Hvis vores ressourcer var en abonnementsordning, ville der fra i dag af ikke længere løbe vand i hanerne eller være mad i køledisken før januar næste år.
Vores abonnement på ressourcer er ganske enkelt brugt op for i år.
Generelt viser beregninger af menneskets økologiske fodaftryk, at verdens earth overshoot day i 1970'erne lå i december måned, mens den sidste år lå i juli på verdensplan.
Og netop i går blev Danmark så land nr. 15, der har opbrugt sin forbrugskvote, og vi er altså et af de lande i verden, der forbruger allermest og trækker gennemsnittet i den forkerte retning.
Dertil kommer vores afhængighed af fossile brændsler fra bl.a. Rusland, og hvis vi mener det alvorligt, skal vi simpelt hen op i gear med at få udrullet fjernvarme.
På den måde får vi sendt olie- og gasfyrene på pension, men altså ikke hvis fjernvarmepuljen igen og igen løber tør.
Og så skal der i øvrigt også den rette arbejdskraft til, når der skal lægges rør, svejses osv.
Så når der her skæres på Klimarådets bevilling og kun tilføres 20 mio. kr. til NEKST, den nationale energikrisestab, ja, så er der altså noget vej igen.
Den anden store udfordring eller krise, som vi står midt i, som også flere har nævnt her fra talerstolen i dag,
Man kan tale alt det, man vil, om klima, velfærd og udvikling i det private erhvervsliv, men uden arbejdskraft kan man ikke løse noget, og derfor er det vigtigt, at vi tager hul på nogle af de svære diskussioner om, hvordan vi får flere mennesker ind i økonomien.
I Radikale Venstre peger vi bl.a. på en skatteomlægning, hvor vi fjerner nogle skattefradrag på bolig og giver det som skattelettelse på arbejde.
Vi stiller os også kritiske over for, om der nu er brug for hele tre førtidige tilbagetrækningsordninger.
Særlig er vi kritiske over for de to af ordningerne, som ikke er for nedslidte.
Den sidste udfordring, som jeg godt vil adressere, er en, som bringer mig tilbage til der, hvor jeg startede min tale, for vi er ret langt fra drømmen om lige muligheder for vores børn, når hvert syvende barn forlader folkeskolen uden at kunne læse, skrive og regne.
Vi møder dem igen i kontanthjælpssystemet, i kriminalitetsregistrene og uden for uddannelserne.
Det er et kæmpe svigt, og det er selvfølgelig også samfundsøkonomisk set ret trist, at så mange mennesker lever uden for fællesskabet i stedet for som en del af samfundet.
Og så er der trivslen sådan helt generelt blandt vores børn og unge.
Den er bare ikke høj nok.
Det kræver, at vi tør investere i hele børn og unge-området, i vores uddannelser, vores folkeskole, vuggestuer, børnehaver og alt det, som omgiver vores børn.
Men som jeg indledte med, er det jo ikke gjort med den her finanslov eller en enkeltstående finanslov.
Det kræver visioner, prioriteringer og ikke mindst også en vedholdenhed.