Morten Messerschmidt (DF), 2019-10-31:
Tak, formand.
Når man læser både danske og europæiske aviser om, hvad der foregår i Tyrkiet, skulle man jo ikke umiddelbart tro, at vi havde at gøre med et land, som er utrolig tæt forbundet med det EU, som vi nu de seneste 2 timer har hørt om er det evig saliggørende, også i forhold til Danmark.
Men sådan er det nu engang.
På trods af at Tyrkiet er besættelsesmagt på Cypern, på trods af at Tyrkiet de seneste 20 år siden Refah Partisis første succes, da hr. Erdogan blev borgmester i Konstantinopel, har bevæget sig i en konsekvent retning af mørket, ja, så fastholder man i EU alligevel Tyrkiet som et kandidatland, et land, der på sigt kan optages i EU.
Det virker jo paradoksalt, for i den seneste uge har vi hørt statsministeren bryste sig af at være den, der har bremset for Albanien og Nordmakedonien.
Men at bremse for Tyrkiet, der kulturelt, geografisk, historisk og økonomisk fuldstændig åbenlyst ikke er en del af Europa, kan man ikke mande sig op til.
Vel, man har så sat nogle af kapitlerne i bero, som det hedder.
Det vil sige, at man lige venter, til der kommer mere gunstige tider.
Man har vel en eller anden idé om, at pendulet i øjeblikket er svinget helt ud i islamismens retning, og hvem ved, om en 10 år svinger det måske tilbage til kemalisterne.
Så kan man måske optage Tyrkiet til den tid, er der nogle der siger.
Det skal være et andet Tyrkiet, et europæisk Tyrkiet, et demokratisk Tyrkiet.
Det er også meget rørende, bortset fra at der jo vil være en vis frygt ved, at når man så har optaget dette fatamorgana af et Tyrkiet, så svinger pendulet tilbage til præcis der, hvor vi er i dag.
Derfor er der fra vores side i Dansk Folkeparti kun ét at gøre, og det er at meddele Tyrkiet, at det ikke længere er kandidatland.
Her er vi jo i den helt fantastiske situation, som også statsministerens modige bedrifter i de forgangne uger vedrørende Albanien og Nordmakedonien viser, at Danmark faktisk kan være det land, der siger stop.
For det kræver nemlig enighed blandt EU's medlemslande at fortsætte en forhandling, at fortsætte med at anerkende Tyrkiet som kandidatland.
Derfor er det vores opfordring til regeringen at tage konsekvensen af det, enhver vil kunne se – at Tyrkiet ikke skal være en del af EU – og derfor meddele tyrkerne, at sådan ligger landet.
Tak, formand.
Nej, og det, man kan ærgre sig over, er, at Thatcher ikke fik mere indflydelse, end hun gjorde.
Jeg synes, det var fremragende, at hun bekæmpede de kommunistiske tendenser, der var i den britiske fagbevægelse.
Der er ikke noget, der har kastet så meget ondskab ud over verden som kommunisme og socialisme.
Det har vi en pligt til som anstændige mennesker at bekæmpe.
Jeg synes, Thatcher er et af de mest lysende eksempler på den demokratiske og den frie verdens himmel.
Det, man så selvfølgelig kan begræde, er, at da hun træder tilbage, er det en langt mere vattet og proeuropæisk konservatisme, der vinder frem – sådan en, der minder lidt om den radikalisme, som Jens Rohde står for i dag.
Og det er klart, at der ikke har været nogen vilje dér til at tage et opgør med EU.
Det er begrædeligt, det er det virkelig.
Men det er ikke, fordi vi har haft for meget Margaret Thatcher i England eller i Europa.
Det er, fordi vi har haft for lidt.