Maria Durhuus (S), 2023-04-11:
Jeg har som sygeplejerske arbejdet inden for misbrugsområdet i mange år.
Jeg har set mennesker i en daglig kamp med misbrug og de mange konsekvenser, et misbrug har for både dem og deres nærmeste.
Derfor er jeg glad for, at der i regeringsgrundlaget lægges op til en ny indsats for de mennesker, hvor misbrug og udsathed skaber en kaotisk og sårbar tilværelse.
Vi skylder dem en ny politik, hvor værdighed og ligeværd er nøgleordene.
Forslaget her handler om at udstyre stofmisbrugere med et id-kort, så de ikke udsættes for sanktioner fra politiets side og kan opbevare narkotika til eget forbrug.
Jeg har sympati for ønsket om at møde målgruppen med støtte frem for sanktioner, men er det den eneste rigtige indsats?
For hvad er signalet, vi sender, når vi som samfund udstyrer nogle af vores mest udsatte mennesker med et id-kort alene?
Id betyder jo også identitet, og mener vi virkelig, at vi skal udstede et identitetskort til borgere på baggrund af deres stofmisbrug?
Er det det, vi som samfund skal definere dem ud fra?
Jeg tror, vi kan gøre det bedre.
Jeg ønsker, at vi en gang for alle får lavet en politik og en retning for samfundet, hvor vi ikke længere ekskluderer de mennesker, der har allermest brug for fællesskabet, allermest brug for forståelse og for sundhedsydelser og sociale sikkerhedsnet.
Tiden er her nu, som vi hører ministeren sige, til at vise dem, at livet ikke er en kamp mod samfundet, men at velfærdssamfundet også er en medspiller hen mod et værdigt liv.
Tiden er inde til at vise dem, at vi som samfund ser dem, og at vi vil dem.
Som sagt forstår jeg godt intentionen i SF's forslag.
Politik og praksis er bare til tider forskellige ting, for hvor meget misbruger skal man være for at få et kort?
Hvem skal vurdere det?
Hvor langt i afvænning skal man være, før man skal aflevere det, og kan man få det igen ved tilbagefald?
Kan man få et nyt, hvis man taber det?
Jeg har som menneske uendelig svært ved det, hvis vi politisk skal give et andet menneske en identitet som udsat, uden at der følger tiltag med og en vilje til at vise dem vejen ud af et stofmisbrug eller til at give dem stabilitet og en exit ud af den verden, der følger med; en vilje til at give dem ret til sundhed og værdighed og ikke mindst miljøer, hvor mennesker kan gro.
Det er ikke første gang, at der er en debat om det her i Folketinget, og som forslagsstillerne skriver i beslutningsforslaget, blev der i kølvandet på den seneste debat nedsat en arbejdsgruppe med flere ministerier, styrelser, politiet og en række civilsamfundsorganisationer, der arbejder med udsatte borgere.
For vi skal ikke basere løsningerne på vores egne mavefornemmelser; vi skal lytte til de mennesker, der arbejder med problemstillingerne til daglig.
Af deres afrapportering fremgår det bl.a., at der blandt civilsamfundsorganisationerne er bred enighed om, at id-kortet ikke er den bedst egnede løsning for at sikre, at eksisterende systemer kommer til at fungere efter hensigten.
Der peges bl.a. på de bekymringer, jeg tidligere har nævnt, med stigmatisering og administration.
Der peges også på, at id-kortet kan blive en handelsvare, og at det kan blive udnyttet af de kriminelle bander, som vil presse stofmisbrugere med id-kort til at opbevare narkotika.
Det kan altså ramme mennesker, som vi gerne vil hjælpe, på en helt uventet måde, og det kan samtidig også skabe et paradoks i kampen mod organiseret kriminalitet og handel med stoffer.
Når det er sagt, peger rapporten også på, at der er rum til forbedringer inden for de nuværende regler, så politiet i højere grad end i dag kan gøre brug af såkaldte advarselsregler i loven om euforiserende stoffer frem for at uddele bøder.
Det har Rigspolitiet anerkendt, og der er sat gang i en lang række tiltag for at oplyse mere om muligheden.
Jeg har selv besøgt flere steder med stofindtagelsesrum og opholdstilbud, og jeg hører, at der er et samarbejde derude.
Der er en forståelse for den her gruppe af mennesker, så der er et fundament at bygge på.
Det fremgår af regeringsgrundlaget, at vi vil give de mest udsatte stofmisbrugere et id-kort, der skal sikre dem mere hjælp og værdighed, og derfor håber vi meget i Socialdemokratiet, at vi sammen kan blive enige om en beretning i forhold til B 38, så vi sammen kan sikre en styrkelse af indsatsen for de mest udsatte borgere, for der er behov for mere end et id-kort.
Der skal arbejdes videre med afrapporteringer, og vi skal arbejde med en ny politik, så vi får mere fokus på, hvordan vi kan sikre de mest udsatte borgere mere værdighed og ikke mindst lighed i adgangen til sundhed.
Mennesker med et misbrug og mennesker med udsathed skal ikke nøjes med en samfundsidentifikation i mødet med politiet.
De skal mødes som hele mennesker, uanset hvad der har bragt dem i den situation, de står i nu.
Det arbejde ser jeg meget frem til, og jeg håber, at et bredt flertal i Folketinget vil bakke op herom.
Tak til formanden for ordet, og tak til SF for at sætte fokus på mennesker med udsathed og misbrug.