Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-05-16:
Tak for det, og først og fremmest tak for en, synes jeg, altovervejende god modtagelse af forslaget, som jo skal gøre op med den forskel, der er på vores mulighed for at have fri til at kunne tage os af vores døende pårørende.
Vi skal jo alle sammen herfra på et tidspunkt, og for mange familier er den sidste tid en rigtig vigtig tid, både for den døende, men i høj grad også for dem af os, der skal blive her lidt endnu.
Mange finder løsninger, så de kan være sammen i den sidste tid, men flere og flere oplever, at det er vanskeligt at få enderne til at nå sammen, når man både skal passe et job og et døende familiemedlem.
I dag er det helt og aldeles op til den enkelte arbejdsgiver, om man kan gives den nødvendige frihed.
Det er nemlig ikke en ret, man har.
Jeg synes, det var hjerteskærende for mig, da en portør fortalte, at han netop var blevet ringet op af sygehuset i Odense, og at han skulle komme med det samme, fordi hans far var døende.
Hans dilemma var, at hans arbejdsgiver havde nægtet ham friheden, så han simpelt hen ikke kunne komme af sted.
Lige så hjerteskærende var det at møde en social- og sundhedshjælper, som havde haft plejeorlov til sin døende ægtefælle, men nu var han overført til et plejecenter, fordi det var for svært at passe ham i hjemmet.
Det betød for hende, at hun skulle genoptage arbejdet i ældreplejen, tage sig af to meget unge børn og i øvrigt være der for sin mand resten af tiden.
Jeg lover jer, at hun var slidt.
Men forslaget handler naturligvis ikke kun om de pårørende selv, for forslaget handler også om tryghed og værdighed for den døende borger.
For intet er mere trygt, end når det er den nærmeste familie, der kan være til stede, når vi skal herfra.
Det kan hverken personale eller vågekoner erstatte.
Ligegyldigt hvor dygtigt personalet er, er og bliver de i den situation de næstbedste.
Jeg tænker også, at vi ikke kan være det bekendt.
For vi ved, at mange benytter sig af en sygemelding som en løsning i situationen.
Som det fremgår af forslaget, har ministeren på et spørgsmål vurderet, at en udvidelse af ordningen vil koste omkring 100-200 mio. kr., altså mindre end det dobbelte af en pulje, der er afsat til en værdig død, på 60 mio. kr.
Det er bare sådan for at sætte tingene i perspektiv.
Jeg kan så forstå, at ministeren nu mener, at det koster fire gange så meget.
Det tænker jeg kræver en nærmere analyse og måske også en nærmere overvejelse af, hvad forslaget egentlig handler om.
For det er ikke tænkt som en en til en-oversættelse.
Plejeorlov til døende i eget hjem kan ikke oversættes sådan en til en til det her forslag, tænker jeg.
Der er meget typisk stor forskel på tidshorisonten, som gælder for plejeorlov til døende i eget hjem, henholdsvis den allersidste tid, man har på et plejehjem eller et hospice eller et sygehus.
Jeg er med på, at vi både kan se på vederlagets størrelse, og jeg er også med at se på andre finansieringsmuligheder og dynamiske effekter, i forhold til at mange pårørende jo må sygemelde sig for at have den nødvendige frihed, men først og fremmest er friheden for mig det vigtige.
Så jeg vil arbejde for, at vi måske kan få udarbejdet en beretning i udvalget med henblik på at finde en god løsning, så vi kan ligestille pårørende, så alle får mulighed for at være til stede, når vores kære skal herfra.
Men tak for en god debat.