Sophie Løhde (V), 2025-12-11:
Tak for det, formand.
Beslutningsforslaget, vi behandler nu her, indebærer som bekendt et forslag om, at vi skal indføre en autorisationsordning for farmaceuter og farmakonomer.
Som det fremgår af begrundelsen for beslutningsforslaget, er det fremsat ud fra et grundlæggende ønske om større patientsikkerhed.
Patientsikkerhed ved jeg er et emne, som sådan set optager alle Folketingets partier, og noget, der ligger os alle meget på sinde.
Så man kan roligt sige, at intentionen bag forslaget om at sikre patientsikkerheden er noget, som regeringen til fulde deler, og som jeg også tror der vil være meget bred opbakning til i Folketinget.
Jeg vil også gerne understrege, at jeg er enig med forslagsstillerne i, at farmaceuter og farmakonomer varetager vigtige opgaver til gavn for patienter og sundhedsvæsenet.
Når vi i regeringen alligevel ender med ikke at kunne støtte forslaget, skyldes det, at der også skal være et klart sundhedsfagligt behov for at indføre nye autorisationsordninger.
Man kunne også sige det på en anden måde, at hvis vi ikke holder fast i, at det er det, der er princippet for, på hvilke områder vi indfører autorisationer, burde vi jo praktisk talt indføre autorisationsordninger for samtlige medarbejdergrupper i vores sundhedsvæsen, altså ud fra den logik.
Det er også noget, der kræver en hel del administration, og det er også derfor, vi har det grundlæggende klare princip, normalt på tværs også af alle partierne, at autorisationsordninger bør være baseret på et reelt patientsikkerhedsmæssigt behov og dermed også kun oprettes på områder, hvor der er udfordringer med patientsikkerheden, og hvor en autorisationsordning er nødvendig for at kunne højne patientsikkerheden.
Tilbage i 2023 anbefalede Robusthedskommissionen følgende, og jeg tillader mig at citere
: »...
det bør overvejes, om en fremadrettet udvikling af de forskellige personalegruppers opgaveporteføljer medfører, at flere faggrupper vil få opgaver med sådanne patientsikkerhedsmæssige risici, at de bør autoriseres fx social- og sundhedshjælpere, farmakonomer og farmaceuter.«
Den anbefaling har Styrelsen for Patientsikkerhed sådan set taget op, taget til sig og fulgt op på, og resultatet af styrelsens afdækning er, at der ikke er et sundhedsfagligt eller patientsikkerhedsmæssigt behov.
Det er også derfor, regeringen heller ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Styrelsen for Patientsikkerhed har for det første lagt vægt på, om den pågældende faggruppe har en offentligt reguleret uddannelse til at arbejde inden for sundhedsvæsenet.
Det har farmaceuter og farmakonomer.
Styrelsen har for det andet lagt vægt på, om faggruppens virksomhed indebærer selvstændighed og patientkontakt, og om denne kontakt har karakter af behandling i sundhedslovgivningens forstand.
Her har Styrelsen for Patientsikkerhed vurderet, at størstedelen af farmaceuternes og farmakonomernes virksomhed ikke udgør behandling i sundhedslovgivningens forstand.
For det tredje har styrelsen lagt vægt på, om faggruppen under udøvelse af deres virksomhed kan udgøre en væsentlig fare for patienterne.
Her bemærker Styrelsen for Patientsikkerhed på linje med forslagsstillerne, at fejlagtig håndtering af medicin i sig selv kan udgøre en væsentlig risiko for patientsikkerheden, men når det kommer til farmaceuterne og farmakonomernes specifikke opgaveløsning, er styrelsen ikke bekendt med større patientsikkerhedsmæssige udfordringer.
Det har styrelsen baseret på sine egne erfaringer, men i øvrigt også gennem inddragelse af Styrelsen for Patientklager.
Endelig har styrelsen lagt vægt på, om der er et særligt behov for at tilkendegive over for omverdenen, at faggruppen opfylder de uddannelsesmæssige betingelser for at benytte en bestemt titel, f.eks. fordi der i praksis er patientsikkerhedsmæssige udfordringer på området.
Styrelsen for Patientsikkerhed vurderer, at der ikke foreligger et sådant særligt behov.
Så vil jeg nævne, at den samlede vurdering i øvrigt følger en fuldstændig fast praksis fra Styrelsen for Patientsikkerhed.
Det er her, hvor man tager højde for hensynet til patientsikkerheden på den ene side og hensynet til en fri og lige adgang til erhvervsudøvelse på den anden.
Det er en fornuftig balance.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at en ny autorisationsordning altså ikke kun vil have begrænsede økonomiske omkostninger, som forslagsstillerne har anført i beslutningsforslaget, for en autorisationsordning vil sådan set medføre større udgifter.
Forslaget vil også medføre, at en ny faggruppe vil blive underlagt gebyrer for autorisation, og jeg hæfter mig ved, at forslagsstillerne ikke har anvist finansiering til deres forslag.