Ellen Trane Nørby (V), 2020-10-30:
Tak for det, hr. formand.
Det lovforslag, som vi behandler i dag, L 52, burde sådan set have været unødvendigt.
For da vi stod og behandlede L 61 sidste efterår, lavede vi grundlæggende det samme lovforslag, men med en solnedgangsklausul efter 1 år, fordi vi havde aftalt, at vi skulle finde en ordentlig og langsigtet løsning på de udfordringer, der er med små institutioner i vores yderområder, som i høj grad er presset af, at ungeårgangene bliver mindre og mindre.
I nogle dele af Danmark står vi over for, at op mod hver tredje eller fjerde ung simpelt hen kommer til at forsvinde de næste par år.
Ikke fordi de forsvinder ud i den blå luft, men fordi der har været en meget stor fraflytning fra området, og fordi fødselstallet har været nedadgående, og fordi vi jo allerede ved, hvem det er, der kommer til at søge ind på ungdomsuddannelserne de næste par år – de er født.
Derfor ved vi også, at den udfordring, vi står over for – og som det lovforslag, vi behandler i dag, sådan set hverken gør til eller fra i forhold til – er, at når vi kigger frem mod 2032, kommer vi til at mangle rundt regnet 25.000 elever eller det, der svarer til 900 gymnasieklasser.
Det betyder, at vi er nødt til at have et andet system omkring vores ungdomsuddannelser end det, vi kender i dag.
Og det er også derfor, vi fra Venstres side kommer til at støtte det lovforslag, der hedder L 52, i dag, fordi det grundlæggende bare skubber den solnedgangsklausul 1 år mere, i erkendelse af at der ikke er indgået en aftale på elevfordelingsområdet.
Det kan være, der er mange, der siger corona og vil bruge det som undskyldning.
Det ændrer ikke på, at fra Venstres side ønsker vi en ny model, der både tager hånd om de små institutioner i yderområderne, men også tager et opgør med det, man med et grimt ord kalder ghettogymnasierne omkring vores store byer.
Og nej: Venstre kommer ikke til at gå med til en model, som bryder med det frie valg på uddannelsesområdet.
For det frie valg er helt fundamentalt for at få vores ungdomsuddannelser til også at være et aktivt valg for unge.
Det betyder noget, at man selv er med til at bestemme, hvor man skal tage sin ungdomsuddannelse.
Det betyder også, at vi ikke kan se os selv i de modeller, der er blevet lagt frem af Elevfordelingsudvalgets ekspertudvalg, dvs. distriktsmodellen eller klyngemodellen.
Men det betyder ikke, at vi ikke tror på, at man kan lave en langsigtet model, som netop sikrer – i en kombination mellem et nyt taxametersystem og et nyt fordelingssystem – at vi fremover får lavet en holdbar model, der både sikrer et godt udbud af uddannelser i hele landet, og som kan være med til at understøtte et Danmark i balance, så vi ikke har små institutioner, som bliver nødt til at lukke, med den konsekvens at der er unge mennesker, der får rigtig, rigtig langt til en uddannelse.
Og når man er opvokset i et yderområde, hvad jeg selv er, ved man, hvor langt der allerede i dag er, og hvis nogle af de små institutioner også kommer til at lukke, så ved man, at der bliver endnu længere.
Derfor er der en todelt opgave, når vi nu har vedtaget L 52 om at udskyde den her solnedgangsklausul med et ekstra år.
Og det er at få lavet en reel, langsigtet løsning, som bevarer det frie valg, men samtidig bevarer uddannelsesinstitutionerne i hele Danmark, så vi har et Danmark i balance og også få taget et opgør med de parallelsamfund, vi desværre ser også har udkrystalliseret sig omkring ungdomsuddannelserne omkring de store byer.
Det arbejde er i gang, og vi kommer til at lægge vores energi i, at det ikke kommer til at være nødvendigt at stå her igen om et år og flytte en solnedgangsklausul 1 år til.
Men det er også vigtigt at sige, at det ikke kommer til at være på bekostning af det frie valg.
For så har vi ikke fundet en reel løsning på ungdomsuddannelsesområdet.
Tak for ordet.