Samira Nawa (RV), 2020-11-12:
Da jeg skulle forberede mig til den her forespørgselsdebat, løb jeg hurtigt ind i nogle udfordringer, for jeg kunne forstå på ordlyden i forespørgslen, at Dansk Folkeparti gerne vil drøfte den stigende islamisering af Danmark og i øvrigt drøfte, hvordan vi kan vende den udvikling.
Jeg er naturligvis helt med på, at islam sjældent er noget, som Dansk Folkeparti taler om i særlig positive vendinger, om end det synes at fylde ganske meget i partiet og måske endda mere end for de fleste muslimer.
Heldigvis har vi en grundlov, der med sin § 67 sikrer, at: »Borgerne har ret til at forene sig i samfund for at dyrke Gud på den måde, der stemmer med deres overbevisning, dog at intet læres eller foretages, som strider mod sædeligheden eller den offentlige orden.«
Denne grundlovssikrede ret gælder naturligvis også for medborgere, der har andre religiøse overbevisninger end eksempelvis den kristne.
Det har vi jo alle tilsluttet os ved at skrive under på, at vi vil holde grundloven.
Den kan vi jo trods alt ikke ændre sådan en torsdag eftermiddag i Folketingssalen, heldigvis.
Jeg formoder derfor også, at det at stoppe den stigende islamisering for forespørgerne ikke handler om at få færre til at kunne dyrke deres tro og dermed jo indskrænke religionsfriheden.
På nuværende tidspunkt har jeg i min tale et par gange sagt stigende islamisering, og man kunne tro, at jeg så har købt præmissen om, at det er tilfældet.
Det har jeg ikke.
Jeg er endnu i gang med at forstå, hvad der menes med det.
I Radikale Venstre har vi nemlig ikke bemærket denne såkaldte stigende islamisering.
Hvad vi til gengæld har bemærket, er Dansk Folkepartis modstand, til tider indædte modstand, mod, at borgere med ikkevestlig baggrund, med muslimsk baggrund, integrerer sig.
Og så er der jo pludselig tale om en stigende islamisering, faktisk over det hele: Det er i uddannelsessystemet, hvor unge med ikkevestlig baggrund har overhalet unge med dansk baggrund; på arbejdsmarkedet, hvor ikkevestlige indvandrere og efterkommere stod for 44 pct. af beskæftigelsesfremgangen i 2013-2018; i kulturlivet, hvor sangskrivere som Isam B og Özcan Ajrulovski bidrager til vores fælles sangskat med en smuk tekst om at holde ramadan i København; i samfundsdebatten, hvor danskere med minoritetsrødder engagerer sig – nogle finder endda vej ind i politik og ender med at indtage landets fornemste talerstol på sådan en helt almindelig torsdag eftermiddag i Folketingssalen.
Hvis det er den slags vellykket integration, som Dansk Folkeparti opfatter som stigende islamisering, må jeg blot sige, at det er vi ikke bange for i Radikale Venstre, vi hylder det.
Faktisk forventer og kræver vi det af vores medborgere.
Er det så her, det stopper?
Er der så slet ikke mere at sige?
Det synes jeg ikke, for som ministeren rigtigt sagde, er det ikke sådan, at tilstedeværelsen af muslimer i Danmark eller islam i Danmark er et problem.
Men det, der til gengæld skal adresseres som et problem, er ekstrem islamisme, radikalisering, undertrykkelse og social kontrol.
Og her kan jeg helt uforbeholdent sige, at det tager vi alvorligt i Radikale Venstre.
Vi kan naturligvis ikke acceptere, at nogen, hverken mænd eller kvinder, udsættes for kontrol og vold uden mulighed for tilstrækkelig støtte til at bryde med de undertrykkende miljøer.
Det er gode kræfter, som kæmper for ligestilling og medborgerskab og kæmper imod modborgerskab.
De kræfter skal vi støtte og værne om, for de er et enormt aktiv med deres store kendskab til lokalmiljøerne.
I Radikale Venstre har vi derfor i forbindelse med vores finanslovforslag afsat 31 mio. kr. til bekæmpelse af social kontrol og til at styrke netop de her gode kræfter, der allerede kæmper derude, men også til at være med til at forebygge social kontrol.
Radikale Venstre støtter det forslag til vedtagelse, som hr. Rasmus Stoklund læste op tidligere.