Astrid Carøe (SF), 2021-03-12:
Tak for det.
Tak for en rigtig god debat og nogle gode bidrag, og tak til de partier, der har tilkendegivet, at de støtter op om det her forslag.
I 1976 fik vi lov om ligeløn i Danmark.
Det var året, hvor lønmæssig forskelsbehandling på grund af køn blev forbudt, men vi har aldrig efterlevet princippet.
I Danmark tjener mænd i gennemsnit omkring 13 pct. mere end kvinder, og kontrollerer man for brancher og uddannelsesbaggrund, er der stadig en lønforskel tilbage – en uforklarlig forskel på mellem 4 og 7 pct.
Det er pilskævt.
Lad mig bare understrege en gang til: Der er her tale om mænd og kvinder, der udfører samme arbejde, men alligevel aflønnes forskelligt.
Og det er strukturel sexisme.
Det er jo ret svært at gøre noget ved lønforskellene, hvis man ikke ved, at de er der – ligesom vi alt for mange steder har været fodslæbende med hensyn til at bekæmpe seksuel chikane, indtil der i efteråret omsider blev kastet lys på problemet.
Jeg tror, at noget af kuren for at skabe ligeløn i Danmark er den samme.
Kuren er åbenhed.
Vi skal tale højere om løn.
Arbejdsgivere skal være åbne om løn, der skal være gennemsigtige lønforhold og kønsopdelte lønstatistikker, også i landets mindre virksomheder.
Løsningerne skal derfor gå på flere ben.
En forældet tjenestemandsreform, der lønner de traditionelle kvindefag lavere end de traditionelle mandefag, er en faktor; det er en reform, der i et halvt århundrede har lagt en diskriminerende lønramme for dagen.
Den skæve deling af barselsorlov, hvor mor går hjemme med barnet 9 ud af 10 dage, gør det heller ikke bedre.
Mens kvinder er derhjemme, sakker de bagud i lønforhandlingerne, fordi de er længe væk fra arbejdsmarkedet – ligesom pensionsformuen dermed også bliver mindre.
Uligeløn er dermed en langtidsholdbar arv, en ond spiral, der følger kvinder, fra vi starter på vores arbejdsliv, fra vi er nyuddannede og nyudlærte, til vi pensioneres, hvor vi kan se frem til en pension, der er 25 pct. lavere end vores mænds – 25 pct.!
Men den gode nyhed er, at vi kan komme uligelønnen til livs, hvis vi vil.
Det kræver blot de rette værktøjer.
Og derfor er jeg glad for, at ministeren vil være med til at åbne for værktøjskassen, selv om man ikke støtter det her forslag.
Men kønsopdelte lønstatistikker er i dag et redskab, som arbejdsgivere og medarbejdere og tillidsmænd kan bruge til at fremme ligestilling på arbejdspladsen.
Vi har tidligere haft et krav om kønsopdelt lønstatistik, også i mindre virksomheder.
Men da vi i 2015 havde en blå regering, rullede man noget af fremskridtet tilbage.
Færre virksomheder skulle nu føre statistik over mandlige og kvindelige ansattes lønninger.
Kun virksomheder med over 35 ansatte blev pålagt at udarbejde kønsopdelt lønstatistik.
Men nu har vi jo et nyt politisk flertal, og derfor ville jeg se, om ikke der var flertal for at genoprette den her regel.
Det er der desværre ikke, men jeg er glad for, at vi skal drøfte det her videre med ministeren.
Men for mig at se kan det altså kun gå for langsomt med at få udvidet den her ordning igen.
Og det, jeg foreslår, er egentlig bare en tilbagerulning af det tilbageskridt, som den borgerlige regering tog på området i 2015.
Alle virksomheder med ansatte, der svarer til mindst ti fuldtidsbeskæftigede, heraf mindst tre mænd og tre kvinder med samme jobfunktion, skal være omfattet af reglerne om kønsopdelt lønstatistik.
Danmark er håbløst fodslæbende på ligelønsområdet.
Kigger man eksempelvis mod Island, der ifølge World Economic Forum er verdens mest ligestillede land, risikerer virksomhederne bøder, hvis ikke de kan fremvise et certifikat for at have gennemført ligeløn.
Kigger man mod EU, har Kommissionen netop fremlagt et spændende nyt direktivforslag, der skal skabe løntransparens på de europæiske arbejdsmarkeder, og det er også noget, vi arbejder benhårdt for bliver visionært i Bruxelles; der sidder min gode kollega Kira Marie Peter-Hansen netop med det.
Hvad gør vi i Danmark?
Vi sidder så tungt på hænderne, at FN for nylig har påtalt Danmarks ringe indsats for ligeløn.
Danmark var til eksamen i FN's kvindekonvention, og havde der været karaktergivning, så tror jeg, vi var dumpet.
Det blev endda særlig påpeget, hvorfor kravet om kønsopdelt lønstatistik kun skal gælde virksomheder med over 35 ansatte.
Og jeg spørger om det samme.