Henrik Dahl (LA), 2022-04-19:
Tak for ordet.
På et helt overordnet plan er der jo ikke særlig meget uenighed i salen i den her sag.
Folk siger med lidt forskellige ord, at udgangspunktet i et samfund som vores er ytringsfrihed.
Ved lov kan man indskrænke den på grund af nogle saglige forhold.
Man må ikke lyve offentligt om andre på en måde, der er injurierende.
Man må ikke bryde sin tavshedspligt, når man er læge eller præst, og man må ikke røbe hemmeligheder, der kompromitterer statens sikkerhed.
Så det er vi alle sammen enige om.
Det er blevet sagt her fra talerstolen, og alle siger, at der er et legitimt behov for efterretningsvirksomhed, og at det er en trussel mod statens sikkerhed at kompromittere efterretningstjenesterne og den måde, de arbejder på.
Så der, hvor uenigheden begynder, er, hvordan man afvejer alle de her hensyn.
Det er jo klart, at pressens kilder skal nyde en beskyttelse, som er fastlagt i vores lovgivning, og det er klart, at det er uacceptabelt at lægge pres på chefredaktører for at underminere kildebeskyttelsen eller pressefriheden.
Derfor er det her jo en rigtig god debat, og jeg er glad for, at vi har debatten, og jeg er glad for, at vi har en vedtagelsestekst med en rigtig bred opbakning.
Det er sådan, at der er en meget stærk overensstemmelse – ikke uoverensstemmelse, men overensstemmelse – imellem, hvad der er stemplet fortroligt, og hvad der findes i åbne kilder.
Det siger jeg på baggrund af meget lang personlig erfaring, for i næsten hele min studietid på universitetet arbejdede jeg i Forsvarsministeriets kommunikationscenter.
Der havde jeg i årevis lejlighed til at sammenligne den fortrolige ting, tingenes tilstand, med den version, der stod i avisen.
Det er sådan, at det meste af, hvad der er stemplet fortroligt, også står i de åbne kilder.
Det er ingen kunst at finde fortrolige oplysninger i åbne kilder.
Det er et skråplan, hvor man rejser sigtelser mod både embedsmænd og politikere, hvis de siger noget, som ganske vist findes i de åbne kilder, men som der også er belæg for i de fortrolige.
Jeg har på fornemmelsen, at advarslen til chefredaktørerne også er baseret på, at de med belæg i åbne kilder har sagt ting, som der samtidig også er belæg for i de fortrolige.
Sådan kan man ikke arbejde i et åbent samfund.
Nu kommer jeg bare med et fuldstændig hypotetisk eksempel.
Hvad nu, hvis man googler sig lidt frem om Edward Snowden og efter at have googlet lidt om Edward Snowden skriver alt, hvad man har fundet frem til ved at google i åbne kilder om Edward Snowden?
Hvad nu, hvis det, man har googlet sig frem til, også står i det fortrolige materiale, som vores hemmelige tjenester benytter sig af?
Ja, så kan man rejse sigtelse, eller man kan anklage chefredaktørerne for at google, fordi der også er belæg for det i de lukkede kilder.
Eller man kan leve med det, som vores statsminister siger.
Jeg tror altså, at man skal gøre det sidste.
Man er simpelt hen nødt til at leve med, at når ting kan findes i åbne kilder – ja, så er det bare sådan, det er.
Så kan man ikke komme efter folk og sige, at de har sagt noget, der også står i de lukkede kilder, og at det på en eller anden måde er et problem.
Det synes jeg også vi skal være opmærksomme på, for ellers skal man pludselig være så ufattelig forsigtig med at bruge åbne kilder – selv hvis man er politiker – at jeg faktisk synes, at det er ved at være et stort problem.
Så jeg håber, at det også er en sag, der kan blive belyst i de fora, hvor man er blevet enige om at belyse sagen.
Tak for ordet.