Peder Hvelplund (EL), 2025-05-06:
Tak for det, og tak til ministeren for besvarelsen.
Det skal også bare lige være en anerkendelse af, at vi selvfølgelig ser frem til at kunne indgå i en aftale omkring antimikrobakteriel resistens.
Jeg mener bare, at det også er udtryk for, at det er et område, som er underfinansieret, og hvor der bliver behov for yderligere finansiering.
Det er jo bl.a. noget af det, vi finder her, og der har jeg ingen problemer med, at medicinalindustrien gennem deres eksorbitant store profitter også skal være med til at bidrage gennem en beskatning af overnormal profit.
Men jeg vil egentlig godt bare lige tage fat i den del omkring efteruddannelse, for når vi ser på, hvordan udviklingen er, så tror jeg det i 2020 var omkring 400 personer, som fik gratis efteruddannelse betalt af Novo Nordisk; et tal, som så er steget til over 1.000 personer her 2023.
Så det er jo en ret eksplosiv udvikling i, at det er industrien, der betaler, vi ser.
Det er jo noget, som også bl.a. formanden for Dansk Selskab for Almen Medicin påpeger.
Der er brug for flere midler, fordi der skal være en armslængde mellem industrien og sundhedspersonalet, altså lægerne.
Anerkender ministeren ikke, at der er en problemstilling her, og at det kan have en afsmitning på, hvilken form for behandling man tilbydes?
Tak for det, formand.
Når vi har fremsat det her forslag, er det jo på baggrund af den udvikling, vi har kendt igennem adskillige år, men som vi også har set få en lidt uheldig tendens, nemlig spørgsmålet om, hvem der finansierer efter- og videreuddannelse for vores dygtige sundhedspersonale.
Det er jo velkendt, at en stor del af finansieringen til efter- og videreuddannelse kommer fra medicinalindustrien, og som bekendt er der jo ikke noget som en gratis frokost.
De midler, som medicinalindustrien bruger på efter- og videreuddannelse af vores dygtige sundhedspersonale, kommer man jo med en pris.
Det er også veldokumenteret, at det har indflydelse på både den behandling og de behandlingsmetoder, der efterfølgende bliver brugt i vores sundhedsvæsen.
Det er jo svært at klandre vores sundhedspersonale for gerne at ville efter- og videreuddanne sig.
Det, vi til gengæld kan klandre, er, at vi som Folketing ikke er bedre til at sikre, at der findes uvildige efter- og videreuddannelsesmidler, der er nødvendige for at sikre opkvalificeringen af vores personale, og at det ikke er noget, der kommer med andet end en faglig anbefaling, men noget, der er finansieret af medicinalindustrien.
Det er baggrunden for, at vi har fremsat det her beslutningsforslag, altså at vi kan afsætte midler til at sikre uvildige ressourcer til efter- og videreuddannelse af vores sundhedspersonale.
Jeg vil egentlig også bare henvise til et opslag, der for nylig var på LinkedIn, hvor en psykiater netop problematiserede det her.
Det var et opslag, der efterfølgende fik 1.200 redaktioner og 130 kommentarer, hvor mange efterlyste politisk handling – og mange var fagpersoner, som netop anerkender den her problematik.
Derfor synes jeg, at det er utrolig væsentligt, at vi får debatten her i Folketingssalen i dag, så vi også får drøftet, hvad vi kan gøre for at sikre, at vores sundhedspersonale får mulighed for efter- og videreuddannelse, uden at det er noget, der er finansieret af medicinalindustrien.
Tak for det, og tak til fru Louise Brown for talen.
Vi har sådan set heller ikke noget imod, at vi skal samarbejde med industrien, men det afgørende er jo netop, at vi sikrer den armslængde, både når det handler om forskning, og når det handler om efter- og videreuddannelse, fordi vi ved, at der er evidens for, at det kan være med til at påvirke, både hvilke typer af forskning der bliver foretaget, og den type af behandling man får.
Der er dokumentation for, at det kan betyde både overmedicinering og forkert brug af medicin.
Men jeg vil godt lige tage fat i den del omkring forskning.
Er ordføreren ikke enig i, at der er nogle forskningsområder, hvor man bare må konstatere at industrien ikke har en kommerciel interesse i at udvikle præparater?
Det kan f.eks. være i forhold til bekæmpelse af tuberkulose, hvor det jo er over 50 år siden, man sidst har udviklet et præparat, primært fordi der ikke er et købestærkt publikum til et sådan produkt, på trods af at det er den største infektiøse dræber på verdensplan.
Hvad er så Liberal Alliances svar på, hvordan vi får sikret udvikling af medicinske præparater mod den smitsomme sygdom, som slår flest mennesker ihjel på verdensplan?