Pernille Vermund (NB), 2021-12-21:
Vi står her i dag, fordi hr. Lars Løkke Rasmussen svigtede danskerne.
Venstreregeringen under hr. Lars Løkke Rasmussens ledelse sad på hænderne, da titusindvis af migranter uhindret strømmede ind over Danmarks grænser i 2015 og 2016.
Sammen med DF, som netop havde vundet 37 mandater ved folketingsvalget i 2015, valgte hr. Lars Løkke Rasmussen at lade danskerne betale prisen i stedet for at gøre det rigtige og det fornuftige: stoppe migranterne, lukke grænsen og afskaffe retten til at søge spontant asyl i Danmark.
Det var på grund af det svigt af danskerne, at hr. Peter Seier Christensen og jeg stiftede Nye Borgerlige.
Vi fik i årene efter lappeløsning på lappeløsning, men aldrig – aldrig – tog hr. Lars Løkke Rasmussen ansvar for at løse udlændingepolitikken fra bunden.
I dag peger hr. Lars Løkke Rasmussen på fru Inger Støjberg og siger: Ud.
Selv mener hr. Lars Løkke Rasmussen, at han er helt uden skyld.
I mine øjne er der langt mere alvorlige svigt at klandre den tidligere statsminister for end det, den tidligere udlændinge- og integrationsminister Inger Støjberg er dømt for.
Men nu har Rigsretten talt.
Fru Inger Støjberg er kendt skyldig og er idømt en straf på 2 måneders ubetinget fængsel.
Fru Inger Støjberg og hendes ministeriums forvaltning af reglerne var lovstridige.
Det skal man erkende.
Det gør jeg og mine kolleger i Nye Borgerlige, og vi beklager det.
Det er ikke i orden – så langtfra i orden – at ministre og deres embedsapparat ikke følger de love og regler, som vi har fastlagt her i Folketinget.
Det skal de altid.
Jeg må samtidig erkende, at jeg tog fejl.
Jeg har fulgt sagen tæt i flere år, og jeg var ret overbevist om, at fru Inger Støjberg ville blive frikendt
: Det var jeg for det første, som fru Inger Støjberg selv har fastholdt gennem hele forløbet, fordi hun aldrig gav nogen ordre om at gøre noget ulovligt, men tværtimod underskrev et notat om det modsatte.
For det andet var jeg det af den grund, at hvis retten ville tillægge pressemeddelelsen vægt som en instruks, var den ulempe, som instruksen medførte for migranterne, så ubetydelig og kortvarig, at sagen ville falde for en bagatelgrænse.
I forhold til begge mine formodninger dømte Rigsretten anderledes.
Ministernotatet er uden juridisk betydning, og en bagatelgrænse for, hvad man kan dømmes for i en rigsret, eksisterer ikke.
Det er højesteretsdommere, der er kommet frem til de konklusioner.
I dag har vi i Folketinget et efterspil.
Det mener jeg at fru Inger Støjberg er.
Men jeg anerkender, at andre vil se anderledes på det og nå frem til en anden konklusion.
Der er ingen objektive kriterier, der sætter skellet.
Det er og bliver en personlig og dermed en subjektiv vurdering.
Min egen stillingtagen bygger jeg på især tre forhold: For det første har vælgerne allerede fortalt os, at de støtter fru Inger Støjberg.
Godt 28.000 danskere stemte på fru Inger Støjberg ved folketingsvalget i 2019, altså på et tidspunkt, hvor sagen var godt belyst af både Ombudsmanden og gennem en langvarig offentlig debat.
Det bør Folketinget ikke sætte sig til dommer over.
For det andet er det en gammel sag; der er gået 5 år, og fru Inger Støjberg har i tiden siden optrådt både værdigt, arbejdsomt og målrettet i sit politiske virke til gavn for Danmark.
For det tredje tæller det i min bog, at fru Inger Støjberg hverken har beriget sig selv eller skadet andre i forløbet – nok snarere tværtimod.
Fru Inger Støjberg har ikke misbrugt offentlige midler eller stukket skatteydernes penge i egen lomme.
Der er heller ingen ofre for lovbruddet.
Nogle unge mennesker har boet hver for sig i en periode, selv om i hvert fald den ene, manden, ønskede det anderledes.
Det tager man ikke skade af.
Til gengæld var der nogle unge piger, som slap for måske ufrivilligt i et stykke tid at fortsætte et muslimsk tvangsægteskab, med hvad deraf følger af ydmygelse og seksuelt misbrug.
Måske fik pigerne et frikvarter fra islam.
Det kan jeg godt unde dem.
Men nu er det jo sådan, at DF bærer et ansvar, både for den migrantstrøm, som kom hertil, og som aldrig skulle have været her, og som kommer til at ændre Danmark for evigt, men også for, at det kom så vidt, at man overhovedet skulle diskutere barnebrude i Danmark.
Det bærer DF et medansvar for, fordi man var det største parti i blå blok og der sad en blå regering, og historien kommer jo ikke til at ændre sig af, at der bliver lappeløsninger på lappeløsninger, som stadig ikke løser de her problemer.
Så selvfølgelig kommer vi, når vi taler om en sag fra 2016 om barnebrude, også til at dykke tilbage i, hvad det var, der var bagtæppet for det her.
Men det er jo ikke nogen hemmelighed, at vi, hvis DF med de 37 mandater, DF havde i sidste valgperiode, havde sat foden ned og havde vægtet det højere at passe på Danmark end at blive et stort parti, som hr. Peter Skaarup kom til at sige i en debat med mig på Bornholm året efter – hvis man havde vægtet det højere at passe på Danmark, som man havde lovet danskerne, frem for at blive et stort parti – så formentlig ikke havde stået her i dag.
Jeg kan læse mig frem til, at det for de mennesker, der er kommet med den mellemøstlige kultur, som de jo har båret med sig, har betydet store traumer at møde de danske værdier.
Og når jeg siger »danske værdier«, handler det naturligvis om, at vi her på ingen måde og heller ikke i danske asylcentre skal acceptere, at voksne mænd bor med mindreårige.
Og hvis det skaber traumer, skulle man nok have fundet et andet sted at bosætte sig.