Henning Hyllested (EL), 2017-10-24:
Tak for det.
Og i modsætning til det tidligere pakkerejsedirektiv er der jo så her tale om et såkaldt totalharmoniseringsdirektiv, der altså ikke tillader medlemslandene nationale ordninger, der sikrer borgerne i landet bedre beskyttelse, end direktivet lægger op til, hvis det var det, man ville have hen ad vejen.
Det er helt uspiseligt for Enhedslisten.
Hvorfor skal vi i Danmark være afskåret fra at sikre en bedre forbrugerbeskyttelse på området for pakkerejser?
Enhedslisten synes, det er fint med fælles regler for forbrugerbeskyttelse, men det må være en national ret at gøre reglerne bedre, hvis vi synes det.
Og en vis herre tage mig – det må man vist godt sige – om ikke direktivet så rent faktisk åbner op for, at medlemslandene kan indføre national lovgivning på en række områder, der faktisk kan gøre forbrugerbeskyttelsen bedre.
Her ville det da være oplagt at bruge direktivets åbning for at indføre en fortrydelsesret i forbindelse med fjernsalg, hvad Forbrugerrådet Tænk jo også gør opmærksom på.
Det er jo et godt eksempel på, at den ret bruger vi så ikke i det pågældende lovforslag.
For det her handler jo om forbrugerbeskyttelse, nemlig det at sikre de rejsende noget gennemskuelig information om den rejse, de skal til at købe, og nogle rettigheder i det tilfælde, at rejsen ikke går, som den skal, på den ene eller den anden måde.
En oplagt foranstaltning ville jo være, som også Forbrugerrådet Tænk gør opmærksom på i deres høringssvar på side 3, »at den erhvervsdrivende inden aftalens indgåelse bør oplyse, hvorvidt aftalen er en pakkerejse, et sammensat rejsearrangement eller ingen af delene.«
I betragtning af at sammensatte rejsearrangementer ikke er omfattet af de rettigheder for den rejsende, som gælder for pakkerejser, og faktisk kun er omfattet af konkursbeskyttelse – det er, som jeg henviste til, jævnfør lovforslag L 5, som vi behandlede i forrige uge – og det kan man se i § 35 i lovforslaget, og i betragtning af at det praktisk taget er umuligt for den rejsende at gennemskue, om man står med en pakkerejse eller et sammensat rejsearrangement eller bare forskellige rejseydelser, selv om de er købt et og samme sted, så er det helt afgørende, at rejsearrangøren eller formidleren skal oplyse, hvilken type rejsearrangement kunden nu står med, og hvilke rettigheder kunden så har.
Hvis altså rejsearrangøren selv kan finde ud af det, for jeg synes, det kan være rigtig svært.
De kriterier, der anvendes i bestræbelserne på at definere et sammensat rejsearrangement, er godt nok svære at gennemskue.
Der er en tidsgrænse på 24 timer for betaling af næste rejseydelse; der er spørgsmålet om, at man betaler ad to omgange i stedet for en, og det ændrer rejsens karakter fra pakkerejse til sammensat rejsearrangement; om der finder en målrettet proces sted på en rejsearrangørs hjemmeside for at sælge endnu en ydelse i forbindelse med den første rejseydelse, eller om der blot er tale om almindelige reklamer for f.eks. et hotel, sandsynligvis fremkommet som følge af de allestedsnærværende cookies; om rejsearrangøren af den førstkøbte ydelse – det kunne f.eks. være transport til destinationen – har underliggende aftaler med de arrangører, der popper op på hjemmesiden.
Alle de her spørgsmål er efter min mening fuldstændig uigennemskuelige og ikke afklaret i lovforslaget.
Og jeg synes ærlig talt, at man som kunde ikke har en chance for at gennemskue, hvad der er gang i.
Men bevares, kan man sige – for rejsearrangørerne af de forskellige ydelser kan det jo blive et incitament til at lokke de rejsende over til at købe et sammensat rejsearrangement, hvor forbrugerbeskyttelsen jo i praksis kun udstrækker sig til en konkurssikring.
Og der vil vi nok fra Enhedslistens side prøve at stille ændringsforslag til lovforslaget.
Jeg skal her hurtigt løbe dem igennem.
Der er hele den skelnen mellem pakkerejser og sammensatte rejsearrangementer og separate rejseydelser, som netop berører tidsgrænsen på 24 timer; spørgsmålet om reklameindsatsen på rejsearrangørens hjemmeside osv.; der er rejsearrangørens nye mulighed for at ændre i rejsens indhold, hvis der kan henvises til såkaldte uvæsentlige kendetegn.
Det synes jeg også vi trænger til at få belyst hvad der menes med.
Der er spørgsmålet om minimumsantallet af rejsende, der skal til, for at en rejse gennemføres eller aflyses; der er spørgsmålet i forhold til § 28, hvor det vel er vigtigt at få fastslået, hvad »uvedkommende tredjemand« er ud over eksemplet fra bemærkningerne om reparationer på udstyr i en lufthavn, som kan forhindre et fly i at lette.
Og så er der også hele spørgsmålet om, hvad man forstår ved »væsentlig ulempe« og »tabt ferieglæde«.
Det er nogle af de begreber, der også indgår i lovforslaget.
Konklusionen er, at EL er imod det her lovforslag – det er vi både af principielle grunde, og fordi vi ikke mener, at forbrugerbeskyttelsen i lovforslaget og i direktivet er god nok.