Louise Brown (LA), 2024-12-13:
Tak for spørgsmålet.
Vi vil gerne være med til at sætte penge af, og vi vil også gerne være med i Enhedslistens vedtagelsestekst.
Vi havde fremsat vores egen og måtte veje det op imellem, hvordan og hvorledes det skulle være.
Så det er ikke et spørgsmål om, at vi ikke vil være med til at finde de 2 mio. kr., det er anslået at det vil koste.
Som nævnt er vi her jo for at sætte fokus på endometriose, og som vi også har hørt flere gange og efterhånden ved, er der anslået ca. 130.000 kvinder, der lige nu er ramt af sygdommen.
Der er nok mange flere, for der må være et kæmpe mørketal, for det er jo netop ikke en sygdom, vi taler så utrolig meget om, plus at vi kvinder ofte op igennem vores liv nok er blevet fortalt nogle gange, at det er helt normalt, at det gør ondt, når vi har menstruation, og at det skal vi bare lære at leve med.
Det samme kan jeg også godt finde på at sige til min datter faktisk.
Derfor, fordi smerter er forskellige, og fordi forventninger til, hvad man skal kunne tåle, er forskellige, går der nok mange rundt og bider smerterne i sig og tror, at alt er, som det skal være, og at den slags kan man jo ikke sådan rigtig gå til lægen med.
Men det kan man, og det skal man kunne.
Desværre er der så kvinder, der går til lægen, men her oplever ikke at blive forstået eller mødt på en ordentlig måde.
Igen er det vigtigt for mig at slå fast, at det her ikke handler om onde læger eller dumme læger, men måske om læger, som mangler viden på netop det her område, for det er et kompliceret område, og vi mangler jo generelt viden.
Kvinder med endometriose oplever gennemsnitligt en forsinkelse på 7-10 år fra, at de første symptomer viser sig, til, at der bliver stillet en diagnose.
Det må være helt forfærdeligt, ikke mindst for den kvinde, der lider af endometriose, men også for hendes pårørende, der jo oplever en kvinde, de elsker, lide på den måde uden rigtig at kunne hjælpe eller trøste.
Men måske har vi jo netop i dag en mulighed – en mulighed for at ændre kurs og en mulighed for at prioritere de mange kvinder, der har ventet alt for længe på handling.
Jeg lærte tilfældigvis navnet på sygdommen at kende for mange år siden, da min daværende bestyrelsesformand fortalte om sine egne smertefulde oplevelser med endometriose.
Hun var endda blevet opereret for cyster, der havde infiltreret hendes indre.
Men desværre blev hun også fejlopereret, hvilket betød, at hun ikke længere kunne gå uden støtte.
Hun havde konstante smerter, men hun var ikke typen, der lod sig slå ud, så derfor havde hun kastet sig ind i kampen og var enormt aktiv i Endometriose Foreningen, som den hed dengang.
Jeg har også for ganske nylig haft en længere samtale med Sif, der netop er blevet opereret igen.
Hvis jeg måtte her fra talerstolen, ville jeg ønske hende god bedring.
Det er altså den slags historier, der gør indtryk.
Allerede tilbage i marts udtalte jeg i en artikel til Femina, at jeg gerne ville stå i spidsen for at få de andre partier med på en handlingsplan for endometriose.
Det er også derfor, vi er her i dag, altså for at sikre, at de kvinder, der alt for længe er blevet ladt i stikken, endelig oplever at blive prioriteret.
Det er også deres og deres hårde arbejdes fortjeneste, at endometriose er på fleres læber i dag.
Så det må man gerne klappe sig selv på skulderen over, skulle man sidde et sted og lytte med.
Jeg vil også gerne benytte den her lejlighed til at anerkende, at der er sket noget positivt politisk.
De har netop været ude med et forslag om at oprette et nationalt videncenter for kvindesygdomme – noget, som Liberal Alliance har foreslået som en del af vores bud på en handlingsplan for endometriose.
Så først var der Liberal Alliance, og nu er der så en alliance for kvinders sundhed; det er jo skønt at se, hvordan gode idéer kan inspirere til nye samarbejder.
Vi ser det faktisk i Liberal Alliance som en slags kompliment, man kan måske kalde os sådan en slags idégenerator.
Vi har mange flere på lager, så hvis der i fremtiden mangler lidt, kan man bare spørge.
I Liberal Alliance har vi jo ikke bare talt om det her, vi er også kommet med forslag til, hvad en handlingsplan kunne indeholde, og vi har lyttet til kvinderne og vi har lyttet til fagfolk, og vi har fremlagt vores idéer.
Nu vil vi altså også gerne være med til at sikre, at der kommer konkrete løsninger og ikke kun fine overskrifter.
Det her handler jo altså ikke kun om diagnoser og om politik, det handler også om at tage ansvar og sikre, at de kvinder, der lider af endometriose, ikke længere bliver mødt af et system, som ikke helt kan hjælpe dem og måske lader dem lidt i stikken.
Så jeg håber, at vi i dag kan tage endnu et skridt i retning af en reel handlingsplan og et system, der prioriterer kvinderne og deres sundhed, for det er på tide, og det skylder vi nutidens kvinder, de kommende kvindelige generationer og alle deres pårørende og hinanden.
Tak for ordet.