Anna Falkenberg (SP), 2023-05-12:
Tak for ordet.
Sammenhængskraft – kohæsion – som begreb stammer oprindelig fra fysikkens verden.
Der bruges det til at forklare faste og flydende legemers tilbøjelighed til at hænge sammen.
Social kohæsion handler om de mekanikker, der forefindes bag tilbøjeligheden til at hænge sammen.
Men her er der altså tale om sociale fænomener i både lille og stor skala.
Den franske sociolog Émile Durkheim opsatte en række punkter for at forklare denne kohæsion: kraften, der får os til at hænge sammen, solidaritet, netværk, fælles værdier, territorialt tilhørsforhold, for blot at nævne nogle af dem.
I Danmark har begrebet, siden daværende socialminister Karen Jespersen i 1994 fik det oversat og implementeret som social sammenhængskraft, haft en underliggende tone af et nationalt, kulturelt og folkeligt værdifællesskab, et fællesskab, som skal benyttes mod diverse splittelsesfaktorer.
Som fortaler for et stærkt rigsfællesskab kan jeg godt lide begrebet sammenhængskraft.
De tre lande i rigsfællesskabet står stærkere, når vi – ja – hænger sammen.
Men der er jo nogle kulturelle forskelle på Danmark og Færøerne.
I elsker røde pølser, vi spiser ordentlig mad som grind, spæk og fermenteret lammekød; I snakker meget, vi knap så meget; I kommer til tiden, mens vi altid kommer mindst 5 minutter for sent; og sådan kunne jeg blive ved.
Men værdimæssigt står vi det samme sted, og det er det, vi skal værne om.
Demokratiet er i disse dage truet fra russisk side.
Russerne truer også sammenhængskraften i rigsfællesskabet.
Og i den samme rapport advarer PET imod, at Rusland forsøger at skabe splid internt i kongeriget og i forhold til vores forhold til USA.
Advarslen er langtfra ny.
Allerede i 2016 advarede ambassadør Peter Taksøe-Jensen om, at sammenhængskraften i riget er vigtig i forhold til håndhævelsen af vores interesser i Arktis og Nordatlanten.
Vi må ikke gå i fælden, når verdens øjne ser en mulighed for at sætte kiler og eventuelle sprækker i fællesskabet.
Det kommer der i hvert fald ikke noget godt ud af.
Den første udsendelse af dokumentaren »Skyggekrigen« skabte røre i det offentlige rum med mange lange kommentartråde, indslag fra Færøerne i de danske medier, analyser, og ja, et kor af kritik.
Med gru kunne vi høre formanden for Det Konservative Folkeparti fremføre, at partiet lagde op til at tage et sagsområde fra Færøerne og gøre det til udenrigs- og sikkerhedspolitik, altså et dansk anliggende.
Udtalelsen må have vakt glæde i den russiske ambassade, altså optræk til ballade, formindsket sammenhængskraft og en mulighed for at presse en kile ind.
Regeringen har til gengæld holdt stand.
Når journalisterne har spurgt, har svaret været konkret, og det er det stadig, altså at fiskeriaftaler er et færøsk anliggende, og det glæder mig.
Det er ikke svært at forestille sig konsekvensen af, at Danmark tager fiskeriaftalerne ud af hænderne på den færøske regering: uro, store opstande og brænde på bålet til løsrivelseskræfterne.
Vil det styrke sammenhængskraften i kongeriget?
Nej, tværtimod.
Allerede i den forrige regeringsperiode på Færøerne blev der dannet grundlag for nye tider i rigsfællesskabet.
Min partiformand Bárður Nielsen var lagmand, da et nyt kontaktudvalg mellem regeringstoppene i de tre lande i kongeriget blev dannet.
Her skal udenrigs- og sikkerhedspolitik drøftes, altså en modernisering af rigsfællesskabet, hvis man spørger mig.
Inddragelse i udenrigs- og sikkerhedspolitik har alt at sige.
Rigtige beslutninger kræver et godt vidensgrundlag.
Vidensdeling giver jo både færøske og danske myndigheder mulighed for at træffe de rigtige beslutninger.
Det er første gang, Grønland og Færøerne får indflydelse på udenrigs-, forsvars- og sikkerhedspolitik på den her måde.