Ole Birk Olesen (LA), 2019-10-31:
Tak for det.
Vi har en forespørgselsdebat om, hvilke konsekvenser Danmark bør drage som følge af brexit.
Inden jeg går til at besvare det spørgsmål, har jeg behov for at ridse noget af baggrunden op.
Liberal Alliance er varme tilhængere af et EU-samarbejde.
Vi synes, det er vigtigt, at de europæiske lande ikke alene samarbejder, men at de også samarbejder på forpligtende vis.
Så vi bakker op om det europæiske samarbejde, og vi bakker op om EU og Danmarks medlemskab af EU.
Det betyder dog ikke, at vi ikke kan se faresignaler i EU-samarbejdet: at der er ting, der er ved at gå galt, og som helst ikke skal bevæge sig mere i den retning.
Det advarer vi imod, og det prøver vi at overtale andre til også at gøre noget ved.
Europa er en uhyre succesrig region i verden, historisk og for nuværende, af den grund, at Europa ikke er ét stort land.
Europa har høstet succes, fordi det har bestået af mange politiske enheder, hvor det var sådan, at hvis ét land gjorde fornuftige ting, kunne andre lande se det og kopiere det.
Og omvendt: Hvis ét land gjorde virkelig ufornuftige ting, kunne andre lande i EU også se det og undlade at gøre sådan.
På samme måde kunne borgere og virksomheder let flytte sig fra ét land til et andet for at vælge de systemer, der passede bedst til dem, og på den måde opstod der i Europa den usædvanlige idé, at borgerne havde ret til frihed, for hvis kejseren i det ene land var helt urimelig, kunne man som et frit menneske blot flytte til et andet land, hvor kejseren var mere rimelig.
For at illustrere, hvor diverst Europa har været, er det måske bedst at kigge ned i den tyske historie.
For i perioden fra 1648 til 1815 bestod alene Tyskland af 234 lande, 51 frie byer og 1.500 uafhængige ridderlige godser.
Og det skal man bevare, hvis man gerne vil bevare Europas storhed.
Derfor er det – for at svare på det, der er spørgsmålet i denne forespørgselsdebat – et problem for Danmark og for hele ideen om Europa som et diverst styre med forskellige magtcentre, hvis et af de lande, som har kæmpet for den idé, nemlig Storbritannien, nu forsvinder ud af det europæiske samarbejde, så der ikke er så mange lande tilbage, som tror på det med det decentrale styre i Europa, nationernes forskellighed, og at vi alene skal samles om det, der har en grænseoverskridende karakter, hvor det ene lands beslutninger meget negativt påvirker et andet lands forhold.
Det ses f.eks. og mest oplagt i spørgsmålet om forurening, som jo ikke kender landegrænser, og hvis det ene land udleder forurening, blæser det ind over grænserne til det andet land.
Og selvfølgelig skal vi i sådan et spørgsmål aftale en fælles politik og også gerne med flertalsbeslutninger.
Så mit svar på, hvad der skal til oven på brexit nu, hvor vi har mistet vores nære allierede Storbritannien, må være, at vi skal have en højere grad af traktatfæstet beskyttelse af nationernes suverænitet i spørgsmål, hvor EU ikke bør blande sig.
Og der har været et spørgsmål oppe om, hvad der er af eksempler på, at EU blander sig i ting, som helt oplagt ikke er noget, som EU skal blande sig i, og jeg vil nævne fire punkter.
Spørgsmålet om obligatorisk delt barsel, altså det, at vi i Danmark ikke kan bestemme, at en mor og en far selv må finde ud af, hvem der tager barselen.
At det kommer op som et EU-spørgsmål skriger jo til himlen, for hvorfor skulle EU dog bestemme det?
Det er da ikke sådan, at hvis Danmark vælger én barselsform, smitter det negativt af på Tyskland eller Holland eller Spanien.
Forbud mod snus i portionsstørrelser.
Hvorfor må vi i Danmark ikke sælge snus i portionsstørrelser, hvis vi gerne vil det?
Hvorfor er det et EU-anliggende?
Vi er nu ved at indføre regler for opstilling af elladere i Danmark.
Jeg er helt med på, at vi i EU skal vedtage EU-politikker om klima.
Men hvordan vi når dertil, at vi reducerer udledningen af klimagasser, er altså noget, vi skal selv skal bestemme i landene.
Til sidst vil jeg nævne den gamle regel om, at børn i Danmark ikke må gå med aviser eller arbejde i det hele taget.
Hvorfor skal EU bestemme den slags ting?
Vi skal have en ny traktat eller en traktattilføjelse, som sikrer nationernes suverænitet.