Jakob Sølvhøj (EL), 2019-11-21:
Med Liberal Alliances forslag har vi jo fået lejlighed til at tage endnu en runde i den tilsyneladende evigt tilbagevendende diskussion om de frie skolers økonomi.
Koblingsprocenten har jo i de sidste 8-10 år været sådan en politisk slagmark, og den diskussion, vi har haft – vi har også allerede set anstrøg af det i dag – har haft karakter af, at det her skulle bruges som afsæt for en ideologisk og meget principiel debat om de frie skoler.
Det kan være ærgerligt, hvis den i for høj grad føres via stråmænd eller ved at skabe karikaturer af andres synspunkter og så argumentere imod dem bagefter.
Men jeg vil også sige, at jeg tror, at vi også vil komme til et sted, hvor den principielle diskussion kan gentage sig så ofte, at man sådan set selv er med til at skabe en betydelig usikkerhed om, hvordan de frie skolers økonomi skal være.
I Enhedslisten har vi som bekendt valgt at afvise regeringens forslag om at nedsætte koblingsprocenten til 71.
Jeg vil også sige, at vi deler – med mange, tror jeg – bekymringen over den bevægelse, vi i de senere år har set foregå væk fra folkeskolen og over til de frie skoler.
Vi har den opfattelse, at folkeskolen er et helt afgørende fundament for vores undervisningssystem.
Det er en helt unik kulturel institution i vores samfund, og derfor er det bekymrende, at rigtig mange forældre fravælger folkeskolen til fordel for de frie skoler.
Det er vores politiske målsætning i den valgperiode, vi er i, at vi får et meget kraftigt løft af folkeskolen.
Når det så er sagt, mener vi i Enhedslisten, at det vil være fornuftigt, at vi kigger på, hvordan midlerne så er fordelt mellem fri- og privatskolerne.
Det er allerede fremgået af debatten, at bag snakken om en koblingsprocent på 76 ligger der jo vidt forskellige tilskudsstørrelser, afhængigt af om det er en lille skole ude i landdistrikterne eller om det er en stor skole inde i vores byer.
Vi synes, det ville være rigtig fornuftigt at kigge på fordelingen, og vi har, som flere allerede har været inde på, jo også lavet en fælles aftale i det politiske forståelsespapir om, at vi skal ind at kigge på en omfordeling, hvor vi bl.a. skal tage højde for gennem et socialt taxameter at give flere midler til de skoler, der løfter et socialt ansvar, og færre midler til dem, der i ringere grad løfter et socialt ansvar.
Jeg vil også godt sige, når vi nu diskuterer det her, at for os er det rigtig vigtigt, at den diskussion kommer til at foregå i en meget tæt dialog med de organisationer, der repræsenterer de frie skoler og privatskolerne.
Jeg tror, det vil være rigtig uheldigt, hvis der bliver trukket nye modeller ned over fri- og privatskolerne, uden at vi meget grundigt har diskuteret det med dem, og uden at vi har forsøgt alt, hvad vi kan, at skabe en konsensus med den frie skoleverden om, hvordan vi gør det her på den bedst mulige måde.
Det er i hvert fald vores intention.
Så vil jeg også sige, at vi ikke har noget ønske om at lade Liberal Alliance sætte præmisserne for den debat.
Det kan sikkert glæde hr. Henrik Dahl, at han så får lejlighed til at gøre reklame for sin bog endnu en gang.
Vi mener ikke, at koblingsprocenter er båret ned fra bjerget på stentavler.
Til gengæld har vi den opfattelse, at det er vanvittig vigtigt, at vi ikke forringer de frie skolers økonomi.
Det vil vi stå fast på, og vi vil så i den videre politiske debat forfølge spørgsmålet om, hvordan vi sikrer en bedre fordeling skolerne imellem, og hvordan vi – og det er nok vores allervigtigste mål i den periode – sikrer folkeskolen et løft, sådan at forældrene i højere grad betragter den som et attraktivt førstevalg.