Lotte Rod (RV), 2021-12-10:
Tak for det.
Jeg synes, at elever skal undervises i Muhammedkrisen.
Jeg synes, det er uacceptabelt, at der er lærere, der bliver truet.
Det er fuldstændig uacceptabelt.
Det er vi alle sammen enige om.
Diskussionen er: Hvordan griber vi det an?
Hvordan fører vi politik?
Skal sådan nogle forslag her komme fra lærerne, eller skal de blive pålagt af politikerne?
I Radikale Venstre arbejder vi for at sætte skolen fri.
Det er jo en helt klassisk politisk diskussion.
I har lavet kanoner, og vi har lige fået et nyt forslag fra Liberal Alliance, som vil til at indføre nationale pensumlister.
Det synes vi i Radikale Venstre er forkert.
Vi synes ikke, det er sådan, man skal lave politik.
Vi synes, at politikere har én opgave, og så er der noget andet, der er lærerens opgave, og hvad man underviser i, skal vi ikke fastlægge politisk.
Derfor bliver vi ved med at være imod kanonlisterne.
Jeg kan godt mærke, at jeg lige skal tygge lidt på, at SF har flyttet sig i den diskussion, for vi plejer faktisk at være gode allierede i at prøve at bekæmpe den politiske styring, der ligger i kanonlisterne, og jeg håber, at SF vil vende tilbage til det og overveje det en gang mere.
Jeg har været tilbage og kigget på, hvad fru Marianne Jelved sagde, sidst vi havde den her diskussion, og jeg har faktisk lyst til at citere noget af det, hun sagde dengang: »Lærernes ytringsfrihed er selvfølgelig helt afgørende for en underviser, og det er endda en underviser, som har meget, meget stor og afgørende betydning for det enkelte barn og for de elever, som man underviser.
Det tror jeg ikke der er nogen der er i tvivl om er rigtigt.
Det er jo så lærerens pædagogiske og psykologiske evner og erfaringer, der er på spil i rigtig mange sammenhænge.
Man kan bruge et billede på det – den solide og erfarne lærer omgærdet af en slags patina af ro og erfaring og tryghed i elevernes øjne og i deres oplevelse og forhåbentlig også i forældrenes øjne.
Det er vigtigt, at læreren sammen med forældre skaber den tryghed om eleverne, som skal til, for at man får en god undervisning.
Efter min opfattelse skal læreren kunne tage sager op, som præger samfundet, og som er begivenheder, der gør rigtig stort indtryk på mennesker og skaber nye billeder, om jeg så må sige, nye erkendelser i vores samfund om, hvordan der ser ud, og hvad der sker.
Muhammedkrisen er et fantastisk godt eksempel på det.
Det er jo ikke kun et fransk anliggende eller et dansk anliggende, det er et verdensanliggende, og det rummer et behov for både kritisk tænkning og for ytringsfrihed og er et af de mest kontroversielle emner, som vi har haft i skolen i en række år.
Det er, fordi det skiller vandene rigtig tydeligt.
Der er dem, der er stærkt imod, og der er dem, som godt kan se, at det giver erfaringer, som vi er nødt til at forholde os til.
Så det er en del af den dannelse, eleverne tilegner sig på vej til at blive borgere og medborgere og kan tage stilling til begivenheder i samfundet og i offentligheden og kan skelne mellem godt og ondt.
Jeg har under debatten her siddet og tænkt, at man også kunne foreslå ministeren ganske stilfærdigt og uden at gøre stor palaver ud af det at samle en række tænksomme, erfarne lærere og lade dem svare på, jeg havde nær sagt opgaven, hvad der egentlig skal til, før man kan undervise på en sikker og god måde i kontroversielle emner.«
Med det kan jeg sige, at Radikale Venstre er imod beslutningsforslaget.
Jeg har den holdning, at hvis vi skal gå ned ad den her vej, skal det komme fra lærerne, og ikke fordi det bliver pålagt af politikere.