Dennis Flydtkjær (DF), 2021-05-04:
Her er endnu et forslag fra Det Konservative Folkeparti, denne gang om at hæve topskattegrænsen og øge beskæftigelsesfradraget.
Topskattegrænsen
foreslås hævet til 589.000 kr. mod i dag 544.000 kr., og det betyder, at 100.000 færre kommer til at betale topskat.
Beskæftigelsesfradraget, som jo gives i den anden ende af skalaen, foreslår man hævet med 0,2 pct., fra 10,6 pct. i dag til 10,8 pct., og man foreslår, at det maksimale beskæftigelsesfradrag bliver hævet, så man maksimalt kan få omkring 42.000 kr.
Vi er sådan set grundlæggende enige i, at det skal kunne betale sig at arbejde, og vi har jo også over flere gange været med til at hæve beskæftigelsesfradraget, så det er en dagsorden, vi er helt enige i, specielt i det med beskæftigelsesfradraget.
Men jeg vil gerne prøve at italesætte et andet problem, for jeg synes faktisk, det er et større problem, at indkomstskattesystemet simpelt hen er blevet for kompliceret.
Jeg tror, der er meget få danskere derude, der faktisk kan sætte sig ned og beregne deres egen skat eller finde ud af, om det overhovedet kan betale sig at tage en ekstra vagt.
Vi har jo lige fået årsopgørelsen, så folk kunne se, om de skulle betale skat, eller om de skulle have penge tilbage, og jeg tror egentlig, at langt de fleste tog det lidt som et lotteri.
Det kunne godt være, man fik 5.000 kr. tilbage, men hvorfor det lige var 5.000 kr., ved man ikke, eller hvorfor man skulle betale eksempelvis 2.000 kr., ved man heller ikke, for der er ingen, der kan gennemskue det.
Jeg synes faktisk, det er et selvstændigt problem, som faktisk næsten er større, end om vi skal have sat skatterne op eller ned.
Vi burde i første omgang fokusere på at få det gjort mere simpelt, for det er altså et langt større problem.
Der er arbejdsmarkedsbidrag, der er jobfradrag, der er beskæftigelsesfradrag, der er bundfradrag, der er kommuneskat, der er topskat, der er noget, der hedder skråt skatteloft, alt efter hvad kommuneskatten er, der er ligningsmæssigt fradrag, der er kirkeskat, og hvis man så er gift, er man sambeskattet med en ægtefælle, og så er der nogle fradrag, man kan dele med den anden, og der er andre fradrag, man så ikke kan dele.
Er man skilt, skal man så til gengæld overveje, om der er børnebidrag, man så kan trække fra i skat og andre ting.
Det er jo for at sige det ærligt en jungle.
Jeg tror ærlig talt, at hvis det kunne betale sig at arbejde, og hvis man har den dedikation, som er helt reel, når man bliver spurgt, om man kan tage en ekstra vagt på lørdag på slagteriet eller på mejeriet, eller hvor man nu arbejder henne, tror jeg ikke, der var nogen, der kunne gennemskue, hvad de faktisk skal betale i skat for den lørdag, og om det kan betale sig for dem, og det synes jeg faktisk ikke man kan være bekendt.
Burde det ikke være en selvstændig pointe, at man faktisk skulle kunne gennemskue, hvorfor man betaler den skat, man betaler?
Så kan man godt være sur over, at den er for høj, eller at den er for lav,
men jeg synes i hvert fald, at det er en vigtig dagsorden at gøre det simplere, før vi begynder at skrue op og ned for satserne, altså at vi prøver på at lave det på en måde, så man faktisk kan gennemskue det.
Det var lidt et sidespring i forhold til det konkrete forslag.
Hopper jeg tilbage til det, har jeg lidt den samme udfordring, som jeg har haft med de andre, for det fremgår sådan set ikke af forslaget, hvad det koster.
Lige på det her har jeg faktisk selv slået det op, og jeg kan forstå, at topskatten koster 1,2 mia. kr., og at beskæftigelsesfradraget koster 0,7 mia. kr., altså et eller andet sted mellem 1,9 mia. og 2 mia. kr.
Det fremgår så heller ikke af forslaget, hvor pengene skal komme fra, og det gør det sådan lidt svært.
Man henviser til arbejdsmarkedsreformer, men hvilke arbejdsmarkedsreformer?
Det kunne jo være rart at vide.
Så vi ender lidt i samme blindgyde, som vi gør med de andre forslag, nemlig at det er svært at forholde sig til et forslag, hvor der hverken er pris eller en finansiering med.