Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2020-05-27:
Mange tak for det.
Tak for ordet.
Emnet for den her debat er et, som vi flere gange både i su-forligskredsen og efterfølgende har haft lejlighed til at drøfte, men det er også et vigtigt emne.
Jeg vil gerne genbekræfte, at jeg står ved den aftale, ligesom jeg antager, at alle forligspartierne gør.
Aftalen fra 2013 indebærer, at udgifterne til su til vandrende arbejdstagere ikke i væsentlig grad må overstige, hvad der i dag svarer til 442 mio. kr.
Forligskredsen aftalte således, at såfremt udviklingen afviger væsentligt fra det forudsatte, så forpligtede partierne sig til i forligskredsen at sikre finansiering inden for su-området og iværksætte relevante værnsinitiativer og til i sidste ende om nødvendigt at omlægge su-systemet.
Forligspartierne gav dog også i 2017 med vedtagelse af V 50 i Folketinget håndslag på, at det ikke var rimeligt eller ansvarligt at løse noget, der vedrører en mindre andel af de samlede su-udgifter, ved at forringe vilkårene for samtlige danske su-modtagere.
Vi forligspartier har altså forpligtet os selv og hinanden på at løse den her udfordring i fællesskab, men som tiden har vist, er det ikke nogen nem udfordring at løse.
Siden 2013 har su-udgifterne til vandrende arbejdstagere været stigende.
De overskred loftet første gang i 2017, hvor de samlede su-udgifter til vandrende arbejdstagere var 466 mio. kr.
De seneste tal, vi har,
er fra 2018, hvor udgifterne steg til 505 mio. kr. Vi har ikke 2019-tallene endnu, men et foreløbigt skøn indikerer, at stigningen flader ud.
Det ser således ud til, at vi ender på omkring 520 mio. kr. for 2019.
Det er et foreløbigt skøn og skal tages med forbehold.
Man har bl.a. undersøgt mulighederne for at stramme adgangen til su som vandrende arbejdstager, men det har vist sig kun at være muligt på ganske få punkter inden for EU-retten.
Det bedste bud, vi umiddelbart har, på at håndtere su-udgifterne, er således at regulere antallet af studiepladser på engelsksprogede uddannelser.
Det var bl.a. på den baggrund, at VLAK-regeringen tog initiativ til at regulere tilgangen til de engelsksprogede uddannelser.
Det skete på erhvervsakademi- og professionsbacheloruddannelserne fra optaget 2017, og på universitets- og diplomingeniøruddannelserne fra optaget 2019.
Vi kan i tallene fra 2018 se et fald i antallet af støttemodtagere på erhvervsakademierne, som fik reduceret optaget i 2017, men 2018-tallene fanger jo af gode grunde ikke de reduktioner, som først blev gennemført fra optaget 2019 på universiteterne og diplomingeniøruddannelserne.
De forventes først at slå fuldt igennem i su-tallene fra 2021, om end vi vil forvente at se en effekt også før det.
Som det ser ud nu, mener jeg derfor, at det rigtige er at tage bestik af udviklingen og foreløbig fastholde reduktionerne på engelsksprogede uddannelser.
Jeg vil, som jeg også har sagt før, gerne understrege, at jeg synes, vi skal overveje, om vi kan finde en mere hensigtsmæssig måde at overholde loftet over su-udgifter på.
Den metode, der er valgt, er ikke uden ulemper.
Der er således ikke en direkte sammenhæng mellem antallet af engelsksprogede studiepladser og udgiften til su til vandrende arbejdstagere.
På universiteterne er flertallet af studerende på engelsksprogede uddannelser således pæredanske.
En begrænsning af engelsksprogede studiepladser rammer altså i høj grad også danske studerende, særlig på de universiteter, hvor de har valgt at reducere i antallet af engelsksprogede studiepladser uden at have et dansksproget alternativ.
Nogle af universiteterne har valgt at omlægge uddannelser til dansk eller indføre dansksprogede elementer på en engelsksproget uddannelse og dermed også stille krav om Dansk A ved optaget.
Det synes jeg virker som en fornuftig vej frem de steder, hvor det giver mening for universitetet selv.
Der kan altså være god grund til at overveje, om de eksisterende begrænsninger på engelsksprogede uddannelser skal justeres.
Vi har i su-forligskredsen et fælles ansvar for udviklingen i su-udgifterne til vandrende arbejdstagere.
Jeg er samtidig meget optaget af vigtigheden af en holdbar løsning, der skaber ro om institutionernes internationale optag.
For at blive klogere på, hvordan tiltagene virker i praksis, er mit ministerium i dialog med institutionerne om deres erfaringer med at udmønte reduktionerne og deres arbejde med at fastholde flere internationale studerende i beskæftigelse.
Det billede, som vi foreløbig har fået på baggrund af dialogen med institutionerne, er, at der bliver arbejdet målrettet med problematikken, både i forhold til at reducere tilgangen af internationale studerende og øge fastholdelsen af de internationale dimittender.