Trine Pertou Mach (EL), 2024-02-07:
Tak for det.
Tak for en god debat.
Jeg har egentlig haft mange ting, jeg gerne ville sige her til slut, men jeg tror gerne, jeg vil starte der, hvor omdrejningspunktet har været, både for os i Enhedslisten, men også for Radikale Venstre, som jo også er medunderskriver på det forslag til vedtagelse, vi har fremsat.
Afsættet er det, som vi har talt så meget om som måske en af de vigtigste ting, der er sket på det seneste, nemlig at Den Internationale Domstol i Haag, verdens højeste domstol, faktisk har lavet en kendelse og har antaget en sag om muligt folkedrab i Gaza.
Og den kendelse, den udtalelse, der er kommet fra domstolen, er, at det er plausibelt, at Israel begår eller har begået et folkedrab i Gaza, på den måde, at Israel nu altså står anklaget for en af verdens allerværste forbrydelser.
Den kendelse er vanvittig vigtig for den palæstinensiske befolkning, som bliver udsat for den israelske krigsmaskine og terrorbombningerne.
Men den er faktisk mindst lige så vigtig for alle os andre, for krigens love, den internationale humanitære folkeret, er ikke noget, man kan kokettere med i fredstid, eller noget, man kan bruge for at flage en moralsk overlegenhed i forhold til ens fjender.
Det er i situationer som nu, at de skal anvendes.
Det er i krig, de gælder – det er der, de skal finde deres anvendelse – og i en tid, hvor hele den internationale retsorden, den, der møjsommeligt er blevet opbygget siden anden verdenskrig på ruinerne af død og ødelæggelse, krigsforbrydelser, folkedrab og renskuret racisme, er under pres.
Dén internationale retsorden er præcis den, der er under et massivt pres i den geopolitiske stormagtskonkurrence om et politisk, økonomisk, militært og moralsk overherredømme.
Og i den tid, hvor den er allermest under pres, er det allervigtigst, at vi står på de institutioners side.
Så er jeg med på, at udenrigsministeren blev en lille smule sur og fandt det ubekvemt, at jeg kom til at spørge om, hvor mange der skulle dø, og det var muligvis også unfair og en lille smule polemisk, og det vil jeg beklage.
Men der er jo en grund til at gøre det, og det er, at fordi man bliver ved med at tale om, at man kigger på om og holder øje med om og forventer, at Israel overholder krigens love, så er det jo rimeligt at spørge om, hvornår nok er nok.
Hvornår er den her krig ført til ende?
Så sent som for 5 minutter siden dukkede en nyhed op om, at Netanyahu fortsætter, til der er sejr.
Hvad er det, man fra regeringens side tænker her?
Jeg er sikker på, man ikke deler definitionen af sejr, men det ville være rart at vide i virkeligheden.
Jeg havde håbet, at mit eget land ville placere sig mere entydigt på domstolens side og på folkerettens side, også i ord, der rækker ud over, at man forventer.
Jeg bruger utrolig meget tid med mine børn på at tale om, hvad det betyder at have et internationalt samfund, der er bygget op af institutioner, som alle lande er forpligtet af, og særlig i tider som nu.
Det skyldes nok også, at de har mange venner, som har palæstinensiske rødder – det har vi som familie; vi bor et sted, hvor der bor mange – og der er ikke nogen af deres venner, som synes, at det, der foregik den 7. oktober, er i orden.
Det er nogle af dem, der kommer til nogle af de demonstrationer, der er.
Jeg ved ikke, om de har været her i dag, men jeg ved, at det er nogle af dem, der kommer, og som har fået så meget skældud i den her Folketingssal, og jeg synes, man skal passe utrolig meget på med at tage det værste udtryk, man finder, og gøre den enkelte demonstrationsdeltager ansvarlig for det.
For de børn, jeg kender, inklusive mine egne, tager afstand fra de drab, Hamas begik på civile den 7. oktober, og er slet ikke interesserede i at forsvare det, men de er interesserede i en retfærdighed for det palæstinensiske folk.
De her børn har familie, som har mistet livet i Gaza, og som er blevet fordrevet.
De oplever et folk under massiv krig og bombardement med fare for etnisk udrensning for anden gang i folkets historie, og de oplever altså ikke en statsminister, som er statsminister for dem.
Og det er jo det, der gør, at den her debat også bliver så enormt følelsesladet.
Jeg vil gerne sige tak for, at vi har taget en god debat her, igen.
Jeg tror, vi kommer til at gøre det mange gange.
Den her krig er langtfra slut, og jeg håber, at vi fra dansk side toner mere rent flag til fordel for den domstol, som har afsagt en meget vigtig kendelse.
Tak for debatten.