Peder Hvelplund (EL), 2023-04-13:
Det er fortsat fru Rosa Lund, der er det, men da hun var forhindret i at være her i dag, tager jeg debatten, og det gør jeg med meget stor glæde og fornøjelse.
Først og fremmest tak for ordet, og tak til ministeren for redegørelsen.
Lad mig starte med at sige, at jeg synes, der ligger rigtig mange gode initiativer i redegørelsen, bl.a. et fokus på partnervold, hvilket vi jo heldigvis alle sammen er enige om at der skal være, om end vi er langt fra at være i mål, da der stadig væk ikke er blevet afsat permanente midler til handleplanen bag.
Vi ser selvfølgelig frem til, at den del også kommer på plads.
Et første skridt mod at løse et problem er selvfølgelig at anerkende det, og det gør vi jo heldigvis stort set alle sammen.
Mange af os er i øvrigt grundlæggende enige om, at vi skal stræbe efter ligestilling, for ligestilling handler om frigørelse.
Det handler om, at ingen skal frygte for deres velvære eller muligheder i livet på grund af deres køn.
Der står også en masse fine ord i ministerens ligestillingsredegørelse, og dem kan jeg jo sådan set kun erklære mig fuldstændig enig i, men samtidig kan jeg ikke lade være med at hæfte mig ved alle de ting, der ikke bliver nævnt.
Spørgsmålet om abort bliver f.eks. behændigt til et spørgsmål om Danmarks forpligtigelser internationalt, og spørgsmålet er, om vi skal læse det, som om ministeren ikke har tænkt sig at tage ansvar for vores egen mangelfulde abortlovgivning.
Vi har jo set adskillige eksempler på, hvordan kvinder, der ønsker en abort efter 12. uge, får et afslag, bl.a. med baggrund i et abortsamråd, som vurderer, at deres økonomi er tilstrækkelig til, at det ikke er et problem at få et barn, selv om det er beskrevet, at der f.eks. kan være bekymringer om trusler fra en ægtefælle.
Det kan også handle om, at man, hvis man ikke føler, at man selv er i stand til at tage vare på sig selv, kan være bekymret for, om man er i stand til at tage vare på et barn.
Men den slags begrundelser bliver i visse tilfælde underkendt af et abortsamråd, og derfor er der jo behov for at se på at udvide retten til den reelt frie abort efter 12. uge.
Samtidig præsenteres der ingen løsningsforslag for en af de allerstørste og mest omtalte ligestillingsudfordringer i Danmark, nemlig uligelønnen.
Der er pæne sætninger om sammenhængen med det kønsopdelte arbejdsmarked, men endnu en gang bliver det ved det.
Der skal sættes handling bag ordene, og med det mener jeg selvfølgelig penge.
For lige nu tjener ansatte i kvindedominerede velfærdsfag, f.eks. sygeplejersker og pædagoger, markant mindre end ansatte i tilsvarende mandsdominerede fag.
Lønniveauerne blev besluttet politisk med tjenestemandsreformen fra 1969, og det er derfor et politisk ansvar at gøre op med den.
Det ansvar synes jeg ikke det lader til at ministeren tager på sig.
Til allersidst vil jeg også gerne kritisere, at ministeren endnu en gang forsøger at få os til at glemme, at man har lovet lgbt+-personer ret til juridisk kønsskifte.
Endnu en gang bliver lgbt+-personer genstand for en identitetspolitisk kamp blandt politikere, der går mere op i at virke antiwoke end i de transkønnede børns trivsel.
Hvis ikke ministeren driver de nødvendige fremskridt på ligestillingsområdet frem, fortsætter Enhedslisten i hvert fald med at gøre det.
Vi vil kæmpe for retten til egen krop, også herhjemme i Danmark, vi vil kæmpe for en fair og lige løn, og vi vil kæmpe for, at lgbt+-personers rettigheder ikke bliver fejet ind under gulvtæppet.
Tak for ordet.