Mona Juul (KF), 2024-05-29:
Tak for ordet.
Det her er min første afslutningsdebat, og de sidste par dage har jeg studset lidt over ordet afslutningsdebat.
Det er i hvert fald min første tale til en afslutningsdebat, men det her med, at det er en afslutningsdebat, er egentlig lidt underligt, for der er rigtig meget, vi ikke har fået afsluttet her på Christiansborg i forhold til klima, omstilling af landbruget, iværksætteri, sundhed og at give luft til familierne.
Jeg synes, at vi hænger i bremsen.
Inde på teatret venter man på Godot, men herinde venter vi på regeringen, som så igen venter på selvbestaltede kommissioner, udvalg og second opinions, og det bliver ofte syltet og syltet.
Så kære alle, lad os nu komme i gang, og lad os få det afsluttet.
Det skylder vi danskerne og de næste generationer.
Men næsten værre end det, altså at vi ikke har fået afsluttet, er, at der er alt det, vi ikke er startet på, f.eks. erhvervspolitikken.
Det er lige præcis det, jeg gerne vil bruge min første afslutningsdebat på at tale om, altså hvordan vi skaber fremtidens arbejdspladser, får mere udvikling og bygger vores velstand og bager samfundskagen større, så skiverne ikke bare bliver tyndere og tyndere.
For i bund og grund burde det jo lige være dér, alle andre debatter startede.
Nu ved jeg godt, at vi i Det Konservative Folkeparti siger, at alting starter med familien.
Og nej, jeg ved godt, at erhvervspolitik normalt ikke får hormonerne i sving herinde eller i de danske stuer for den sags skyld.
Det er jo ikke ord som fantomskat, der får banket fertiliteten i vejret, vel?
Godt nok handler erhvervspolitik ikke om, hvor mange børn vi får i fremtiden, men det handler om, hvad det er for en fremtid, vi giver vores børn.
Det handler om, at der er et arbejde til mor og far, det handler om, at der er råd til at investere i skoler og plejehjem, i et ordentligt forsvar, der kan holde Danmark og Europa sikker, i den grønne omstilling, i kunst og kultur – og måske endda i et landshold, der gider at vinde nogle kampe.
Hvor starter vi så?
Vi kan f.eks. starte der, hvor virksomhedernes starter, nemlig med iværksætterne.
Vi kan starte med at gøre det nemmere at starte og drive og ikke mindst fastholde og skalere og vækste og udvikle sin virksomhed og sin arbejdsplads i Danmark.
Jeg synes, det er lidt usikkert sårbart.
Og nu er mit ærinde selvfølgelig ikke, at de store skal være mindre.
Mit ærinde er, at vi skal blive bedre til at gøre nogle af de små større, måske endda skabe det næste Novo Nordisk.
For vores fuldvoksne virksomheder gør det fremragende, ingen tvivl om det, men det er på tide, at vi støtter de danskere, der gerne vil lave nogle efternølere, ikke bare i familielivet, men også i erhvervslivet.
Og ligesom i familielivet er det altså ikke flere pjecer og puljer, der skal til.
Det er plads, det er luft, og det er også forståelse.
Min store drøm er, at vi begynder at fremme en selvstændighedskultur.
Faktisk kunne vi starte med at anerkende, at de selvstændige findes, frisøren, foredragsholderen, cykelsmeden og programmøren, for det er nogle gange, som om vi helt glemmer, at de er til.
Vi glemmer, at det ikke er alle på arbejdsmarkedet, som har en hverdag med frokostordning, arbejdsgiverbetalt pension og barnets første sygedag, og som måske er så heldige at få de der chokoladeovertrukne lakridser til jul.
Vi har indrettet et helt system ud fra en lønmodtagerlogik, og er man selvstændig eller iværksætter i dag, er man det derfor på trods.
Det synes jeg er hamrende ærgerligt, for det er ikke bare at svigte de selvstændige og iværksætterne.
Det er også et svigt af de næste generationer, som vil nyde godt af, at vi fik skabt fremtidens arbejdspladser og friere erhvervseventyr.
Bevares, regeringen har en iværksætterstrategi på vej, må vi forstå, men det har vist sig at være en meget lang vej, så lang, at vi i Danmarks royale parti har givet forhandlingerne valgsproget »forsømte, forsinkede, for evigt – måske for evigt«.