Kristian Jensen (V), 2016-11-22:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for en god debat.
Det har vi jo også tradition for at have i kredsen af udviklingspolitiske ordførere – en god og åben debat om mange spørgsmål.
Hr. Holger K. Nielsen refererede her til sidst til den igangværende diskussion om at lave en ny humanitær udviklingspolitisk strategi.
Det vil jeg lade ligge for i dag, for det er ikke den, vi skal diskutere, ligesom det heller ikke er spørgsmålet om, hvorvidt man vil bruge 0,7 eller 0,71 eller et højere procenttal på udviklingsbistanden.
Det, vi skal diskutere, er sådan rammen om, hvad det er for en processuel måde, vi arbejder med udviklingsbistand på, hvad det er for nogle målsætninger, vi overordnet har, og hvordan kommer vi gradvis igennem dem.
Det er for at have et lovgrundlag for det udviklingspolitiske arbejde, som også afspejler den verden, vi reelt har i øjeblikket.
Og med vedtagelsen af verdensmålene har Danmark og resten af verdenssamfundet vedtaget 17 klare målsætninger for, i hvilken retning vi ønsker at gå.
Hvordan skal verden se ud i 2030, hvis vi opfyldte vores ambitioner, uden ekstrem fattigdom, uden sult, med adgang til sundhedsydelser, uddannelse, ligestilling mellem drenge og piger osv., sådan at vi kan få bæredygtig vækst og bæredygtig udvikling?
Jeg synes, at verdensmålene er fantastisk ambitiøse, og det giver os en lejlighed, men nok også en forpligtelse til at nytænke vores eget udviklingspolitiske kompas, og det er det, vi gør med strategien og med loven om internationalt udviklingsarbejde her i dag.
Vi skal sikre, at vi fortsat har en tidssvarende lovgivning, og for mig at se er der tre væsentlige ændringer.
Det betyder, at de også i højere grad kan byde ind på netop nogle af de fonde, der faktisk efter dansk model skyder op rundtomkring i verden, og hvor IFU har vist sig at være i stand til med erfaring, kompetence og viden at skabe en synergi af udvikling, af erhvervsmuligheder og forbedringer for mennesker rundtom i udviklingslande.
Endelig er der, som flere har været inde på, den eksterne rådgivning af udenrigsministeren, der skal omorganiseres.
Det er sådan i dag, at vi har to råd, hvor eksterne kræfter rådgiver ministeren.
Hr. Christian Juhl lægger dem sammen og siger, der er 8 i den ene og 15 i den anden, så det er 23 eksterne rådgivere.
Nu er de 4 i Bevillingskomiteen ansat i Udenrigsministeriet, så der er kun 4 eksterne og 15, og man kan så sige, at når man har 4 eksterne i det ene udvalg og man har 15 i det andet, er 9 vel et rimeligt godt kompromis, i forhold til hvordan gennemsnittet kunne se ud fremadrettet.
Det, vi har prøvet at lægge op til, er at sige, at vi afbinder den direkte organisationsrepræsentation, sådan at hvis man sidder med en kompetence, man er blevet indstillet på baggrund af, men skifter job, så kan man faktisk godt stadig væk godt blive der, for i dag er det sådan, at man sidder på en organisationsplads, og hvis man laver noget andet, skal man fratræde rådet.
Det er også det, at man sidder som organisationsudpeget, der gør, at der i dag ikke er honorar, for vi har efter Moderniseringsstyrelsens vejledninger kun mulighed for at honorere folk, der sidder der i form af deres såkaldte egen ekspertise og ikke som repræsentant for en organisation.
Men det er noget af det, vi kan prøve at snakke om, altså hvordan vi skal gøre det fremadrettet.
Hvad angår nogle af de konkrete diskussioner, der har været, vil jeg sige, at jeg er glad for, at så mange har taget godt imod lovforslaget.
Nogle af de ting, der bliver taget op, er spørgsmål om adskillelsen af det multilaterale og det bilaterale.
Det er sådan, at f.eks. det kommende forslag til landeprogram, altså et bilateralt program, for Palæstina, som regeringen har lagt op til skal være på ca. 400 mio. kr., fordeles over 8 forskellige organisationer, herunder de multilaterale.
Så den opgørelse, der traditionelt har været lavet, ville stå som et bilateralt projekt, men pengene vil blive udmøntet gennem multilaterale organisationer.
Derfor er den opdeling, der har været forrest i § 6.3 om udviklingsbistand, ikke tidssvarende længere, i forhold til hvordan vi arbejder.
Så man vil f.eks. kunne gå ind og se, hvad vi forventer at give World Food Programme de næste 4 år.
Det samme gælder UNDP, UNFPA osv. osv, altså hvad vi ønsker at give de næste 4 år.
Men den der opstilling om, hvor meget der så går gennem det ene og ikke gennem det andet, altså en sammentællingsting, er der ikke.
Til gengæld holder vi fast i det, som hedder openaid.dk, hvor der er en åbenhed, hvor man kan kigge ind og se, hvad der egentlig sker med udviklingsbistanden, hvor pengene går hen, og hvordan de fordeles.
Så den åbenhed og transparens og gennemsigtighed holder vi fast i fremadrettet.
I forhold til IFU er der nogen, der har været meget positive, og det er jeg rigtig, rigtig glad for, og der er især to ting, der har været til diskussion.
Det ene har været spørgsmålet om udbyttepolitikken.
Det er sådan, at regeringens udbyttepolitik lægger op til, at bestyrelsen indstiller til generalforsamlingen, hvad udbyttet skal være.
Det niveau, vi har talt om, har været cirka halvdelen af overskuddet, maks. 50 mio. kr.
Det betyder, at det altså er bestyrelsen, der på baggrund af årets resultat vurderer, hvad der har været.
Jeg vil bare lige minde om, hvad det er, man har gjort hidtil.
Ved at lave det på den her måde sikrer man IFU en mere langsigtet mulighed for at have planlægning.
Til fru Ulla Sandbæks spørgsmål om, hvad pengene så går til, vil jeg svare, at man måske godt kunne lave en eller anden form for kuvertsystem og sige, at de her penge går til det her, men med det, regeringens finanslov lægger op til, altså at udviklingsbistanden skal udgøre 0,7 pct. af BNI, så vil det bare betyde, at kommer der penge fra ét bestemt sted, så kommer der færre penge fra et andet sted.
Så spørgsmålet er, om man skal have alle pengene ned igennem den store finanslovskasse og så fordele dem derfra, eller om man skal have små kuverter, der går forskellige steder hen.
Men lad os kigge på det.
Jeg håber ikke på, at det bliver IFU's udbyttepolitik, der kommer til at skille os ad fra en i øvrigt bred enighed.
En anden ting, som flere, bl.a. også fru Ulla Sandbæk, var inde på,
var spørgsmålet om aktindsigt og offentlighed om IFU.
IFU er faktisk i dag fuldt ud omfattet af offentlighed og aktindsigt bortset fra de områder, hvor der er kommercielle interesser og dermed et behov for at beskytte investeringspartneres forretningsmodeller.
Når det drejer sig om deres investeringer overordnet set, deres personalepolitik osv., er der aktindsigt, når det drejer sig om de miljømæssige påvirkninger af deres investeringer, er der en ekstra mulighed for gennemgang.
Så var der nogle flere spørgsmål, som jeg vil springe frem til.
Hvis man kigger på lovforslagets bemærkninger, vil man omme på side 4 se, at der står lige præcis det om udbyttepolitikken, altså at det er sundt og naturligt, at der er udbytte, men at årets udbytte ikke må være større end det udbytte, som bestyrelsen foreslår eller kan tiltræde.
Det står allerede i bemærkningerne.
Jeg har klart den indstilling, at rådet skal have en sammensætning, så det har en faglig bredde for at kunne levere det stykke arbejde, der er.
Men det, som er vores erfaring, er, at Bevillingskomiteen har haft gavn af at have en større tæthed, en større, kan man sige, kontinuitet, fordi det kræver et andet stykke arbejde end den måske lidt mere overordnede rådgivning, når man skal ned i de her konkrete sager.
Så ved at sammenlægge de to er det vores opfattelse, at vi får en bedre rådgivning, ved at vi har et udvalg på de her cirka 9 personer.
Jeg skal i øvrigt lige rette en enkelt ting.
Det er nemlig altid sådan, at selv om bevillingskomiteen har indstillet noget, er det i sidste ende den til enhver tid siddende minister for området, der beslutter, hvordan pengene skal bruges.
Det vil sige, at ministeren godt kan overtrumfe bevillingskomiteen og enten godkende et projekt, den har afvist, eller afvise et projekt, den har godkendt.
Men jeg har nu altid følt, at den rådgivning, jeg har fået fra den nuværende bevillingskomité, har været af en så faglig høj kvalitet, at der ikke har været anledning til at sætte spørgsmålstegn ved det.
Det ser jeg meget frem til at give under forløbet ved udvalgsbehandlingen, og jeg håber, at vi kan afklare de udeståender, der er, så vi kan få en bred vedtagelse og en bred opbakning blandt Folketingets partier.