Jens Henrik Thulesen Dahl (DF), 2019-12-11:
Vi ser det faktisk som et meget, meget reelt problem.
Som det var tidligere, havde man i høj grad mulighed for som lærer selv at udvikle og selv at lave noget undervisningsmateriale, som var nemt at dele.
Den store udfordring er, at det, hvis man skal lave gode digitale læringsmidler, kræver en stor udvikling.
Det vil sige, at det ikke er noget, den enkelte lærer kan.
Det er egentlig også derfor, at jeg spurgte ministeren, om vi ikke burde have en strategi på det område, for jeg mener faktisk, at det er nødvendigt med en strategi, der siger, at vi vil et andet sted hen, end hvor vi er nu.
Og for at komme derhen må man lægge en plan.
Dialogen med forlagene er rigtig vigtig, for jeg tror sådan set, at de gør, hvad de kan.
Det er jo en virksomhed, der skal tjene nogle penge.
Men vi har brug for, at vi i Danmark får udviklet læringsmidler, som er relevante, og som er gode til de danske skoler, så lærerne også får noget at vælge imellem.
Vi skal finde en eller anden model, som gør, at man har det valg, så det ikke bliver op til den enkelte kommunalbestyrelse af hensyn til pengene at sige, at så bliver vi nødt til at vælge det her ene forlag.
Det er fuldstændig korrekt.
Ifølge PISA-undersøgelsen 2018 og dens konklusion om læsning, står der på side 12: På den anden side viser resultaterne, at der er en negativ sammenhæng mellem elevernes generelle brug af it i skolen i form af f.eks. chat og internetbrowsing og deres læsekompetencer.
Dette resultat bør derfor være en påmindelse om, at der faktisk kan være en hindring for elevernes faglige udbytte af undervisningen, hvis it ikke bliver brugt med didaktisk omtanke og fagligt meningsfuldt.
Det synes jeg er ganske tankevækkende.
Der er altså en negativ sammenhæng mellem det, vi gør, og det, vi ønsker.
Det er ikke så godt.
I de sidste 30 år har der været en massiv satsning på digitaliseringen i skolesystemet.
Der har været store investeringer.
Kommunerne har f.eks. fra 2012 til 2017 på folkeskoleområdet brugt 2,5 mia. kr. på noget, som vi ikke ved om virker.
Der er brugt penge til rigtig mange ting.
Og sammenlignet med andre lande er Danmark faktisk et af de mest digitaliserede lande i verden.
Digitaliseringen har i mange år været højt prioriteret af skiftende regeringer, uddannelsesinstitutioner, kommuner, alle vegne, og vi har haft den forestilling, at det var nødvendigt.
Man kunne være ukritisk tilhænger af den digitale højhastighedsudvikling, og hvis vi som samfund ikke vælger at tilslutte os den, ja, så bliver vi hægtet af og bliver tilbagestående og gammeldags.
I 2012 nedsatte den daværende S-SF-R-regering Produktivitetskommissionen, som i november 2014 påpegede, at it anvendes i undervisningen, men ikke har nogen revolutionerende betydning.
Nej, det tør siges.
I samme rapport påpegedes det, at på trods af indsatsen med den massive danske it-indsats i uddannelsessystemet lå de danske elevers it-evner under gennemsnittet.
Når vi nu kigger på de andre lande, som vi somme tider kigger på som nogle, der gør det godt, hvad angår PISA, nemlig Singapore, Finland, så har de jo ikke tilnærmelsesvis den samme grad af digitalisering, som vi har.
Så har man tænkt, at teknologien skulle fremme læring og medvirke til at styrke mulighederne for svage elever og løfte dem.
Er det nu også det, der gælder?
Det ser ikke ud til det.
Hvis man tager en klasse og giver alle en pc, så er det godt for de stærkeste og generelt dårligt for de svageste.
Der er så en åbenlys undtagelse.
Jeg er helt med på, at når det handler om ordblindhed eller andre handicap, ja, så kan it være et super, super værktøj til at kunne være med på lige fod.
Men det er jo så de specielle områder, hvor det giver mening.
I marts, da den tidligere regering kom med sit udspil, var der nogle små videoklip, som man viste til dem, der var der for at opleve det.
Og de videoklip viste børn, der fortalte om, hvorfor det var godt med digitalisering i undervisningen.
Det gennemgående træk ved det, de sagde, var, at det gjorde det meget nemmere.
Det gjorde det nemmere at læse lektier.
Det gjorde det nemmere at løse opgaverne.
Og jeg må sige, at jeg sidder tilbage med en fornemmelse af, om det skal være nemt.
Er det det, man lærer af?
Jeg vil sige, at min egen oplevelse fra en tid totalt uden digitalisering, var, at der, hvor jeg lærte mest, var der, hvor det var svært.
Det var der, hvor jeg arbejdede med stoffet, det var der, hvor jeg skulle kæmpe for at forstå det, at jeg virkelig lærte noget.
Jeg lærte ikke noget der, hvor jeg kunne slå op et eller andet sted og finde løsningen på den opgave, jeg skulle aflevere dagen efter.
Så det skal ikke nødvendigvis være nemt.
Jeg synes faktisk, det er bekymrende, hvis det er det, eleverne oplever.
Der er også i dag forskning, der peger på, at mere gammeldags tilgange, notatteknik – lad os skrive med kuglepennen, som ministeren havde med herop før, eller blyanten – faktisk kan noget.
Vi havde en høring herinde i sidste uge om digitaliseringen, og en af de ting, der blev sagt, var, at læringen er en kombination.
Vi bruger alle vores sanser, når vi lærer.
Det vil sige, at når vi sidder og skal prøve at lære foran en skærm, så er der noget, vi ikke lærer.
Så forsvinder tingene.
Derfor er det helt centralt for Dansk Folkeparti, at vi tager den her diskussion, og at vi siger – som jeg heldigvis også hører flere sige – at det handler om at bruge det klogt og fornuftigt som et værktøj der, hvor det giver mening.
Derfor har vi brug for meget mere viden.