Astrid Krag (S), 2022-02-08:
Tak for det, formand.
Med beslutningsforslaget her ønsker forslagsstillerne at pålægge regeringen at fremsætte et lovforslag, der indebærer, at de mest udsatte borgere med stofmisbrug kan få udleveret et id-kort, hvormed de undtages for sanktioner som bøder og konfiskering af narkotika til eget forbrug.
Regeringen er enig i, at de mest udsatte borgere med stofmisbrug skal sikres relevant hjælp, og at de også skal mødes med respekt og forståelse for deres situation.
Der er tale om mennesker, der ofte har mange år med misbrug og hjemløshed bag sig, og som det etablerede hjælpesystem kan have svært ved at nå, og som det system i øvrigt også nogle gange – og også oftere, end det er rart at tænke på – har svigtet.
Det giver derfor mening med særlige indsatser over for den her gruppe af mennesker, og initiativet i regeringens forståelsespapir om et id-kort er netop udtryk for den intention.
Regeringen har derfor også undersøgt grundigt, om id-kort med de retsvirkninger, der lægges op til i beslutningsforslaget, kunne være et redskab, der kunne være med til at forbedre tilværelsen for de mest udsatte borgere med stofmisbrug.
Det har imidlertid vist sig ikke at være helt så ligetil, da der er nogle væsentlige udfordringer knyttet til det.
Der er altså nogle udfordringer ved at indføre det foreslåede id-kort uden videre.
Det er en opfattelse, der bl.a. bygger på en vurdering fra Rigspolitiet, men også på input fra brugerorganisationer på gaden omkring de her meget udsatte borgere.
Grundlæggende drejer det sig om, at en ordning, hvor personer, der er i besiddelse af et id-kort, undtages for bl.a. konfiskering, ifølge Rigspolitiet medfører en risiko for, at bagmænd i narkotikamiljøet vil udnytte udsatte borgere til at opbevare narkotika for dem.
Derfor kan forslaget også vanskeliggøre politiets kriminalitetsbekæmpende indsats mod bagmænd i narkotikamiljøet og modarbejde den forbyggende myndighedsindsats, som har fokus på at hindre, at særligt udsatte personer bliver udnyttet som led i andres kriminalitetsudøvelse.
Oven i det kommer, at en ordning, hvor politiet ikke har mulighed for at beslaglægge narkotika hos udsatte borgere, kan gøre det vanskeligt for anklagemyndigheden at føre bevis i straffesager, hvor et salg af narkotika er blevet observeret til en person med et id-kort.
Forslaget kan med andre ord komme med en betydelig pris, ikke mindst i forhold til de udsatte borgere selv, som det vil risikere at gøre endnu mere sårbare.
Det mener jeg ikke at der er nogen af os der har en interesse i.
Samtidig gør det naturligvis også indtryk, når aktører på området på baggrund af deres indgående kendskab til målgruppen påpeger nogle udfordringer ved det foreslåede id-kort.
Stenbroens Jurister har som bekendt i forbindelse med beslutningsforslaget fremsendt en henvendelse, hvor de peger på, at et id-kort kan komme til at påføre i forvejen udsatte borgere en administrativ byrde, ligesom der kan være praktiske udfordringer forbundet med, at udsatte borgeres stofmisbrug og sociale forhold løbende kan ændre sig.
Sådan nogle bekymringer mener jeg at vi skal lytte til, så vi ikke ender med at gøre de mennesker, vi ønsker at hjælpe, en bjørnetjeneste – i ordets gamle betydning.
Betyder det så, at der ikke kan gøres en særlig indsats for målgruppen?
Så afgjort ikke.
Regeringen er meget optaget af, hvordan vi kan sikre bedre vilkår og en mere tilgængelig hjælp til målgruppen, med en forståelse for de særlige vilkår og de svigt, de tit har med i bagagen.
Regeringen er derfor også opsat på fortsat at undersøge muligheden for at indføre et id-kort af en eller anden form eller andre løsninger, der kan løfte den samme funktion, nærmere.
Præmissen skal bare være klar: De mest udsatte borgere med stofmisbrug skal sikres mod sanktioner i form af bøder og konfiskering af narkotika til eget forbrug, sådan som den gældende lov allerede foreskriver, og samtidig skal vi forholde os til risikoen for, at udsatte borgere gøres sårbare for udnyttelse eller på anden vis får forringet deres forhold.
I det arbejde mener jeg det er centralt, at bl.a. brugerorganisationer på området bliver inddraget, så vi sikrer, at tiltagene reelt bedrer vilkårene for de mest udsatte borgere og de ikke mest af alt bliver en bureaukratisk besværlighed.
Henvendelsen fra Stenbroens Jurister er for mig at se et udtryk for, at der er behov for at undersøge det her spørgsmål nærmere.
I en videre undersøgelse er det også centralt, at Rigspolitiet fortsat bliver inddraget.
Samtidig er jeg glad for, at vi sammen med næsten alle Folketingets partier med reserveaftalen fra november sidste år netop afsatte midler til en styrket indsats til de mest udsatte borgere med stofmisbrug.
For den her målgruppe kan det være en barriere for at gå i behandling at skulle henvende sig og i øvrigt regelmæssigt møde op i et behandlingstilbud.
Med henblik på at gøre stofmisbrugsbehandlingen mere tilgængelig er der derfor bl.a. afsat midler til, at en række kommuner og lokale civilsamfundsaktører i et forpligtende samarbejde kan tilpasse og implementere en allerede afprøvet model for opsøgende indsatser.