Mette Abildgaard (KF), 2023-04-18:
Tak for det, formand, og tusind tak til Social-, Bolig- og Ældreministeriet for at have udarbejdet den her ældreredegørelse, som jo giver anledning til at have den debat, vi har i salen i dag.
Jeg nyder debatten med mine dygtige kollegaer i salen, men jeg glæder mig også rigtig meget til, at vi rykker debatten ind i et forhandlingslokale, hvad jeg også var inde på, da vi mødtes her i Folketingssalen sidst og drøftede et lovforslag.
Så kan vi nemlig realisere det, statsministeren lovede i sin nytårstale på årets første dag i 2022: en ny ældrelov.
Vi kan også realisere noget af det, der står beskrevet i regeringsgrundlaget: en frisættelse af den offentlige sektor med afsæt i ældreområdet.
Det er efterspurgt, både af de ældre, af de pårørende og ikke mindst af de ansatte.
Og vi skylder dem det; vi skylder de ældre en værdig alderdom.
De har slidt og slæbt, og nu skal de selv nyde godt af fællesskabet.
Det er det, vi Konservative kalder generationskontrakten.
Jeg vil komme ind på dele af de ting, der er nævnt i redegørelsen i dag, men når af gode grunde ikke omkring det hele.
For mig og Det Konservative Folkeparti handler frisættelse først og fremmest om at frisætte borgeren.
Vi skal huske på, at selv om man er blevet ældre, har man stadig forskellige præferencer som menneske, og det skal ældretilværelsen naturligvis afspejle.
Alt andet ville være helt forkert.
At de ældre vil vælge selv, synes jeg også godt man kan se i ældreredegørelsen.
Her kan vi bl.a. se, at der i 2021 var 19.200 ældre på venteliste til en plejehjemsplads.
Af de godt 19.000 var det faktisk langt de fleste, lige omkring knap 14.000, som ønskede at gøre brug af det frie valg og stod på venteliste til et specifikt plejehjem frem for at stå på den her generelle venteliste, hvor man er garanteret en plads inden for 2 måneder.
At de ældre ønsker det, er jo et udtryk for, at de har en idé om, at de ville føle sig tilpas netop der – at de ville føle sig hjemme – og det er jo det, man skal på et plejehjem.
For mig er det overhovedet ikke afgørende, om det er et kommunalt plejehjem, om det er privat, eller om det er en selvejende institution.
For mig er det afgørende, at valget er til stede.
Heldigvis viser tallene i redegørelsen også, at langt de fleste af vores ældre, uanset hvilken type hjem de måtte bo på, føler sig trygge og tilpas, nemlig 89 pct.
Det er ikke sådan, at vi skal stille os tilfredse med det tal, men det er et skridt i den rigtige retning.
Lidt dårligere ser det ud for modtagerne af hjemmehjælp, hvor det er 81 pct., der er tilfredse eller meget tilfredse, og i det hele taget er det jo interessant, at vi nu har fået de her tal at tale ud fra.
Det handler om tusindvis og atter tusindvis af hjem, også selv om det er helt rigtigt, som hr. Hans Christian Schmidt sagde i sin ordførertale, at flere og flere ældre også har et ønske om at blive i eget hjem, så længe det overhovedet kan lade sig gøre.
I 2050 vil vi i Danmark have 300.000 flere ældre over 80 år sammenlignet med 2020, hvilket også flere af mine kollegaer har været inde på.
Det kommer til at kræve tusindvis af plejehjem og plejeboliger.
Der venter kommunerne en utrolig stor opgave, men der er masser af aktører, som gerne vil hjælpe kommunerne i forhold til det store byggeri, der venter, eksempelvis vores pensionskasser.
De har meldt sig klar.
Det synes jeg der er et meget interessant perspektiv i.
Jeg kunne håbe på, at ministeren ville stille sig i spidsen for et strategisk samarbejde med bl.a. de her pensionskasser og andre aktører, hvor vi kan se på, hvordan vi får ryddet nogle af de sten af vejen, der måtte være for, at de private aktører kommer til at bidrage til at få etableret de mange hjem, vi kommer til at mangle i fremtiden.
Ældreredegørelsen viser jo desværre også meget tydeligt, at det ikke alene er hjem, der kommer til at mangle i fremtiden.
Det er i særdeleshed dygtige og dedikerede medarbejdere.
Fra marts til august i 2020 var det i 22 pct. af forsøgene på at rekruttere social- og sundhedsassistenter ikke muligt at besætte en stilling.
Det er så stort et tal, at det er svært for os helt at forstå.
Dertil kommer, at vi allerede i dag ansætter for mange, som ikke nødvendigvis har de kvalifikationer, der skal til.
Jeg tror sådan set på, at de fleste kan blive dygtige medarbejdere, hvis de kommer med den rigtige indstilling til arbejdet på vores plejehjem, men man skal ikke undervurdere, at i dag er mange af dem, der kommer på plejehjem, så syge, at der i den grad er tale om sundhedsfagligt arbejde.
Jeg tror, at hvis man har prøvet at sidde med på en af morgenkonferencerne på sådan et plejehjem og hørt, hvordan de starter med at gennemgå alle beboerne, og hvordan de triagerer og gennemgår, hvem der skal rykkes rundt i kategori, og hvem der skal have ekstra medicin osv., så får man en enorm respekt for den faglighed, der ligger, og som af gode grunde kræver uddannelse.