Søren Pape Poulsen (KF), 2021-01-19:
Jeg ved ikke, om jeg skal sige velbekomme eller selv tak.
Men det er en tung beslutning at rejse sådan en sag.
Det tror jeg vi alle sammen synes, og det er jo noget, vi i bund og grund helst ville være foruden, tænker jeg.
Men vi kiggede jo hinanden i øjnene i vores gruppe og sagde: Det, der ligger, er så klart, at det er sådan, det må være.
Og derfor tog vi den beslutning.
Jeg ved godt, at mange har motivforsket i, hvorfor den ene eller den anden eller den tredje vores gruppe mener det.
Ja, det gør da ondt, og nogle gør det her rigtig ondt på, men det ændrer bare ikke på, hvad den juridiske konklusion var i de to notater, der var.
Derfor har vi taget den beslutning, vi har gjort.
Skattestigninger.
Et arbejdsudbud forringet med flere tusinde personer.
En ny unødvendig og alt for dyr overførselsindkomst.
Læg dertil endnu flere valgløfter i milliardklassen.
Mange kan selvfølgelig tænke: Hvad vedrører det egentlig mig?
Jo, det gør det, for det betyder jo, at i løbet af få år kan vores velfærdssamfund slå revner.
Så klar er meldingen fra dansk erhvervsliv, dem, som finansierer vores velfærdssamfund.
De siger jo klart, at hvis regeringens økonomiske politik ikke forbedrer sig, kan vi i fremtiden se langt efter at være verdens bedste til at helbrede kræft, se langt efter at have et uddannelsessystem i topklasse, og vores ældre kan risikere at se langt efter den hjælp, de har behov for.
Der er ikke råd, hvis den kurs fortsættes, hvor man brandbeskatter vores erhvervsliv og bruger råderummet på en endnu større offentlig sektor.
Direktør for Dansk Industri Lars Sandahl siger sågar til Berlingske, at regeringens kurs er »udtryk for en ualmindelig stor grad af uansvarlighed«.
Det bekymrer mig selvfølgelig dybt.
Jeg ser frem til at se, hvad det så er for nogle reformer, regeringen har på vej.
Det, der siger sig selv, er, at der i hvert fald er brug for det.
I årtier har både socialdemokratiske regeringer og borgerlige regeringer ellers moderniseret velfærdssamfundet gennem reformer.
De borgerlige reformer er et godt eksempel på det, for uden dem havde vi ikke haft råd til at gå igennem coronakrisen.
Siden 2001 har borgerlige regeringer leveret 240.000 job, dvs. 90 pct. af reformerne, der har forbedret beskæftigelsen.
Den nuværende regering har mindsket arbejdsudbuddet med op mod 11.000 personer, selv om mennesker lige er blevet fyret i coronakrisen.
Det er den forkerte vej for Danmark.
Jeg synes, vi skal finde en anden vej at gå, og derfor er jeg klar med at lægge vores mandater til, hvis de kan bruges, hvis regeringen er klar til andre forhandlinger også og omlægge kursen.
Vi skal ud af krisen, ikke bare den sundhedsmæssige, men også sikre, at der er nye arbejdspladser, at der er kernevelfærd, og give danskerne økonomisk frihed og fremgang.
Ud over familiernes økonomi er der en anden bekymring, der har fyldt meget de seneste år: vores helbred, familiernes helbred.
Den bekymring bliver jo mindre, i takt med at vaccinerne bliver givet, men vi har også andre sundhedsmæssige udfordringer i Danmark, som ikke er væk om nogle måneder, hvor svaret ikke er en vaccine.
Vi bliver ældre.
Vi får flere kronikere.
Vi mangler læger, og vi skal i højere grad tilbyde danskerne et mere nært sundhedsvæsen, som er uden bøvl for borgerne, når både regioner og kommuner spiller hovedroller i ens liv.
Derfor skal jeg slutte mit indlæg i dag med bare at minde om, at vi snart og hurtigst muligt kommer i gang med forhandlinger om den nye sundhedsaftale – en sundhedsreform, som statsministeren jo gav mig håndslag på i åbningsdebatten skulle komme her i 2021.
Den gamle VLAK-regering og Dansk Folkeparti havde jo en aftale.
Den faldt ved valget, men bredt i Folketinget og i interesseorganisationer anerkendte man jo, at der var brug for det her.
Coronaen gør jo ikke, at nu må vi vente.
Coronaen gør jo, at vi har et sundhedsvæsen, som skal kunne håndtere det her i fremtiden med langt flere kronikere og langt flere mennesker, der får brug for vores sundhedsvæsen.