Nikolaj Villumsen (EL), 2016-06-02:
Tak for det.
Da vi havde den her diskussion for 4 år siden, var De Radikales position, at Danmark ikke skulle anerkende, men vente på, at EU gjorde det samme.
Da vi havde diskussionen for 2 år siden, var De Radikales holdning, at man ikke skulle anerkende fra dansk side.
Man skulle vente på, at EU gjorde det samme.
Vi ved jo, at der skal enstemmighed i EU til at træffe den beslutning, og det betyder grundlæggende, at de mest bagstræberiske lande i det her spørgsmål vil kunne holde Danmark tilbage.
Så jeg vil bare spørge hr. Martin Lidegaard
: Er der et tidspunkt, hvor det kunne komme på tale for De Radikale at lave en selvstændig dansk anerkendelse, eller skal vi give vetoret til de mest bagstræberiske i EU nu og i al fremtid?
Tak for det.
Jeg troede, De Konservative ville komme herop, men jeg kan se, at hr. Naser Khader ikke er til stede i salen.
Jeg vil sige, at jeg ved, at dagens debat er blevet fulgt med stor interesse ude i det danske land, i Europa og rundtomkring i verden, og den er uden tvivl også blevet fulgt i Israel og i Palæstina, fordi dagens debat om anerkendelse af Palæstina som stat er vigtig.
I morges blev jeg, som de fleste andre medlemmer af Folketinget, mødt af dansk-palæstinensiske Bilal og dansk-israelske Barrit, der uddelte olivengrene på Christiansborgs trappe.
Det var en flot markering af, hvad den her debat faktisk handler om.
Det handler om at skabe mulighed for et selvstændigt Palæstina, som kan ligge frit ved siden af et selvstændigt Israel.
Det handler om at bakke op om de kræfter, som ønsker en fredelig løsning på årtiers blodig konflikt.
46.425 danskere har skrevet under på en opfordring til os her i Folketinget om at vedtage et forslag om en dansk anerkendelse af Palæstina som stat.
I dag har fem af Folketingets partier stillet sig bag forslaget, og jeg er sikker på, at flere partier med tiden vil følge efter.
For støtter man en tostatsløsning, skal man selvfølgelig også støtte en anerkendelse af begge stater.
Mere end 136 lande har allerede anerkendt Palæstina.
Det er altså ikke et spørgsmål om enegang fra dansk side.
Det er et spørgsmål om, at man fra Danmarks side skal holde op med at halte efter.
Vores naboer i Sverige har anerkendt Palæstina, selv om Sverige er medlem af EU, og selvfølgelig kan Danmark gøre det samme.
Og der er ærlig talt behov for politisk vilje, for virkeligheden er, at uret tikker.
Uret tikker, som jeg står her og taler.
Dagligt udvides de israelske bosættelser.
Jeg så det med mine egne øjne, da jeg sammen med Folketingets Udenrigspolitisk Nævn tidligere på året besøgte Vestbredden, som er besat.
Den israelske regering støtter udvidelsen af bosættelserne, tilfører den tilhørende infrastruktur, giver tilskud og hjælper dagligt til brud på internationale love og en undergravelse af mulighederne for en levedygtig palæstinensisk stat.
Den israelske regerings blokade af Gaza skaber en humanitær krise.
Blokaden forhindrer genopbygning, ja, blokaden skaber en mulig grobund for endnu en blodig krig, som vil koste både israelere og palæstinensere livet.
Og ærlig talt oplever vi gang på gang, at vi fra dansk side og fra EU's side er til grin for vores egne penge, når eksempelvis den israelske regering ødelægger bygninger, når den israelske regering ødelægger installationer på det besatte Vestbredden, som er opført med danske og med europæiske skattekroner.
Ærlig talt burde denne arrogance få konsekvenser.
Da Rusland for 2 år siden besatte Krim, var reaktionen her fra Folketinget og fra EU klar: Besættelsen af Krim var et brud på internationale love og blev mødt med målrettede sanktioner.
Virksomheder, der opererer i de besatte områder, er blevet mødt med sanktioner.
Handel med våben med Rusland er blevet stoppet.
Når det drejer sig om Israels brud på internationale love, ja, så svigter Danmark desværre, og EU svigter desværre også.
Nogle har i dag prøvet at gøre den her debat til en popularitetskonkurrence om den palæstinensiske regering, men det er ikke det, som den her debat handler om.
Den her debat er ikke et spørgsmål om, hvorvidt man kan lide den siddende israelske eller den siddende palæstinensiske regering, lige så lidt som den er et spørgsmål om, om man kan abonnere på den ene eller den anden historieskrivning.
Den her debat handler om at finde en fredelig løsning, der er i tråd med FN's klare beslutninger, efter en årtier lang og blodig konflikt.
Og jeg er ikke et sekund i tvivl om, at den israelske regering følger den her debat med stor interesse.
For virkeligheden er, at Israel er enormt sårbar over for pres fra Europa.
Stoppes EU's fordelagtige handelsaftale med Israel, som forudsætter den israelske regerings overholdelse af grundlæggende menneskerettigheder, som den israelske regeringen dagligt krænker, vil den israelske økonomi ganske enkelt knække sammen. Jeg er derfor også glad for, at der i debatten i dag bl.a. fra De Radikales side er blevet åbnet op for, at vi kan arbejde videre på det her område og se på, at det skal have økonomiske konsekvenser, når Israel laver ulovlige bosættelser, når Israel krænker internationale love.
Og jeg ser frem til at samarbejde med De Radikale og med en lang række andre partier, er jeg helt sikker på, om det her fremadrettet.
For realiteten er, at boykottes bosættervarer og de virksomheder, der opererer i de besatte områder, vil den israelske regering trods massive økonomiske indsprøjtninger fra USA ganske enkelt ikke kunne opretholde den dyre besættelses- og bosættelsespolitik.
En dansk anerkendelse af Palæstina vil bidrage til at lægge pres på den israelske regering.
En selvstændig dansk anerkendelse vil ikke stå i vejen for at få EU til at følge efter.
Tværtimod har vi selvfølgelig vores suveræne ret her i Folketinget til at føre en dansk udenrigspolitik.
Da forslaget om anerkendelse blev diskuteret for 4 år siden, var undskyldningen fra en række partiers side, at vi skulle afvente en anerkendelse gennem EU.
For 2 år siden, da forslaget om anerkendelse igen bliver diskuteret, var undskyldningen fra en række partiers side, at vi skulle afvente en anerkendelse gennem EU.
Men ærlig talt: Hvor længe skal vi vente?
Udenrigsministeren har i dag meldt ud, at regeringen aktivt vil støtte op omkring det franske initiativ.
Det synes jeg er positivt.
Det er et positivt resultat af dagens debat, som jeg kvitterer for.
Men desværre har vi en situation, hvor vi langt fra kan være sikre på, at det franske initiativ lykkes, og alting tyder på, at lykkes det franske initiativ ikke, vil Frankrig og en række andre EU-lande selvstændigt gå ud og anerkende Palæstina.
Og spørgsmålet er, om Danmark ikke skulle være med, når det sker, for hvis Danmark ikke skal anerkende det nu, skulle Danmark så ikke være en del af den grund, der kommer til at gøre det selvstændigt senere?
Og ærlig talt: Skal vi bare lade de mest bagstræberiske i EU-kredsen diktere vores udenrigspolitik på det her ganske vigtige område?
Selvfølgelig skal vi ikke det.
Jeg vil i det mindste opfordre partierne til at overveje under udvalgsbehandlingen at blive enige om, at hvis det franske initiativ ikke lykkes, er Danmark med i kredsen af lande, som anerkender Palæstina.
Jeg synes, I skal overveje det, og jeg ser frem til forhandlingerne i udvalget.
Helt personligt og på vegne af Enhedslisten må jeg sige, at vi selvfølgelig synes, det er dybt tragisk, at vi i dag ikke kan samle et bredt flertal her i Folketinget om at anerkende Palæstina som selvstændig stat.
Ikke mindst synes jeg, det er ærgerligt, når vi har en situation, hvor der er en bred tilslutning til en tostatsløsning, og når der er en bred tilslutning til, at man burde have en fri og levedygtig palæstinensisk stat.
Jamen lad os da anerkende Palæstina, ligesom vi anerkender Israel.
Men jeg vil også sige klart til alle, som følger debatten, til alle Folketingets partier, til den israelske regering, til den palæstinensiske regering, til det israelske og det palæstinensiske folk, at vi selvfølgelig vil kæmpe videre for, at Danmark en dag anerkender Palæstina, og for, at der kommer den dag, hvor der er et flertal her i Folketinget for en anerkendelse.
Den dag er ikke i dag, men jeg er sikker på, at alle partierne bag forslaget, og de titusinder af danskere, som har skrevet under på opfordringen til Folketinget om at anerkende det, vil fortsætte.