runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peder Hvelplund (EL), 2020-11-17:
Tak for det, formand.
I Enhedslisten støtter vi overordnet set lovforslaget om, at pårørende eller værger kan give et generelt samtykke til mindre behandlinger på vegne af varigt inhabile personer, men vi har også i Enhedslisten i lighed med nogle af de øvrige partier et par betænkeligheder, som jeg gerne lige kort vil ridse op her.
Det er vi positive over for, da vi ikke vil kunne bakke op om lignende tiltag for større behandlinger.
I så fald ville vi frygte en glidebane, hvor man ikke vil sikre en ordentlig inddragelse og dialog med pårørende eller værger.
Vi mener derfor i god overensstemmelse med flere høringsparter, at det bør defineres og konkretiseres, hvilke mindre behandlinger der vil kunne indgå i generelle fremadrettede samtykker, så det ikke giver den glidebane, vi ellers kunne frygte.
Der bør laves en klar og tydelig definition af, hvilke behandlinger samtykket kan omfatte – f.eks. i en model med en bruttoliste, som der er flere, der foreslår i høringssvarene.
Vi mener ligeledes, at der for den enkelte varigt inhabile borgere vil være forskel på, hvilke behandlinger der vurderes som mindre for den enkelte, og dette bør derfor bero på konkrete vurderinger og drøftelser med de pårørende, hvilket også er helt i overensstemmelse med høringssvaret fra bl.a. Alzheimerforeningen.
Vi mener også, at et sådant samtykke bør have en maksimal varighedsperiode.
Vi bemærker også, at der fortsat aktivt skal sikres eller gives, alt efter hvem man er, dette generelle samtykke, og at det er en frivillig ordning.
Det er altså ikke en bevægelse væk fra inddragelse og samtykke, men snarere en måde at sikre hurtig og værdig behandling for mindre behandlingsbehov og en måde at sikre, at der, hvor der er behov for inddragelse og specifikke samtykker ved store behandlingsbehov, skal inddragelse finde sted og det specifikke samtykke afgives, inden store behandlinger sættes i gang.
Derfor mener vi også, at dette forslag ikke er med til at bringe os længere væk fra en støttet beslutningstagning, som bl.a. Institut for Menneskerettigheder rejser bekymring for i deres høringssvar, men det er selvfølgelig noget, vi i Enhedslisten følger meget tæt, og som vi gerne ser at ministeren kommer til at redegøre nærmere for i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Men som sagt indledningsvis bakker Enhedslisten op om lovforslaget, og jeg skulle hilse fra Radikale Venstre og sige, at det gør de også.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2020-11-17:
Har du lige 2 minutter?
Det blev til en hel times samtale.
Thomas' søster er mentalt handicappet og har i mange år boet på en institution.
Thomas var dybt fortvivlet over den manglende omsorg for søsterens sundhed.
Søsteren havde både urinvejsinfektion og underlivsbetændelse og derudover svær proteinmangel, og det, som personalet havde kaldt demens, var måske i højere grad delir.
Søsterens ernæring var begrænset til pasta og ketchup.
Sidst søsteren havde spist en ostemad, havde hun nemlig tabt endnu en tand, og hun havde selv konkluderet en sammenhæng.
En tandlæge ville i stedet have konstateret omfattende paradentose.
Når Thomas spurgte personalet, hvordan det var kommet så vidt, og hvorfor de ikke havde handlet på de mange sundhedsproblemer, som han jo ikke selv nødvendigvis kunne opdage, var svaret, at søsteren havde sagt nej, når hun var blevet spurgt.
Den demente mand, som jeg selv for mange år siden måtte fastholde, mens lægerne lagde en meget brækket arm i gips, havde også sagt nej, endda meget tydeligt.
Nogle borgere er bare dybt afhængige af, at de primære omsorgspersoner påtager sig ansvaret for at tage initiativ til behandling, også når patienten ikke forstår rækkevidden af, at behandlingen er afgørende for deres velbefindende.
Sundhed for mentalt udsatte borgere er i sig selv en opgave, som vi skal løfte bedre i fremtiden.
Det her forslag er kun et lille skridt på vejen, idet det sikrer, at sundhedspersonalet, som ofte er primære omsorgspersoner for varigt inhabile borgere, skal have mulighed for at handle i situationen.
SF støtter derfor også det her forslag, idet vi dog, som andre ordførere allerede har sagt, selvfølgelig skal sikre, at vi ved, hvad det er, der menes med mindre behandling, og vi skal også sikre, at forslaget også omfatter borgere i eget hjem, som der er blevet peget på.
Og så skal vi fastholde det tætte samarbejde med de nærmeste, for man behøver nemlig ikke at undtage de nærmeste, fordi man samtidig får muligheden for at handle på en urinvejsinfektion i situationen.
Jeg synes, det er et vigtigt forslag, som vi behandler, og derfor støtter vi også op om det.
Jeppe Kofod (S), 2020-11-17:
Vi har jo heldigvis på nogle af punkterne på ministerrådsmøderne åbne dagsordenspunkter, og det er muligt, at det skal udvides yderligere.
Det er også vigtigt, at der nogle gange foregår lukkede forhandlinger for at nå i mål med nogle ting.
Det, jeg taler om, er, at vi generelt set her i Danmark sammen med ligesindede lande har arbejdet for større åbenhed i Rådets arbejde, bedre adgang til dokumenter og adgang til at se, hvem der indtager hvilke positioner, sådan at man får en reel debat.
Jeg vil også gerne ærligt sige, at det ikke er alle lande i EU, der deler den samme begejstring for åbenhed, som den danske regering har.
Rasmus Horn Langhoff (S), 2020-11-17:
Tak for det, og pyt med at uret ikke virker, for jeg kommer ikke til at bruge al min taletid her.
Det er et meget simpelt og fornuftigt og praktisk lovforslag, som handler om at frigøre noget tid i sundheds- og plejesektoren og samtidig sikre, at beboere med eksempelvis en demenssygdom kan blive behandlet hurtigt og godt, så vi altså bruger ressourcerne mest effektivt og samtidig sikrer bedre vilkår for nogle af vores mest udsatte ældre.
Som reglerne er i dag, må behandlinger i sundhedsvæsenet først sættes i gang, når der ligger et informeret samtykke fra borgeren.
Det er der jo nogle borgere, der ikke kan give, fordi de eksempelvis har en svær demens og dermed kan være varigt inhabile.
Det tager tid for medarbejdere i forhold til ting, som kan være ganske simple.
Det kan være en behandling af en urinvejsinfektion eller andre meget, meget simple behandlinger, som – selv om de er meget simple og meget nemme at ordne – kan volde enormt ubehag for dem, som går og venter på, at der bliver givet samtykke til, at de kan få lov til at blive raske igen.
Her bliver der så givet mulighed for, at man kan give et generelt informeret samtykke ved mindre sundhedsbehandlinger, og det er jo bare sund fornuft at sikre, at man kan få hjulpet eksempelvis ældre med demens hurtigst muligt og samtidig sikre, at der ikke skal bruges tid på at indhente svar og frem og tilbage, men at man bare kan ordne det til stor gavn for medarbejderne og til stor gavn for de ældre.
Derfor kan vi selvfølgelig bakke op.
Jeppe Kofod (S), 2020-11-17:
For det første har jeg en forventning om, at alle 27 lande står ved det, de aftalte på topmødet.
Det var lange og besværlige forhandlinger, som trak ud, og det blev nærmest et historisk langt topmøde.
For det andet ligger der jo en aftale nu mellem Rådet og Europa-Parlamentet, også i forhold til retsstatsmekanismen, som sådan set er blevet vedtaget; der er et flertal for det.
Så jeg regner med, at genopretningsfonden og MFF'en og hele den pakke selvfølgelig kommer til at gå igennem.
Og det er klart, at fra den danske regerings side står vi altså hårdt på retsstatsprincipper, og at de grundlæggende værdier skal overholdes.
Vi synes, det er helt rimeligt, at når man f.eks. modtager penge fra EU's budget, skal man også leve op til det, der står i EU's traktat, f.eks. når det gælder grundlæggende retsstatsprincipper og værdier.
Og den forbindelse, vi har skabt med mekanismen, vil vi selvfølgelig stå på mål for.
Søren Søndergaard (EL), 2020-11-17:
Jeg vil jo ikke sådan generelt bebrejde udenrigsministeren, at udenrigsministeren optræder påtaget naiv.
Men den uenighed, vi ser nu, blev jo annonceret, umiddelbart efter at den mekanisme var vedtaget.
Orbán fejrede det som en kæmpe sejr, og det er jeg sikker på at ministeren også har bemærket.
Derfor: Hvis det er, som ministeren lægger frem, altså at det er realistisk, hvad bygger ministeren så den tro på, at Orbán lige pludselig skulle have ændret holdning siden topmødet, hvor den her mekanisme blev vedtaget?
Jeppe Kofod (S), 2020-11-17:
Altså, som jeg nævnte, hvis jeg må være så fri til hr. Søren Søndergaard, er der også en tredje mulighed, og det er, at alle 27 regeringer, alle 27 medlemslande, lever op til det, som de aftalte her i juli måned blandt stats- og regeringscheferne, altså den pakke, der blev aftalt, inklusive en retsstatsmekanisme, der laver en direkte forbindelse mellem overholdelse af retsstatens grundlæggende værdier og EU's budget.
Og det har jeg en forventning om også gælder Ungarn og Polen, og derfor håber jeg, vi når i mål, for det skylder vi.
Vi står midt i en covid-tid med store økonomiske udfordringer, med arbejdsløshed og økonomisk krise, og vi skal have genopretningen og MFF'en til at virke.
Søren Søndergaard (EL), 2020-11-17:
Det er jeg rigtig glad for; altså kun tilslutning herfra.
Når det så er sagt, hvad betyder det så konkret?
Altså, der ligger jo en trussel fra Ungarn og fra Polen om, at man ikke vil sætte gang i hele genopretningsfaciliteten.
Det betyder, at de penge, som ligger og venter på at blive udbetalt, ikke kan blive udbetalt.
Jeg forstår på ministeren, at han klart siger, at vi vil stå fast på retsstatsprincippet, og at vi ikke vil give nogen indrømmelser på det område.
Hvad gør vi så?
Liselott Blixt (DF), 2020-11-17:
Mange tak.
For mange kan det her måske være et lille ubetydeligt forslag, men i nogle tilfælde kan det måske medføre et overgreb på den enkelte.
Det ved vi ikke hundrede procent, for vi ved ikke, hvordan det er, personalet møder den ældre på enten et plejehjem eller i hjemmeplejen.
Vi brugte et par år, tror jeg, til at diskutere tvang over for inhabile, og der var store overvejelser.
For hvor går grænsen for, hvad man påbyder et menneske med demens, der siger fra og ikke ønsker behandlingen?
Hvor går grænsen imellem at ville det bedste for den ældre og måske gøre det modsatte for den person, det drejer sig om?
Da vi havde den debat, sagde vi fra Dansk Folkepartis side, at vi kun ønskede at gå ind for lovforslaget, hvis vi også sikrede, at der var et behandlingstestamente – et behandlingstestamente, som vi håber at der er rigtig mange mennesker der vil udfylde, inden de bliver inhabile.
Så har man også selv lov til at sige: Hvis jeg bliver inhabil, vil jeg ikke behandles.
Det kan f.eks. være for en lungebetændelse.
Jeg har den holdning, at hvis jeg en dag bliver inhabil – det kan være kørsel på motorcykel, der ender galt, eller på grund af en demenssygdom – så vil jeg faktisk ikke behandles for en lungebetændelse; så vil jeg gerne have lov til at dø af den.
Derfor kan et lillebitte sundhedstiltag måske for nogle bare forlænge den pine, som de er havnet i.
Må de her små indgreb så også gøres med tvang?
Hvordan sikrer vi, at det er den enkeltes ve og vel og ikke personalets ve og vel, det handler om, altså ved at man så er fri for at ringe til de pårørende?
Derfor er det utrolig vigtigt, at det her bliver gjort skriftligt, altså at når der aftales et formodet samtykke med pårørende, så bliver det skrevet ned og er noget, der bliver taget op, for man udvikler sig under sin sygdom.
Jeg ville ikke bryde mig om at se mig selv eller min kære mor blive holdt i live, fordi der er nogle, der mener, at det ville være det bedste for os.
For hvad er et lille indgreb?
Hvordan sikrer vi, at man laver den her skriftlige procedure, som selvfølgelig også tager tid?
Er det så noget, man nemt springer over?
Hvis der en, der siger, at man ikke vil det her, selv om man er inhabil, så bør den enkeltes ønske også respekteres. Vi er positive over for forslaget, men vil sige, at det her ikke bare er et lille forslag.
Det kan lige pludselig blive en meget stor sag, hvis man gør noget, man tror er det bedste, men som faktisk viser sig at være det værste.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-17:
Jeg ved ikke, om hr. Søren Søndergaard tænker på § 19 og nogle krige, vi indledte, når han tænker på, at der skulle være krænkelser af grundloven.
Men jeg vil bestemt fastholde mit synspunkt og så afvente at skulle blive belært af hr. Søren Søndergaard om, at hr. Anders Fogh Rasmussen skulle være dømt ved en rigsret.
Jens Rohde (RV), 2020-11-17:
Jamen det stopper aldrig, og det europæiske samarbejde udvikler sig jo heldigvis.
Det udvikler sig, og hver eneste gang der er folk, der i deres retorik står og afvikler det, så er der jo heldigvis nogle, der rykker sammen i bussen.
Det var det, vi så ved det sidste europaparlamentsvalg.
Det var jo, at de mennesker, der ville Europa, viste, at vi kunne sammen.
For det europæiske samarbejde er, uanset hvad man mener om selve konstruktionen og traktaten, helt grundlæggende ikke et problem, fordi det europæiske samarbejde bygger på, at vi overkommer hinandens forskelle, for alternativet er, at vi eksporterer problemerne til hinanden.
Det er det, der er det smukke ved idéen, hr. Morten Messerschmidt.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-17:
Det er vi jo enige om i en vis forstand.
Det, der adskiller os, er nok, at jeg betragter selve EU som værende fejlen, og at den fejl aldrig nogen sinde vil kunne rettes, fordi EU i sig selv er antieuropa.
Men det, der er bemærkelsesværdigt, er jo ikke, at vi er uenige.
Det, der er bemærkelsesværdigt, er, at hr. Jens Rohde altid har det der synspunkt, at der lige er nogle fejl, vi skal rette, men hvis bare vi får en præsident for Rådet, hvis bare vi styrker Kommissionens beføjelser, hvis bare vi fjerner medlemslandenes initiativret, så er vi der.
Nu har hr. Jens Rohde så håbet på det i – hvad? 20 år eller 25 år?
Eller hvor længe det er, han nu har kæmpet for sin sag.
Men det er stadig væk noget, vi ikke er helt i mål med.
Hvornår stopper det, hr. Jens Rohde?
Jens Rohde (RV), 2020-11-17:
Det slutter da forhåbentlig aldrig.
Og jeg har aldrig nogen sinde foregøglet nogen, at det lå lige om hjørnet – tværtimod.
Verden er jo en dynamisk størrelse og ikke en statisk størrelse.
Jeg ved godt, det falder hr. Morten Messerschmidt meget svært at forstå, at verden er dynamisk.
Det er jo derfor, man hele tiden ønsker sig tilbage til fordums tid.
Men jeg har aldrig foregøglet nogen, at problemerne ville blive løst lige her om hjørnet.
Jeg erkender bare, også efter de 10 år i Bruxelles, som vi jo havde i fællesskab, at der er nogle systemfejl i det europæiske samarbejde.
Hr. Morten Messerschmidt burde faktisk anerkende, at jeg som EU-tilhænger siger, at der er nogle systemfejl.
Og skulle vi så ikke prøve at finde ud af at få åbnet den traktat og så gøre noget ved de systemfejl?
Så kan vi altid slås om, hvad det er, der skal gøres ved dem.
Men at sige, at der ikke er systemfejl, i forhold til at vi i dag er 27 lande i det europæiske samarbejde, hvad Lissabontraktaten ikke tog højde for andet end på teknikken, mener jeg grænser til eskapisme.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-17:
Man må jo give hr. Jens Rohde, at han er både idealistisk og klar i mælet og heroisk.
Det, der er så bemærkelsesværdigt, er, at hvis man hører hr. Jens Rohdes taler om Europa igennem tiden, så sidder man tilbage med spørgsmålet: Gad vide, hvornår det stopper?
Det var jeg ikke.
Det var jeg ikke.
Jeg husker tydeligt fra Lissabontraktaten, at man sagde, at flertalsafgørelserne ville skabe mere effektivitet, og at det, at vi fik en egentlig udenrigsminister og en næstformand i Kommissionen, skulle erstatte udenrigsministrene i landene og ville skabe en fælles stemme osv.
Alligevel hører vi hr. Jens Rohde stå her og sige: Det er lige om hjørnet; vi er der ikke endnu; det er lige om hjørnet.
Hvornår slutter det, hr. Jens Rohde?
Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-17:
Jeg tror simpelt hen, at den lille tale så åbenlyst taler for sig selv, at der ikke er noget at knytte til den.
Det ville simpelt hen være at forskønne det, hr. Jens Joel sagde.
Jens Joel (S), 2020-11-17:
Jeg må sige, at det står skidt til for hr. Morten Messerschmidt – og også mere skidt, end det plejer – hvis man er nødt til at opfinde problemer med EU og påstå ting, som ikke er rigtige.
Jeg synes, at hr. Morten Messerschmidt faktisk plejer at være i stand til at finde på kritikpunkter, der er helt genuine.
Det der vrøvl om, at regeringen accepterer spørgsmålet omkring mindsteløn og det forslag, der ligger fra Kommissionen, tror jeg ikke at vi kommer længere med.
Men jeg noterer mig, at der er fuld opbakning til Orbáns linje i Ungarn.
Man ved næsten ikke, hvor man skal starte.
Man kunne godt starte med det vrøvl, der blev sagt om, at regeringen bare lægger sig fladt ned og siger ja til en EU-mindsteløn eller et eller andet.
For det, jeg sagde for 5 minutter siden fra talerstolen, var det modsatte.
Men noget, der lige pirrer min nysgerrighed, er, om hr. Morten Messerschmidt er af den opfattelse – for det var sådan, jeg forstod indlægget om retsstatsprincipperne – at man faktisk ikke skal blande sig i, hvad der måtte foregå i Ungarn eller i andre lande, og som kunne bryde med demokratiske principper, domstolenes uafhængighed, uafhængige journalister, en fri presse osv. osv.
Mener hr. Morten Messerschmidt, at det skal EU ikke blande sig i?
Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-17:
Nej, det kan man ikke forestille sig, for det er skrevet direkte i den aftale, der blev indgået i aftes, at man betragter det som ekspropriation.
Så det har været i forløbet op til.
Jens Rohde (RV), 2020-11-17:
Men hr. Morten Messerschmidt var jo EU-ordfører, mens jeg var politisk ordfører, og jeg stod ofte på talerstolen og blev angrebet lige så hårdt, som hr. Jan E. Jørgensen bliver det i dag, for den EU-politik, vi førte.
Det er jo fint, at vi er forskellige; enighed gør dum, som Niels Hausgaard siger.
Heldigvis er vi ikke dumme, og derfor kan vi jo godt diskutere tingene.
Jeg vil lige kort tage fat i det med statsstøttereglerne og spørge juristen, om man kunne tænke sig, at det var grundet regeringens formulering om, at minkhold skal være forbudt i 2021 – og dermed ikke for evigt – at man ikke taler om ekspropriation og derfor er nødt til at kontakte Europa-Kommissionen for iværksættelse af artikel 108 i Traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-17:
Nej, det kan jeg ikke, og jeg tror også, at hr. Jens Rohde lader sit senere partiskifte påvirke sin erindringsevne.
For det, jeg husker fra den sommer, er, at hr. Anders Fogh Rasmussen afbrød sin ferie i Frankrig, vendte hjem, insisterede på, at fru Birthe Rønn Hornbech, der var den daværende integrationsminister, gjorde det samme, indkaldte til forhandlinger og lavede en aftale, som inddæmmede skadevirkningerne.
Jeg vil så komme hr. Jens Rohde så langt i møde, at vi ikke kunne få den daværende regering med på at afvise Metockdommen, og det var selvfølgelig en skade.
Men det var ikke det, der var min pointe i forhold til hr. Jan E. Jørgensen.
For det er jo ikke sådan, at vi i Dansk Folkeparti insisterer på – med det antal mandater, vi måtte have – at agere, som om vi havde 90 mandater.
Det, der var min reaktion imod hr. Jan E. Jørgensen, var ordene om, at det var en glæde, at EU-politikken ikke stod til os, altså at vi skulle være fuldstændig udenfor.
Det vil vi selvfølgelig aldrig acceptere.
Jens Rohde (RV), 2020-11-17:
Man er i hvert fald aldrig i tvivl om, at hr. Morten Messerschmidt mener, at han er den eneste i dette rum, der er blevet tildelt en tilstrækkelig hjernemasse til at kunne udtale sig om europæiske spørgsmål.
Problemet er bare, at der er lidt historieforfalskning i det.
For jeg husker, hvem der angreb den daværende statsminister, Anders Fogh Rasmussen, for at indgå en migrationspagt, på topmødet i oktober 2008, frem for på dette topmøde at rejse problemstillingen om Metockdommen selv – det var Gordon Brown, der gjorde det.
Hr. Anders Fogh Rasmussens forklaring var, at den berørte 2 promille af familiesammenføringerne og dermed ingen betydning havde for dansk udlændingepolitik.
Kan hr. Morten Messerschmidt slet ikke huske det?
Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-17:
Jeg ved ikke, hvem det er, der bedriver den mest mageløse gerning her, hr. Søren Søndergaard.
Jeg tror ikke, der er mange, der vil være i tvivl om min modstand og min analyse af Lissabontraktaten.
Nu svigter min korttidshukommelse mig, men jeg tror faktisk, at jeg har lagt et eksemplar af min nye bog ude i hr. Søren Søndergaards dueslag, og der kan jeg henvise til kapitel 7, som jeg mener det er, hvor jeg redegør for synspunktet.
Det er bare, hvis hr. Søren Søndergaard er i tvivl.
Men jeg tænkte ikke på Lissabontraktaten lige før, det medgiver jeg gerne.
Søren Søndergaard (EL), 2020-11-17:
Det er jo et spørgsmål om en politisk vurdering, og jeg kan forstå, at Dansk Folkeparti har ændret holdning til Lissabontraktaten, og det synes jeg jo er interessant.
Det her EU-modstanderparti, der nu meddeler Folketinget, at Lissabontraktaten er i overensstemmelse med grundloven!
Morten Messerschmidt (DF), 2020-11-17:
Først i forhold til mindstelønningerne: Jeg mener ikke, at regeringen gør noget, der er i nærheden af det nødvendige.
Det var det, der var min pointe før.
Man kunne sige: I kan da gøre, hvad I vil, Bruxelles, men det kommer bare ikke til at binde os.
Det er det, der er min anfægtelse, ligesom med Metockdommen og ligesom med Lavaldommen osv. osv.
Så i forhold til retsstatsprincipperne: Jeg mener ikke, at EU skal have beføjelser til at blande sig i landenes presseforhold eller domstolsanliggender eller forsamlingsfrihed eller retsstatsprincipper i bred forstand, for det åbner en ladeport for, at EU pludselig kan komme og have en holdning til alverdens sager, som er nært forbundet med også danske anliggender.
Og hvis der endelig skulle være en kritik, kunne den jo passende foregå i Europarådet.
Jeg forstår, at Enhedslistens ordfører er tilhænger af, at EU får den her nye retsstatsmekanisme, altså, hvor EU kan gå ind og sige til landene på fundamentale områder som pressens forhold, fundamentale frihedsrettigheder osv., at det der duer ikke, her bliver I dømt.
Det er jo et helt legitimt synspunkt at have: at EU skal have den beføjelse.
Hvordan kan det være, at hr. Søren Søndergaard ikke har den tilsvarende bekymring i forhold til noget så vitalt som ytringsfrihed, forsamlingsfrihed, retsstat, partistøtteregler osv. – alle de ting, som konstituerer selve retsstaten, selve demokratiet?
Der har hr. Søren Søndergaard ingen bekymringer for, at EU-Domstolen har en ekspansiv fortolkningsstil.
Søren Søndergaard (EL), 2020-11-17:
Jeg synes, hr. Jens Rohde har ret i to ting, som hr. Jens Rohde sagde.
For det første har hr. Jens Rohde fuldstændig ret i, at den uhæmmede fri bevægelighed for varer og kapital, varer og tjenesteydelser – arbejdskraft, undskyld – er den hellige gral.
For det andet har hr. Jens Rohde jo ret i, at fordi det er det, dømmer Domstolen selvfølgelig altid til fordel for arbejdsgiverne, når de her ting kommer til afgørelse.
Det så vi med Waxholm-dommen.
Så når Jens Rohde frem til den konklusion: Derfor skal vi have ændret traktaten.
Og jeg er sådan set enig.
Det er derfor, at vi flere gange her i Folketingssalen har fremsat forslag om en social protokol, som skulle afhjælpe det problem.
Men så er det, at hr. Jens Rohde snakkede om fælles europapolitisk aftale, og så er det bare, jeg tænker: Er det Det Konservative Folkeparti, der vil være med til det; er det Venstre, der vil være med til det?
Hvem forestiller hr. Jens Rohde sig skal indgå i den europapolitiske aftale?
Jens Rohde (RV), 2020-11-17:
Først og fremmest skal alle jo være indbudt til at deltage.
Jeg nævnte i den forbindelse, at alle jo har nogle smertegrænser, og dem må vi ligesom prøve af, men vi må også prøve at respektere nogle af de smertegrænser.
Jeg har simpelt hen så svært ved at forstå, eller jeg tror simpelt hen ikke på, at nogle ville erklære sig uenige, at vi er nødt til at få gjort noget ved skattesnyd og skattehuller og skattelylande på europæisk plan.
Altså, alt andet er jo undergravende for Danmark og den måde, vi finansierer vores velfærd på.
Så det burde vi jo have en fælles interesse i.
Så burde vi da kunne få nogle bukser ud af det stof og sætte os ned og sige: Hvad gør vi så?
Og så fremdeles på klimaområdet og andre områder for at se, hvad der kan blive ud af det.
Det burde vi også kunne i det her hus.