Sofie Carsten Nielsen (RV), 2017-05-05:
Tak for det.
Vedtagelse nr. V 38, som blev vedtaget i Folketinget den 7. februar, handlede om mere end beboerne i Brøndby Strand, for vedtagelsen markerede, at etniske minoriteter, som jeg sagde i min begrundelse, er fremmede for det danske samfund.
Med meget stor sandsynlighed, og jeg synes, det har en værdi i sig selv, at ministeren her bekræfter det, var det ikke intentionen.
Det er jo så rigtig godt, at vi får lejligheden til at tage det til efterretning.
I al fald var det ikke intentionen fra alle bag vedtagelsen, og det er denne forespørgsel så en mulighed for helt konkret at rette op på.
Men vedtagelsen kom altså – med vilje eller ikke med vilje – til at udskille en gruppe af borgere på baggrund af deres etnicitet og signalere, at disse borgere ikke ville, men også at de ikke kunne blive en del af vores fællesskab.
På den måde er der jo visse selvopfyldende profetielementer i V 38, først og fremmest fordi det er stigmatiserende for en voksende gruppe af danske borgere.
Opdelingen skaber på nogen måde jo hierarkier af medborgerskab, som om man kan være det på forskellige måder afhængigt af ens etnicitet, og det er skadeligt for vores sammenhængskraft som samfund.
Vi har ikke flere kategorier af medborgerskab.
Konsekvenserne er måske allerede også ret tydelige.
Over 70 pct. af unge med minoritetsbaggrund stoler ikke på os folketingspolitikere.
Det er der nok også andre unge der ikke gør, og det er jo rigtig godt med en sund skepsis.
Man kan sige, at det faktisk er helt enormt dansk, men det er måske også udtryk for andet.
Jeg vil holde fast i at sige, at det faktisk ville være rigtig interessant at undersøge, at få viden om, dybere viden, forske i, for det er jo også noget af det meget grundlæggende i den her debat, at vedtagelsen fra februar ikke var bygget op om viden og fakta.
F.eks. er der faktuelt ingen sammenhæng i de udsatte boligområder, såkaldte ghettoer, mellem antallet af etniske minoriteter og kriminalitet.
Så på den måde var Folketingets bekymring der jo rettet det forkerte sted hen, for hvis vi tager udgangspunkt i fakta, tal fra Danmarks Statistik, så viser de, at det hovedsagelig er etniske minoriteter, der føler sig utrygge i de udsatte boligområder efter mørkets frembrud, ikke folk med etnisk dansk oprindelse.
Så kan man sige, at vi her i Folketinget nok snarere burde bekymre os om, hvordan vi løser problemerne i de socialt udsatte boligområder – og det hørte jeg også ministeren lægge vægt på; det synes jeg er rigtig godt – og selvfølgelig også om, hvordan vi så samtidig inkluderer flere i vores danske fællesskab.
Men det er kritisabelt, at Folketinget – i hvert fald indtil vi får vedtaget noget andet – mener, at alene en høj andel af indvandrere og efterkommere uden videre forklaring i sig selv er bekymrende.
Det er vigtigt, mener jeg, hvad vi vedtager her i Folketinget – det er landets parlament – og de vedtagelser, vi har, bliver taget alvorligt og lyttet til.
Den formulering indikerer, at et flertal i Folketinget opfatter personer, der har ikkevestlige rødder, som nogle, der i sig selv bør vække bekymring ved deres tilstedeværelse.
Det er en meget stigmatiserende, meget generaliserende formulering, som er skadelig for vores sammenhængskraft, for det må nødvendigvis være folks adfærd, ikke deres oprindelse, der definerer, hvorvidt deres tilstedeværelse i et givent område er bekymrende.
Bekymringen kan jo være helt berettiget, hvis der i nogle områder opleves f.eks. en høj grad af kriminalitet, en høj grad utryghed, men jeg har jo lige redegjort for, at der altså ikke er den sammenhæng, som der blev givet udtryk for, f.eks. mellem antallet af indvandrere og efterkommere med rødder i ikkevestlige lande og kriminalitetsraten i et givent område.
Helt generelt gælder det tværtimod statistisk, vi ved det, at kriminalitetsraten er faldende, jo flere indvandrere og efterkommere der bor i et boligområde.
Det er dokumenteret.
Det er jo ikke nødvendigvis en god ting, men bare med udgangspunkt i kriminalitetsraterne kan man altså ikke sige det.
Faktisk – bare for at få flere fakta på bordet – er det helt generelt sådan, at 4,5 pct. af mennesker med dansk oprindelse føler sig utrygge i deres nærområde efter mørkets frembrud, mens det samme gør sig gældende for 11,5 pct. af indvandrere og 7,9 pct. af efterkommere, som er de statistiske definitioner, Danmarks Statistik har.
I Aarhus føler næsten 20 pct. af efterkommerne sig utrygge ved ophold i deres nærområde.
Det gælder kun for 3 pct. af personer med dansk oprindelse.
I alt fald er der noget, der tyder på, at vi skulle til at tage det her endnu mere alvorligt.
I de fleste kommuners strategier for socialt udsatte boligområder indgår også et ønske, et mål, om at fastholde de stærke beboere.
Det er rigtig vigtigt at have for øje, at mange steder er de stærke beboere efterkommerne af ikkevestlige indvandrere.
Grunden til, at det her ikke ses i statistikkerne endnu, er jo, at over 80 pct. af alle efterkommere fra ikkevestlige lande endnu ikke er fyldt 25 år.
Det var også det, Finansministeriets redegørelse viste.
De er overvejende ikke i arbejde, men de er i uddannelse.
Så det er der, vi skal sætte ind i boligpolitikken, i børne- og uddannelsespolitikken, sikre, at der bliver taget hånd om alle børn, sikre, at der er nok pædagoger, at pædagogerne har de rette kompetencer
, og også når det gælder børn med en tværkulturel baggrund, for det er det, der gør en forskel for at bryde mønstre og baggrunde.
Det tror jeg vi alle sammen er optaget af: at vi møder hinanden, at vi med en aktiv boligpolitik sikrer, at vi ikke isolerer os i boligområderne.
Så skal jeg læse forslaget til vedtagelsen fra forslagsstillerne op.
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at der i dag er områder i Danmark, hvor andelen af danske borgere med rødder i ikkevestlige lande er over 50 pct.
Dette tyder på, at der eksisterer en strukturel udfordring på bl.a. boligområdet, der betyder, at minoritetsetniske borgere og etnisk danske borgere ikke i tilstrækkelig grad bor og mødes på tværs af miljøer.
Det er Folketingets opfattelse, at dette bør imødegås med bl.a. en aktiv boligpolitik, uddannelsespolitik, arbejdsmarkedspolitik og integrationspolitik.«
Tak for det, og tak for det forslag til vedtagelse, som jeg tror jeg kan være enig i ord til andet, når jeg får det læst.
Dermed synes jeg jo, at vi er kommet sted hen, hvor et flertal i Folketinget ikke sender det signal, som blev sendt med V 38.
Det er også formålet med den her forespørgsel, nemlig at få en anden retning.
Derfor vil jeg spørge hr. Jakob Ellemann-Jensen, om ikke det er sådan, at når man stemmer for et forslag til vedtagelse, så har man ansvaret for det forslag til vedtagelse og opfattelsen af det.