Magnus Heunicke (S), 2018-05-18:
Tak for det.
Vi er nået til den årlige regional- og landdistriktspolitiske redegørelse.
Det er jo sådan, at regeringen hvert år skal præsentere en redegørelse for status på, hvordan det går med det, man kunne kalde et Danmark i balance.
Hvordan går det med at få væksten, velfærden og det gode liv bredt ud til hele Danmark?
Hvor skal der løftes lidt mere, hvor kører det af sig selv, skal der dæmpes nogle steder, hvordan står det til?
Helt overordnet set
må man sige, at redegørelsen afspejler et optimistisk syn, som jeg som socialdemokrat deler, et syn om, at når det går bedre i hele Danmark i forhold til beskæftigelse, befolkningsfremgang og boligsalg, sådan nogle nøgleparametre, jamen så går det faktisk bedre ikke kun i de største byer, men også i vores landdistrikter og i alle fem regioner.
Men det er også sådan, at der stadig væk er kommuner, som er meget udfordrede.
Der er stadig væk kommuner, som endda fortsat oplever fald i beskæftigelsen og fald i befolkningstallet.
Der skal mere kul på, der skal meget mere til for at sikre bedre betingelser for vækst, job og uddannelse i hele Danmark.
Der er ingen tvivl om, at der i den her redegørelse fra regeringens side er oplistet nogle – her i Folketinget i hvert fald – gamle kendinge, som helt sikkert bidrager til en bedre balance.
Det er tiltag som planlovsaftalen og tiltag som udflytningen af statslige arbejdspladser.
Det er positive tiltag, som vi Socialdemokrater er med i et forlig om og bakker op om.
Det, der så ikke nævnes her i redegørelsen, er de elementer i regeringens politik, som desværre trækker den modsatte vej, som trækker Danmark ikke kun socialt skævt, men også geografisk skævt.
Det er noget af det mest geografisk skæve, man kan give.
Vi har jo set de landkort, der er trykt i landets aviser.
Hvor er det, gevinsten er?
Det er primært i det nordsjællandske.
Hvor er det, gevinsten ikke er?
Det er i vores landdistrikter.
Det vil betyde, at der kommer en yderligere opdeling mellem land og by, øst og vest, nord og syd, småt og stort.
Vi har brug for det modsatte.
Derfor er jeg glad for, at det indtil nu er lykkedes et flertal i Folketinget at forhindre planerne om topskattelettelser og forhindre regeringens planer om udspil til en ny boligskat.
Og forhåbentlig vil det også lykkes samme flertal at forhindre forslaget om en lempelse af arveafgiften.
Lad os lige tage det konkret og se på det nyeste aktuelle eksempel her: Hvis man ser på to forskellige områder af Danmark, Gentofte som det ene lige nord for København og som det andet Lolland, som er et landdistriktsområde, så er den arv fra enlige, man kan få i Gentofte, i gennemsnit syv gange højere end den arv, man kan få på Lolland – syv gange højere.
Derfor er det jo klart, at hvis man vil lempe sådan en afgift, er gevinsten syv gange højere i Gentofte, end den er på Lolland.
Det er derfor, vi mener, det er socialt skævt og en forkert brug af vores midler, og det er også geografisk skævt.
En anden problemstilling, som jeg vil rejse, er de gentagne besparelser på landets ungdomsuddannelser, som stadig væk rulles ud.
Det rammer ikke mindst de lidt mindre ungdomsuddannelser, der er i vores landdistriktsområder.
Det er faktisk sådan, at siden folketingsvalget er der skåret 4.000 stillinger væk rundtomkring på de danske uddannelsessteder.
Det er 4.000 undervisere og medarbejdere, og det betyder faktisk, at det samlede regnestykke er sådan, at selv om regeringen – også med vores opbakning – har flyttet arbejdspladser ud af hovedstaden, så er der alligevel færre offentlige arbejdspladser uden for hovedstaden i dag, end der var for 2 år siden, fordi man har haft så skrappe nedskæringer på noget, der virkelig er vigtigt, nemlig uddannelser, der er placeret også uden for de allerstørste byer.
Det sidste, jeg vil nævne, er de godt nok mindre – men af stor betydning – nedskæringer i LAG-midlerne, midlerne til de lokale aktionsgrupper, som har været en dundrende succes og betydet masser af arbejdspladser og masser af konkrete projekter, som ikke var blevet til noget, hvis ikke vi havde haft ordningen.
Derfor er det til stadighed helt uforståeligt, at regeringen holder fast i at skære ned på sådan en ordning, der er så populær og giver så meget vækst, udvikling, optimisme og nytænkning i de danske landdistrikter og landsbyer.
Nok om regeringen, nu vil jeg fokusere min sidste del af talen på, hvad det er, Socialdemokratiet har af alternativer.
Ud over de dele, som er i redegørelsen her, og som vi selvfølgelig støtter, har vi foreslået og vil fortsat foreslå
Det kan være pædagoguddannelse, læreruddannelse, social- og sundhedsskoler, som er det, man virkelig har brug for i vores kommuner.
Vi ved, at hvis de unge mennesker skal rejse for mange kilometer, hopper de fra eller får ikke taget en uddannelse.
Så det betyder utrolig meget at få de uddannelser ude lokalt.
Vi er ikke verdens største land, og derfor er det altså heller ikke i orden, at der er så stor forskel på, hvor man kommer hen i Danmark.
Og man skal virkelig ikke køre langt fra en del til en anden del, før man oplever kæmpe forskelle.
For os er det sådan, at storbyerne ikke kan noget uden landdistrikterne, men landdistrikterne kan jo heller ikke noget uden storbyerne.
Derfor må det handle om at samle Danmark igen.
Tak for ordet.