Mikkel Bjørn (DF), 2025-06-04:
Radikale islamister skal ikke have dansk statsborgerskab.
Det burde være en selvfølge.
Alligevel har det i mange år været sådan, at man uden problemer kunne få dansk statsborgerskab, selv om man ønskede at omstyrte Danmark til fordel for et shariastyret islamisk kalifat.
Dansk Folkeparti har i årevis forsøgt at bringe Folketinget til fornuft, men har i lige så lang tid mødt en mur af ligegyldighed, automatreaktioner og blinde henvisninger til aftaler, paragraffer og procedurer, som på ingen måde ophæver det ansvar, som alene påhviler Folketinget, når vi skal beslutte, hvem der skal optages i det danske folk.
Det krævede vores vedholdenhed og konsekvente indsats, men i går aftes begyndte facaden at slå sprækker.
Den mur af automatik, som i årevis har skærmet politikere mod ansvar i indfødsretspolitikken, fik sit første alvorlige knæk.
Det skete, efter at regeringen meddelte sin opbakning til Dansk Folkepartis forslag om at fjerne ansøger nr. 601, også kendt som Hafiz Muhammad Idrees, fra det lovforslag, der ellers skulle have tildelt ham dansk statsborgerskab sammen med over tusind andre.
Hafiz Muhammad Idrees er en ledende skikkelse i en islamisk organisation, der i sine egne skrifter promoverer et islamisk kalifat, hvor sharia hersker.
Her finder man ikke bare sympati, men direkte opbakning til stening af kvinder, piskeslag for utroskab og dødsstraf for frafald.
Uden Dansk Folkepartis insisteren og stædige modstand var denne sag gledet ubemærket igennem.
Nu fjernes han fra lovforslaget.
Det er en rigtig beslutning og en nødvendig beslutning.
Men det er også en beslutning, der kun blev truffet, fordi sagen blev løftet frem i lyset, og fordi Dansk Folkeparti nægtede at tie stille.
I går aftes kunne vi dermed notere os ansatsen til det første reelle opgør med årtiers tankeløse automatik i tildelingen af dansk statsborgerskab.
Vores pres har betydet, at det politiske system ikke længere kan gemme sig bag den sløve automatik, der har præget dansk indfødsretspolitik i årtier, og gårsdagens udvikling viser, at selv den mest indgroede politiske praksis kan rokkes, når nogen tør tage ansvar.
Vi ser nu for første gang en åbning for et mere ansvarligt syn på spørgsmålet om tildeling af dansk statsborgerskab.
Der åbner sig for første gang i mange år en mulighed for at genvinde kontrollen og igen tage tildeling af statsborgerskab alvorligt.
Det samlede lovforslag rummer stadig dybt problematiske navne.
Kriminelle dømt for tyveri, besiddelse af våben og narkotika og også mennesker bosat i udlandet, der aldrig har været i Danmark og ikke taler et eneste ord dansk, belønnes med et dansk statsborgerskab, og det samme gælder med garanti mange andre ansøgere, der hverken deler vores værdier, vores kultur eller vores forståelse af det fællesskab, de nu får adgang til.
Det er én samlet pakke og én afstemning.
Flertallet herinde stemmer ja uden spørgsmål og uden indsigt.
Dansk Folkeparti har konsekvent gennem årene bekæmpet automatikken i tildeling af danske statsborgerskaber.
Grundlovens § 44 pålægger os at træffe en selvstændig politisk afgørelse, ikke blindt at godkende en liste udarbejdet bag lukkede døre af kontorfolk i ministeriet.
Det, der engang var en individuel vurdering af tilhørsforhold og danskhed, er efterhånden blevet til en samlebåndsproces uden sjæl, ansvar og omtanke.
Ved sidste lovforslag stemte regeringen og en lang række partier for at give statsborgerskab til ansøgere, der vil forbyde både Muhammedtegninger og homoseksualitet.
Også her advarede Dansk Folkeparti imod automatikken.
Det er positivt, at regeringen nu undlader at give statsborgerskab til en islamist, der vil omstyrte Vesten og det danske demokrati.
For os er statsborgerskabet ikke noget, man får automatisk.
Det er ikke en rettighed.
Det er en gave fra det danske folk, og den skal man gøre sig fortjent til.
Sagen om ansøger nr. 601 viser, at kampen nytter.
Det ansvar er politisk, og det ansvar skal stå klart, også gerne for andre partier end Dansk Folkeparti.