Jakob Sølvhøj (EL), 2019-01-15:
Allerførst tak for den meget positive modtagelse af forslaget.
Det er jo en fornøjelse at være ordfører for et forslag, der nyder så stor imødekommenhed i Folketingssalen.
Der er også brug for det, vil jeg sige, for hver eneste dag året rundt er der ansatte, der udsættes for vold på deres arbejdsplads.
Det er alt for ofte, at socialpædagoger, omsorgsmedhjælpere, social- og sundhedspersonale og sygeplejersker oplever vold, når de drager omsorg for borgere og patienter mange steder i vores offentlige sektor – i botilbud, i døgninstitutioner, på plejecentre eller i psykiatrien.
Listen af faggrupper, som oplever vold på deres arbejdsplads, kunne gøres rigtig lang.
Det er faktisk sådan, at antallet af voldstilfælde på arbejdspladserne løber op i flere tusinde i løbet af et år, og for mange får det flere forskellige alvorlige konsekvenser, dels fysiske konsekvenser, dels psykiske konsekvenser og for mange også alvorlige økonomiske konsekvenser.
Derfor er der, når vi behandler det her forslag, hvor vi har fokus på erstatningen, jo også grund til at sige, at det allervigtigste er, at der er brug for forebyggende initiativer, sådan som ministeren også var inde på, så færre udsættes for vold.
Men der er altså også i den grad behov for at gøre noget ved det helt urimelige forhold, at mange af de ansatte, der udsættes for vold, enten ikke får fuld erstatning for den forvoldte skade, eller at de har store vanskeligheder med at få det, og det er jo det problem, vi har ønsket at løse med det her beslutningsforslag.
Som flere af ordførerne har været inde på, er arbejdsskadeloven jo sådan udformet, at den ikke omfatter godtgørelse for svie og smerte og tabt arbejdsfortjeneste.
Og derfor er det i dag sådan, at alt for mange ansatte kommer ud for det voldsomme dilemma, at de, hvis de skal forfølge, hvad de naturligvis skal, sagen og sikre, at de får erstatning for svie og smerte og for tabt arbejdsfortjeneste, så er nødt til at politianmelde borgerne og indbringe sagen for enten Erstatningsnævnet eller – afhængigt af sagens karakter – rejse et civilt søgsmål mod de borgere, som de ellers er ansat til at udøve omsorg over for.
Jeg tror, at alle – og jeg kan høre, at i hvert fald alle ordførerne her – kan se, at det er en fuldstændig urimelig situation, som man bringer de ansatte i.
Det er grotesk, at man er nødt til at foretage en politianmeldelse for at få sin ret til erstatning.
Men jeg synes også, det er vigtigt her i et forslag, hvor vi jo beskæftiger os med de ansattes vilkår, at vi gør det meget tydeligt, at det også er utrolig vigtigt i et borgerperspektiv.
Tænk at være en borger, en udviklingshæmmet borger, en patient, der er psykisk syg, som må opleve, at fordi man er udadreagerende og i kraft af sit handicap forvolder skade på en medarbejder, så risikerer man både politianmeldelse og at blive trukket gennem retssystemet.
Det er uværdigt, og derfor er det også i et borgerperspektiv rigtig vigtigt, at vi gør noget ved den her sag.
Vi har med beslutningsforslaget her ikke ønsket at lægge os fast på en bestemt løsning.
Altså, som vi har skitseret ved at opregne fire modeller – der kunne måske være opregnet flere – har vi ønsket, at der var en åben dialog om, hvordan vi gør det her bedst.
Det er et problem, som har været italesat i rigtig mange år, og derfor kan man måske også undre sig over, at det først er i dag, vi når frem til en politisk enighed om sagen.
Men ikke desto mindre mener vi, at det er rigtig vigtigt, at vi får det her meget grundigt belyst og ikke mindst, at vi får inddraget både de ansattes organisationer, handicaporganisationerne og patientorganisationerne i en meget grundig debat omkring det her.
Jeg skal for en god ordens skyld sige, at allerede inden ministerens bemærkninger om, at der nok var tænkt i et lidt hurtigt tempo på det her i forhold til en egentlig lovgivning – så har forslagsstillerne og bl.a. ordføreren for Socialdemokratiet drøftet, om vi nok har været, hvad skal vi sige, lidt ivrige i vores ønsker om at få hurtig lovgivning på det her område.
Altså, jeg er sådan set helt enig i, og forslagsstillerne er enige i, at der er brug for en proces, hvor vi er lidt grundige, og derfor er vi med på, at der ikke fremsættes lovforslag i den her samling.