Lisbeth Bech-Nielsen (SF), 2025-06-04:
Tak, formand.
Der er sager, hvor tiden ikke læger alle sår.
»Scandinavian Star«-sagen er en af dem.
159 mennesker mistede livet, og hundredvis af efterladte – børn, ægtefæller, søskende, forældre – har i mere end 3 årtier levet med en ubærlig sorg, en uløst gåde og et system, som ikke gjorde, hvad der skulle til.
Det handler om ansvar, som min kollega fra Alternativet også netop sagde, eller måske handler det her mere om fraværet af ansvar, for i 35 år har myndigheder undveget, fraskrevet sig ansvar og gemt sig bag juridiske gråzoner og procedurer.
Søfartsstyrelsen har hævdet, at man hverken vidste noget eller havde pligt til noget, og det er jo nu dokumenteret, at det var forkert.
Det er ikke længere et spørgsmål om fortolkning; det er fakta.
Jeg vil gerne rette en tak til dem, der i mange, mange år har løftet den her sag: min egen partifælle Tommy Dinesen, i over 3 årtier har han løftet den her sag; Søren Søndergaard, der sidder hernede, har gjort det; Tom Behnke fra Konservative; og også Peter Skaarup, som også er medforespørger i dag.
I alle de år har I gjort, hvad I kunne for at få det her frem i lyset.
Jeg har beskæftiget mig med sagen de sidste 10 år, først som retsordfører, og nu som erhvervsordfører.
Jeg tror, hvis nogle af jer, der sidder herinde i salen, ikke har mødt nogle af de efterladte, at det er svært at forestille sig den sorg, der stadig væk sidder i de menneskers øjne så mange år senere – den frustration, den skyld og skam, de mere end levende beskrivelser af lugten af død, af brændt kød, af børns skrig.
Det kan man ikke forestille sig.
Man kan ikke engang forestille sig det, når man hører det gengivet.
Det, de bare ønsker, er, at vi tager ansvar for det, vi har ansvar for.
De ved godt, at vi ikke – i hvert fald indtil nu, desværre – har kunnet finde dem, der stod bag mordbranden, men vi kan tage ansvaret for, at nogle kunne have overlevet, hvis man havde gjort det, der skulle til.
Jeg ved godt, at vi i politik ofte taler i systemer, i love og bekendtgørelser, men det her ikke kun et spørgsmål om paragraffer.
Det er et spørgsmål om mennesker – forældre, børn, der gik i seng på et skib og aldrig vågnede op, og som, hvis de vågnede op, oplevede nogle af dem det mest forfærdelige, man kan – overlevende, der stadig i dag har mareridt og bærer på skyldfølelse, fordi de overlevede, mens deres nærmeste ikke gjorde.
Hvordan skal de kunne leve videre, hvis staten ikke vil se virkeligheden i øjnene?
Vi har jo taget nogle skridt, som også er blevet gengivet flere gange her fra talerstolen.
Nu mangler vi at handle på de undersøgelser, som vi selv har sat i gang.
Regeringen har forhåbentlig tykket grundigt på de konklusioner, der kom i september sidste år.
Man kunne jo nå både at have lavet et barn og være gravid med det og føde det i den tid, man har tygget på det.
Nu er der ikke grund til at tygge på de konklusioner længere.
Det må være tid til, at man er nået til en konklusion i regeringen.
Det er ikke i orden, at vi siger til de efterladte, at de skal vente endnu længere tid.
Det her handler ikke kun om fortidens skyld, det handler om vilje i nutiden til at sige til de efterladte: Vi har hørt jer; vi tror på jer, og vi anerkender jeres tab og vores kollektive svigt.
Derfor står vi i SF her i dag med en bred kreds af partier for at sikre, at vi ser vores del af den her tragedie til ende.
Vi vil vide, hvad regeringen vil gøre med de fakta, der ligger klar.
Vi vil vide, hvordan regeringen vil placere ansvaret, og ikke mindst hvordan de vil give de efterladte og overlevende det, de har krav på: en stat og et politisk system, der ikke gemmer sig, men som træder frem, ikke af hensyn til embedsmænd, ikke af hensyn til systemet, men af hensyn til dem, der stadig væk lider i dag.
Tak for ordet.
Folketinget noterer sig ligeledes Justitsministeriets uafhængige »Redegørelse vedrørende branden ombord på Scandinavian Star«, som blev offentliggjort den 13. september 2024, og som konkluderede, at hvis en kontrol var blevet gennemført, ville det »have medført som det sandsynligste udfald, at flere havde overlevet katastrofen« og »med til sikkerhed grænsende sandsynlighed have reduceret katastrofens omfang og givet passagererne bedre overlevelseschancer«.
På den baggrund beklager og undskylder Folketinget forløbet over for de overlevende og efterladte og pålægger regeringen at sikre dem en kompensation for dette.«