Morten Messerschmidt (DF), 2019-12-19:
Tak, formand, det glæder mig meget, at formanden på den måde indskærper behovet for at lytte.
Det kan jo nogle gange gøre så ondt at høre ting, at man har behov for selvdistraktion, men jeg lytter naturligvis til formanden.
Således Lars Løkke Rasmussen.
Siden havde vi jo fru Helle Thorning-Schmidt, der som statsminister mente, at man burde drøfte, om der er behov for at ændre i forordningen og ville tage spørgsmålet op med kommissionsformanden.
Den kommissionsformand er så afgående, og vi har fået en ny.
De drøftelser, som fru Helle Thorning-Schmidt tilsyneladende fik sat i gang, har ikke ført til noget.
Men måske har fædrelandet fået en ny frelser, for nu har vi en ny statsminister, nemlig fru Mette Frederiksen, som, året før hun blev statsminister, udtalte: »De danske velfærdsydelser er som udgangspunkt for os, der bor og lever i Danmark.«
Således har vi altså tre statsministre, der alle sammen har stillet danskerne i udsigt, at de danske velfærdsydelser er for os, der bor og lever i Danmark, og så er det vel ikke for meget, at man som en ydmyg parlamentariker stiller spørgsmålet: Hvordan går det så?
Men svaret kan man ikke få.
Jo, det kan man, man kan få en løs snak om en vejpakke og nogle udstationeringsregler, der vistnok er blevet ændret, men som grundlæggende handler om, at man prøver at snakke udenom, for noget svar er det i hvert fald ikke.
Jeg kan godt løfte sløret over for den måbende befolkning og sige, at der hverken i udstationeringsreglerne eller i den senest reviderede vejpakke står noget som helst om, at dansk su, danske kontanthjælpsregler, danske dagpengeregler eller noget af det, som tre statsministre altså har stillet danskerne i udsigt, skulle ændres.
Og der sidder jeg som repræsentant for Dansk Folkeparti med en følelse af, at det er en lille smule fattigt.
Hvis man havde en mandig regering, som turde stå på mål for virkeligheden og for sig selv og sin egen politik, kunne man bare gå ud og sige, at det her får vi aldrig nogen sinde ændret, fordi interesserne i EU for at få snabelen ned i de danske velfærdsydelser er så overvældende, at det er fuldstændig illusorisk at forestille sig, altså at vi nogen sinde får ændret på det her, men det tør man jo ikke engang.
Derfor kommer man med en forklaring fra de varme lande, når man siger: Vi arbejder også på tingene; vi tør ikke helt at tage skridtet mod at få et velfærdsforbehold, men vi deler sandelig intentionerne.
Undskyld, udenrigsminister, hvis man fra vores position efterhånden må sige, at det med at tro på, at I har intentionerne, altså kan hvile på et ganske lille sted, ikke mindst når I ikke engang kan give så meget som ét eksempel på, at det de seneste 15 eller 20 år faktisk er gået i den retning, som vi ønsker, som mange siger de ønsker, og som jeg føler mig overbevist om et stort flertal i befolkning uden for salen her ønsker.
Det er jo ikke nok at sidde med ved bordet – denne evige floskel.
Det, det handler om, er, at danske interesser bliver varetaget ved bordet, og der må jeg bare sige, at der lever denne regering fuldstændig op til de foregående ved ingenting at gøre.
Tak, formand.
Tak, formand, og tak for velvilligheden i forhold til forretningsordenen.
Det er jo interessant at følge, hvordan partierne her snor sig – partier, der på den ene side ved, at EU er godt, og selv om det så måtte vise sig, at EU ikke er så godt, slår man lynhurtigt tilbage til hovedreglen, nemlig at EU er godt.
Det er den automatpilot, der er sat i verden, og skulle det så vise sig, at der kunne komme forslag, som gjorde EU lidt bedre, kan man straks trække den evige skræmmekanin op af hatten, nemlig: Uha, vedtager man det, bliver vi smidt ud af EU, og det har vi jo ikke råd til, vel?
Danmark er simpelt hen sat på faktura!
Det er det, EU-partierne repræsenterer her i Folketingssalen – et Danmark, som handler om sorte eller røde tal, og som handler om, om det er en god forretning, eller om det er en dårlig forretning.
Det er ikke et spørgsmål om at være en fri nation, ikke et spørgsmål om at være herre i eget hus, ikke et spørgsmål om at lytte til vælgerne.
Jeg tror faktisk, at vælgerne ud fra det alene kan vælge at ræsonnere, for man forstår jo godt at tilpasse retorikken.
For 5 år siden havde vi den daværende statsminister hr. Lars Løkke Rasmussen stående her i salen og fremføre følgende: »Vi kan ikke have et system, hvor man, bare fordi man planter sine træsko i en jordbærmark en dag, så kan sende store børnechecks hjem til lande, hvor leveomkostningerne er meget, meget lavere, og hvor antallet af børn måske også er højere«.
Således hr. Lars Løkke Rasmussen for 5 år siden.
Hvad er der da sket fra dengang, hvor vi ikke kunne have et sådant system, som vi altså nu har?
Ja, systemet er sådan set kun blevet værre.
Adgangen til ydelser er blevet lettere, antallet af ydelser, der er omfattet, er blevet større, og antallet af kroner, der sendes til folk med et kun perifert forhold til det danske arbejdsmarked og et nærmest filosofisk forhold til det danske skattesystem ...