Rasmus Nordqvist (ALT), 2017-05-16:
Jeg har virkelig glædet mig til den her debat i dag, og det har jeg, fordi jeg tænkte, at der her virkelig er noget, som vi faktisk kan stå sammen om.
Så jeg vil starte med alle mine glade ord.
Først vil jeg gerne sige tak til de partier, der har udtrykt, at de støtter det her – SF og Socialdemokratiet – og sige, at vi selvfølgelig kan se på, om der skal ændres lidt i ordlyden, så det er helt dækkende.
For vigtigt er det i hvert fald, at vi får et redskab, der gør, at vi faktisk i alt, hvad vi laver, har de her tænkninger med inde.
For det er jo dybest set det, både Parisaftalen og bæredygtighedsmålene er: en ændring af den måde, vi tænker på, så vi ser os selv som en del af det globale fællesskab og en del af den udvikling, som der sker på jorden.
4.978 dage – jeg sad lige og talte efter – er, hvad vi har tilbage, hvis vi skal nå at leve op til FN's 17 verdensmål for bæredygtig udvikling.
For os er det et sådan helt ufravigeligt krav til politikerne, at vi faktisk handler økologisk og socialt set langsigtet.
Som lovgivere skal vi værne om vores jord; vi skal tage hensyn til alle levende organismer, der lever på den nu og i fremtiden.
Det har vi ikke været gode nok til indtil videre, hverken i Danmark eller på verdensplan.
Tværtimod har den massive klima- og miljøbelastning og det totale overforbrug af klodens knappe ressourcer været udslagsgivende for faldende biodiversitet, ekstreme vejrforhold, naturkatastrofer, hungersnød, vandmangel, stigende temperaturer, varmerekorder.
Så den tid, vi lever i lige nu, er fuldstændig afgørende.
Hvis vi skal nå at vende den her udvikling, skal det altså være nu.
Det var derfor, vi var mange, der klappede, smilede og, ja, hujede, da vi så de 17 verdensmål blive til virkelighed, da de blev besluttet af verdenslederne, og da Parisaftalen kom i mål under COP21.
For vi har virkelig brug for en orkestreret handling, hvis vi skal bevare den her jord beboelig både for os selv, vores børn og børnebørn osv.
Men det kræver handling, og det kræver handling hele vejen rundt.
Det nytter ikke noget, at vi tror, det handler om udenrigspolitik eller om udviklingspolitik, for det handler faktisk om rigtig, rigtig mange politiske områder, hvis vi skal leve op til det her.
Vi hører igen og igen – Venstres ordfører var også inde på det – at vi er et af de bedste, hvis ikke det bedste land.
Men så er det altså på tide at læse op på det her, og jeg skal gerne give lektiehjælp til både verdensmålene og klimaaftalen nede på den grønne gang ude ved ridebanen, for det handler ikke kun om, hvad der sker derude.
Det handler også om, hvad der sker lige her, specielt Parisaftalen, hvor der sort på hvidt står: ingen tilbageskridt – ingen tilbageskridt, hvis vi skal leve op til de aftaler, vi har lavet.
Jamen så bliver vi også nødt til at tænke, hvad der sker her, ind i den nationale lovgivning.
Vi kan være nok så gode, men vi lever ikke op til aftalen, hvis vi ikke lever op til den del.
Det samme gælder verdensmålene for bæredygtig udvikling.
Det kan godt være, vi er rigtig gode, men vi har altså skrevet under på, at vi vil leve op til det her, og der er de her 4.978 dage tilbage.
Det var det, vi egentlig ønskede med det her forslag.
Jeg kan ikke tælle mig frem til et præcist flertal nu og her, men det kan jo være, at vi i en udvalgsbehandling kan skubbe lidt til det her, så vi måske kan få regeringen til at sige: Tak for det her gode redskab; det tager vi til os; vi støtter op om det, så vi kan komme videre.