runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (M), 2024-04-10:
Tak for det.
Jeg mindes også, at vi har haft lejlighed til i hvert fald at vende den her problematik, og det er jo hævet over enhver tvivl, at situationen i Israel og Palæstina er dybt bekymrende.
Derfor kan jeg også godt forstå det politiske fokus.
Jeg har givet en besvarelse på udvalgsspørgsmål nr. 126 af 15. februar 2024, hvoraf det fremgår, at vi har noteret os den nederlandske dom i en sag vedrørende levering af dele til F-35-fly fra et regionalt lager i Nederlandene direkte til Israel.
I den sammenhæng er det jo væsentligt at fremhæve, at vi i Danmark ikke huser et sådant regionalt F-35-lager, som er det, den nederlandske retssag omhandlede.
Det er også værd at notere sig, at den nederlandske regering har anket dommen.
Jeg kan så sige, at i lyset af situationens udvikling har Udenrigsministeriet ud fra et forsigtighedsprincip midlertidig opfordret Rigspolitiet til i relevant omfang at høre Udenrigsministeriet vedrørende konkrete antydninger om eksport af komponenter til F-35-fly fra Danmark.
Det følger af både praksisændringen fra 2013 samt rammevurderingen for EU-, EFTA- og NATO-lande, hvoraf det fremgår, at der kan vurderes at være særlige forhold, der tilsiger høring af Udenrigsministeriet.
Så har jeg flere gange redegjort for, at det er vurderingen, at Danmarks tilgang til eksportkontrol, også når det gælder eksport af dele til F-35-programmet, er i overensstemmelse med vores EU-retlige og internationale forpligtigelser.
Det ændrer den nederlandske retssag efter vores mening ikke ved.
Victoria Velasquez (EL), 2024-04-10:
Det er jeg virkelig glad for at ministeren siger.
I det her konkrete tilfælde med Kurt foregik det i 1952, og det var i 1953, konventionerne trådte i kraft.
Men de er jo med tanke på alle børn.
Derfor mener jeg, det er venstrehåndsarbejde, at man simpelt hen har glemt børn som Kurt og andre.
Vil ministeren være med til at sørge for, at vi faktisk i indeværende folketingssamling får kigget på loven fra 2018 og set på, hvordan vi kan få styrket og forbedret den?
Peter Hummelgaard (S), 2024-04-10:
Jeg skal være ærlig og sige, at min grundlæggende holdning er, ligesom det er den her regerings – og det var også den tidligere regerings holdning, da vi havde en socialdemokratisk mindretalsregering – at vi skal gøre, hvad vi kan, for at sikre, at de ofre, der har været for så enorme myndighedssvigt, som vi har set i en lang række af de her sager, får undskyldninger og får anerkendt den smerte, som de er blevet påført.
Jeg er ikke nede i detaljerne i, hvad det var for nogle snit, man foretog ved den lovændring i 2018.
Så der må jeg bare lige tage det forbehold.
Men jeg vil gerne drøfte det videre med ordføreren ved en senere lejlighed.
Victoria Velasquez (EL), 2024-04-10:
Men jeg tænker også, at balancen ikke er der, når man skal igennem så meget, som Kurt har skullet igennem, ikke alene for at skulle rejse sagen, men også i forhold til det ansvar og den bevisbyrde, man lægger på et barn.
I nogle af tilfældene kræver det jo, at man, som f.eks. i Kurts sag, som 5-årig skal kunne gå ind og rejse en sag.
Der, hvor man kan se, at han har fået brækket armen, har de ikke skrevet hvorfor, men hvad, hvis de havde skrevet en løgn?
Kan vi ikke prøve at kigge på, hvad vi kan gøre bedre her, for at man ikke igen skal igennem så meget, efter at man i forvejen er blevet udsat for et svigt, for at prøve at få rejst en sag?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-04-10:
Jeg har egentlig lyst til at sige, at det måske kræver et længere svar, end det, man kan give med de korte taletider, der er her, men alligevel prøver jeg: Vi vidste jo godt, da vi gav en undskyldning både første og anden gang, at der vil være en del af dem, der har været udsat for forfærdelige ting, som ikke kan løfte bevisbyrden.
Derfor er det et selvstændigt dilemma i diskussionen om, hvorvidt stater skal give undskyldninger, at vi godt ved, at det er sådan.
Det, at man ikke kan løfte en bevisbyrde – det kan være i forbindelse med et seksuelt overgreb, der er begået mod et barn for 30 år siden under nogle omstændigheder, hvor ingen andre har været til stede eksempelvis – det, at vi ved, at det kan være svært at løfte bevisbyrden, ændrer jo ikke på, at det er sket for det barn.
Derfor skal undskyldningen også kunne have lov til at stå i sin egen ret.
Så har vi et retssystem, der tager sig af den del vedrørende erstatning og erstatningsspørgsmål.
Jeg skal som minister ikke blande mig i det, der er domstolenes arbejde.
Victoria Velasquez (EL), 2024-04-10:
Jeg synes, det er så vigtigt, at de undskyldninger blev givet.
Og det, som også er rigtig vigtigt, er, at vi får fulgt op på den anerkendelse og det ansvar, vi tager på os, i forhold til hvad det er for en rolle, som staten har spillet der.
De her spørgsmål er ikke nogle, som jeg har formuleret.
Kurt var ørebarn, som man kalder det, altså han kunne ikke høre, men blev vurderet, som man sagde dengang, som åndssvag og blev fejlanbragt i åndssvageforsorgen i lang tid, selv om man faktisk godt kunne regne ud, at det var noget andet, der var galt, og der stod også direkte, at det havde noget med hans hørelse at gøre.
Han blev der stadig.
Han blev så også flyttet, men så skete der igen ikke bare svigt, men man skadede direkte Kurt både i forhold til de overgreb, der var af dem, der har arbejdet der, men også i forhold til de andre børn, hvor man ikke har grebet ind gentagne gange.
Det er så hjerteskærende, hvad der er sket, og det kan vi jo ikke rulle tilbage.
Men det, vi kan gøre, er, at vi kan kæmpe for at bakke dem så meget op som overhovedet muligt i at få retfærdigheden til at ske fyldest, altså rent faktisk få en anerkendelse.
Det, der så bekymrer mig, er, at de jo har tabt sagen i byretten, og når vi så ser dommen, får de at vide, at der bliver lagt vægt på, at overgrebet i form af selve fejlanbringelsen under åndssvageforsorgen er forældet.
Der er flere af de her ting, der får mig til at tænke, at det bare er et helt vildt ansvar at pådutte de børn.
Det er også en helt vild ting at pålægge dem at skulle rejse og løfte bevisbyrden for de her ting.
Og der er blevet taget skridt, det er fuldstændig rigtigt, i den rigtige retning, men vi er ikke lykkedes med at få det fulgt til dørs.
Der kunne jeg rigtig godt tænke mig at høre, om ministeren vil være med til at se på det – jeg synes, der er flere af de her ting, der er helt principielle, i forhold til hvordan vi behandler andre mennesker – så vi rent faktisk får rykket mere i den retning, som var intentionen med loven i 2018.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-04-10:
Tak for det.
Jeg repeterer bare det, jeg går ud fra at der er tale om, nemlig den officielle undskyldning, der blev givet af statsministeren den 13. august 2019 til de tidligere anbragte i børneforsorgen, og så selvfølgelig den officielle undskyldning, jeg gav tidligere til anbragte i sær- og åndssvageforsorgen den 11. september 2023.
Der vil jeg bare understrege, at det ikke – i gåseøjne – kun var til godhavnsdrengene, men faktisk var til alle tidligere anbragte i børneforsorgen, der var udsat for svigt og overgreb.
Det vil sige, at anbragte på andre børnehjem end Godhavn, der blev udsat for svigt og overgreb, jo ikke skal føle, at det kun var en undskyldning – »kun« var en undskyldning – til dem, der var på Godhavn; det er faktisk også en undskyldning til de andre.
De undskyldninger, der er givet til tidligere anbragte i børneforsorgen og også i sær- og åndssvageforsorgen, der har været udsat for svigt og overgreb, er af politisk karakter.
Og så synes jeg, det er vigtigt også at sige, at personer, der har været udsat for svigt og overgreb, og som ønsker erstatning, kan rejse kravet over for ministeriet.
Hvis ministeriet så vurderer, at der er juridisk grundlag for at udbetale erstatning, indgås der forlig om det, og det er det, der er sket i en række sager om erstatning bl.a. til tidligere anbragte på Godhavn.
Og hvis der er uenighed om kravet, er det jo retssystemet, der skal stå for at afdække det.
Det er derfor, vi har retssystemet; det er for at afgøre den slags.
Og jeg tror ikke, man skal være i tvivl om, hvor væsentligt det er, at man giver en undskyldning, fordi det også betyder, at man tager det på sig.
Altså, med hensyn til den skyldfølelse, de kan have, hvis de har været anbragt – hvor rigtig mange børn jo desværre vender det indad og tænker, at det også kan være, at de selv har løjet eller været del af det – får de gjort det meget klart, at der er blevet begået uret imod dem.
Man kunne simpelt hen fysisk mærke det i begge lokaler, hvor meget det betyder, at der bliver sat ord på det, og at der bliver givet en undskyldning for det.
Så jeg synes, at undskyldningerne var afgørende vigtige.
Og ja, det var jo politiske beslutninger, der lå til grund for begge undskyldninger.
Victoria Velasquez (EL), 2024-04-10:
Spørgsmålet er til social- og boligministeren: Var undskyldningerne til godhavnsdrengene alene politiske ytringer og ikke en erkendelse af, at staten havde begået en fejl, og hvorfor har man indgået forlig med de efterladte fejlanbragte børn i Åndssvageforsorgen, som selv har skullet anlægge sag mod staten?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-04-10:
Først og fremmest har jeg lyst til at sige, at alle, der har været med omkring de to undskyldninger, har vidst, at for rigtig mange ville erstatningsspørgsmålet blive svært, simpelt hen fordi vejen igennem retssystemet jo er at kunne dokumentere alt muligt.
Bl.a. af den grund synes jeg jo, at det at træffe en politisk beslutning om at sige undskyld på statens vegne har været den rigtige vej at gå.
Jeg ved ikke, hvad ordføreren sigter til, og derfor er det lidt svært at blive konkret i et ja eller nej.
Derfor har jeg bare lyst til at understrege, at der altså er et dilemma omkring det her med, at bevisbyrder kan være rigtig svære så mange år efter.
Det er jo ikke, fordi der så er en mistro til, om tingene egentlig er sket eller ej, men fordi bevisbyrden er afgørende for et erstatningsspørgsmål.
Vi ville godt kunne forsøge at komme med et bud på en tidsplan, som vi kan sende over til spørgeren og i øvrigt til de andre aftalepartier omkring SSA-aftalen.
Så det vil jeg gerne give et tilsagn om.
Det er jo ikke sikkert, den er hundrede procent præcis, men der kan man dog få en eller anden idé om, hvad tidsrammen er.
Så har jeg bare lyst til også at sige, at det ikke er sådan, at vi afventer de test, i forhold til at man som kommune er forpligtet til at tage højde for sprog- og kulturforskelle.
Det er det bare vigtigt for mig at understrege her.
For det er sådan, at med eller uden test er kommunen forpligtet til at tage hensyn til, at der både er sprog- og kulturforskelle.
Det har vi selvfølgelig sagt så højt, vi kunne, i forhold til at kommunerne ved det, men det her er bare for, at man også er klar over som familie, at man faktisk har ret til, at der bliver taget højde for de ting i den sagsbehandling, der er i kommunen, også som tingene er i dag, og uden at testene er oversat.
Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2024-04-10:
[Taleren talte grønlandsk].
Tak for svaret.
Jeg kan godt forstå, at en tilpasning af en test som denne kræver enormt meget tid og ressourcer.
Det er jo også et spørgsmål om prioritering for os, og vi er oprigtigt bekymrede for, at ministeriet tilbage i 2023 ikke allerede på det tidspunkt havde lavet en markedsafdækning, et udbud og måske havde påbegyndt at få nogle til at udarbejde den her kæmpe undersøgelse.
I stedet lyder det til, at det er blevet udskudt på ubestemt tid.
Så kunne man forestille sig, at ministeren kunne kræve af sit embedsværk, at det præsenterer en form for udkast til en tidsplan for, hvornår det potentielt kunne blive færdigt?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-04-10:
Det, der menes med det, er, at de rigtige specialkompetencer er i gang med at blive rekvireret, og det her er vildt specialiseret.
Altså, det at skulle lave en test, som i sin grundessens kan forstå forskellene i kultur og sprog på en måde, så man relevant kan teste, er simpelt hen en svær opgave.
Det vil sige, at forundersøgelsen egentlig går ud på at rekvirere de rette kompetencer, altså dem, der faktisk forstår det i dybden.
For det nytter jo omvendt heller ikke noget, hvis vi gør det hurtigt og får nogle forkerte kompetencer, for så kan udfaldet være, at testene er endnu ringere end det, er tilfældet i dag.
Det går jo ikke.
Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2024-04-10:
[Taleren talte grønlandsk].
Da jeg stillede et udvalgsspørgsmål tidligere i år, fik vi jo også besked på, at der var igangsat en markedsafdækning af, hvem der kunne lave en potentiel forundersøgelse.
Tilgiv mig, ærede minister, men en markedsafdækning – det kommer selvfølgelig an på, hvilke værktøjer man bruger til afdækningen – kan lyde mere som en form for glorificeret måde at sige på, at man har startet en googlesøgning på, hvem der potentielt kan lave en forundersøgelse.
Det lyder bare som mange år.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-04-10:
Tak for det spørgsmål.
Jeg vil sige det sådan, at ja, selvfølgelig forstår jeg frustrationen, for det her er et alvorligt problem.
Selvfølgelig skal der tages højde for både sproglige og kulturelle forskelle i forbindelse med vurdering af eksempelvis forældrekompetence.
Jeg forstår også godt frustrationen over, at det tager lang tid.
Omvendt tror jeg også, det er vigtigt, at vi får gjort det rigtigt, fordi man ellers risikerer bare at skabe en ny stribe af problemer i de pågældende test, fordi man ikke har fået dem oversat på en relevant måde.
Derfor, selv om det tager den tid, det gør, er der god grund til det, fordi det er det, der gør, at værktøjet også bliver kalibreret til at tage sig af den opgave, det skal.
Ellers risikerer vi, at der er fejl i testene, og det vil jo alt andet lige have ret alvorlige konsekvenser for dem, vi taler om.
Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2024-04-10:
[Taleren talte grønlandsk].
Tak for svaret.
Det er jo således, at når kommunerne undersøger grundlaget for fjernelse af børn, bl.a. i grønlandske familier, anvendes som hovedregel nogle forskellige undersøgelser og en række test til måling af forældrekompetence, som ministeren også kom ind på er det, vi har arbejdet med.
Det, der er ved det,
er, at ifølge flere eksperter og kilder er disse test uegnede og ikke tilpasset målgrupperne, og rapporter fra bl.a. Institut for Menneskerettigheder har vist, at grønlandske forældre er i særlig risiko for at opnå lavere testresultater, hvilket bl.a. kunne føre til fejlagtige konklusioner om deres kognitive evner, og det er noget, Institut for Menneskerettigheder bl.a. har anbefalet at man tilpasser.
Vi har modtaget beretninger fra grønlandske forældre, der fejlagtigt er blevet vurderet som retarderede uden tilstrækkeligt grundlag.
Heldigvis er disse afgørelser blevet trukket tilbage, da det blev anerkendt, at forældrene ikke opfyldte kriterierne for disse termer, netop fordi testresultaterne var upræcise.
Det skyldtes, at forældrene på baggrund af deres kulturelle og sproglige baggrund i Grønland svarede på spørgsmålene på en måde, som jo var logiske i deres lokale kontekst, men ikke nødvendigvis i overensstemmelse med testens opbygning.
Det er jo disse fejlvurderinger, vi skal tage alvorligt, da det i yderste fald kan have store konsekvenser for både barn og forældre.
Skal der en tvangsfjernelse til, skal vi jo netop sikre, at det er på så godt og validt et grundlag som overhovedet muligt.
Det var derfor, det var et afgørende punkt for os, da vi fra Siumut sammen med socialministeren indgik en aftale i forbindelse med finansloven for 2023, der netop skulle lave en kulturel og sproglig tilpasning af disse test.
Der er gået et år siden aftalen, og desværre er tilpasningen ikke alene blevet forsinket, men det lyder også til, at den ikke engang rigtig er påbegyndt endnu, hvilket vækker bekymring hos borgerne for eventuelle yderligere forsinkelser.
Vi fra Siumut deler jo denne bekymring og spørger derfor ministeren, om hun har forståelse for den frustration, der er, over, at tilpasningen med den nuværende hastighed muligvis kan ende med at tage flere år at realisere, idet der allerede er gået et år, siden aftalen blev indgået, og man netop ikke har afdækket markedet endnu, så vidt vi har forstået.
Peter Kofod (DF), 2024-04-10:
Tak for det, formand.
Jeg vil læse spørgsmålet højt: Hvilke planer har ministeren for at hæve folkepensionen, således at pensionister kompenseres for det tab af indtægt, de har måttet lide som følge af inflationen og regeringens manglende regulering af folkepensionen i forbindelse med den ulovlige afvikling af store bededag?
Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2024-04-10:
Lad os ikke foregive, at de mange, mange ordninger, der blev strikket sammen, og hjælpepakker osv., ikke påvirkede folks økonomi.
Det gjorde det for et hav af mennesker.
Det gjorde det for selvstændige, det gjorde det for et hav af medarbejdere landet over og et hav af arbejdsgivere.
Vi havde alle sammen en eller anden konsekvens af det, vi stod i.
Så forsøgte vi at lave nogle ordninger.
Her blev det så forhandlet hjem, at det skulle være på 120 pct. af dagpenge.
Man kunne bevare sit arbejde.
Man kunne faktisk også få højere dagpengesats, end man ellers ville have kunnet, hvis man havde mistet sit arbejde, og samtidig være i en rotationsordning, sådan at det kunne være, at man de næste 3 måneder var tilbage at optjene sin præmie.
Og jeg mener, at alt det tilsammen peger i retning af et Folketing og en regering og nogle arbejdsmarkedets parter, der gjorde, hvad man kunne, for at folk ikke måtte gå fra hus og hjem eller miste deres arbejde.
Karsten Hønge (SF), 2024-04-10:
Det er fuldstændig rigtigt, og det er vi jo enige om.
Sagen er bare, om ikke ministeren her kan sætte sig ind i, at det netop er i den der malstrøm af beslutninger, som ministeren selv opruller her, hvor vi fandt alle mulige løsninger, der gjorde, at vi burde holde hånden under hinanden, at man har nogle ganske få lønmodtagere, som lige præcis i den periode skal optjene deres efterlønspræmie, men fordi de indgår frivilligt i en midlertidig arbejdsfordeling, pludselig taber 43.000 kr.
Og derfor appellerer jeg igen til ministeren om at være den kloge, der forbeholder sig ret til at blive klogere og sige: Her var der et lillebitte hul for statsfinanserne, men et kæmpe hul i privatøkonomien hjemme hos de her familier, og derfor træder man til og får det hul lukket.
Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2024-04-10:
Jeg mener jo faktisk det med at sætte sig sammen i en krisetid, hvor alt brager løs, og vi ikke ved, hvor vi er om en måned, og sige: Okay, der er nogle medarbejdere, som passer deres job, og som gør alt det, de skal, som lige nu er truede på hjemmefronten, på at kunne betale huslejen og på at bevare deres arbejde.
Der var lønkompensationsordningerne rigtig, rigtig godt arbejde af min forgænger, Peter Hummelgaard, men jo også af de ordførere og arbejdsmarkedets parter, der var inde over.
Og så var der en skov af ordninger udenom, især med de 120 pct. af dagpenge, som jeg mener holdt hånden sobert under en gruppe, som ellers havde risikeret at miste deres arbejde helt.
Victoria Velasquez (EL), 2024-04-10:
Det er helt rigtigt, at det er svært, men det er jo også os, der styrer juraen og loven og derfor også kan sætte nogle regler, der kan gøre, at det bliver mindre svært at skulle rejse det.
En af de ting, som er helt konkret, f.eks. i Kurts sag, men nu taler jeg også om det principielt, er, at det bliver lagt barnet til last, at statens ansatte f.eks. ikke foretager korrekt journalisering af de overgreb, som de selv udsætter børnene for, og så skal børnene pludselig selv kunne bevise det og bevise, at de har været udsat for et overgreb, over for staten.
Der er nogle ting her, som jeg håber at kunne få en håndsrækning fra ministeren til at vi skal prøve at se på hvordan vi kan gøre bedre.
Karsten Hønge (SF), 2024-04-10:
Jamen det er jo det, der er det gode ved det.
Det var det gode ved det.
I det her virvar af beslutninger og informationer og et hav af beslutninger, der skal tages, opstår der er et mikroskopisk hul, hvor nogle mennesker falder i, og det var det, der skete for Allan Berling Christensen.
For han har da i den grad bidraget.
Så det er rigtigt, når ministeren siger, at præmien skal til for at være et incitament til at fortsætte.
Jamen han har jo arbejdet 50 år, og han indgik i en aftale.
Mon så ikke ministeren kan regne ud, at man havde fundet andre måder at gøre det på, så man kunne have reddet 43.000 kr. til den her familie?
Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2024-04-10:
Jeg synes jo grundlæggende, at de her måder til at give et incitament til – hvis man på nogen måde kan – at blive på arbejdsmarkedet lidt længere.
Der er rigtig mange, der holder af deres arbejde og dermed har lyst til at blive længere.
Men vi ved også godt, at det med at give en økonomisk gulerod virker, især for nogle af dem, der ellers ville have ret til efterløn, og som kunne have trukket sig tilbage, men som vælger at blive.
Det synes jeg er rigtig god politik.
Jeg mener også, at det er sund fornuft at sige, at hvis du arbejder, så får du de præmier, men der er også noget principielt i ikke at kunne få en ydelse og en bonus samtidig.
Jeg skal ikke svare på, hvordan forhandlingerne er foregået; det var min forgænger, der sad både med Folketingets partier – ordføreren har sikkert haft fingrene længere nede i det, end jeg har – men jo i meget høj grad også sammen med arbejdsmarkedets parter, og det var en tid, hvor der blev taget rigtig mange beslutninger, men heldigvis også rigtig mange gode beslutninger.
Karsten Hønge (SF), 2024-04-10:
Der blev lavet rigtig mange gode ordninger, og midlertidig arbejdsfordeling var jo ét blandt flere værktøjer, som trak os alle sammen igennem krisen.
Helt undtagelsesvis satte man også dagpengereglerne på hold i den periode, og man gav selvstændige mulighed for at få dagpenge, så vi vidste jo alle sammen godt, at vi stod i en fuldstændig usædvanlig situation.
Er det ikke bare en forglemmelse, der er tale om her?
Jeg tror på, at hvis der bare havde været en enkelt, der på et tidspunkt havde gjort opmærksom på det hul, så havde man løst det på et splitsekund.
Og ja, det kunne sådan set godt have været SF, men midt i malstrømmen af spørgsmål og udfordringer havde SF heller ikke øje for det hul, der opstod.
Men gjorde ministeriet noget for at gøre opmærksom på, at det her hul eksisterede, i forhold til at man ude på arbejdspladserne skulle tage stilling til, om man ville benytte sig af det ene eller det andet?
Her er der måske også en forskel på ministeren og mig, nemlig i forhold til at den kloge forbeholder sig retten til at blive klogere.
For jeg kan sagtens se det hul, der opstod for ganske få mennesker.
Derfor opfordrer jeg også ministeren til at lukke dette for statsfinanserne mikroskopiske hul, men som jo samtidig er et kæmpe hul i privatøkonomien.
43.000 kr. er mange penge for Allan Berling Christensen og Merete Dalgaard.
Hvad angår ens privatøkonomi, at det her jo en kæmpe beslutning, og medmindre ministeren kan sandsynliggøre, at man gjorde opmærksom på det her, i forbindelse med at man ude på arbejdspladserne skulle tage stilling til, om man ville tage imod den midlertidige arbejdsfordeling, så synes jeg faktisk, at regeringen skylder at gøre noget for de lønmodtagere – de ganske få lønmodtagere – som jo bidrog til at trække os alle sammen igennem krisen.