René Gade (ALT), 2019-02-19:
Det lyder til, at der er samlet enighed om, at vi skal sikre, at forbrugerbeskyttelsen styrkes, altså at den ikke svækkes.
Det er jo det, hele det her lovforslag går ud på.
Jeg synes, det er fint, at Venstres ordfører giver Enhedslistens ordfører ret i, at det, vi må sætte to streger under, er, at vi ikke skal have svækket forbrugernes sikkerhed i det her spørgsmål ved at flytte tilsynet til netop Finanstilsynet fra Forbrugerombudsmanden.
I Alternativet er vi for forslaget.
Det lyder i hvert fald til, at man godt kan lave den her forandring, der er ønsket af regeringen, uden at fjerne muligheden for Forbrugerombudsmanden, selv om man flytter tilsynet.
Det var i hvert fald sådan, jeg forstod det, da jeg kiggede tingene igennem.
Men lad os kigge på det, det vil være ønskeligt.
Så synes jeg, at Socialdemokratiets ordfører gav en glimrende gennemgang af, hvad det egentlig var, vi godt kunne have ønsket os mere af.
Det vil jeg ikke gentage, men for at bidrage med lidt nyt til debatten kan jeg sige, at en gang imellem virker det stærkere, hvis der er en, man måske ikke lige forventede ville være så krads i retorikken over for et eller andet, der burde gøres noget ved, som løfter stemmen og siger, at det her skal der gøres noget ved.
For nogle måneder siden lyttede jeg til en lydbog, der hedder »Gud bevare afdragsfriheden« af Finans' debatredaktør Magnus Barsøe, og der blev ikke lagt mange fingre imellem, når han talte om præcis det her emne i forhold til kviklån og forbrugslån.
Det var helt sikkert, at der skulle gøres noget.
Mange af de elementer, der er her i lovforslaget, er lig det, der blev sagt af debattøren og journalisten fra Finans, og jeg synes, det er væsentligt, at det ikke bare er en kamp imod nogle erhvervsvirksomheder med et blakket ry.
Det er efterhånden empirisk bevist, som Enhedslistens ordfører også sagde tidligere, at det simpelt hen er en forretningsmodel, der udnytter de svageste i samfundet – dem, der i forvejen er udsatte.
Så er der x procent af dem, der benytter sig af de her kviklån eller forbrugslån, som rent faktisk har meget nytte af det, fordi de ikke kan få lån andre steder og ellers ville gå endnu værre steder hen.
Derfor skal vi selvfølgelig fastholde muligheden, selv om det i overvejende grad er en meget kritisabel forretningsmodel, der netop faktisk lever af, at folk ikke betaler deres regninger.
Så lægger man nogle meget store gebyrer på og lander på nogle vanvittige procenter i tilbagebetaling.
Den her lille anekdote om, at der er en debatredaktør på Finans, der også er meget krads i retorikken, kommer jeg egentlig bare med for at sige, at vi bakker op om lovforslaget, men nogle gange er det vigtigt, at vi ikke gør det til et spørgsmål om venstre- og højrefløj, når vi står her på talerstolen, for det har faktisk ikke noget med det at gøre.
Det er simpelt hen bare, fordi det er en usund forretningsmodel, og det er vi altså ikke de eneste der synes.
Det er ikke politisk motiveret, sådan at der er nogle virksomheder, der skal have det enormt svært.
Det væsentlige for os er simpelt hen bare, at der bliver skabt forståelse for en fælles analyse af, hvad det egentlig er, den her sektor lever af, og det er i vores øjne i langt overvejende grad at udnytte dem, der ikke har nogen betalingsevne – dem, der står meget svagt – og tjene penge på dem, og det er vi selvfølgelig imod.
Så vi er positive over for lovforslaget.