Søren Søndergaard (EL), 2021-02-23:
Det forslag, som vi behandler her i dag, har selvfølgelig et konkret udgangspunkt, og det indgår i en konkret sammenhæng, men bag det gemmer der sig jo en større principiel diskussion: Ønsker vi, at EU skal udvikle sig til en stadig tættere union, hvor afgørende beslutninger bliver truffet på EU-niveau og derefter udført i medlemsstaterne, eller ønsker vi et europæisk samarbejde, hvor de enkelte lande delegerer beslutningsret og økonomi til det europæiske samarbejde?
Det siger sig selv, at jo flere indtægter EU får direkte i kassen, og jo mindre vægt landenes kontingent udgør, jo mere selvkørende bliver EU, og jo mindre er EU afhængig af medlemslandene.
Jeg kan i hvert fald fra min egen tid i Europa-Parlamentet bekræfte, at noget af det eneste, som har lagt en dæmper på de mest integrationsivrige, har været, at de skulle overbevise landene om at bevilge pengene.
Omvendt er det oplagt, at jo flere egenindtægter EU har uden om landene, jo mindre vil den begrænsning være.
I det forslag, der ligger her, indføres der ikke alene en plastemballageafgift, hvorfra et fast bidrag tilgår EU, men der lægges også op til en forøgelse af EU's egenindtægter på en række andre områder – på en CO 2- grænsetilpasningsmekanisme, en digital afgift til indførelse den 1. januar 2023, og mere er i støbeskeen, som det allerede er blevet nævnt.
Derfor kan Enhedslisten af principielle grunde ikke støtte det her forslag.
Skal EU bruge penge, skal det finansieres via det kontingent, som medlemsstaterne bliver enige om.
Det er medlemsstaternes eneste reelle kontrol med, hvordan EU udvikler sig.
Det kan indgå i de enkelte landes budgetter, og så kan man derfra betale det via det kontingent, man bliver enig om i forhold til EU.
Den øgede egenindtægt til EU er blevet forsøgt solgt ved, at pengene skulle gå til et godt formål, nemlig genopretningsfonden efter coronakrisen.
Det er et ædelt formål, som vi støtter.
Selvfølgelig skal vi hjælpe folkene i de lande, som er hårdest ramt af coronakrisen.
Det kalder vi også for solidaritet i Enhedslisten ligesom i SF.
Men så meget desto mere uforståeligt er det, at denne genopretningshjælp ikke tager sit udgangspunkt i, hvor hårdt et land er ramt af coronakrisen.
Hele 70 pct. af hjælpen bliver fordelt på grundlag af nøgletal, fra før coronakrisen brød ud.
I det hele taget er der mange problemer med den genopretningsfond.
Den udelukker ikke klimaskadelige virksomheder fra at få hjælp – absurd grønt – og man giver klimaskadelige virksomheder hjælp.
Den fører til øget centralisering i Bruxelles.
Den bibringer en enorm gæld frem til 2058, som lægger et pres på hele EU og EU-landene for at skaffe indtægter ud over de nationale bidrag, som en række lande vil have svært ved at betale.
Og den udelukker ikke, at hjælp bliver brugt til at gennemtvinge velfærdsforringelser i modtagerlandene.
Husk det europæiske semester, som det her nu er lagt ind under, hvor det i 63 tilfælde fra 2011 blev anbefalet, at landene skulle lave forringelser og nedskæringer i sundhedssektoren.
Er det det, Europa har haft brug for, altså nedskæringer i sundhedssektoren?
Er det det, coronakrisen har vist, altså at vi har haft brug for nedskæringer i sundhedssektoren?
Men det er det, der er blevet anbefalet.
Så er der endelig det, at den her mekanisme ikke er bundet op på overholdelse af grundlæggende retsstatsprincipper.
Lande vil kunne diskriminere minoriteter; lande vil kunne afmontere retsstaten; lande vil kunne politisere domstolene, sådan som det aktuelt sker, samtidig med at midlerne tilflyder fra EU-kassen.
Og så udelukker den i øvrigt ikke, at virksomheder i skattely kan modtage penge fra fonden.
Undskyld, vi synes ikke, det er svært at påvise, hvor de skulle komme fra.
Strukturfondene, hvor der er et enormt svind, er et andet eksempel.
Og så kunne man jo begynde at lukke skattehuller i EU.
Det er en skattelyliste, hvor man overhovedet ikke lukker af for skattelylande.
Der ville ellers være mange penge, man kunne bruge som indtægter til at dække nogle af de udgifter, vi ikke kan støtte.