Louise Brown (LA), 2025-12-11:
Tak, hr. formand.
Med det her beslutningsforslag foreslår vi, at vi følger Robusthedskommissionens anbefalinger og autoriserer de to faggrupper, der er samfundets lægemiddeleksperter: farmaceuter og farmakonomer.
Det er dem, der allerede i dag står midt i medicinhåndteringen tæt på borgerne, men faktisk uden en formel anerkendelse af det ansvar, de reelt bærer.
Mange danskere, særlig ældre, får i dag meget og nogle gange for meget og for kompleks medicin.
Over 750.000 borgere tager i dag 5 eller flere præparater dagligt.
Det øger risikoen for bivirkninger, forkerte interaktioner og fejl markant.
Mellem 5 og 15 pct. af alle hospitalsindlæggelser er lægemiddelrelaterede, men over halvdelen af disse indlæggelser vurderes at kunne forebygges.
Ude i kommunerne er billedet det samme.
Omkring 70 pct. af de utilsigtede hændelser på kommunale institutioner handler om medicin.
Det her er altså ikke småfejl i et excelark; det er mennesker, der får den forkerte medicin, der får for meget medicin eller i værste fald ikke får noget medicin, hvad de egentlig burde have haft.
Så hvis vi mener det alvorligt, når vi taler om patientsikkerhed, er det er et af de mest oplagte steder at starte.
De arbejder allerede i dag mange steder i vores sundhedssystem på apoteker, på sygehuse, i kommuner, i almen praksis og i psykiatrien med medicingennemgang, patientsamtaler, rådgivning, undervisning af personale og som sparringspartnere for læger og sygeplejersker.
I et projekt i Region Nordjylland gennemgik to farmaceuter medicinen hos polyfarmacipatienter i almen praksis.
Resultatet var, at 70 pct. er farmaceuternes forslag til ændringer blev gennemført af de praktiserende læger.
Mere end 100 præparater blev seponeret, og en lang række doser justeret ned.
Det betød færre bivirkninger, færre indlæggelser og mere rationel medicin og dermed også mere tid til lægerne.
Det er præcis den slags indsatser, vi alle sammen efterspørger, når vi taler om et mere robust og sammenhængende sundhedsvæsen.
Men farmaceuter og farmakonomer er ikkeautoriserede sundhedspersoner i Danmark, og det betyder helt konkret, at de ofte skal arbejde på delegation fra en sygeplejerske eller en læge.
Det betyder også, at de ikke har de samme selvstændige adgange til en journal- og medicinoplysninger, som andre sundhedspersoner har.
Men med autorisation følger også et ansvar.
Derudover har patienterne og de pårørende ikke de samme klagemuligheder og tilsynsveje, som de har over for andre autoriserede faggrupper.
Det giver så et lille kinderæg af hele tre ting på en gang, dog ikke så glædelige som dem, vi sådan i min alder kan huske fra reklamerne: Det giver nemlig bureaukrati, fordi der skal laves krumspring med delegation, i stedet for at den, at der reelt løser opgaven, også får kompetencer har ansvaret.
Det giver uklarhed for medarbejderne selv og for patienter og pårørende, for hvem har ansvaret, og hvem kan man klage over, og til hvem?
Og så giver det risiko for patientsikkerheden, fordi farmaceuter og farmakonomer i dag ikke er underlagt samme autorisationssystem og tilsynsrammer, som resten af sundhedsvæsenet.
Men de faggrupper, som så ved allermest om medicin, er blandt de eneste, som ikke er autoriserede.
I vores nabolande Norge og Sverige er farmaceuter autoriserede sundhedspersoner.
Det styrker både fagligheden, samarbejdet mellem professionerne og ikke mindst patientsikkerheden.
Robusthedskommissionen, som et bredt politisk flertal har taget meget alvorligt på en lang række andre punkter, peger også direkte på, at det bør overvejes at autorisere farmaceuter og farmakonomer som sundhedspersoner.
Så jeg tænker: Skal vi ikke holde op med at overveje og så i stedet bare få det ført ud i livet?
Vi står over for en demografi med markant flere ældre, flere multisyge patienter og et sundhedsvæsen, som skal tage sig af flere og mere komplekse opgaver uden for hospitalerne.
I den virkelighed er medicin noget af det allermest risikofyldte og samtidig noget af det allermest oplagte at kunne gøre bedre.
Flere kommuner har allerede set potentialet og ansætter i dag farmakonomer og farmaceuter for at øge medicinsikkerheden og aflaste plejepersonalet, og det virker.
Så det er ikke et spørgsmål om, at vi skal opfinde nye fagligheder; det er et spørgsmål om endelig at anerkende og bruge de fagligheder, vi allerede har, bare klogere, end vi gør i dag.
Det her er sådan et klasseeksempel på noget, vi godt kan lide i Liberal Alliance: Vi skal bruge de eksisterende ressourcer bedre i stedet for at opfinde noget nyt.
Der mangler ikke penge, der mangler fornuft.
Tak for ordet.