Søren Søndergaard (EL), 2019-11-07:
Tusind tak for det.
Den debat, vi har i dag,
er jo et resultat af, at den danske befolkning stemte nej til at afskaffe retsforbeholdet.
Det var jo sådan et bunkebryllup, hvor den danske befolkning ligesom blev tvunget til at stå over for et valg og tage det sure med det søde, og så valgte befolkningen altså at sige: Arh, den pakke kan vi ikke lide.
Og det betød selvfølgelig, at noget af det, som jeg tror alle er enige om er vigtigt, nemlig at man bekæmper grænseoverskridende kriminalitet, blev der så også sagt nej til.
Det var jo et resultat af den måde, afstemningen var tilrettelagt på.
Det var jo et resultat af det håb, man havde, om, at man kunne lave sådan et bunkebryllup og få det hele vedtaget på en gang.
Og det er så den situation, vi står i nu.
Derfor var det også alle partier, der mødtes hos statsministeren og blev enige om, at vi for det første skulle finde en parallelaftale eller en særaftale, så Danmark fortsat kunne være med, og for det andet at vi også skulle følge udviklingen og se, hvordan tingene udviklede sig.
For hvis der kom uhensigtsmæssige resultater af den aftale, skulle vi prøve at gøre noget ved det.
Og en del af den afgørelse var jo bl.a., at vi en gang om året skulle diskutere det her i Folketingssalen.
Og det gør vi rigtig gerne.
Vi følger nøje med i, i hvilket omfang den her aftale lever op til det, den skulle.
Vi har gået det igennem for os selv.
Vi har lavet sådan et flot skema med forskellige farver, hvor vi siger: Hvor er der ingen problemer?
det er de fleste steder, kan jeg afsløre.
Og: Hvor kan der komme nogle problemer?
Og: Hvor er der nogle problemer?
De fleste af de problemer, som vi kan identificere, er problemer, der kan komme, og dem skal vi selvfølgelig tage op.
Så er der også nogle problemer, som er eksisterende allerede nu.
F.eks. kan vi forstå, at Danmark ikke kan søge i det, der handler om High Value Targets.
Det fremgår af side 5 i redegørelsen, at det kan vi ikke, og så spørger man: Hvad er High Value Targets?
Så stiller jeg mig spørgsmålet: Hvorfor kan Danmark dog ikke foreslå en sådan person, som er en trussel ikke alene mod Danmark, men også mod andre lande?
Hvem har dog interesse i det?
Ja, man kan sige, at Danmark måske har interesse i det, fordi vi så ikke er med til at finansiere det, men hvis vi nu siger, at vi gerne vil være med til at finansiere det, at vi godt vil putte penge i det, så skulle de andre lande jo være himmelhenrykte, ikke? Derfor synes vi da, at regeringen skal tage kontakt med de andre lande og stille spørgsmålet: Hvorfor kan vi ikke være med i den del?
Hvad er det, der gør, at I er så meget imod at få oplysninger om folk, der er farlige for jeres samfund?
Vi vil levere de oplysninger til jer ved at pege på de her mennesker.
Så jo, der er bestemt steder, hvor der er nogle problemer, og de steder er vi som sagt enige i at der skal følges op, og her var der et konkret forslag til regeringen.
Vi bemærker også, at der er eksemplet med Schweiz, der nævnes som det helt store eksempel på noget positivt ved den måde, vi organiserer det her på.
Så kommer vi lige pludselig til at tænke på: Schweiz – er de medlem af EU?
Altså, måske har jeg overset det, men Schweiz er ikke medlem af EU.
Schweiz er uden for EU.
Så det er altså helt nødvendigt at samarbejde med lande, der også er uden for EU.
Så kan det jo undre, når man ved, at Schweiz' antiterrorkorps, der på baggrund af en konkret sag, en konkret terrorhandling, har ansøgt om at få mulighed for at få direkte søgeadgang – bare antiterrorkorpset – får et nej.