Jette Gottlieb (EL), 2018-05-24:
Jeg vil starte med at erklære mig enig med den forrige ordfører i, at meget af det, vi skal tale om i dag, handler om arbejdsmiljø i den offentlige sektor.
Det er også den vigtigste del af det.
Men samtidig handler det jo også om en overordnet personalepolitik, og der vil jeg sige, at Moderniseringsstyrelsens politiske udmeldinger ikke har bidraget til at fremme en gensidig tillid personalet og styrelse imellem.
Det gælder sådan set alt fra overenskomstsudmeldinger over stadige nedskæringer via permanente omstruktureringer til ensidige opsigelser af kutymer.
Al den slags er medvirkende til at skabe en mistillid mellem personalet og den styrelse, der skal fungere som arbejdsgiver.
Helt generelt vil jeg pege på, at der er temmelig mange faktorer, der her påvirker det efter min mening meget dårlige arbejdsmiljø, der er i den offentlige sektor, på en lang række punkter.
Den første handler selvfølgelig om spørgsmålet om de ressourcer, der bliver sat af til de enkelte opgaver.
Det synes jeg er meget vigtigt at være opmærksom på: Der sker jo hele tiden nedskæringer.
Det er politisk-økonomisk bestemt, når det bliver lavet på den måde.
Det synes jeg er meget vigtigt at erkende: Det er den måde, tingene er bygget op på.
Det hjælper ikke, at man taler om et produktivitetskrav på 2 pct. om året som en faktor, der bare næsten er en naturlov, for forudsætter man, at de offentligt ansatte har siddet på deres hænder og brugt tiden unødigt, eller hvad er det, der er forudsætningen for sådan en mekanisk nedskæring?
Det giver ikke nogen mening, men det har skabt et enormt pres på de ansatte.
Samtidig, og det er også en vigtig faktor, er der sket en øget centralisering, som har øget ledelseslaget og alle de voksende stabsfunktioner med tilhørende behov for produktion af rapporter, kommunikation og ledelsesmøder og den slags betragteligt, og som både skaber bureaukrati, men også en lang afstand fra topledelsen til de ansatte, der skal udføre arbejdet – og dermed også en udtynding af det, som jeg kalder kerneopgaverne.
Der er masser af den slags eksempler på, at centralisering og argumenter om stordriftsfordele reelt fører til noget, jeg faktisk hellere vil kalde stordriftsulemper.
Der er mange grupper i den statslige sektor, der er plaget af den slags, og det gælder f.eks. alle fra underviserne på de statslige uddannelsesinstitutioner til politibetjentene.
Inden for SKAT har vi jo et præmieeksempel på kombinationen af store besparelser og udflytninger, som både ødelægger faglighed og er til stor skade for det samlede fællesskab.
Så er der stressniveauet.
Stress er det største arbejdsmiljøproblem, vi har i Danmark, hvis man skal tro Det Nationale Forskningscenter for Arbejdsmiljø, og jeg tror, det er vigtigt.
Det er der selvfølgelig også mange årsager til.
På mange af de statslige arbejdspladser, jeg kender, har man oplevet, at hver gang der kom en ny leder, skulle der laves en ny omstrukturering, fordi den pågældende så en nødvendighed i at sætte sig igennem som en innovativ og idérig person.
Det er ikke frugtbart for et langsigtet arbejde.
Jeg tror, det er vigtigt at sige, at vi har lige så meget brug for et begreb, vi kunne kalde kontinuitetsparathed, som vi har brug for et begreb, der kunne kaldes omstillingsparathed.
Begge dele er faktisk vigtige, men det er altid omstillingsparatheden, der bliver betonet.
Disse stadige omstruktureringer er i hvert fald også et problem for arbejdsmiljøet.
Så nævnte ministeren efteruddannelse og kompetenceudvikling, og det er et punkt, hvor jeg er fuldstændig enig.
Det er en meget central faktor for, at de offentligt ansatte bliver i stand til at udføre skiftende opgaver.
Der er jo ingen tvivl om, at vores samfund er så dynamisk, at den samme person ikke skal lave det samme, som vedkommende gjorde for 10 år siden.
Men stress er blevet et rigtig stort element i arbejdsmiljøet, og derfor er det også et reelt problem, at de offentlige arbejdsgivere ikke anerkender stress som en arbejdsskabt sygdom.
Nu var der en af ordførerne, der nævnte, at det også er vores egen skyld, for vi kan jo bare lade være med at tjekke mailen hvert eneste minut og den slags ting.
Det er muligt, at vi, der er herinde, selv kan bestemme, om vi vil tjekke vores mail hvert minut eller vi ikke vil.
Men det er jo ikke vilkår, der er på en offentlig arbejdsplads.
Der forventes det, at man er til stede og nærværende hele tiden.
Der er faktisk kun sjældne eksempler på, at der i den offentlige ledelse er opfordringer om, at man skal lade være med at sende mails midt om natten og den slags ting.
Det vigtige i det her er, at vi tager stressproblemet alvorligt, at vi tager arbejdsmiljøproblemet alvorligt, og at vi er opmærksomme på, hvad omstruktureringer fører til af utryghed og manglende tillid mellem styrelse og ansatte.