Mads Fuglede (V), 2019-02-08:
Tak for ordet, og tak til Dansk Folkeparti for at rejse denne debat.
Jeg er sådan set enig i, at vi skal værne om den danske madkultur, og at særhensyn til et mindretal ikke må betyde, at vi skal udviske vores egen madkultur.
Den er en del af vores historie, og den er med til at definere vores helt særlige danske identitet.
Som en, der tit har haft lange perioder uden for landet, ved jeg sådan på egen krop, hvor meget det betyder ikke bare at have en sproglig identitet, en historisk identitet eller en geografisk identitet, men også at have en identitet, der er bundet op på madkultur.
Det betyder noget.
Men for mig handler de danske værdier altså også om et fællesskab, hvor man har lov til at leve med en eller anden grad af frihed, hvor man ikke får indblanding udefra, og slet ikke sådan helt oppe fra toppen af pyramiden, som det er, når vi vedtager love her i Folketinget, og i forhold til fællesskabet tror jeg bestemt, at dansk madkultur kan være med til at skabe en fælles forståelse for, hvordan vi definerer os som danskere.
Vi går jo i mit parti ind for, at frihed og fællesskab skal gå hånd i hånd, og vi mener derfor også, at børn og voksne, der ikke spiser svinekød, stadig væk skal have mulighed for at få et sundt måltid i de institutioner, de eller deres børn er i.
Men det er ikke det samme som at sige, at svinekød nu ikke længere skal serveres, fordi der er nogle i fællesskabet, der ikke spiser det.
Hensyn er vigtige, men de må ikke virke ekskluderende.
Når det er sagt, mener vi i Venstre ikke, at det er Folketingets opgave at diktere, hvad der serveres i de offentlige institutioner.
Jeg er personligt meget optaget af, at der er kommet et voldsomt pres på vores institutioner med ikkevestlig indvandring.
Det ser vi jo overalt.
Det er et pres på værdier, vi tager for selvfølgelige, på ytringsfriheden og på, hvad vi egentlig forstår ved et demokrati.
Der er kræfter derude, der ikke bare benytter vores uddannelsessystemer, vores frihedsrettigheder, men også søger at lave alt om, at efterlade det i en anden form, end de oprindelig fandt dem i, og den debat er for mig en af de allervigtigste, vi har i vores tid.
Den udfordrer vores institutioner, og den udfordrer vores værdier.
Så langt tror jeg, jeg er helt enig.
Jeg tror bare ikke, at vi løser det ved at lovgive om, hvordan madplanerne skal se ud i kommunen.
Den frihed skal ligge lokalt, hvor udbuddet af mad tilpasses de lokale forhold og behov.
Men vi skal turde tale åbent om de her udfordringer, der opstår med ikkevestlig indvandring, og gøre det klart, at hvis man ønsker at bosætte sig i Danmark, stiller vi også krav til, at man skal tage Danmark og dansk kultur til sig, at det ikke er noget, der foregår den anden vej.
Det er ikke Danmark, der skal tilpasse sig, at der er mennesker, der indvandrer til Danmark.
Der er hensyn at vise, men vi skal bevare de institutioner, vi har, og den ånd, de er skabt i.
Med de ord skal jeg på vegne af mit eget parti læse følgende forslag til vedtagelse op:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at der er bred opbakning i Folketinget til at værne om dansk madkultur, og at særhensyn til et mindretal ikke må betyde, at vi udvisker vores egen madkultur.
Folketinget konstaterer endvidere, at der på den baggrund ikke bør indføres særkrav til madordninger i det offentlige på baggrund af religiøse, filosofiske eller politiske overbevisninger.
Folketinget konstaterer derudover, at kompetencen til at sætte rammerne for et sundt frokostmåltid i daginstitutioner og skoler m.v. ligger hos kommunalbestyrelsen m.v. Kommunalbestyrelsen har således ansvaret for at organisere og tilrettelægge en kostpolitik, der tilgodeser de ønsker og behov, som kommunalbestyrelsen vurderer er til stede«.