Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2023-04-14:
Tak for det.
Jeg vil gerne understrege, at det ikke er under Social-, Bolig- og Ældreministeriets ressort at beskæftige sig med, hvorvidt børn – eller nogen andre for den sags skyld – kommer til Danmark eller ej.
Det ligger ikke under Social-, Bolig- og Ældreministeriets ressort.
Det er selvfølgelig meget velkomment, at de to partier, der har nævnt det, ønsker at stille en stribe spørgsmål.
Dem vil vi selvfølgelig svare på efter bedste evne.
Så er det rigtigt, at det her lovforslag på lange stræk er teknik, og så er det det alligevel ikke.
For det er jo ofte den der teknik, der bliver til snubletråde for den enkelte borger.
Væsentligt for mig er særlig et par dele af det her lovforslag.
En af dem er det her med, at vi ikke lader et barn stå i en situation, hvor der ikke er en kommune, der har ansvaret for at tage sig af barnet.
Det handler om at sikre grundlaget for, at en kommune faktisk står klar med socialfaglig hjælp og støtte til et barn, som kommer til Danmark fra udlandet.
Børn, som er i udlandet, har pr. definition ikke en dansk handlekommune og falder derfor ned mellem to stole.
Derfor foreslår vi med lovforslaget, at Ankestyrelsen får mulighed for, i helt særlige tilfælde, at udpege en handlekommune for et barn, der opholder sig i udlandet, men som med danske myndigheders medvirken forventes at komme til Danmark.
Lovforslaget skal bl.a. hjælpe den unge pige, der har været sendt på genopdragelsesrejse i Somalia af sine forældre.
Hun skal ikke, når hun kommer tilbage til Danmark, stå fuldstændig alene med sine traumer i lufthavnen uden et sikkerhedsnet.
Hun skal mødes af en velforberedt kommune, som er klar til at gribe hende og hjælpe hende, og det sikrer vi med det her lovforslag.
For det andet vil vi give Ankestyrelsen kompetence til at udpege en handlekommune for et barn, når ingen kommune mener, at det er deres ansvar at hjælpe barnet.
Der har været tilfælde, bl.a. omtalt i pressen, hvor et barn har stået i en akut situation, og hvor ingen kommune har villet hjælpe, og det må i sagens natur aldrig nogen sinde ske.
Den situation må et barn ikke blive sat i, og derfor foreslår jeg, at vi lukker hullet i loven, sådan at barnet og dem omkring barnet kan bede Ankestyrelsen om at udpege en handlekommune.
Hernæst er det ikke alle situationer, vi kan forudse, når vi vedtager lovgivning, og derfor kan der opstå behov for opdateringer.
Det gælder bl.a. den del af lovforslaget, der skal følge op på en afgørelse fra Ankestyrelsen om, at en kommune kun har ret til mellemkommunal refusion i passivitetstilfælde, hvis borgeren får ophold i et botilbud i kommunen.
Kommunen mister altså retten, hvis det rigtige tilbud for borgeren er beliggende uden for kommunen.
Det er uholdbart og en mangel, som vi skal have udbedret.
Det samme gælder lovforslagets del om ret til hjælpemidler, der er nødvendige for hjemmehjælp under midlertidige ophold i en anden kommune.
Det er sådan i dag, at man har ret til hjemmehjælp, hvis man f.eks. er i sommerhus.
Men hvis der er behov for hjælpemidler, for at hjemmehjælpen kan udføres, f.eks. en lift, er det faktisk uklart i forbindelse med lovgivningen, om man har også ret til det, og hvilken kommune der i givet fald skal sørge for det.
Det retter vi op på med det her lovforslag.
Endelig indeholder lovforslaget en såkaldt ensretning af begrebsbrugen.
Det betyder med andre ord, at man begynder at bruge samme ord, så vi ved, at vi taler om det samme i lovgivningen.
Det giver selvfølgelig mening, fordi det dermed bliver noget nemmere at afkode, hvad der egentlig står i lovgivningen, fordi der refereres til tingene med de samme ord.
Så det her er grundlæggende et oprydningsforslag, og så er der altså også noget i, at man faktisk får udpeget, hvem der er myndigheden, sådan at borgerne kan få den hjælp, de har ret til.