Mette Thiesen (NB), 2022-04-07:
Den debat, som vi har her i dag, handler helt grundlæggende om værdier.
Vi står ved en skillevej.
Vælger man vejen til venstre, ender man i den kolde og mørke skov fyldt med tornede buske og mørke træer, stien fortaber sig i mørke.
Vælger man derimod den anden vej, den til højre, fortsætter man ad den solbeskinnede grusvej med høj himmel, græssende kvæg til begge sider og kvidrende fuglefløjt fra oven.
For det er faktisk ganske enkelt: Vælger man vejen til venstre, som regeringen, støttepartierne og Dansk Folkeparti har valgt, med mere tvang og mindre frit valg, eller vælger man den borgerlige vej – en vej med mere frihed og flere frie valg?
Nye Borgerlige vælger selvfølgelig det sidste.
I Nye Borgerlige ønsker vi mere frihed og mere frit valg, og derfor ønsker vi selvfølgelig heller ikke, at danske gymnasieelever skal bruges som kegler i et integrationsspil og ofres på alteret over den forfejlede udlændingepolitik.
Centralt står nemlig, at gymnasier fremover skal optage elever på baggrund af deres forældres pengepung, og opfyldelsen af unge menneskers uddannelsesønsker bliver således også betinget af, hvilke jobs deres forældre har.
Det er jo det stik modsatte af, hvad regeringen hævder at ville opnå, og det er også det stik modsatte af, hvad vi ønsker i Nye Borgerlige, nemlig at sikre det frie valg.
Kort sagt skal gymnasier ikke bruges som integrationsprojekter, og eleverne skal ikke tvinges til at gå på et gymnasium uden deres venner og langt fra deres bopæl.
Derfor må en kommende borgerlig regering sætte sig for at skrotte de rødes makværk af en gymnasieaftale.
Problemerne skal ikke bare flyttes rundt, de skal løses fra bunden.
I Nye Borgerlige har vi som det eneste parti sagt nej fra starten: Nej tak til tvangsfordeling.
Det er jo netop at tvangsfordele elever i integrationens navn.
Aftalepartierne italesatte aftalen som et forsøg på at blande elever på baggrund af forældrenes indkomst for at skabe en mere socialt mangfoldig sammensætning i landets gymnasier.
Men i virkeligheden handler det jo om at få fordelt muslimske elever ud på danske gymnasier og omvendt fordele danske elever ud på indvandrergymnasier.
Fremover kan unge danske elever altså ikke vide sig sikre på, om de bliver placeret på et dårligt gymnasium med en stor andel af ikkevestlige elever, og det er helt uacceptabelt.
For regningen for årtiers fejlslagen udlændingepolitik må ikke lande i teenageværelset.
Den oplagte måde at undgå statslig tvangsfordeling på er selvfølgelig, at forældrene går sammen om at oprette privatgymnasier for at sikre det frie valg for deres og andres børn og unge, men også her stikker regeringen og dens blodrøde støttepartier og Dansk Folkeparti deres lange fingre ind i civilsamfundets initiativer og begrænser friheden.
Fremover bliver der nemlig sat et loft over, hvor mange elever private gymnasier må optage, fordi aftalepartierne jo godt ved, at ingen unge ønsker at blive tvangsplaceret på et indvandrergymnasium.
Løsningen på problemerne med parallelsamfund og indvandrergymnasier er todelt.
Samtidig skal vi løse det konkrete problem med dårligt fungerende indvandrergymnasier, og den oplagte løsning på det problem skal findes ved at hæve karakterkravet for at blive optaget i gymnasiet til 7.
På den måde vil mange af de elever, der udgør problemet, automatisk blive sorteret fra og udelukket fra at komme i gymnasiet, og helt ærligt: Dem, der ikke kan opføre sig ordentligt, skal selvfølgelig smides ud.
Vi står i dag ved en skillevej.
Vælger man mere frihed og mere frit valg, eller vælger man det modsatte – mindre frihed og mindre frit valg?
Går man til højre eller går man til venstre ved skillevejen?
Som borgerligt parti vælger vi selvfølgelig mere frihed og flere frie valg, og derfor siger vi igen klart nej til venstrefløjens og Dansk Folkepartis tvangsfordeling.
Tak for ordet.