Leila Stockmarr (EL), 2025-05-16:
Tak til alle partier for at komme og deltage i, hvad det indtil videre er mit indtryk også er en vigtig debat for samtlige partier, der er her i dag.
Vi har indkaldt til den her forespørgselsdebat, fordi vi ikke føler os betrygget i, at regeringen prioriterer klimasikring højt nok, og at regeringen tager udfordringen med, at vandet stiger, hyppige skybrud, klimaforandringernes betydning for Danmark, ikke bare de næste år, men de næste 100 og 150 år, alvorligt nok.
Vi er bekymret for, om regeringen går grundigt nok til værks, tænker langsigtet nok og inddrager Folketinget nok i de store dilemmaer, vi står over for, og i de prioriteringer, vi skal foretage, og de valg, vi skal træffe.
Og vi er bekymrede for, om regeringen i høj nok grad involverer de vidensaktører og forskere, der er derude, og som ved rigtig meget om problemerne, og som ved rigtig meget om klimaforandringernes effekt og fremskredenhed.
For klimakrisen er ikke længere fremtid.
Selvfølgelig skal vi gøre alt, hvad vi kan for at minimere klimakrisens effekter, men vi kan desværre ikke forhindre effekterne af klimakrisen, som situationen er i dag.
Tusindvis af danskere har allerede mærket stormfloder og skybrud på første hånd.
Vi går imod hyppige og voldsomme vejrhændelser i Danmark, og det er et kollektivt problem, der kræver kollektive svar.
Vi skal som fællesskab, som samfund bygge diger og sikre mod skybrud, men vi skal også tage meget mere grundlæggende og svære beslutninger om, hvad vi skal vælge at prioritere at beskytte og redde, når vandet kommer, altså hvilke områder Danmark vi måske må lade blive oversvømmet i en periode.
Hvis opgave er det at beskytte kritisk infrastruktur, hvis opgave er det at beskytte de mest klimaudsatte borgere, der ikke har råd til at betale, når deres kælder står i vand, eller deres hus bliver smadret af ustadigt vejr?
Det er meget klart for os, at som systemet er i dag, har vi de facto overladt en del af opgaveløsningen til forsikringsbranchen, men det er jo bare et spørgsmål om tid, før forsikringsbranchen siger: Det kan vi ikke tage ansvar for længere.
Lige nu er det sådan, at den stormflodsskadesikringsordning, der er, dækker de her stormflodshændelser, men den dækker jo langtfra de hændelser, der sker som resultat af klimaforandringerne.
Rigtig mange borgere, der søger om støtte derfra, når deres hjem er blevet ødelagt, får afslag, og der skal meget til, for at det bliver kvalificeret, at man faktisk kan ansøge rådet om hjælp.
Så der er noget helt grundlæggende på spil her, både i forhold til forebyggelse, men også i forhold til hvad vi som velfærdsstat stiller op med de borgere, der bliver ramt af klimakrisen.
Hvem kan klare sig selv, og hvem kan ikke klare sig selv, og hvem skal have hjælp?
Kan vi herindefra tørre problemet af på kommunerne?
Er det fair over for de kommuner, hvor der ofte er overlap, altså de kommuner, der måske befinder sig i udkantsområderne og er allermest klimaudsatte og måske også har færrest ressourcer og har sværest ved at tiltrække arbejdskraft?
Der er et kæmpe spørgsmål vedrørende by og land og ulighed.
Der er også nogle større problemer, der gælder byer specifikt, for byerne bliver rigtig hårdt ramt.
Vi har ikke rigtig en plan for, hvordan vi sikrer vores store byer – jo tak, vi er i gang med at bygge Lynetteholmen, men det er der også en række forskere der er ude at sige ikke nødvendigvis er klimasikring.
Så helt grundlæggende er
det, jeg ønsker med den her debat og også med den vedtagelsestekst, som jeg vil læse op lige om lidt, er, at vi får sat gang i en langt grundigere, meget mere langsigtet og meget mere principiel proces for at få afdækket, hvad det er, vi skal have afklaret, og hvad det er for nogle principper, der skal styre, hvordan vi klimasikrer Danmark.
Hvad for nogle myndigheder har ansvaret?
Er det er staten eller kommunerne?
Alle skal vide, hvem der har hvilke opgaver, og vi skal kunne se hinanden i øjnene og sige, at vi trygge ved, at vi prioriterer det her nok økonomisk.
For som DTU har vist i flere af de rapporter, der er kommet det sidste år, er det sådan, at jo længere vi venter, jo mere vil regningen stige.
Kisten Halsnæs, som er en af Danmarks mest citerede forskere, er ude og vurdere, at det her inden for 100 år vil koste samfundet 400 mia. kr.
Så det er ganske store beløb, der er tale om, og det er ganske svære spørgsmål, vi ikke har fået svaret på.
Det er på den baggrund, at alle partier rundt om regeringen minus Borgernes Parti i den vedtagelsestekst, jeg vil læse op nu, efterlyser og beder regeringen om at iværksætte et arbejde med at lave en 100-årsplan for klimasikring af Danmark.
Det skal ske på baggrund af anbefalinger fra et uvildigt ekspertpanel, som vi gerne vil have at man udpeger, så vi får kvalificeret viden, så vi kommer hele vejen rundt, så processen bliver transparent, og så vi med åbne øjne og tid til eftertanke kan træffe helt afgørende beslutninger om, hvordan vi skal beskytte Danmark i fremtiden, ikke hvis vandet, men når vandet kommer, og desværre er det her jo allerede.
På den baggrund vil jeg lige læse vedtagelsesteksten op på vegne af Danmarksdemokraterne, Dansk Folkeparti, Liberal Alliance, SF, Radikale Venstre, Alternativet, Det Konservative Folkeparti og Enhedslisten: Forslag til vedtagelse
»Klimasikring er en vital national samfundsopgave, som kræver storskalainvesteringer, principper for finansiering og klare prioriteringer med stor betydning for fremtidens Danmark.
Behovet for klimasikring vil kun vokse på grund af stigende vandstande og hyppigere skybrud.
Derfor skal vi have en national 100-årsplan for klimasikring, der balancerer forebyggelse og tilpasning, hvor principperne for sikring og myndighedsansvaret gøres klart.
Løbende mindre aftaler er utilstrækkelige og svarer ikke på de grundlæggende spørgsmål: Hvordan, af hvem og efter hvilke principper skal Danmark og danskerne klimasikres, når vandet kommer?
En national plan bør indbefatte fokus på naturbaserede forebyggende løsninger, beskyttelse af natur og kultur, mekanismer for hjælp til klimaudsatte borgere, virksomheder og fødevareproducenter, beskyttelse af kritisk infrastruktur, samt klimasikring af eksisterende infrastruktur, demokratisk forankring og videndeling samt principper for finansiering og placering af myndighedsopgaven/-erne.
Et politisk udpeget nationalt klimasikringsråd vil få et år til at udvikle sine anbefalinger og fremlægge arbejdet for regeringen og Folketinget.«