Kristian Jensen (V), 2017-05-04:
Tak for debatten.
Nu kan jeg se, at jeg har glemt notatet fra de mange bemærkninger, der har været.
Må jeg gå ned og hente det?
Tak for det.
Allerførst ærgrer det mig jo, at fru Kirsten Normann Andersen ikke ville gennemgå, hvordan udviklingen egentlig har været på Rigshospitalets fødeafdeling, når nu det var det, der blev brugt som hele optakten til det.
Der blev godt nok fortalt om, hvordan en overlæge har oplevet det, men der blev ikke sagt noget om, hvordan det rent faktisk er foregået.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at vide, om dagbladet Politikens artikel fra december måned 2016 er dækkende for, hvad der er udviklingen på Rigshospitalets fødeafdeling, nemlig at der er markant færre fødsler, at der er de samme udgifter til personale, og at der dermed er en større udgift pr. fødsel, altså pr. den enkelte fødende, og at daværende chefjordemoder på Rigshospitalet, Rikke Nue Møller, sagde, at 2014 var det værste år.
Siden er det gået en smule fremad.
Hun mener så, at der er langt op til, hvad hun synes er acceptabelt, men siger, at det er gået fremad.
Effektiviseringskravet på 2 pct. er jo ikke et krav om, at fødeafdelinger skal være 2 pct. mere effektive.
Effektiviseringskravet går ud på, at det samlede sundhedsvæsen skal være 2 pct. mere effektivt, at der skal leveres 2 pct. mere for de midler, der gives, og at det er fuldstændig op til ledelsen i regionerne, subsidiært ledelsen på sygehusene at vurdere, hvordan de 2 pct. skal fordeles.
Man kan jo vælge at tilføre fødeafdelingen flere penge.
Man kan vælge at tilføre fødeafdelingen det samme beløb.
Der er intet krav i den aftale, der ligger mellem regeringen og Danske Regioner, om, at fødeafdelinger skal levere mere, at man skal føde hurtigere, eller andet.
Har det så være muligt for Danske Regioner og for sygehusene at levere 2 pct.s effektivitet i den årrække, hvor der har været det krav?
Ja, og endda godt og vel, for præcis som det blev sagt fra Socialdemokratiets side, er der leveret en effektivisering og produktivitetsgevinst på 2,4 pct. hvert eneste år.
Det betyder altså, at det ikke bare er muligt at nå det, men at det endda er muligt at overgå det krav, der har været.
Betyder det så, at nu stopper udviklingen?
Nej, som hr. Jacob Jensen sagde, så er det jo sådan, at der er en rivende udvikling i gang på hele sundhedsområdet, hvor der stadig væk forskes i ny teknologi og nye behandlingsformer.
Og vi fik sidste år lavet den bedste og skarpeste aftale om sundhedsmedicin nogen sinde, hvor man over en 3-årig periode får et fald på 10 pct. i listepriserne og dermed får stoppet den gøgeungeeffekt, der tidligere har været, hvad angår medicinudgifterne.
Hvad er det, der er sket på sundhedsområdet?
Der er altså kommet 12 mia. kr. mere ind i sundhedsvæsenet – og det er baseret på regnskabstal – end det beløb, der var udgangspunktet i 2007.
Der er altså ikke sket en udsultning, hvor der er færre penge.
Betyder det så, at der er færre ansatte?
Næh, for hvis man ser på udviklingen inden for personalegrupper, hvor de tal, jeg har fået, kun går tilbage til 2012, så kan man alligevel se, at der både for læger og sygeplejersker har været fremgang, hvad angår det antal, der er ansat.
Jeg troede egentlig, at det var en helt anden diskussion, vi skulle have i dag, så derfor er tallene her baseret på det antal personer, der er ansat, og går kun tilbage i 2010.
Men man kan se, at der har været fremgang, når man måler på, hvor mange der har været ansat.
Er det så sådan, at sundhedsvæsenet er nedslidt, og at det, selv om man laver flere behandlinger, ikke har nogen effekt?
Det blev sådan sagt fra SF's side, at den her 2-procentsmålsætning går ud over behandlingerne, går ud over patienterne – den går ud over patienterne.
Jeg var desværre ikke i Aarhus til Danske Regioners møde i 2017, så jeg har kun tallene for 2016.
Det kan godt være, at der i det seneste år er sket en fuldstændig anderledes udvikling, og så beklager jeg – så beklager jeg.
Men det har jeg nu ikke set.
Der er sket det, at hvis vi tager Danske Regioners egne tal for, hvordan udviklingen har været, viser de, at aktiviteterne er steget, dødeligheden er faldet, sygefraværet er mindsket, og ventetiden er forkortet.
Hvis man går ind og kigger på patienttilfredsheden, kan man se, at den er høj i forhold til indlæggelse på danske hospitaler.
Hvis man kigger på ventetiderne i psykiatrien, kan man se, at de siden 2010, hvor der blev lavet en ekstra indsats, har været faldende, og de fortsætter med at være faldende.
Ventetiden for planlagte operationer blev i 2016 udråbt til at være rekordlav – altså lav.
Går man ud og kigger på, hvordan det er i forhold til kvaliteten i det, hvis man måler kvalitet på, hvorvidt patienterne overlever, kan man se, at det er sådan, at overlevelsesraten for kræft er stigende og har været det fra 2001 og fremefter – og også stigende siden 2007.
Hvis man kigger på dødeligheden, kan man se, at den er mindsket i alle regioner, og forskellene i dødeligheden mellem regionerne er også mindsket.
Der er kortere og bedre forløb i kræftbehandlingen.
Det er sådan, at hvis man kigger på hjertebehandlingen, kan man se, at der er bedre hjertebehandling, og det redder liv.
Jeg har ikke siddet og lavet statistik i de timer, der er gået, siden vi startede den her diskussion.
Jeg har heller ikke bedt staten, Finansministeriet, om at lave et eller andet skønmaleri.
Jeg har sådan set bare taget sygehusejernes egen opgørelse efter 9 år med et 2-procentseffektiviseringskrav og prøvet at kigge på, hvad sundhedssystemet, sygehusejerne siger, det har betydet for kvaliteten, at vi har haft 2-procentskravet.
Det har været, at det går bedre.
Det går bedre for patienterne, det går bedre med dødeligheden, det går bedre med økonomien.
Betyder det så, at alt er perfekt?
Nej, det gør det ikke.
Det er også derfor, at regeringen sammen med Socialdemokratiet har fremsat et forslag til vedtagelse, der lægger op til, at man skal igangsætte en gennemgang af styringen på sundhedsområdet, der skal belyse, hvad der virker og ikke virker i den nuværende styring og på den baggrund komme med forslag til en bedre styring fremadrettet.
Har vi så i dag givet en kæmpemæssig indrømmelse?
Er der breaking news, gule bjælker og nye forsider på morgendagens aviser?
Det håber jeg ikke, for i givet fald vil man have sovet i timen, siden min forgænger sidste sommer lavede en økonomiaftale med Danske Regioner, hvor man satte det her i gang: en række forsøg for netop at finde ud af, hvad vi kan gøre for at forbedre kvaliteten, hvad vi kan gøre for at forbedre den måde, vi laver økonomistyring på.
Jeg har så gentagne gange spurgt på sygehuse, hos regionsrådsformænd, i Finansministeriet, i Sundhedsministeriet: Hvad er så resultatet?
Hvad kan jeg tage ud af de undersøgelser, de forsøg, der er sat i gang?
De hidtidige svar har været: Ikke noget endnu, for de er ikke færdiggjort – ikke noget endnu, for de er ikke færdiggjort – heller ikke de undersøgelser, som Danske Regioner eller konkrete sygehuse selv har sat i gang.
De kommer ikke og siger til mig, at de er færdiggjort, så man kan konkludere på baggrund af dem.
Derfor siger jeg, at jeg ikke synes, det er rigtigt at springe fra et styringsredskab, som vi har, som vi kender, og som har været med til at levere ganske glimrende resultater ifølge Danske Regioner selv.
Det er ikke rigtigt bare at sige, at man skal skrotte det uden at vide, hvad der skal sættes i stedet for.
Jeg anerkender fuldt ud, at der er problematiske elementer i den nuværende styringsmodel.
Det, som vi hørte tidligere, at man med styringsmodellen kan fremelske en bestemt form for behandling i modsætning til noget andet, som egentlig er patientmæssigt korrekt, eller det, at man kan opretholde flere kontakter med den enkelte patient, end der sundhedsfagligt er belæg for, er eksempler på noget, som kan gøres bedre.
Det anerkender vi fuldt ud.
For jeg frygter, der er nogle, der er i gang med at smide barnet ud med badevandet.
Fordi man kan se, at der er enkelte problemer, er man i gang med at lægge alting til side. Jeg skal bare til sidst sige, at jeg sådan set med et lidt skævt smil, havde jeg nær sagt, noterer mig forskellen på de forslag til vedtagelse, der er fremsat.
De er ret ens.
Altså, jeg kan ikke mindes – og jeg har kun været herinde i 19 år – at der har været så ens forslag til vedtagelse i en forespørgsel som de her.
Dog noterede jeg mig, at forslaget fra Alternativet og Enhedslisten hverken respekterer aftalesystemet eller interesserer sig for at holde sig inden for rammerne af en ansvarlig økonomisk politik.
Jeg er ikke overrasket.