Sascha Faxe (ALT), 2025-05-27:
Først og fremmest vil jeg sige tak for at have indkaldt til den her debat og tak for talerne.
Jeg vil også kvittere for udenrigsministerens tale.
Det er jo ikke, fordi jeg kan sige noget andet end de andre har sagt før mig om demokratiets tilstand globalt set.
Demokrati er ikke let.
Det kræver, at man giver plads til hinanden, og som med næstekærlighed er det jo allerallersværest, når man ikke ligner hinanden.
Det er træls, når der er nogle, der er imod en, og træls for magten, hvis folk er til besvær.
Men det er jo netop dem, vi skal værdsætte – dem, der er lidt trælse, dem, der er til besvær, dem, der råber op – for det er der, vi ser snitfladerne både i vores eget samfund, men også i de andre samfund.
Det er noget af det, som jeg synes er vigtigt for vores udviklingspolitik.
Det er uanset ens identitet, tro, køn, eventuelle handicap, seksualitet.
Uanset hvilken minoritet man tilhører, er der en vej ind gennem civilsamfundet.
Derfor er det så også vigtigt, det er noget, vi understøtter ved både at skabe reel medbestemmelse og skabe handlerum.
Som Socialdemokratiets ordfører sagde: ikke nogen pseudoadgang, men et reelt arbejde ind i dem.
Det synes jeg allerede Danmark gør, så det er mere ment som en understøttelse af det.
Jeg har også haft rigtig god glæde af at mødes med ambassaders ungeråd.
Her i foråret havde DUF skabt en ungedialog om den kommende strategi, og der var der unge fra Belarus, Egypten, Georgien, Kenya, Marokko, Moldova, Uganda, Ukraine og Zimbabwe.
I snakken med dem var det jo også enormt vigtigt at høre dem.
Når man starter en samtale, starter de med det samme med at sige: I skal lytte til de unge osv.
Så siger jeg: Okay, men det har jeg hørt på i 35 år; kan vi snakke om noget andet?
Og så svarede de på spørgsmålet: Hvad er det så, der er vigtigt?
Der sagde de faktisk noget, der var meget interessant, og som peger fuldstændig ind i vores debat i dag, nemlig at de har brug for sikre rum – sikre fysiske og digitale rum til at kunne udøve deres demokratiske virke, til at kunne være aktivister eller til at kunne engagere sig i forskellige debatter rundtomkring.
Så det synes jeg er vigtigt at vi tænker ind, altså simpelt hen at sige, at unges og kvinders stemmer skal være en vigtig del af det her.
De har også en vigtig stemme i freds- og sikkerhedsprocesser.
Derfor skal vi også være med til at skabe det her rum omkring dem.
Det er vigtigt, at folk bliver hørt.
For at nå derhen er der en række ting, vi kan gøre.
Der har flere af ordførerne allerede talt om, hvordan det er vigtigt, at vi arbejder med rettigheder og samfundsudvikling, men jeg synes også, det er vigtigt, at vi taler finansiering ind i det her, for hvordan gør vi det her?
Hvordan går vi ind og sikrer en bredde i forhold til det?
For det at sige, at det bare er penge, som vi binder nogle krav i enden af og ikke laver en bredde i, er ikke nødvendigvis det mest produktive.
De nye tendenser, vi har set, hvor vi laver forskellige partnerskaber mellem civilsamfund, mellem andre aktører, men også mellem fonde – og den bredde, der er i det – gør faktisk, at vi skaber et større fundament og jo også får skabt den involvering og det civilsamfundsfundament i lokalsamfundene, som gør, at man faktisk føler, at man har en stemme i det samfund, som man er en del af.
Det tror jeg er helt vildt afgørende for, at man føler sig knyttet til det sted og bliver på det sted og vil engagere sig i og stå på mål for det sted.
Jeg kunne sige en masse mere.
Jeg håber, jeg har ramt noget af det, jeg spurgte de to første ordførere om.
Der er meget mere at sige i forhold til det.
Jeg tror også, at sundhed er en vigtig del af det her, men lad os ikke åbne den diskussion bortset fra at sige, at jeg simpelt hen tror, at civilsamfundene er helt afgørende for noget af det, vi vil opnå.
Det er ikke det eneste, men det er rigtig, rigtig afgørende, for uden dem har demokratiet det ret sløjt.
Tak til udenrigsministeren.
Jeg hører og værdsætter, at regeringen og i særdeleshed udenrigsministeren udtrykker stor bekymring over situationen i Gaza.
Omvendt står jeg også i en situation, hvor jeg igen og igen hører en eller anden form for uoverensstemmelse mellem den bekymring og så en dansk interesse i at blive ved med at sælge og være med i et våbenprogram for Danmarks egne interesser og for vores sikkerhed.
Det er det, jeg hører F 35-samarbejdet er en del af.
Så hvor går grænsen for regeringen, i forhold til at egne interesser er vigtigere end overholdelse af det, som er de internationale forpligtelser i forhold til ikke længere at være med til at bidrage med våbenkomponenter, der bliver brugt i et aktivt folkemord?
Jeg er nysgerrig på den grænse.
Vi har snakket om det her mange gange, så derfor prøver jeg at finde grænsen.