Torsten Gejl (ALT), 2024-11-08:
Før jeg lavede den, var jeg leder af noget, der hed Frontløberne i Aarhus, som var en pragtfuld social kulturinstitution.
Grunden til, at jeg stoppede der, var, at der simpelt hen gik for meget tid til at overleve og for lidt til det sjove.
Det var en projektorganisation, og vi skulle altid finde på nyt.
Så søgte jeg andre veje.
Det har jeg oplevet mange organisationer der er plaget af, siden jeg kom i Folketinget.
Jeg oplever civilsamfundsorganisationer gå tiggergang på Christiansborg i alle vores sale og korridorer for at få lov til at spare samfundet for milliarder af kroner.
For mange af de her samfundsorganisationer har jo 100 frivillige, 200 frivillige, 1.000 frivillige.
Den værdi, de skaber, kan ikke betales.
Det kan være i arbejdet for voldsramte mennesker.
Det kan være handicaporganisationer.
Det kan være nogle, der hjælper folk med senfølger af seksuelle overgreb.
Det er en god forretning, så hvis vi nu bare lige kort overvejer, om vi, når vi laver det her, så skal putte flere penge i området, så synes jeg det.
Jeg er jo også forretningsmand.
Det er investeringer: Når vi kaster 2 mio. kr. efter en civilsamfundsorganisation på det sociale område, får vi 10 mio. kr. igen i sparede penge til politi, sygehuse, socialvæsen og alt det der, så jeg har altid set det som en god forretning.
Så jeg vil gerne kaste flere penge efter det.
Vi skal nok få dem igen.
Mange af de her organisationer hopper jo fra tue til tue.
De ved ikke, om de er købt eller solgt.
Det er jo derfor, de drøner rundt og bliver lige så meget lobbyorganisationer, som de forsøger at hjælpe udsatte danskere.
De besøger vores kontorer og besøger ordførerne, og de organisationer, der klarer sig bedst, er dem, der bruger rigtig meget tid på at besøge os og være klar til finansloven og være klar til forhandlingerne om SSA-reserven, og som måske også giver os gode idéer til lovgivningen osv. osv.
Så dem, der formår at bruge mest tid på lobbyvirksomhed i stedet for at bruge tid på det, de er skabt til, er dem, det går bedst for, og det duer jo ikke.
Det duer jo ikke, at dem, der koncentrerer sig om at gøre det, de kom for, har de dårligste forudsætninger.
Er det ikke bare uværdigt, at de skal gå rundt at tigge om penge for at få lov til at spare os for milliarder af kroner?
Det er også uhensigtsmæssigt, fordi de bruger den tid på det i stedet for at bruge den på at hjælpe folk, der er ramt af vold eller af handicap, eller på alle de ting, som de mennesker er sat i verden for, og som de gerne vil.
Vi ser nogle gange groteske eksempler.
Det er projekter, der beskæftiger sig med at forebygge lige præcis de bekymringer ude i parallelsamfundene og de sociale boligområder, som bekymrer danskerne allermest – social kontrol og kriminalitet.
Organisationer, der får børn tilbage i skolerne, og som håndterer de ting, som bekymrer os meget, oplevede bare i 2017-2018, at pengene holdt op med at komme til nytår.
Altså, de fik ikke engang en forklaring.
Pengene stoppede bare med at komme, og så har de så skullet kæmpe for at få dem tilbage igen, og vi har forsøgt at hjælpe med det, og nu er der 2 måneder til nytår, og det er ikke engang dem alle sammen, der har fået dem.
Altså, man jo ikke, om man er købt eller solgt.
Man kan jo ikke arbejde under de betingelser.
Så derfor er vi jo nødt til at sikre, at de organisationer har en stabil finansiering, og at de kan vide, at de kan koncentrere sig om det, som de er der for, nemlig at skabe en gigantisk værdi i vores samfund, som selvfølgelig i første omgang er en meget, meget stor menneskelig værdi, men meget stor menneskelig værdi kan næsten altid måles økonomisk; det er simpelt hen også mange penge værd for samfundet.
Så vi skal have lavet den her grundfinansiering af dem, så vi sikrer deres drift.
Nu skal jeg ikke stå her og sige, hvordan det skal gøres, for vi har jo tænkt os at involvere dem.
Men det skal være gennemsigtigt.
Det skal gøres sammen med dem, og den drift skal sikres, så de kan fokusere på det, de er gode til.
Vi skal have det på plads, og der er det bare, at det er så vigtigt, at det bliver nu eller hurtigst muligt.
Jeg er ligeglad med, hvordan regeringen vil formulere det, og hvad for nogle ord man vil bruge, og hvad for noget retorik eller poesi eller lyrik, man vil bruge, bare vi er klar til at forhandle det i forbindelse med næste SSA-reserve.
Jeg kan godt blive mistænksom, når man siger, at det bliver engang i foråret.
Bliver det maj, juni, og sker der så ingenting?
Altså, nu synes jeg, at vi har sagt det meget tydeligt, og jeg synes også, at ministeren har sagt det på tv: Det skal ske.
Og det er ikke bare det.
Jeg synes egentlig også, at vi skal have en langsigtet strategi, der sikrer en stabil infrastruktur for civilsamfundet, altså en plan for, hvordan civilsamfundet passer ind i velfærdssamfundet.
Dertil har jeg kun tilbage at læse en vedtagelsestekst, en fælles erklæring, op fra Alternativet, Enhedslisten, SF, Radikale Venstre, Konservative, Danmarksdemokraterne, Liberal Alliance og Dansk Folkeparti
Folketinget
noterer sig, at regeringen i sit eget regeringsgrundlag forpligter sig på at »igangsætte et arbejde om en ny model for en stabil grundfinansiering af civilsamfundsorganisationerne på social- og sundhedsområdet ud fra transparente kriterier, så det bliver muligt at planlægge langsigtet«.
Ligeledes indgik samme hensigtserklæring i sidste års aftaletekst for SSA-reserven, uden at der er blevet indkaldt til forhandlinger i det efterfølgende år.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til at indkalde til forhandlinger om en ny model for en stabil grundfinansiering af civilsamfundsorganisationerne inden udgangen af 2024.
Folketinget opfordrer desuden regeringen til at udarbejde en langsigtet strategi, der sikrer en stabil infrastruktur for civilsamfundet.
Folketingets partier samt relevante aktører fra bl.a. civilsamfundet skal inddrages i udarbejdelsen af en langsigtet strategi for civilsamfundets rolle i velfærdssamfundet.«
Tak, formand.