Jeppe Bruus (S), 2021-04-09:
Tak for det, formand.
Jeg kan forstå på ministeren, at regeringen ikke støtter det her beslutningsforslag, og så vil jeg bare meddele på Socialdemokratiets vegne, at vi tilsvarende heller ikke støtter beslutningsforslaget.
Og nu vil jeg så gerne sætte et par ord på hvorfor.
Ministeren har jo været inde på de seneste udmeldinger fra Venstre i dag og har sådan set også redegjort og argumenteret for, hvorfor vi står i en ny situation i forhold til at skulle have drøftelser om den eksisterende offentlighedslov.
Det, vi så drøfter mere specifikt her, er reglen om ministerbetjening, og den samtale har vi jo haft adskillige gange andre steder.
Vi har også haft den her i salen.
Jeg tror, det er tredje eller fjerde gang i min tid som retsordfører, at jeg står her på talerstolen og er med til at drøfte det her spørgsmål.
Det er selvfølgelig, fordi det er væsentligt.
På den ene side er der et hensyn at tage til åbenhed og offentlighed i de beslutningsprocesser og de beslutninger, der bliver truffet af landets ledelse, og på den anden side er der respekten for, at man selvfølgelig også skal kunne udveksle idéer og forme politiske holdninger i et rum, hvor der er en blanding imellem en regering og et embedsværk, der betjener regeringen.
Og det er jo det rum, vi taler om.
Og når vi har en lovgivning i dag, som undtager noget af det rum fra offentlig aktindsigt og dermed åbenhed, handler det også om, at tiden forandrer sig.
I dag udveksles oplysninger langt hyppigere, også elektronisk, imellem et departement og de tilsvarende styrelser, og det er også derfor, at den revision, vi så af offentlighedsloven for nu en 6-7 år siden, jo også tog højde for den teknologiske udvikling, hvor der sker en ganske betydelig forandring.
Jeg har selv haft fornøjelsen af at sidde med som embedsmand – først i SKAT og senest i Skattestyrelsen – inden jeg blev valgt til Folketinget.
Og på den måde har jeg oplevet, hvordan man jo netop får bestillinger fra et departement, laver baggrundsmateriale og former politik på vegne af en – på det tidspunkt borgerlig – skatteministers, hr. Karsten Lauritzens, ønsker om at realisere en regerings politik, og hvordan tingene kan komme op i departementet og komme tilbage igen, blive tryktestet og forandret undervejs.
Betyder det så, at man går på kompromis med fagligheden eller embedsværkets rolle og de dyder og pligter, der påhviler embedsværket?
Overhovedet ikke.
Men det betyder, at et embedsværk selvfølgelig loyalt arbejder efter en regering, og at der undervejs dermed også kan være faglige uenigheder.
Der er jo aktindsigt i det faglige, substantielle grundlag, som beslutninger baserer sig på, men det kan altså godt være undtaget offentlighedens interesse, når tingene forandrer sig undervejs.
Og hvis man åbner det og siger, at så skal der være fuld adgang til det – og nærmest så hurtigt som muligt – ja, så vil det rum jo flytte andre steder hen.
Det er jo ikke sådan, at det holder op med at eksistere, for behovet er der.
Men når der så sker det, at det flytter andre steder hen, vil mit syn på det være, at det sådan set bliver et større demokratisk problem, fordi man så ikke har den samme skriftlighed og åbenhed om det.
Det rum bliver en gang imellem åbnet.
Vi har jo værktøjer her til at føre parlamentarisk kontrol med regeringen.
Man kan nedsætte en undersøgelseskommission, som åbner det rum.
Vi har senest set det med Grønnegård-udvalget, ekspertudvalget, der har kigget på den første del af coronahåndteringen, som åbner det rum og kigger på, hvad det var for nogle drøftelser, der var.
Det kan jo være ganske interessant, men det kan også blotlægge nogle af de uenigheder, der har været mellem de forskellige styrelser, og også blotlægge til åben debat, hvad det var for en mail, der var mellem en styrelsesdirektør og en departementschef.
Hvordan skulle den forstås og fortolkes?
Og der må man sige, at nogle af de mails og nogle af de synspunkter jo har bevirket en ganske betydelig offentlig debat.
Jeg synes, at noget af det, der har været interessant med Jørgen Grønnegård Christensen, jo har været, at der blev udvekslet en mail imellem departementschefen i Sundhedsministeriet og en styrelsesdirektør, som er blevet ganske farvet i medierne gennem lang tid.
For Jørgen Grønnegård Christensen gav jo en anden udlægning og sagde, at den tolkning, den forståelse, der var i offentligheden, var forkert, fordi han sådan set – meget naturligt – læste den mail sådan, at en departementschef hjalp sin styrelseschef med at håndtere og respektere og anerkende det behov, der er for betjening af en regering.
Og der kan man så sige, at det måske var meget godt, at vi fik Jørgen Grønnegård Christensen til at belyse det.
Men det tjener også som eksempel på spørgsmålet: Hvis man hele tiden tager de brudstykker ud, får vi så en mere kvalificeret politisk og offentlig forståelse af det arbejde, der foregår?
Det tror jeg ikke vi gør.
Jeg kan se, at tiden er gået, så nu skal jeg nok runde af.
Derfor er det væsentligt at kunne have det rum, men samtidig også at kunne føre en parlamentarisk kontrol, hvor man en gang imellem kan åbne det rum.