Jens Joel (S), 2024-03-14:
Tak for det, formand, og tak til forslagsstillerne for at fremsætte det her forslag.
Jeg er ikke overraskende meget på linje med ministeren, som lige har været på talerstolen, og det er klart, at det kan være svært nogle gange at forstå, lige præcis hvad det er, vi diskuterer herinde, og hvad det er for en situation, der er ude i virkeligheden, men med det her forslag og den her diskussion tror jeg, at de fleste kan sætte sig ind i, at det er fuldstændig definerende for ens liv, at man bliver ramt af sådan nogle ting.
Og da vi drøftede det i formiddag i den socialdemokratiske gruppe, var der faktisk rigtig mange gruppemedlemmer, som rejste sig op og kommenterede på egne erfaringer eller på ting, de havde hørt, og jeg synes, at de kommentarer, der faldt, i hvert fald viste to ting.
Jeg tror også, det er baggrunden for, at borgerforslaget har fået så mange støtter relativt hurtigt, altså fordi de fleste kan sætte sig ind i, at det her er en helt umenneskelig situation.
Det andet, mine kollegaers kommentarer gav anledning til at tænke over, var i virkeligheden, at bortset fra at de godt kunne forstå det, var det meget forskelligt, hvordan folk havde håndteret det, og hvad det var, de havde haft brug for.
Nogle gange var det praktisk hjælp, man havde brug for, nogle gange var det fri fra arbejde, nogle gange var det faktisk at komme på arbejde, og nogle gange var det i virkeligheden nogle forældede systemer, i forhold til hvordan man tildeler ydelser eller børnepenge eller noget andet, som havde voldt problemer.
Derfor tror jeg, at der er rigtig meget sandhed i, at man har brug for, at der er nogle, der hjælper en med at finde rundt i virvaret, når man bliver ramt af de her ting.
Og nogle gange, ja, vil det nok også være et fravær fra arbejdet, som vil være det rigtige, og der tror jeg, i lighed med det, der også har været diskuteret, mens ministeren stod på talerstolen, at det kan være svært at sige, at man fikser det med én løsning.
Jeg tror, at borgerforslag kan rigtig meget ved at rejse en problemstilling.
Det var der også en af kollegerne der sagde.
Det at have et borgerforslag er jo et udtryk for, at nogen har en erfaring, og at noget skal gøres bedre, men det er også rigtigt, at borgerforslag jo som regel er med udgangspunkt i den præcise erfaring og ikke nødvendigvis i alle de andre erfaringer.
Man kan også blive ramt af andre ting end at miste sin livsledsager, som kan være livsomvæltende.
Derfor tror jeg, det er vigtigt, at vi har en snak om, hvad vi som samfund gør, hvad vi gør på arbejdsmarkedet, hvordan man bliver imødekommet, og hvordan man bliver mødt, når man har brug for noget af det her.
Men det handler også om nogle af de civilsamfundsorganisationer, som kan være med til at vise vej, og som flere kolleger også har henvist til.
Når vi ikke kan støtte borgerforslaget, handler det sådan set mere om, at jeg synes, at vi skylder en bredere debat om, hvornår man kommer i en situation, hvor man har brug for hjælp, samtidig med en diskussion om, hvad så den hjælp, man har brug for, er, for det kan være andet end orloven.
Men det er selvfølgelig også klart, som ministeren også har sagt, at det jo er en normal procedure, at hvis man ønsker at løfte det her spørgsmål, gør man det også eksempelvis i finanslovsforhandlingerne eller andre steder, hvor vi samlet set prioriterer vores midler.
Så vi er ikke til sinds at støtte borgerforslaget nu, fordi der jo ikke ligger finansiering – og nej, det er ikke nogen kritik af borgerforslaget, det er sådan set meget normal praksis, at den finder man på andre måder – men også fordi vi egentlig i forbindelse med diskussionen mener, at det kan være forskellige ting, der forårsager en sorg, og at håndsrækningen dertil også kan være forskellige ting.
Men som det også er blevet sagt et par gange før, er det jo ikke sådan, at diskussionen forsvinder, fordi man ikke støtter et borgerforslag, eller at den diskussion, der er rejst, ikke har en indflydelse på, hvad der senere kommer til at ske.