runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marianne Jelved (RV), 2018-03-23:
Jeg vil igen fastholde, at det desværre ikke er sådan i praksis, og jeg tror heller ikke, at det har været sådan i praksis – men det har jeg jo ikke historisk viden nok om – at andre partier, som ikke har ansvaret for den regering, der sidder, fordi man ikke står bag den regering, kan få indflydelse på den måde, som fru Pernille Skipper beskriver det på, f.eks. at afsætte penge til en ligelønspulje.
Altså, på en eller anden måde skal vi jo afklare, hvor magten ligger henne, og hvor ansvaret ligger henne, og hvem der gør hvad i den her sammenhæng.
Men der er jo ikke nogen, der kan fratage nogen retten til diskussion og udvikling af ideer til, hvordan man kan komme videre.
Den kan jo ikke tages fra nogen, og der kan alle bidrage på lige fod, principielt, og det synes jeg bare vi skal gøre os umage med at gøre på det her område.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-03-23:
Svaret på det sidste spørgsmål først: Der er faktisk en ganske væsentlig forskel på det, der foregik i 2008, og det, der foregår i 2018.
I 2008 stillede FOA faktisk forslaget om 5.000 kr. mere i løn til social- og sundhedspersonalet, og det var en del af selve overenskomstforhandlingerne.
Det var spillet ind i overenskomstforhandlingerne.
Det lå på arbejdsgiverens bord.
Det var et konkret forslag om at løfte de offentligt ansatte kvinder, fordi der manglede noget ligeløn.
Dette forslag er ikke fremsat i overenskomstforhandlingerne.
Der er fremsat et forslag, som 51 organisationer er enige om i forhold til en ligelønspulje.
Så er det rigtigt, fru Pernille Skipper, at jeg også har fået henvendelsen fra de offentligt ansatte, og jeg har selvfølgelig også har stillet det spørgsmål: Er organisationerne enige om at fremsætte det her forslag i fællesskab?
Det er ikke fremsat i overenskomstforhandlingerne, det må jeg bare konstatere.
Det kunne der jo godt være den forklaring på, at organisationerne har prioriteret lige præcis de forslag, som nu også er essentielle i forhandlingerne, nemlig noget arbejdstidsregelsæt til lærerne, en ligelønspulje, en pause og så et generelt lønløft til alle, måske fordi alle offentligt ansatte har en oplevelse af 10 magre år.
Pernille Skipper (EL), 2018-03-23:
Det ærgrer mig rigtig meget.
Store dele af ordførerens tale glædede mig rigtig meget, men konklusionen ærgrer mig rigtig meget, for det første fordi der er et historisk betinget løngab, hvor kvinder jo bare historisk er blevet indplaceret lavere end mænd på lønskalaen, og vi har behov for et hop – det er rigtig svært at få igennem i overenskomstforhandlingerne – og for det andet fordi der er en masse fagforeninger, som faktisk har bedt Folketinget om at hjælpe til med at gøre rammerne mindre snævre, sådan at forhandlingerne kunne resultere i en forbedret ligeløn, samt for det tredje fordi det her forslag nærmest pinligt meget minder om et forslag, som socialdemokraterne også kom med for lige lidt over 10 år siden, hvor problemet desværre også eksisterede.
Dengang i 2007 var socialdemokraterne både klar til en ligelønskommission, som vi fik, og også ekstra 5 mia. kr. til en pulje med præcis samme formål.
Hvad har ændret sig?
Karen Ellemann (RV), 2018-03-23:
For nu ikke at gøre det mere mudret, end hvad der overhovedet er højst nødvendigt, vil jeg sige: Sandheden er, at det ikke er Folketinget, der er arbejdsgiveren, og jeg synes, det er afgørende vigtigt, at vi får det gjort fuldstændig klart, får det slået fuldstændig fast, hvem det er, parterne er.
Det er arbejdsmarkedets parter; det er arbejdsgiver, det er arbejdstager.
Det er ikke Folketinget.
Det er derfor, vi altid, hele tiden og i særdeleshed nu må og skal være meget, meget bevidste om, hvad det lige præcis er, den danske model er udtryk for.
Det er arbejdsmarkedets parter, der forhandler de ting.
Det er ikke Folketinget.
Pernille Skipper (EL), 2018-03-23:
Så har jeg simpelt hen ikke udtrykt mig korrekt nok, eller også har jeg opnået det, der var min intention, som faktisk var ikke at sige, at det var simpelt.
Min intention var at sige, at det er ret mudret.
For hvis man tager statens område, er der fru Sophie Løhde, som på den ene side er minister, politiker, medlem af en regering, men på den anden side også chefforhandler i nogle overenskomstforhandlinger.
Og hun har to kasketter på, så det er altså den samme person, som vi beder både os selv og hinanden – men sådan set også hende – om ikke at blande sammen.
Det er en af de ting, som gør det lidt mærkeligt på det offentlige overenskomstområde.
Det andet er, at de økonomiske rammer jo altså kommer fra det offentlige.
I Danske Regioner er det politikere, der stemmer om, om man vil lockoute eller ej.
Det er det også i KL, og det er også politikere, der sidder i regeringen og beslutter, om man vil det eller ej.
Så det er noget sammenblandet noget.
Det, som vi i al stilfærdighed beder om her, er, at der sættes nogle økonomiske rammer, som gør det muligt for parterne at forhandle en ligeløn igennem.
Det her er ikke et ønske om at fordele pengene på en konkret måde, men det er at sige: Vi sætter en pose penge af, for den form for arbejdsgiver vil vi gerne være i det offentlige.
Vi vil gerne være den form for arbejdsgiver, som tager det samfundsansvar, som ministeren også talte om.
Karen Ellemann (RV), 2018-03-23:
Nej, det vil jeg ikke sige er så simpelt, som at det bare er Folketinget, der gør det i forhold til de økonomiske rammer, for det er ikke Folketinget, der er arbejdsgiveren.
Derfor er det altså vigtigt at holde sig fuldstændig for øje, hvem det er, der er parterne i præcis de overenskomstforhandlinger, som kører her og nu.
Så nej, den forsimpling, som fru Pernille Skipper et eller andet sted prøver at fremlægge her, er jeg simpelt hen ikke enig i.
Astrid Krag (S), 2018-03-23:
Tak for det, og først tak for al rosen.
Det skal man jo altid huske at tage til sig i en politisk debat, hvor det meget ofte er konflikterne og kanterne, der bliver plads til, så tak for det.
Jamen helt konkret kan man sige, at da vi sidst havde den her diskussion for små 10 år siden, stod vi ikke midt i overenskomstforhandlinger, som vi gør lige nu.
Det var faktisk i god tid inden, og derfor må jeg bare gentage det, som jeg synes at ministeren sagde så klart, nemlig at hvis man støtter den danske model, hvor det altså er parterne, der når forhandlede løsninger, ja, så påhviler der os herinde et særligt ansvar, nemlig for at trække os tilbage og lade den danske model virke og lade parterne gøre alt, hvad de kan, for at nå en forhandlet løsning – også selv om det kan være tillokkende at gøre det modsatte.
Og det er jo der, hvor vi er lige nu.
Og der må man sige, at det beslutningsforslag, vi behandler lige nu, jo gør alt andet end at holde en afstand til de forhandlinger, der er i gang lige nu.
Karen Ellemann (RV), 2018-03-23:
Jamen jeg er helt bekendt med, at der er lønforskelle, jeg er også helt bekendt med SFI's analyse af de ting, og det er netop derfor, jeg også fremhæver, at det er en del af det, som parterne forhandler – arbejdsmarkedets parter, ikke Folketinget.
Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-03-23:
Tak for det.
Jeg kunne ikke helt forstå på ministeren, om ministeren synes, det er okay – hvis den fremskrivning er korrekt – at det tager 111 år, før vi opnår ligeløn i Danmark.
For der er jo mange ting, vi kan gøre.
Samme forskningscenter for velfærd har også fremlagt, at den gennemsnitlige lønforskel er på 17-18 pct., sidste gang i februar 2015.
Hvad synes ministeren om det?
Karen Ellemann (RV), 2018-03-23:
Som ligestillingsminister er jeg bekendt med, at vi kan lave forskellige fremskrivninger, eksempelvis også når vi diskuterer andelen af kvinder i ledelser og i bestyrelser osv., altså, at hvis man lader tingene være, som de er, kan det have meget, meget lange udsigter.
Det er faktisk derfor, jeg fremhæver, hvordan parterne i de igangværende forhandlinger sådan set har bragt ligelønsproblematikken ind på bordet, formentlig under hensyntagen til at der er lidt lange udsigter og man derfor mener, at det er et vigtigt element i forhandlingerne.
Det har jeg fuld forståelse for.
Det er derfor, jeg også som minister for ligestilling laver forskellige aktiviteter i forhold til diskussionen om lige repræsentation i eksempelvis bestyrelser og ledelser.
Men lovindgreb mener jeg på ingen måde hører hjemme her.
Det er, fordi jeg forsvarer den danske model.
Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-03-23:
Tak for det, og tak til ministeren for modtagelsen.
Ministeren lægger vægt på, at det er arbejdsmarkedets parter, der skal sørge for ligelønsudviklingen.
Hvis vi kigger på Det Nationale Forskningscenter for Velfærd, SFI, som i dag hedder VIVE, kan vi se, at de har lavet en beregning, der siger 111 år, før vi når frem til ligeløn – med den hastighed vi har i dag.
Hvad synes ministeren om den fremskrivning?
Karen Ellemann (RV), 2018-03-23:
Tak til formanden.
Enhedslisten og Alternativet vil med beslutningsforslag B 74 pålægge regeringen at afsætte 5 mia. kr. til en ekstra lønpulje til de offentlige overenskomstforhandlinger i 2018.
Som bekendt hører lige løn under Beskæftigelsesministeriet, men af hensyn til de igangværende overenskomstforhandlinger er det aftalt med beskæftigelsesministeren, at jeg tager denne konkrete sag.
Lad mig starte med at sige, at regeringen har sympati for intentionen bag beslutningsforslaget, nemlig at sikre en mere lige løn i Danmark.
Regeringen er også principielt enig i, at sikring af ligeløn er et samfundsansvar.
For i Danmark er det sådan, at lønfastsættelse og lønindplacering er overladt til arbejdsmarkedets parter.
Det er den danske aftalemodel, en model, som vi gang på gang fremhæver som den rigtige løsning for det danske arbejdsmarked.
Derfor må og skal løsningen på ligelønsproblematikken findes i den danske aftalemodel.
Det skal vi ikke bryde med.
Vi kan også se, at ligeløn er et tema i de aktuelle overenskomstforhandlinger.
En række faglige organisationer har markeret, at fremskridt på ligelønsområdet er en fælles prioritering.
Det er f.eks. spillet ind som krav på det kommunale og regionale område, at der afsættes midler til et ligelønsprojekt til særlige kvindedominerede grupper.
Vi risikerer derfor, at vi med dette beslutningsforslag blander os i de igangværende overenskomstforhandlinger.
Det er ikke sådan, den danske model fungerer, og det ønsker vi heller ikke det bliver fremover.
Derudover er det vigtigt at holde sig for øje, at lønfastsættelsen på det offentlige område er historisk betinget.
Det siger jeg ikke for at retfærdiggøre lønforskelle, men mere blot som en konstatering.
Det er arbejdsmarkedets parter, der har et fælles ansvar for at se på den historiske byrde.
Det mener jeg ikke er Folketingets opgave.
I den forbindelse er det også vigtigt at fremhæve, at vi i mange sammenhænge kæmper for at fastholde den danske arbejdsmarkedsmodel.
Derfor skal vi passe på med ikke at underminere vores forsvar over for kritikere, f.eks. i EU, som mener, at langt flere forhold på det danske arbejdsmarked bør reguleres ved lov.
Så regeringen kan på den baggrund ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Pernille Skipper (EL), 2018-03-23:
Jeg vil for det første meget gerne anerkende, at ministeren faktisk ser ligelønsproblematikken i Danmark ikke som et resultat af nogle enkeltpersoners valg, men som et samfundsproblem og et samfundsansvar.
Det mener jeg faktisk er et ret stort og vigtigt skridt.
Hvis vi kan blive enige om det herinde, kan vi begynde at diskutere løsninger på et helt andet niveau.
Så for det første tak for det, og så punktum.
Og så til det næste spørgsmål.
Ministeren siger, at det må være arbejdsmarkedets parter, der tager sig af, om lige præcis overenskomsterne skal løfte nogle af de lavtlønnede kvindejob – kvindedominerede fag, for at være helt korrekt – som i høj grad er med til at skævvride.
Er ministeren ikke enig i, at når det kommer til det offentlige område, er det jo nok lidt mere mudret end som så?
For er det ikke korrekt, at det helt faktuelt er Folketinget, det offentlige, der sætter de økonomiske rammer for netop de forhandlinger – Folketinget på statens område, Danske Regioner på regionernes område og Kommunernes Landsforening på kommunernes område?
Jeg skal simpelt hen forstå det ret: Hvis vi havde behandlet det her forslag for et år siden, ville Socialdemokraterne have støttet det, for så havde det været i god tid før overenskomstforhandlingerne.
Det er valget af tidspunkt og afstand til forhandlingerne, der er problemet.
Rent faktuelt vil jeg gerne høre, om det er det, ordføreren mener er problemet her.
Det næste er, må man sige, at det jo ikke kan være udviklingen i ligelønnen, der har ændret sig siden 2007, hvor man foreslog det her et år før overenskomstforhandlingerne.
Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-03-23:
Tak for det.
Og tak til ordføreren for talen.
Jeg studsede bare over en enkelt bemærkning fra ordføreren.
Ordføreren siger, at det er et frontalangreb på den danske model.
Altså, hvis ordføreren og undertegnede sidder og forhandler og vi lige pludselig får en udvidelse af rammen, så vi har 5 mia. kr. mere at forhandle om, som vi ikke er tvunget til at udnytte, men som vi har, fordi vi begge to er klar over, at der er et løngab, som er problematisk i de her forhandlinger.
Hvordan kan det så være et frontalangreb at blive tilbudt at udvide rammen, så vi kan overkomme de udfordringer, som vi begge to er enige om findes?
Mads Fuglede (V), 2018-03-23:
Jeg vil gerne bekræfte, at forslaget jo vil øge rammen med 5 milliarder ufinansierede kroner, og det finder vi ikke er fornuftigt at gøre.
Pernille Skipper (EL), 2018-03-23:
Altså, det giver jo ikke nogen mening.
Det er Folketinget, der laver finanslov og alt muligt andet.
Selvfølgelig kan Folketinget også vælge at sige, at man sætter en pulje af til det og så lader parterne, der sidder ved forhandlingsbordet, udmønte den.
Jeg beder bare ordføreren om at bekræfte, at forslaget her er, at der afsættes en pulje, som parterne udmønter.
Er det ikke korrekt?
Mads Fuglede (V), 2018-03-23:
Lad mig svare således: Hvis man dukker op midt i et forløb, hvor arbejdsmarkedets parter forhandler løn, med 5 mia. kr. og har dem sådan hængende som en del af forhandlingerne, så laver man et frontalangreb på den danske model, og det ser vi ingen fornuft i.
Hvis der skal ændres på det her område, er det arbejdsmarkedets parter, der skal løfte den opgave.
Pernille Skipper (EL), 2018-03-23:
Jeg vil bare gerne bede ordføreren bekræfte, at beslutningsforslaget handler om at afsætte en pulje øremærket til ligeløn, men at det er forhandlingsparterne, der så skal udmønte den.
Altså, der er ikke nogen her, der har foreslået, at man går ind og laver overenskomster eller lovindgreb fra Folketingets side.
Det er Folketinget, som i forvejen fastsætter rammen for de offentlige udgifter, bl.a. ved finansloven, hvert eneste år, og som foreslår at sætte en økonomisk ramme, som parterne kan vælge at bruge, hvis de vil.
Kunne ordføreren ikke bare bekræfte, at det er indholdet af forslaget?
Mads Fuglede (V), 2018-03-23:
Jeg vil gerne indlede med at understrege, at vi i Venstre har sympati for beslutningsforslaget, og at vi i udgangspunktet deler holdningen om, at sikring af ligeløn er et samfundsansvar.
Det er dog for os afgørende, at vi i bestræbelserne på at sikre ligeløn ikke bryder med den veletablerede danske model.
Den begyndte med Septemberforliget i 1899 og har fungeret lige siden.
Vi taler om noget, der er rygraden i vores samfundsudvikling, rygraden i den rigdom, vi har i dag.
Vi har i Danmark en lang tradition for at lade arbejdsmarkedets parter blive enige om løn- og ansættelsesvilkår.
Det er en model, som vækker anerkendelse rundtom i verden, og som flere lande skeler til for inspiration.
Og selv om forslagsstillerne i bemærkningerne til forslaget påstår, at det forholder sig omvendt, vil jeg nu holde fast i, at der med forslaget lægges op til et brud med den danske tradition.
Det står vi os ikke godt ved.
Kollektive overenskomster er forpligtende aftaler mellem to parter, og her er der ingen rolle for os som politikere, kun i alleryderste nødstilfælde.
Venstre mener, at etableringen af en ligelønspulje vil være utidig politisk indblanding.
Jeg synes, at vi skal fastholde princippet om, at vi politikere ikke blander os i løndannelsen på det danske arbejdsmarked, og vi kan på den baggrund heller ikke støtte forslaget.
Karina Adsbøl (DF), 2018-03-23:
Tak for det.
Det her forslag handler om etablering af en ligelønspulje, hvor forslagsstillerne vil have afsat 5 mia. kr. til en ekstra lønpulje til de offentlige overenskomstforhandlinger i 2018.
Formålet med puljen er at mindske uligheden i løn mellem kvinder og mænd, men den konkrete udmøntning af puljen foretages af arbejdsmarkedets parter.
Det er jo et meget sympatisk forslag, men det er afgørende, at vi som Folketing fastholder armslængdeprincippet i forhold til overenskomstforhandlinger, også set i lyset af at ligelønsudfordringen er en del af de igangværende forhandlinger.
I Danmark har vi en ligelønslov, og hvad betyder den så, og hvad siger den?
Den siger klart og tydeligt, at enhver arbejdsgiver skal yde kvinder og mænd lige løn, for så vidt angår alle lønelementer og lønvilkår for samme arbejde eller for arbejde, der tillægges samme værdi.
Stk. 3 siger, at bedømmelsen af arbejdsværdi skal ske ud fra en helhedsvurdering af relevante kvalifikationer og andre relevante faktorer.
Hvem har så ansvaret for ligelønsloven?
Det er den til enhver tid siddende beskæftigelsesminister, der har det.
Udfordringen er, hvad man så gør, når loven ikke bliver overholdt, og hvordan er det med arbejde, der kan tillægges samme værdi?
Det er elementer, som vi gerne vil drøfte nærmere, men at vi fra Folketingets side midt i et meget følsomt forhandlingsforløb skal drøfte et beslutningsforslag om en pulje til ligeløn, finder jeg meget problematisk. De faglige organisationer har ligeløn højt prioriteret i overenskomstkravet.
Ved overenskomstforhandlingerne i 2010 blev der, så vidt jeg har forstået, nedsat et ligelønsnævn, som skulle afgøre sager efter samme model, som man kender fra afskedsnævnet.
Samtidig blev ligelønsloven implementeret i overenskomsten.
Jeg har ikke kunnet finde ud af, hvor mange sager der er rejst i ligelønsnævnet.
Jeg kunne også godt tænke mig at blive lidt klogere på, hvor mange sager der har været rejst i det ligelønsnævn, og hvordan de er endt.
Dansk Folkeparti kan ikke støtte beslutningsforslaget, selv om det er meget sympatisk.
Vi må simpelt hen have respekt for den danske model, og derfor kan vi ikke støtte beslutningsforslaget.
Astrid Krag (S), 2018-03-23:
Tak for det.
Det var ikke af ond vilje, det var simpelt hen en ren forglemmelse.
Jeg nævner jo selv i min tale de her kønsopdelte, udvidede lønstatistikker.
Nu har vi så ikke haft lejlighed til at se, hvordan de virker, fordi Venstreregeringen afskaffede dem, før de kom til at virke.
Men de lokale tillidsrepræsentanter får jo her i forhold til den konkrete arbejdsgiver et redskab til at løfte problemet med den skævhed, der måtte være, også på mindre virksomheder.
Tilsvarende vil vi få nogle tal, der gør, at vi på en helt anden måde kan forholde os til det fra branche til branche, fra arbejdssted til arbejdssted.
Så det var ikke bare, fordi jeg ville nævne et eller andet tilfældigt, vi havde gjort, men jeg tror faktisk, at det havde været en rigtig god idé, hvis vi havde ladet det virke.
Det får vi så ikke lejlighed til at se, men det kunne da være, at vi fik lejlighed til at genindføre det, og det er jo dejligt, hvis Alternativet vil bakke det op.
Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-03-23:
Det beklager jeg, også på bånd.
Manglende finansiering
Altså, aktieomsætningsafgiften var også i spil for S og SF i 2009, med et højere beløb, end der er afsat i det her beslutningsforslag.
Når det er sagt, kunne jeg ikke høre, hvad det var for nogle konkrete forslag, Socialdemokratiet har i sinde at få i gang, bringe i spil, for at vi får minimeret det her løngab, der er.
Så jeg må igen spørge: Hvilke konkrete tiltag har Socialdemokratiet?
Astrid Krag (S), 2018-03-23:
Tak for det.
Jamen jeg bliver så nødt til at gentage, at der jo ikke ligger nogen finansiering til det her forslag, som jeg kunne vælge at bruge på andre sjove ting.
Det ville være dejligt, hvis det var sådan.
Der ligger nogle løse tanker om noget, man måske kunne få indført, og som kunne give et provenu, der kunne dække noget af det her på sigt.
Men det er jo ikke noget, man sådan helt seriøst kan stille sig op og sige.
Jeg kan da i hvert fald slet ikke stille mig op og sige, at den løse finansiering, der måske kan lade sig gøre, vil jeg hellere bruge på noget andet.
Det er jo ikke en ordentlig, seriøs politisk diskussion.
Men ordføreren må gerne høre mig sige, at når vi diskuterer ordentlige rammer for de offentligt ansatte, når vi diskuterer at anerkende den kæmpe indsats, de gør, og den kæmpe betydning, vores velfærd har for vores samfund i det hele taget, ja, så mener vi fra Socialdemokratiets side, at det er afgørende at være villig til at prioritere området økonomisk.
Det er derfor, vi går sådan i flæsket på den regering, vi har lige nu, der ikke vil lade pengene følge med det stigende antal ældre.
Det vil jo betyde, at man hvert eneste år i kommunerne skal starte med at skære ned på plejehjem, børnehaver, folkeskoler osv.
Og ja, det er den afgørende kamp for os, nemlig at sørge for, at vores velfærdssamfund hænger sammen også fremover, og at pengene følger med det, man herinde kalder demografien.
Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-03-23:
Tak for det.
Tak til ordføreren for talen og uddybelsen.
Arbejderpartiet holder i hævd ...
jeg er forbløffet.
Skal jeg forstå på ordføreren, at den finansiering, som I fandt dengang, vil I hellere prioritere et andet sted, så ligeløn alligevel ikke mere er så høj en prioritet for Socialdemokratiet?
Det vil jeg godt høre om som det første.
Det andet er: Hvilke tiltag vil Socialdemokratiet så tage for at komme de her 111 års udvikling i hu, så der ikke går så lang tid, før der er ligeløn?
Hvilke konkrete tiltag har Socialdemokratiet ellers på tapetet, når de nu selv har taget deres eget forslag af igen?
Astrid Krag (S), 2018-03-23:
Tak for det.
Nej, det er jo ikke det eneste.
Hvis ordføreren havde lyttet til min tale, ville hun vide, at den første årsag til, at vi afviser forslaget, er, at det er ufinansieret.
Man må sige, at vi har begrænsede midler at gøre godt med i vores samfund, og vi kæmper jo hver eneste dag for, at der skal være ordentlige forhold for de offentligt ansatte, når vi kæmper for, at der skal være ordentlige forhold i vores velfærd.
Når jeg diskuterer, om det er i orden, at der fifles med køretiderne i hjemmeplejen, så den tid, der skulle gå til pleje og omsorg af de ældre, bliver ædt ude på vejene, så er det jo også en diskussion om, hvad det er for nogle rammer og vilkår, vi byder vores offentligt ansatte.
Så på den måde er det her jo en bredere diskussion end en diskussion om 5 mia. kr., man kan gribe ud af luften og bruge på ligeløn.
Det vil jo være en diskussion om, hvordan vi vil finansiere det, og det vil også være en diskussion om, hvad vi vil bruge råderummet på, hvor vi mener der er det mest afgørende behov.
Det er en meget større diskussion end den, vi har i dag, der handler konkret om etablering af en ligelønspulje.
Så nej, man kan ikke konkludere, som ordføreren prøver, at bliver det her forslag fremsat igen om et halvt år, kommer Socialdemokratiet til at stå med som forslagsstiller.
Mads Fuglede (V), 2018-03-23:
Der blev man enig om, at fagbevægelsen var de eneste, der forhandlede lønvilkår, og at Dansk Arbejdsgiverforening var den modsatte part.
Og de to parter var rammen om det, vi kalder den danske model.
Det førte til hovedaftalen i 1899, og den blev først ændret med hovedaftalen af 1960.
Det er den model, der tilsiger, at vi politikere ikke skal blande os i løndannelsen på arbejdsmarkedet.
Derfor havde jeg for lidt siden den bemærkning til fru Pernille Skipper, at man torpederer den danske model, hvis man midt i lønforhandlinger møder op med 5 mia. kr. og vifter med dem, sådan ude i periferien af de her forhandlinger.
Og hvis man så forestiller sig, at det ikke får en meget stor indflydelse på de her forhandlinger, så tror jeg ikke, at man sådan helt annammer essensen af den danske model.