Jacob Mark (SF), 2017-05-02:
Tak for det, og tak for besvarelsen.
Når der snakkes så meget om et emne, som vi snakker om børn i SF, kan man godt blive i tvivl om, hvad man så skal sige, når man står på talerstolen.
Jeg løb nærmest tør for ord i forhold til at skrive talen, så jeg søgte inspiration.
Derfor gik jeg ind på BUPL's hjemmeside og læste, hvad de skrev om alenetidsundersøgelsen.
De starter med at skrive sådan her, og sådan tror jeg egentlig også gerne jeg vil starte min tale, nemlig med at beskrive en situation ude i en daginstitution på en helt almindelig dag: Du er alene på stuen.
Forældrene er godt i gang med at aflevere børn.
Flere græder, når far eller mor siger farvel.
Samtidig skal et barn skiftes.
Du ved godt, at netop det barn let får en rød numse, men du lader alligevel barnet vente, for nu er der konflikter over legetøjet.
Mens du hjælper, bliver et barn bidt, og flere forældre er klar til at aflevere, og de forældre, der har afleveret, står der så, imens børnene vinker farvel og græder, og du kan ikke være der.
Sådan startede arbejdsdagen for en pædagog fredag den 3. marts, og dermed er hun blandt de 75 pct. pædagoger, der på en tilfældig dag i februar eller marts oplevede at være alene med den samlede børnegruppe.
Jeg kommer til at bruge lidt krudt på at fortælle om de tal, fordi de betyder så meget for dagligdagen derude.
8.006 pædagoger fra hele landet har svaret i en undersøgelse, hvor 75 pct. af dem på en tilfældig dag har oplevet at stå alene med den samlede børnegruppe, en børnegruppe på 17 børn, og pædagogerne var i gennemsnit alene med den her gruppe i 56 minutter.
Prøv lige at forestille jer det: 17 børn i 56 minutter.
Og vi snakker om børnehavebørn.
I dag er der 11 pct. flere 3-5-årige børn pr. pædagogisk ansat end i 2009, og tilsvarende 8 pct. flere i vuggestuen.
Der mangler 4.400 pædagoger og medhjælpere i forhold til niveauet i 2009, og det mest bekymrende er, at vi altså kommer til at få nogle ret store problemer i fremtiden, hvis vi ikke gør noget, fordi der kommer til at mangle 9.400 pædagoger ifølge befolkningsprognoserne.
Der vil nemlig komme 58.000 børn.
Jamen det gør jeg, fordi det er dybt bekymrende, hvis pædagoger, pædagogmedhjælpere og pædagogiske assistenter ikke føler, at de kan levere opgaven ude i daginstitutionerne.
Hvis de føler, at de ikke kan være der for det enkelte barn.
Det er dybt bekymrende, fordi vi ved, hvor vigtig den tidlige indsats er, og i en tid, hvor alle snakker om den tidlige indsats, hvor alle kan se, hvor vigtigt det er med uddannet personale og uddannet personale nok ude i daginstitutionerne, skærer man ned.
Det kan godt være, at man laver en dagtilbudsreform, og jeg synes, at det er nogle glimrende tiltag, der ser ud til at være i den.
Men når man giver en dagtilbudsreform lidt millioner med den ene hånd og skærer på kommunerne med den anden hånd, så skal man ikke have været på kommunalpolitisk kursus for at forstå, at der hurtigt til næste budgetforhandling vil blive sparet millioner af kroner på børnehaverne rundtomkring i landet igen, og så er vi lige vidt.
Så kan man snakke nok så meget om afbureaukratisering.
Man kan snakke nok så meget om klyngeledelse, eller man kan gøre ting smartere, men i bund og grund står vi bare med det strukturelle problem, at vi har nogle daginstitutioner, hvor normeringerne er så skrabede, at det ikke kan løse det grundlæggende problem, nemlig at der ikke er voksne nok.
Derfor mener jeg, at man bør indføre en minimumsnormering, hvor der er en pædagog til tre børn i vuggestuen og en pædagog til seks børn i børnehaven, og vi er klar til noget så upopulært som at hæve skatten for at få råd til det, med gennemsnitlig 50 kr. om måneden, for at sikre, at der er minimumsnormeringer i daginstitutionerne, at der er tid til forberedelse i skolen, og i det hele taget at man kan lave en forebyggende indsats.
Vi tror, at de penge betaler sig rigtig godt hjem, fordi vi tror, at forebyggende indsatser betaler sig.
Det her med minimumsnormeringer skal sikkert nok også komme frem i debatten i dag.
Det bliver tit gjort til sådan noget bureaukratisk noget, og det er at tage noget fra det kommunale selvstyre, men vi ville da heller aldrig tillade, at der ikke var et klasseloft i folkeskolerne.
Tværtimod diskuterer vi hele tiden, om klasseloftet bliver overholdt.
Hvorfor er det anderledes nede hos de mindste børn?
Hvorfor har man ikke et loft nede hos de mindste børn over, hvor mange børn der må være til den enkelte pædagog, når vi ved, hvor vigtig den tidlige indsats er?
Derfor mener jeg – med startskud måske i den her debat og det samråd, der var tidligere i dag, hvor jeg hørte, at der var en god debat – at de vigtigste indsatser er flere pædagoger og uddannet personale i daginstitutionerne, mere efteruddannelse og en børnemiljølov, så vi har et ordentligt indeklima til vores børn.
Der er en række partier, der er bag en fælles vedtagelsestekst til i dag, nemlig Socialdemokratiet, Radikale Venstre, Enhedslisten, Alternativet og SF, og den lyder sådan her: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at der er brug for stærke dagtilbud i hele landet for at medvirke til, at alle børn i Danmark får en god start på livet, og for, at vi kan bryde den negative sociale arv.
Alle børn har ret til at være en del af sunde og udviklende børnemiljøer, hvor de kan udvikle deres nysgerrighed, sprog og tillid til andre mennesker.
Folketinget konstaterer endvidere, at der er brug for et kvalitetsløft i landets vuggestuer og børnehaver, herunder bedre normeringer og højere andel af uddannet personale, så alle børn kan blive mødt af et nærværende og professionelt personale.«