Karina Adsbøl (DF), 2018-05-17:
Tak for det, formand.
Det her beslutningsforslag handler om, at regeringen inden udgangen af indeværende år skal fremsætte et lovforslag, der medfører, at private og offentlige virksomheder og organisationer med ansatte svarende til mindst 35 fuldtidsbeskæftigede får pligt til at dokumentere, at de udbetaler lige løn for samme arbejde og for arbejde, der kan tillægges samme værdi.
Dokumentationen skal ske med udgangspunkt i et klassifikationssystem, der tager højde for kønsbestemte forskelle i beskæftigelsen.
Dokumentationen skal indgives mindst hvert tredje år.
Virksomheder og organisationer, der forsømmer at dokumentere ligeløn, skal kunne pålægges dagbøder, indtil de dokumenterer det.
Forslaget her er inspireret af den islandske model, som er en certificeringsordning.
Den islandske certificeringsordning er et resultat af 10 års arbejde med trepartsforhandlinger med deltagelse af skiftende regeringer på baggrund af et fælles ønske fra de islandske arbejdsgiver- og lønmodtagerorganisationer.
Den samme enighed er imidlertid ikke helt til stede blandt de danske arbejdsmarkedsparter.
I Dansk Folkeparti finder vi det vigtigt, at ligelønsproblematikken skal løftes med den danske aftalemodel, hvor der med overenskomstaftalen også er afsat ligelønspuljer.
Lønfastsættelse i Danmark er overladt til arbejdsmarkedets parter, og derudover er det også i dag muligt, som ministeren sagde i sin ordførertale, at virksomheder kan købe og implementere den islandske ISO-ligelønsstandard.
Forslagsstillerne anerkender samtidig, at det her beslutningsforslag vil medføre øgede administrative byrder for virksomhederne og organisationerne.
Og efter hvad jeg har modtaget af henvendelser, vil det her forslag sende en milliardregning til danske virksomheder og organisationer.
Jeg tænker tit i forbindelse med mit arbejde som handicapordfører, at der jo er rigtig mange organisationer, der arbejder for at skabe bedre vilkår for mennesker med handicap, og mange af de organisationer har også mere end 35 ansatte.
Så jeg er meget bekymret for, hvilke udgifter det vil medføre for de organisationer, der arbejder for at skabe et bedre samfund for mennesker med handicap.
Vi har jo også i dag lovgivning på området, herunder ligelønsloven, og der står højt og klart i ligelønsloven: »Der må ikke på grund af køn finde lønmæssig forskelsbehandling sted i strid med denne lov.
Dette gælder både direkte forskelsbehandling og indirekte forskelsbehandling.«
»Enhver arbejdsgiver skal yde kvinder og mænd lige løn, for så vidt angår alle lønelementer og lønvilkår, for samme arbejde eller for arbejde, der tillægges samme værdi.«
Det er den til enhver tid siddende minister, der skal sikre, at den lovgivning bliver overholdt, men i Dansk Folkeparti vil vi godt være med til at kigge på, hvad arbejde af samme værdi er.
Det kan vi jo eventuelt arbejde videre med i udvalgsbehandlingen.
Vi har også i dag et system med kønsopdelt lønstatistik, og når vi snakker lønforskelle, er der flere faktorer, der spiller ind, bl.a. at ca. 75 pct. af mændene arbejder i den private sektor og 50 pct. af kvinderne i den offentlige sektor.
Og så har vi også et kønsopdelt arbejdsmarked, hvor kvinder og mænd befinder sig på forskellige dele af arbejdsmarkedet, og hvor der stadig væk er mange fag, som opfattes som enten kvindefag eller mandefag.
Ved overenskomstforhandlingerne i 2010 blev der nedsat et ligelønsnævn, som skulle afgøre sager, og ligelønsloven blev også implementeret i overenskomsten på daværende tidspunkt.
Jeg har været inde at kigge på, om jeg kunne finde nogle sager, der havde været rejst, men det har ikke været muligt.
I forhold til finansieringen går jeg ud fra, at regningen så vil blive sendt videre til virksomhederne og organisationerne, og jeg har i min ordførertale begrundet, hvorfor jeg finder det dybt problematisk.
Fra Dansk Folkepartis side kan vi ikke støtte forslaget.