Kim Edberg Andersen (DD), 2025-04-04:
Jeg vil lige starte med at sige, at jeg faktisk var enig med hr. Jan E. Andersen i, at det her ... Undskyld!
Hr. Jan E. Jørgensen .
Det er jeg ked af, og det var faktisk engang en vittighed.
Den ryger jeg helt sikkert ind for – 7 dages betinget til Kim for den.
Den blev i hvert fald opfattet den hårdere, end den blev udtalt; det må vi jo sige.
Det er jo en vanskelig debat.
Jeg vil lige sige til ministeren først, at jeg faktisk ikke synes, at det er helt i orden, at fordi man ønsker at snakke om, om det her skal være en del af § 266 b, så bliver man hængt ud, som om at man hader det jødiske samfund i Danmark og nærmest er sådan en lille smule antisemitisk.
Det er i hvert fald den måde, det blev opfattet på, minister, og det blev nok ikke kun opfattet sådan af mig dernede.
Så man kan sige, at ord, der kommer ud af munden, bliver opfattet forskelligt af de ører, der hører dem.
Det er jo det, hele satire- og vittighedsprincippet hvilet på.
For når jeg hører en vittighed som den, ministeren var oppe og fortælle, med jøder og pizzaovne, så tænker jeg faktisk: Den er langt over stregen.
Jeg begynder ikke at tænke, at så kan jeg ikke lide det jødiske samfund.
Det er overhovedet ikke det, der popper op i min hjerne.
Når jeg hører vittigheder, reflekterer jeg tværtimod også over dem selv.
Det kan godt være, man lige når at sige tøhø til noget, og så tænker man bagefter, at den synes man faktisk var lidt plat.
Det er ikke sikkert, at jeg går ud og udbasunerer til nogen, at jeg synes, en vittighed er plat, men vittigheder og satire er jo også en del af måden, vi lærer at være i et samfund på, og det handler også om, at vores store komiker gennem tiden har sat grænser for, hvad der faktisk var ok.
Der vil jeg gerne tage en tur ned ad hukommelsesstien igen til 90’erne, hvor der slet ikke er nogen tvivl om, at både de vittigheder, jeg selv udtalte mig om, og dem, som vi så i medierne dengang, var mindst lige så grove, hvis ikke grovere, end nogen af dem, som man kan se man bliver dømt for nu her i 2025.
Har det så gjort, at jeg er blevet antisemit?
Altså, kun i Socialdemokraternes øjne.
Jeg tror, at alle der kender mig ellers, mener, at jeg om noget kæmper for alle grupper, som bliver undertrykt.
Jeg mener ikke, at vi skal undertrykke eller være grimme mod nogen, men jeg mener også, at satiren også har den rettighed i samfundet og skal have friheden til at sige de svære ting og gå over grænsen for at skabe refleksion i alle grupper.
For satire bliver faktisk også ofte brugt til at være den her ventil, hvor man kan kommunikere noget ud, hvor man synes, at en anden gruppe har behov for at vide, at man selv står et andet sted, så begge grupper reflekterer over det og vi alle sammen bliver klogere sammen.
Derfor er jeg faktisk også helt overbevist om, at den her omtalte dom kommer til at være en begrænsning af ytringsfriheden, og det frygter jeg faktisk rigtig meget.
Det gjorde jeg også, dengang jeg kæmpede imod indførelsen af koranloven.
For jeg tror ikke, at snakken forsvinder; den bliver bare skarpere, bare i lukkede lokaler nu.
Det er jo dér, hvor hr. Mikkel Bjørn har ret i, at det jo ikke er ordene, vi skal frygte.
Det er jo, hvis de opfordrer til handling, og pludselig kommer der handling bag.
Jeg er faktisk også bange for, at den dom, vi har set nu, uden at jeg ellers skal gå ind i den, kommer til at føre til usikkerhed og selvcensur.
For hvad er det så, man næste gang må sige ifølge næste dommer?
For lige nøjagtig satire er jo noget, hvor dommeren eller domsmændene også subjektivt selv skal vurdere, hvor man går over grænsen.
Det viser dommen jo også.
Det var jo ikke en klar dom; det var jo en to mod en-dom.
Så der har siddet to og ment, at en vittighed var strafbar, og så en, der har ment, at en vittighed ikke var.
Hvis man tager den dom ned ude i samfundet, bliver man jo også i tvivl om, at hvad nu hvis jeg er uheldig at få de to domsmænd, som ikke har min form for humor, uanset hvor plat og hvor dum den er?
Så risikerer man at få en dom, og det er det, der er faren ved det her.
Vi skal værne om, at danskerne har en grundlovssikret ret til at ytre sig frit, og vi skal vi skal bekæmpe racisme, men vi skal ikke nødvendigvis bekæmpe den igennem domstole over for satire.
Det skal vi gøre sammen.
Det er jeg faktisk helt betrygget ved.
Men jeg mangler faktisk at se den påståede årsagssammenhæng mellem dumme jokes på en hjemmeside og den øgede antisemitisme i samfundet.
Den årsag mangler jeg at se.
Det er en påstand, der er sluppet ud, at det er vittighederne Facebook, der er grunden til det, og hvis man er i tvivl om, om Danmarksdemokraterne tror, at der er andre grund til det, så kan man jo spørge os; nu løber jeg nemlig tør for tid.
Virkeligheden her er, at jeg mangler, at man fører bevis for sin påstand om, at det er nødvendigt at gøre det her, fordi antisemitismen ellers vil øges.