Marlene Harpsøe (DD), 2024-04-23:
SF har foreslået at indføre en handicappolitisk handleplan.
Mere konkret foreslås det at pålægge regeringen inden udgangen af folketingsåret 2024-25 at igangsætte arbejdet med en handicappolitisk handleplan.
Og den her handleplan skal så indeholde nogle konkrete målsætninger, så det kan vurderes, om udviklingen går i den rigtige retning.
Det foreslås også, at der nedsættes en styregruppe til at monitorere og koordinere implementeringen af handleplanen.
Der har allerede været lidt kritik af en eventuel handlingsplan heroppe fra talerstolen.
Man vil gerne undgå, at det bliver noget bureaukratisk noget, og det synspunkt deler jeg selvfølgelig.
Selvfølgelig må det ikke være bureaukrati, men fra min egen hverdag, bl.a. oppe i Helsingør, hvor jeg på et tidspunkt var med til at foreslå, at vi indførte en psykiatrihandlingsplan, kan jeg sige, at vi rent faktisk har fået fremlagt en plan nu med nogle helt konkrete bud på, hvad man kan gøre.
For det handler ikke bare om målsætninger; det handler jo også om, at kloge politikere selvfølgelig vedtager, at det skal ledsages af noget helt konkret – noget, man rent faktisk kan sætte i værk for at nå de målsætninger.
Selvfølgelig skal vi da også måle på den indsats, vi gør på området.
Altså, går det rent faktisk i den rigtige retning?
Bliver kvaliteten bedre?
Bliver medarbejdernes trivsel bedre?
Bliver de handicappedes trivsel bedre?
Det kan faktisk godt lade sig gøre, og det er sund fornuft at gøre det.
I Danmarksdemokraterne stemmer vi for beslutningsforslaget her, og det gør vi, fordi en handlingsplan jo kan være med til at sikre, at der fremover træffes nogle beslutninger om hjælp og støtte ud fra et fagligt udgangspunkt og med en større ensartethed på tværs af kommunerne, så det ikke er postnummeret, der bliver afgørende for hjælpen, som man kan få.
Det er sund fornuft.
Der sker mange fejl på handicapområdet i dag.
Det behøver jeg ikke at nævne igen og igen; det er der allerede flere ordførere der har sagt.
Vi ved det, vi kender problemerne, og vi kender deres omfang.
Det her er altså noget, som går ud over mennesker, som er i en udsat livsposition, og som rækker ud, fordi de har brug for hjælp, og så skal vi også som samfund gøre alt, hvad vi kan, for at give dem den hjælp.
Jeg er meget optaget af, at vi kommer af med det her monster, som kaldes new public management, og jeg blev så glad for nylig, da jeg så, at selveste statsministeren i en kronik i Politiken skrev, at nu skulle vi tage det her opgør.
Det var så primært folkeskolen, man koncentrerede sig om.
Men nu har jeg også tilladt mig at stille nogle udvalgsspørgsmål til statsministeren, altså hvad med socialområdet, og hvad med handicapområdet?
Hvorfor ikke sætte mennesket i centrum?
Hvorfor ikke sikre relationel velfærd, hvor man sætter mennesket i centrum, hvor det er en helhedsorienteret indsats omkring det enkelte menneske, og hvor man rent faktisk sætter deres behov og ønsker i centrum?
For relationer kan noget.
Nu er jeg selv uddannet sygeplejerske.
Jeg kommer fra et studiemiljø – det ligger nogle år tilbage – hvor selve kernen i det, vi blev uddannet til, var relationer.
Selvfølgelig er sygepleje anatomi, psykologi, farmakologi osv., og det er også vigtigt, men det, vi blev oplært i, var, at for al sygepleje gælder det, at vi skal sætte mennesket først; vi skal sætte mennesket i centrum og relationen i centrum.
Hvorfor skulle det være anderledes på andre områder?
Selvfølgelig er det da ligesådan på social- og handicapområdet, og derfor er det også noget, som vi i hvert fald i Danmarksdemokraterne kommer til at arbejde meget målrettet i forhold til at sikre.
De sidder jo med de mennesker til hverdag, som rent faktisk har de her udfordringer og har brug for hjælp og støtte.
Derfor undrer det mig også, at regeringen kan sende sådan et lovforslag i høring, som ikke engang har været inde over Danske Handicaporganisationers bord.
Det er trist, men jeg håber, regeringen kommer til at rette ind i forhold til den kritik.
Danmarksdemokraterne støtter B 158.