Sascha Faxe (ALT), 2025-05-22:
Jeg kan ikke love at være lige så festlig, men til gengæld vil jeg starte med at sige tak for en god og overskuelig redegørelse.
Jeg synes, det er et virkelig godt afsæt for de forhandlinger, vi har forude.
For mit vedkommende er jeg også oprigtig glad for at bo i et land, hvor det her er vigtigt, og det mener jeg er noget, vi har været fælles om på tværs og hele vejen rundt, for ellers havde det ikke holdt i så mange år.
Det er noget, der bliver vægtet højt politisk, og det bliver vægtet højt økonomisk, men det har også en stor folkelig opbakning og har haft en stor forankring igennem mange, mange år.
Jeg tænker, at rigtig mange danskere kender nogle, som har været en del af det her arbejde, eller har mødt nogen, der har været i Danmark som et led i det her arbejde, og det tror jeg er en rigtig vigtig del af udviklingssamarbejdet.
Jeg er også glad for, at det har forandret sig over tid, vil jeg så sige, for i mine første år i branchen så jeg nogle arbejdsmetoder, jeg havde det svært ved; også selv om jeg måske var enig i målet, var metoderne ikke ligefrem noget, som jeg syntes om.
De har heldigvis forandret sig, og de er i fortsat forandring, både fordi vi bliver klogere og vi bliver dygtigere, og fordi det politiske billede ændrer sig og verden forandrer sig.
I en verden, hvor vi skærer ned – rigtig mange lande skærer ned, og USA lægger USAID ned – er det også vigtigt, at vi fortsætter det solide arbejde, Danmark laver, og så vil jeg understrege, at vi i Alternativet er rigtig glade for, at udenrigsministeren tydeligt holder fast i de 0,7 pct.
Det er ikke nogen hemmelighed, at vi gerne ville et andet sted hen, men altså, de 0,7 pct. er et solidt afsæt og også en måde fortsat at være et foregangsland på det område på.
Så når jeg slår ned på nogle ting i det kommende, er det simpelt hen ikke ment som en fundamental kritik af det, vi laver, hverken af udviklingsarbejdet eller af redegørelsen.
Der er virkelig mange gode ting i redegørelsen om rettigheder, partnerskaber, grønt fokus, vand, landbrug, myndighedssamarbejde, demokrati osv.
Mit første nedslagspunkt vil være Ukraine.
For selv om jeg udmærket er klar over, at det er inden for den formelle skive, at vi bruger penge fra udviklingspuljen til flygtningearbejdet i vores eget land, så er vi i Alternativet ærgerlige over, at Danmark, siden krigen i Ukraine blev til en fuldskalainvasion, er blevet den største modtager af egne udviklingsmidler.
I vores optik er krigen i Ukraine en lokal europæisk ting og derfor sikkerhedspolitik og ikke udviklingspolitik.
Så vi så det gerne skilt ad.
Altså, vi vil gerne være med til begge dele, så det er ikke et imod eller for det ene eller det andet.
Vi synes bare, det er to forskellige kasser, både politisk og økonomisk.
Når vi kigger på tallene, siden krigen i Ukraine udviklede sig, så kan vi se, at Danmarks støtte til lande med de laveste indkomster, altså de såkaldte LDC'er, har forandret sig.
Hvis vi kigger på LDC-tallene, har de faktisk ligget ret stabilt.
Det er en meget markant forandring og et meget tydeligt bevis på, at når vi vælger at ændre på noget med de her penge, der går ind i det arbejde, så kommer det også til at påvirke de allerfattigste.
I min optik er det sådan, at jeg rent faktisk tror, at fattigdomsbekæmpelse er en af hjørnestenene i vores udviklingsbistand.
Nu bruger jeg det gammeldags ord, fordi det er derfra, det kommer.
Altså, det er der, vi har stået.
Det er det, som danskerne har købt ind på, og det, der har gjort, at vi kunne blive ved med at være her.
Så jeg tænker egentlig, at vores samfundskontrakt omkring det her, faktisk er ret afhængig af, at vi holder fast i at have et fattigdomsfokus i vores arbejde.
Det betyder ikke, at vi ikke kan ændre metode, og det betyder ikke, at vi ikke kan lave andet, men jeg tror, det er ret vigtigt, at vi har en vis stabilitet i det.
Det er, at vi i en eller anden udstrækning flytter vores arbejde væk – ikke kun, men til dels væk – fra de mest sårbare stater og over til lande med mere stabilitet.
Det sker f.eks., når vi lukker ambassader i Sahel og åbner i andre lande som f.eks. Rwanda, som jo egentlig har været betjent vældig godt af ambassaden i Kampala indtil for nylig, men så ser man så en mulighed for, at man åbner der.
Det synes jeg er ærgerligt.
Igen er det ikke et enten-eller i min optik.
Det må gerne være et både-og, men når vi kigger på kortet på side 11 i redegørelsen, kan vi også se, at myndighedssamarbejdet i høj grad sker med mellemindkomstlande, ja sågar Kina, som i min optik virkelig ikke burde være kategoriseret som et udviklingsland.
Det spænder ben for rigtig meget.