Carl Andersen (LA), 2025-10-23:
Mange tak, formand.
Danskernes foretrukne transportform er bilen.
Den står for langt størstedelen af vores persontransport og er helt afgørende for, at hverdagen hænger sammen – for de unge, som skal til uddannelse, for forældre, der skal køre børnene i dagtilbud og i skole eller til fritidsaktiviteter, for os voksne, der skal på arbejde, men også for ældre, der skal besøge børnebørn eller købe ind.
Det gælder særlig i landdistrikterne, hvor jeg selv er vokset op, men faktisk også i byerne, for bilen giver en frihed, som man sjældent finder i den kollektive transport.
Heldigvis bliver vores bilpark mere og mere grøn.
Lav- og elemissionsbiler vinder frem, og fra 2035 må der ikke længere sælges ikkelavemissionsbiler i EU.
Når verden udvikler sig, skal lovgivningen naturligvis følge med.
Men her må vi altså konstatere, at særlig borgere i byerne, hvor man bor tæt og ofte i etageejendomme eller lejeboliger, oplever store udfordringer med at få adgang til hjemmeladning.
De ejer jo hverken jorden eller bygningen, hvor standeren skal opsættes, så kan de bruge fællesarealerne?
Skal der graves en privat fællesvej?
Hvornår er den reetableret?
Skal bestyrelsen høres?
Og på den måde kan der gå halve, hele eller flere år, fra man har købt sin elbil, til at man faktisk kan lade derhjemme.
Derfor er intentionen med det her lovforslag rigtig god.
Men Liberal Alliance undrer sig også over, hvorfor det her egentlig skal være en europæisk opgave at udstikke direktiver, der ændrer på dansk boliglovgivning, f.eks. lejeloven.
Boligpolitik er og bør blive et nationalt anliggende.
Der er intet, der forhindrer medlemslandene, f.eks. Danmark, i selv at tilpasse de her regler uden en hjælpende hånd fra Bruxelles.
Så vi er lidt på kanten med et nærhedsprincip, som vi vægter højt i Liberal Alliance.
Men nu står vi her, og vi støtter intentionen og forslaget, men har også læst mange af de høringssvar, som rejser nogle berettigede spørgsmål, som vi ønsker uddybet i udvalgsarbejdet.
For det her handler om en balance mellem rettigheder for lejere og ejere, men egentlig også ejere og ejere imellem.
For det giver rigtig god mening, at man som beboer i et alment rækkehus skal kunne etablere en ladestander på sin ydermur og selv stå for opsætning og eltilslutning uden alt for meget bureaukrati.
Men der kan jo komme en hel del reelle udfordringer, hvis man bor i en etageejendom eller anden tæt bebyggelse, for hvad sker der, hvis et lille mindretal får ret til at begrænse det store flertals muligheder i en sådan ejendom?
Hvis du f.eks. bor til leje i en ejendom med en parkeringskælder og vil have en ladestander og bygningen har en begrænset elkapacitet og du så er den første lejer, der etablerer en stander, har du ligesom taget den resterende båndbredde, og på den måde begrænser du ejerens muligheder for at opsætte en fælles ladeløsning eller pålægger næste lejer, der vil have en ladestander opsat, en unødig høj regning for at få opgraderet elnettet til hele bygningen.
Et andet eksempel kunne være, at du etablerer en ladestander på en fælles parkeringsplads og derved reducerer mulighederne i den samlede beboerbestyrelse for at planlægge, at de f.eks. ville have brugt det område på at etablere en ny legeplads eller andre ting.
Så i udvalgsarbejdet vil vi gerne se lidt nærmere på, hvordan vi i højere grad sikrer fællesskabet og ikke mindst respekten for den private ejendomsret i implementeringen af dette direktiv.
For vi ønsker alle en mere grøn fremtid, og den skal både være fri og retfærdig, men også bygge på respekten for både den private ejendomsret og for national selvbestemmelse.
Så vi glæder os til udvalgsarbejdet.