Jens Rohde (KD), 2021-06-01:
Tak for det.
Tak for mange gode taler, og tak til SF for at løfte den her diskussion.
Nu stillede jeg måske sådan lidt drilske spørgsmål, men jeg synes faktisk, at alle ordførere har budt temmelig godt ind i den her diskussion.
Men vi er nok nødt til at erkende, at det har mange gjort før, og at det er gjort ofte.
Og problemet er, som hr. Jakob Sølvhøj siger, jo ikke løst.
Det hører dog med – for vi er nødt til at få nuancerne med – at vedtagelsen af L 17 jo ikke er så gammel.
Ting kan tage tid at implementere, og det skal man også have respekt for.
Men når jeg taler økonomi, er det jo, fordi det begreb, økonomismen, som man vil kalde det inden for statskundskaben, er så ødelæggende for, at vi gør det rigtige, når vi bliver stillet over for nogle etiske valg.
Og det er dér – uanset om vi vil det eller ej, og uanset om fru Marie Bjerre kan have nok så meget ret i, at alting ikke bare handler om at sende flere penge – at budgetlov, servicelov og den måde, vi har valgt at lade økonomismen styre tingene på, jo fuldstændig står i vejen for, at vi reelt set giver vores kommuner og i øvrigt også vores regioner noget manøvrerum.
Og jeg tror jo på, at hvis vi skal gøre os håb om, at kommunerne får en chance for at løse opgaverne, så vi herinde er tilfredse – det er sekundært, men altså så borgerne også får det niveau af ydelser, som de bør forvente ud fra den politiske diskussion, vi har – så skal de have mere plads.
De skal have mere plads politisk, de skal have mere plads økonomisk.
Og det er sådan en kedelig diskussion, men vi kommer ikke uden om den, hvis vi ikke skal stå her igen til næste efterår, til næste forår, næste efterår, næste forår – igen og igen.
Vi er nødt til at erkende, at der er nogle strukturelle forhindringer, som vi skal have kigget på og gjort op med.
Jeg vil sige, at jeg er meget enig med de ordførere, der har været oppe at sige, at det jo i hvert fald er vanskeligt at forklare, og derved jo også vanskeligt at forsvare, at man ikke kan lave den bestemmelse og sende det klare signal – jeg tror endda, at ministeren næsten må kunne gøre det pr. bekendtgørelse eller brev; der går jo mange breve ud til kommunerne – om, at hvis man ikke har overgangsfasen på plads, og hvis tingene ikke er beskrevet, så fortsætter man på børnebestemmelserne.
Jeg ved ikke, om loven forhindrer ministeren i at gøre det, men det kan ministeren måske svare på, for så er ministeren jo lovligt undskyldt.
Vi skal jo ikke have en minister, der begår ulovligheder.
Men ikke desto mindre er der jo – og der kender jeg ikke L 17 godt nok – ofte en del ministerbeføjelser, som det måske kunne overvejes bliver anvendt i den her sammenhæng.
Vi er i hvert fald nødt til at finde ud af, hvordan vi sætter kommunerne i stand til at gøre det etisk rigtige.
For det er også vores ansvar: Når man står over for etiske valg, kan man ikke bare lade økonomismen som begreb styre begivenhedernes gang.
Det er det, vi skal væk fra, og man kan i hvert fald ikke, når det er os, der styrer dem og pålægger andre opgaven.
Det er en etisk udfordring – den er vi nødt til at tage alvorligt.
Men fru Marie Bjerre har ret, når hun siger, at vi så også er nødt til lige at huske på, at man jo også har vedtaget et lovforslag, der handler om, at børn skal have nogle særlige serviceydelser og have en særlig hjælp, fordi der er nogle ting, som børn har behov for, og som voksne ikke har behov for.
Og dermed er der mange sondringer, som skal foretages i den her diskussion.
Så har jeg nogle spørgsmål til ministerens udsagn om, hvor mange penge der egentlig er overført til handicapområdet igennem det seneste år, når ministeren forhåbentlig kommer på talerstolen og vi kan tale videre.