Pelle Dragsted (EL), 2018-10-23:
Det her er jo et af de bunkeforslag, som vi tit har på det her område.
Der er ikke mindre end 33 forskellige elementer inden for et relativt bredt område – forsikring, ejendomsmæglere, banker, realkredit, andelskasser – og det er en relativt kompliceret lovgivning, og det gør det selvfølgelig umuligt at nå ind på de enkelte dele.
Men det kræver også virkelig en indsats for at sætte sig ind i det og være sikker på, hvad det er, vi kaster os ud i.
Som det også er fremgået, er der nok et element fra lovforslaget, der vil fylde meget i ordførertalerne i dag, og det er det element, der handler om at hæve bødestraffen for hvidvask.
Det er fint, og det er også noget, vi støtter fra Enhedslistens side.
Vi havde måske gerne set endnu hårdere straffe i det her tilfælde.
Jeg kan måske også undre mig lidt over, at der er nogle formuleringer om, at man skal kigge på de pågældende bankers soliditet, så hvis ikke ens soliditet er så god, skal man straffes mildere.
Det er dejligt, at der efter de her seneste finansskandaler er kommet en større velvillighed, også fra højrefløjen, til at sætte foden ned over for finanssektoren.
Det er rigtig rart, at vi ikke længere skal høre om stakkels banker, som bliver mobbet.
Men det, jeg så synes er lidt modsætningsfyldt, måske også lidt absurd, er, at mange af de øvrige 32 elementer i det her forslag handler om – og hold nu fast – at deregulere finanssektoren endnu mere, altså give finanssektoren større råderum og mindre regulering end i dag.
Jeg synes personligt, at det værste handler om implementeringen af EU's såkaldte STS-forordning.
Den forordning er en del af det, der hedder EU's kapitalmarkedsunion, og den har til formål, som det fremgår, at skabe et effektivt marked for securitisering, bl.a. ved at sænke kapitalkravene forbundet med den type af aktiver hos bankerne.
Hvad er det nu, securitisering er?
Det er så svært et ord, at man næsten ikke orker at sætte sig ind i det.
Securitisering er lige præcis den type af finansielle produkter, som var en af hovedudløserne af finanskrisen i 2008.
Det er altså, når f.eks. banker bundter en række af deres lån på forskellige kreative måder og, om jeg så må sige, sælger de bundter videre til andre investorer og dermed skriver en risiko af deres egne balancer, hvilket igen giver dem mulighed for at øge deres udlån.
Det var præcis den type produkter, der i Lehman Brothers udløste finanskrisen, som senere er rullet ud over verden.
Nu har man altså i EU besluttet, at det er meget vigtigt i Europa, at vi får et effektivt marked for netop den her slags finansielle produkter, og for at få dem til at glide ned igen og gøre dem stuerene har man opfundet begrebet STS, som står for simple, transparent and standardised eller simpelt, transparent og standardiseret, men læser man den her EU-forordning, er der tale om alt andet end simple, transparente og standardiserede produkter.
Det er tværtimod dybt komplicerede finansielle produkter, og det er meget tæt på at være en kopi af den slags produkter, som fik den amerikanske finanssektor til at smelte ned.
Lektor i global politisk økonomi, Jakob Vestergaard, skrev i en artikel i sommer – og jeg citerer: Det er lige så plausibelt at gøre securitisering simpelt, transparent og sikkert, som det vil være at få vandpytter til at rejse sig og tage et par skridt til siden af hensyn til at holde den gående trafik tørskoet.
Det er jo et produkt, der er dukket op i løbet af de sidste 10-20 år.
Jeg synes, det er lidt vildt, at vi her 10 efter finanskrisen skal implementere en forordning, som skal fremme præcis den form for finansiel spekulation, som udløste krisen.
Vi burde gå den anden vej.
Men det er ikke den eneste deregulering af finanssektoren i den her lovpakke.
Der er en række andre dereguleringer, som jeg ikke kan nå at gennemgå.
Så jeg vil bare skynde mig at holde mig inden for tiden og slutte af og sige, at jeg synes, at den her behandling viser noget af den hulhed, der altså også er i den hårde retorik, der er kommet efter de seneste bankskandaler, fra en række partiers side herinde.
Når det kommer til stykket, kører man desværre videre i samme retning, med samme grundidé om, at vi skal have endnu mere deregulerede finans- og kapitalmarkeder.
Det er ikke det, der er brug, tværtimod er der brug for mere og ikke mindre regulering, og det er det, vi fra Enhedslistens side arbejder for, det er det, vi går til valg på, og vi kan derfor selvfølgelig heller ikke støtte det her forslag.
Vi har overhovedet ikke noget principielt imod internationalt samarbejde, hverken på europæisk niveau eller andre steder.
Vi kigger bare på det konkrete samarbejde og ser på, om det er fornuftigt.
EU's bankunion bygger jo grundlæggende på en opfattelse af, at den finansielle sektor skal være, som den er i dag, og der er endda en drift imod stadig større enheder.
Vi mener, det er noget helt andet, der skal til, nemlig nogle grundlæggende reformer af finanssektoren, der bl.a. bringer størrelsen på de allerstørste enheder ned.
Det vil vi faktisk få sværere ved at gennemføre, hvis vi tiltræder bankunionen, fordi vi vil flytte en del af beslutningskraften – f.eks. i forbindelse med en ny krise – til f.eks. at beslutte en opsplitning af de store banker, væk fra os selv og over til et overnationalt niveau, hvor vi ikke har nogen indflydelse, fordi vi ikke sidder med ved bordet.
Så derfor er vi kritiske.
Men vi er i den grad tilhængere af samarbejde mellem de forskellige landes finanstilsyn.
Havde man gjort det lidt mere aktivt – og det havde man sådan set sagtens kunnet gøre, også fra det danske finanstilsyns side i forhold til deres estiske partnere – havde vi måske været fri for meget af det, der er sket.