Peter Kofod (DF), 2018-11-06:
Der findes næppe noget vigtigere eller mere meningsfuldt som retspolitiker end at være med til at lave en aftale som den, vi har indgået sammen med regeringspartierne og Socialdemokratiet.
Derfor er det en god aftale, vi har lavet sammen med regeringen og Socialdemokratiet.
Jeg vil gå så langt som til at sige, at vi faktisk er rigtig stolte af den aftale, vi har lavet.
Jeg mener godt, at de partier, der er en del af den, kan ranke ryggen, for det, vi gør her, sætter ind på to helt afgørende områder, som jeg synes vi kan være rigtig fint tilfredse med.
Som en del af forslaget indføres de her ungdomskriminalitetsnævn, hvor man altså i en alder fra 10 år, hvis man er mistænkt for at have begået noget rigtig grimt, kan komme ind.
Her sidder der en uafhængig dommer for bordenden, og der er en gruppe af forskellige personer omkring en, der allerbedst og sammen kan iværksætte de nødvendige reaktioner, der skal til, for at den unge stopper med at begå kriminalitet, altså at den unge stopper med at bevæge sig ud i et område, hvor man på et eller andet tidspunkt senere i sit liv ender i et voksenfængsel, hvis ikke man ændrer adfærd.
Det er sådan set rigtig godt.
Derudover kigger vi på de lukkede institutioner.
Det synes jeg der har været god grund til.
Der fastsættes nogle retningslinjer.
Den socialdemokratiske ordfører nævnte i sin tale spørgsmålet døralarmer.
Der er også spørgsmålet om videoovervågning.
I virkeligheden synes jeg jo, at det er et område, hvor man sagtens, sagtens endda, kan bruge mere energi.
Det kommer jeg tilbage til.
Jeg synes, at debatten i Danmark på mange måder i løbet af de seneste par år har været utrolig skæv.
På den ene side har vi brugt 20 år på at diskutere, om det skal være en sagsbehandler eller en dommer, der skal placere børn og unge, som får en dårlig start på livet, i et eller andet tilbud, en eller anden institution, åben, lukket, whatever.
Er det så afgørende for den unge, om det er en dommer eller et tværfagligt team eller en sagsbehandler?
Jeg tror ikke, at det er det møde med systemet, som gør en enten rigtig godt eller rigtig skidt.
Jeg tror selvfølgelig, det er godt, at der er flere kloge hoveder, der mødes, og som kan se de forskellig perspektiver, og det er egentlig den løsning, man er kommet frem til i aftalen.
Men jeg tror også, at man i løbet af de seneste mange år i Danmark har forsømt den vigtige debat, der går ud på, hvad det så er, den unge mødes med på den anden side, altså når det er besluttet, hvilke reaktioner der skal sættes op.
Det synes jeg man har forsømt.
I stedet for er debatten flydt af sted med alle mulige andre ting.
Den er blevet drevet af en debat om følelser, og ja, det er der ikke noget galt i, men der har måske været utrolig mange følelser i den her debat.
Jeg vil sådan bare nævne et par eksempler fra de seneste uger, efter at vi har indgået den her aftale.
Indfører regeringen, Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet med den her aftale børnefængsler i Danmark – smag lige på ordet børnefængsler?
Gør vi det?
Nej, det gør vi heller ikke.
Er det nyt, at 10-årige kan ende på en lukket døgninstitution med den her aftale?
Nej, det er det heller ikke.
Og er den her aftale på kant med konventionerne?
Nej, det er den så heller ikke.
Jeg må bare sige, at den her debat har været decideret giftig.
Jeg har ikke i mine tre et halvt år som retsordfører oplevet en debat, der er så lidt drevet af saglighed og så meget drevet af nogens ønske om at gøre sig bemærket i medierne.
Jeg synes faktisk ikke, at det har været særlig behageligt at være vidne til, men sådan er det.
Jeg kan sige, at jeg er glad for, at vi er kommet frem til en aftale, som har været drevet af fornuft og drevet af et ønske om at se tingene, som de nu engang er, og udforske forskellige vinkler.
Men jeg er ikke stolt af den måde, det her har været behandlet på udadtil.
Man har jo en gang imellem næsten indtrykket af, at Danmark er blevet sådan et uland, altså at Danmark er blevet et land, hvor vi behandler børn og unge helt forfærdeligt.
Retsudvalget havde i sidste uge lejlighed til at tage til Holland i et andet anliggende, men havde også muligheden for at diskutere ungdomskriminalitet med nogle af de folk, der arbejder med det dernede, både politikere og andre myndigheder.
Måske snarere tværtimod er Danmark drevet af at være et land, hvor vi som partier sætter os ned og laver nogle aftaler og faktisk lægger alt det der tidligere gods fra os – vi har jo diskuteret det meget – og mødes for at prøve at se, om vi ikke kan lave et system, hvor det rent faktisk batter noget, og hvor det, vi ønsker, rent faktisk kommer til at virke.
Derfor har vi også god tid til at vente på det.
Jeg kan egentlig ikke lade være med at tænke på, når jeg står her, at det her jo er kulminationen på mange års arbejde, hvor vi i virkeligheden har diskuteret nogle helt forkerte ting; hvor vi har diskuteret, om det var dommeren eller socialrådgiveren, der skulle være afgørende for, hvad der skulle ske med børn og unge.
Jeg må sige, at jeg ikke helt har en forståelse for det.
Noget af det, der, synes jeg, burde være noget af det allervigtigste, er nemlig, hvordan man begrænser, at der kommer flere unge kriminelle.
De får et dårligt liv, hvis de er kriminelle.
Det er ikke et optimalt liv.
Jeg synes egentlig, det er tankevækkende, at det er den måde, debatten har kørt på.
Noget af det vigtigste er, at det er børn og unge, der har fået en dårlig start, og så har man sagt, at man kunne have 98 forskellige niveauer i det her land i 98 forskellige kommuner.
Der ser jeg altså en utrolig stor fordel i, at man nu får nogle standarder, som er mere ens.
For der har været forskellige tilgange til det her spørgsmål, alt efter hvor i landet man har boet.
Her er der jo ikke tale om, at det er et barn, der kommer til at hugge en Marsbar nede i det lokale supermarked.
Der er jo tale om, at man har gjort noget, der er rigtig slemt, og så synes jeg selvfølgelig, at vi har en forpligtelse.
Uanset om det, man gør, er meget lidt, så der skal iværksættes en meget mild social foranstaltning, hvilket vil foregå i et helt andet regi eller i et helt andet spor, eller om det er noget, der er meget hårdt, så synes jeg da, at der skal tages hånd om det.
For jeg synes ærlig talt, at det er sørgeligt, hvis meget unge mennesker bare skal falde ned mellem stolene.
Det vil være en falliterklæring.
Nu kan jeg se, at min taletid er ved at være gået.
Jeg håber at få lejlighed til at svare på en masse spørgsmål fra medlemmerne.
Jeg skal slutte med at sige tak til justitsministeren og regeringspartierne for et langt og, synes jeg, konstruktivt forløb om den her pakke, men også tak til Socialdemokratiet for det her forløb.