Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2020-11-10:
Jeg har i virkeligheden to spørgsmål til ministeren.
Sidst vi havde diskussionen om lån i landdistrikter, sagde ministeren, at der snart kom en løsning, eller at han forventede, at der snart skete noget.
Jeg lytter mig frem til, at det måske ikke er så snart, men måske ministeren har et bud på, hvornår vi lander.
Den anden ting er: Nu kunne jeg forstå, at ministeren ligesom finansministeren siger, at der ikke er brug for bredbåndspuljen, men er ministeren ikke enig i, at når antallet af ansøgninger er mere end fordoblet, er der faktisk brug for en bredbåndspulje?
Tak for ordet.
Der er jo sagt rigtig mange pæne ting her i dag om vores landdistrikter, og jeg synes også, vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at tale dem op, så folk kan forstå, at det er værdifuldt at bo i landdistrikterne, og har lyst til det.
Men vi kommer nok ikke uden om, at vores landdistrikter er udfordrede, det viser den landdistriktspolitiske redegørelse også, der er vigende befolkningstal, vigende antal af arbejdspladser, manglende investeringer, uddannelsespladser osv.
Vi kender jo alle sammen udfordringerne.
For SF er der en klar ulighedsdagsorden her, hvor forskellene mellem by og land vokser, og det siger sig selv, at det ikke er noget, vi synes der er godt for vores land, og desværre er der jo en risiko for, at den her skævvridning vil vokse endnu mere med coronakrisen, som kan ende med at fjerne arbejdspladser, lægge turismen øde og flytte endnu flere mod byerne, hvor jobtilgængeligheden er størst.
Men hvad kan vi så gøre?
Ja, i SF har vi nogle bud, det er ikke en udtømmende liste, men vi synes, at det første og det vigtigste er at få styr på lånesituationen i landdistrikterne.
Når et lærerpar ikke kan få lov til at låne til et hus i Vorbasse, og når vi har eksempler på f.eks. otte virksomheder, som jeg har fået af Langelands borgmester for nylig, som ikke kan få lov til at låne til at udvide deres forretning på Langeland, ja, så vil skævvridningen jo fortsætte.
For hvis man ikke kan bosætte sig, hvis man ikke kan få lov til at skabe arbejdspladser, lukker og slukker områderne sig selv med tiden.
Vi har i SF fremlagt vores bud på løsninger.
Vi ønsker os stadig et særligt realkreditinstitut, som skal sikre lånemulighederne til virksomheder og borgere, som i dag har svært ved at låne til at flytte til eller drive virksomheder i landdistrikterne, for uden virksomheder og uden omsætning af boliger er der ikke noget liv.
I Norge har man jo fundet en lignende løsning, hvor kommunerne vurderer både indkomstforholdet og tilbagebetalingsforholdet, så der kan sikres lån, og hvis nordmændene kan, kan vi vel også.
Et andet sted, hvor jeg tror vi skal gøre mere, er alle de spøgelseshuse, vi finder i landdistrikterne.
Der er jo ikke nogen, der ønsker at bo i et område, hvor der er tomt og er øjebæer, og det anslås jo, at der rundtomkring i det ganske land er mere end 100.000 faldefærdige huse, som med fordel kan rives ned.
Jeg har selv for nylig været på Læsø og set, hvor nydeligt øen fremstår, og hørt, hvordan man med midler fra landsbypuljen har sørget for, at man kunne rive huse ned og skabe nogle grønne områder på stedet.
Jeg synes, det er ærgerligt, at der lægges op til at skære ned på den pulje.
Der er ingen tvivl om, at man kan blive nødt til at bringe udbud og efterspørgsel i balance, og der er nedrivningspuljen en rigtig god ting.
For det tredje skal vi sørge for, at der er et ordentligt internet i landdistrikterne.
Uden det kan man ikke lave hjemmearbejdspladser, man kan heller ikke deltage i fjernundervisning, og man kan heller ikke drive en virksomhed, og set i det lys, synes jeg faktisk, at det er uforståeligt, at regeringen har aflivet bredbåndspuljen i sit finanslovsforslag.
Det passer simpelt hen ikke, når finansministeren siger, at der ikke længere er brug for puljen.
Der er indkommet 342 ansøgninger i år mod 125 ansøgninger sidste år.
Der er søgt til 9.000 adresser, og der er søgt for dobbelt så meget som puljens størrelse.
Det viser, at det her bliver meget, meget vigtigt at få sikret i kommende finanslovsforhandlinger.
Så synes jeg, at der er et sted, hvor vi kan gøre mere, og som handler om uddannelsesområdet.
SF har tidligere foreslået en udflytningsplan for uddannelser, så vi får skabt en bedre geografisk balance i uddannelsestilbuddet, men også fordi erfaringerne viser, at hvis man uddanner sig lokalt, bliver man også boende bagefter og finder sig et arbejde.
Når de unge først flytter ind mod de store uddannelsesbyer, ja, så vender de ikke tilbage, for de finder selvfølgelig et job der, og de når også at finde en kæreste i den tid, de læser.
Det er ikke, fordi jeg underkender, at der er sket gode ting, siden regeringen tiltrådte, fordi vi har faktisk fået en ny og mere fair kommunal udligningsreform, som jeg håber kan være med til at holde hånden under velfærden i de fattigste kommuner.
Vi har også fået fantastiske, spændende erfaringer med billige og gratis færgebilletter fra sommerpakkerne.
Det tror jeg er vigtig viden fremadrettet, det viser i hvert fald, at pris betyder noget, og at der kan være al mulig god grund til at gå videre med landevejsprincippet.
Vi kommer nok også til at få en politiaftale med flere nærpolitistationer, men selvfølgelig er der et godt stykke vej, til vi har fået genskabt balancen mellem land og by fra de seneste års rå centralisering; det har flyttet arbejdspladser, bosætninger, lukket butikker og busruter.
Men vi er i SF klar til at tage en tørn, for vi synes, det er vigtigt, at vi har levedygtige og spændende og dejlige landdistrikter, som man kan bosætte sig i, uanset om man er borger eller virksomhed.