Søren Pape Poulsen (KF), 2018-05-29:
Som jeg ser det, er kernen i den debat, som spørgeren rejser med den her forespørgsel, den digitale dannelse eller den digitale kultur og mere generelt: respekten for vores medborgere.
De fleste af os ved jo heldigvis godt, hvordan vi skal opføre os og behandle andre mennesker.
Men vi må jo også være ærlige og sige, som forespørgeren er inde på, at den digitale tidsalder og udbredelsen af de sociale medier giver os nogle nye udfordringer, som vi bliver nødt til at forholde os til.
Jeg er helt enig med spørgeren i, at det er uetisk og fuldstændig uacceptabelt, når borgere tager billeder af eller filmer ulykker med tilskadekomne eller omkomne og lægger billederne op på nettet.
Jeg går ud fra, at vi alle er enige om det personlige ansvar og vores forpligtelse til at bruge de sociale medier med omtanke i situationer, hvor nogle er kommet til skade.
Jeg synes, at de, der er fristet til at lægge den slags billeder på nettet, skal prøve at sætte sig i de tilskadekomnes sted eller forestille sig, at det var deres mor, far, ægtefælle eller barn, der var omkommet eller kommet til skade.
Noget andet er, hvad lovgivningen på området siger.
Det kan jo også være strafbart.
Hvis en person offentliggør et billede på internettet af f.eks. et offer for et færdselsuheld, så kan det være en overtrædelse af straffelovens § 264 d.
Det er således strafbart uberettiget at videregive meddelelser eller billeder vedrørende en andens private forhold eller i øvrigt billeder af den pågældende under omstændigheder, der åbenbart kan forlanges unddraget offentligheden.
Hvis den person, der er afbildet, giver samtykke til videregivelsen, er handlingen selvfølgelig ikke strafbar.
Som eksempel på, hvordan bestemmelsen er blevet anvendt, er et ugeblad blevet dømt for at have bragt et foto af en mand liggende på en båre, efter at han netop var omkommet ved en drukneulykke.
Ugebladet blev også dømt for at have bragt fotos af den omkomne mands hustru, som så ud over bølgerne, mens eftersøgningen af hendes mand stod på.
Billederne af hustruen var ledsaget af udtalelser om hendes reaktioner under eftersøgningen.
I forhold til at sikre, at det har konsekvenser, når man offentliggør billeder og film fra ulykkessteder på internettet uden samtykke fra de pågældende, ja, så kræver lovgivningen, at den krænkede selvfølgelig anmelder sagen til politiet, før politiet kan påbegynde efterforskningen.
Baggrunden for det er, at den krænkede som udgangspunkt bør forskånes for, at anklagemyndigheden fører en straffesag, hvis han eller hun ikke selv ønsker det.
Der vil jo være tale om billeder af private forhold, som ved en straffesag kan blive yderligere eksponeret.
Hvis en person offentliggør optagelser eller billeder af identificerbare personer fra et ulykkessted uden samtykke, f.eks. et billede af en person, der har brækket et ben ved et trafikuheld, så kan det også udgøre en overtrædelse af de databeskyttelsesretlige regler.
Når vi taler om massemedier, skal deres indhold og handlemåde være i overensstemmelse med god presseskik.
Som jeg lige har redegjort for, findes der allerede bestemmelser, der kan bringes i spil afhængigt af de konkrete omstændigheder.
Når det så er sagt, må vi jo nødvendigvis forholde os til det faktum, at vi lever i en moderne, digital verden, og internettet gør, at privatlivskrænkelser ofte er mere alvorlige, end de var for nogle år siden, fordi en krænkelse kan spredes meget vidt og meget hurtigt og næsten være umulig at få slettet igen.
Det er netop det lovforslag, vi lige har drøftet, L 240, et udtryk for.
Med det lovforslag foreslås jo en tredobling af bødestraffen for overtrædelser af straffelovens bestemmelser om fredskrænkelser i bl.a. § 264 d, og for ansvarshavende redaktører hos massemedier foreslås bødestraffen femdoblet, ligesom vi foreslår at styrke forholdene for ofrene ved at tredoble det nuværende niveau for tortgodtgørelse, som også er en del af det lovforslag.
Jeg vil også nævne, at regeringen med den nye databeskyttelseslov har skærpet straffen i forhold til den tidligere persondatalov.
Jeg synes, det er vigtigt med en debat om det her emne, både her i Folketinget, i den bredere offentlighed og ikke mindst rundt om middagsbordet derhjemme i familierne.
Politiet er opmærksom på udfordringerne med den uhensigtsmæssige adfærd, hvor personer tager billeder af ulykkessituationer.
Politiet har oplyst, at de har fokus på, hvordan de bedst imødegår udfordringen, når de rykker ud til en ulykke.
I forbindelse med et stort motorvejsuheld i marts brugte politiet Twitter til at gøre bilister i nærheden af uheldet opmærksomme på, at de skulle give plads til redningskøretøjer.
Politiet opfordrede samtidig til, at folk ikke delte billeder af de tilskadekomne på nettet.
Der er altså allerede opmærksomhed på problemet, men der er behov for en yderligere oplysningsindsats.
Rigspolitiet vil derfor senere i dag komme med et oplysningsinitiativ, lad os bare kalde det en moralsk opsang, som skal være med til at øge borgernes opmærksomhed på deres adfærd i forbindelse med ulykker og få dem til at tænke mere over konsekvenserne af deres adfærd i sådan nogle situationer.
Rigspolitiet vil samtidig generelt vejlede om, hvornår videregivelse af billeder og film af andre personer kan være strafbart.
Så forventer jeg naturligvis, at politi og anklagemyndighed udnytter lovgivningens muligheder for at retsforfølge overtrædelser af lovgivningen.
Den digitale tidsalder giver nogle nye udfordringer, som vi skal være os bevidste.
Vi har desværre set nogle sørgelige eksempler på folks adfærd i ulykkessituationer, hvor de har taget billeder eller optaget video af de biler eller personer, der har været involveret.
Med både strafskærpelser, en debat om emnet i det offentlige rum og rundt om middagsbordet derhjemme og en oplysningsindsats fra politiets side kan vi forhåbentlig vende denne triste tendens.