Karsten Hønge (SF), 2020-11-27:
Vi skal i dag diskutere højere pensionsalder, ikke for politikere, nej, uha da da, og heller ikke for mennesker med så høje indkomster, at de alligevel selv bestemmer, hvornår de vælger at trække sig tilbage, men vi skal diskutere de vilkår, der gælder for alle andre.
Det såkaldte velfærdsforlig fra 2006 dikterer, at hvert eneste ekstra gennemsnitlige leveår skal flyttes til arbejdsår.
Jamen er det da ikke velfærd at have nogle gode år som senior, hvor helbredet stadig rækker til at være aktiv sammen med familien og have fritidsinteresser?
Den her helt usædvanlige rå indfasning af et længere arbejdsliv giver Danmark Europas højeste pensionsalder.
»Jamen det er jo det eneste ansvarlige«, hører vi konstant.
»Ansvarlige« – for hvem og for hvad? spørger jeg.
TrygFondens tryghedsmåling viser, at 39 pct. af de ufaglærte i 50'erne er bekymrede for, om deres helbred holder.
Undersøgelsen viser, at netop det at miste arbejdsevnen er den utryghed, der går mest ud over livskvaliteten.
Ingen økonom, som baserer sine beregninger på at vride, presse og true den sidste teoretiske arbejdsevne ud af en 75-årig håndværker, skal lære mig noget som helst om ansvarlighed eller samfundsansvar.
Seniorer har brug for tryghed; det er ansvarlighed.
Flere ældre arbejder jo frivilligt videre efter pensionsalderen, og det er godt, når det sker efter eget valg.
Men uligheden bliver værre og værre, i takt med at pensionsalderen drives i vejret.
I dag er der 7,6 års forskel i levetid, når vi ser på en 30-årig ufaglært over for en 30-årig med en lang videregående uddannelse, og uligheden og forskellen vokser.
Med solbriller, skyklapper og små kasketter beskytter de øjnene mod det skærende lys fra virkeligheden udenfor.
På excelark flytter de rundt på tal, så man ender med en masse penge til staten.
De har nemlig snedigt fundet ud af, at de, som har mindst, at de, som arbejder mest, skal arbejde endnu mere.
Og så trækker de arrogant på skuldrene over mennesker, der er kommet i klemme i døren på vej ud af arbejdsmarkedet.
Men selv mennesker, der bare har et flygtigt kendskab til virkeligheden på arbejdspladserne, ved udmærket, at en 75-årig tømrersvend ikke bare fortsætter med at kravle rundt på taget, at ældre sygeplejersker ikke kan tumle tunge patienter, og at socialrådgivere ikke i det uendelige kan arbejde under pres fra store sagsbunker.
Der skal mange penge i statskassen, og en højere tilbagetrækningsalder kan jo være et af redskaberne.
Så lad os da gå længere hen ad vejen med frivillighed, gøre det attraktivt for seniorer at blive på jobbet, og det betyder, at arbejdsgiverne – og i høj grad også de offentlige arbejdsgivere – skal tage et langt større hensyn til den enkelte lønmodtager.
Penge i kassen kommer også, hvis vi ikke efterlader titusinder uden for arbejdsmarkedet.
Ja, i dag er der alene 70.000 unge mellem 15 og 29 år, som ikke har en uddannelse, ikke er i gang med en uddannelse eller ikke har et job.
Af mange grunde skal vi koncentrere vores indsats på, at disse titusinder kommer i uddannelse og job.
Og vi vil åbenbart have ældre til at arbejde endnu mere, mens over 10.000 unge leder efter praktikpladser.
Dårligt arbejdsmiljø koster hvert år samfundet milliarder af kroner ud over de menneskelige omkostninger.
Vi taler så meget om epidemier i den her tid.
Men gennem flere år har vi set en egentlig stressepidemi brede sig, og det kaster sygemeldinger af sig i byger.
Mange ufaglærte har i fremtiden svært ved at passe ind i de nye jobs, som heldigvis er på vej.
Mange frygter ikke at holde sæsonen ud, for at sige det på den måde, på jobbet, og utrygheden siver ind i titusindvis af hjem som en hæslig markering af et hårdt arbejdsliv.
De privilegerede flyder som sædvanlig ovenpå som korkpropper.
Folk med høj løn og bløde hænder klarer sig; golfbaner, seniorhøjskoler og udlandsrejser venter.
Men bare blindt at sætte pensionsalderen op for alle er ikke vejen.
Lad mig til sidst læse Enhedslistens og SF's forslag til vedtagelse op: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at indfasningen af den stigende pensionsalder i forhold til velfærdsforliget fra 2006 – hvor hvert eneste ekstra gennemsnitlige leveår konverteres til arbejdsår – er uacceptabel.
Mange frygter, at de først kan gå på pension, når de er helt nedslidte efter et langt arbejdsliv.
Der er råd til at vælge andre veje end den ekstreme, automatiske stigning i pensionsalderen.
Adskillige forbundsformænd opfordrer til at lade Pensionskommissionen arbejde og til at udskyde den planlagte stigning i pensionsalderen.
Folketinget opfordrer på den baggrund regeringen til at udskyde behandlingen af lovforslaget om at hæve pensionsalderen til 69 år, til resultatet af kommissionens arbejde foreligger.«