Ida Auken (RV), 2017-12-19:
Først og fremmest vil jeg gerne sige tak for, at vi kan få lov at diskutere, hvad Parisaftalen kan betyde for dansk politik.
Det synes jeg sådan set vi diskuterer lidt for lidt, og derfor vil jeg gerne sige tak for, at vi nu har fået mulighed for det.
For mig at se er der ikke nogen tvivl om, at Danmark skal leve op til de mål, vi har sat i Parisaftalen.
Vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at vores konkrete politikker gør, at vi bevæger os så stort et skridt som muligt fremad hver eneste dag i retning af at blive det, som vi alle sammen vil i 2050, nemlig være helt fri af kul, olie og gas, altså fossile brændsler.
Vi skal lægge vores transportsektor om; vi skal lægge vores landbrugssektor om; vi skal lægge hele vores energisektor om.
Det er, hvad vi beslutter, når vi sidder ved forhandlingsbordet, og når vi sidder og tager beslutninger i forbindelse med finanslove: Hvad kan vi gøre for hver eneste dag at tage grønne skridt fremad?
Når vi så skal tage de her skridt, skal vi tage en nøgtern vurdering af, hvordan man får de mest rentable og fornuftige energiprojekter op at køre.
Vi skal kigge på, hvordan vi kan bruge de penge, vi har, så vi får mest klima ud af dem, for så kan vi simpelt hen få en større klimaeffekt.
Hvis man gør det, som Alternativet i dag siger man skal, nemlig at tage Parisaftalen og lægge den til grund for alle beslutninger, så mener jeg faktisk, at man vildleder sig selv en lille smule.
Det er en lille smule ønsketænkning at sige, at nu kommer det her nok til at ske, og så skal vi i dag indrette vores politik efter det, i stedet for at sige: Vi står her i dag, vi vil have det her til at ske, og hvad er det så for nogle politiske beslutninger, vi skal tage?
Det punkt, hvor man for alvor kan sige at der ligger reel politik, er sådan noget som diskonteringsrenten.
Det er jo den, man kan kigge på – den satte vi også ned i vores regeringstid – for det er sådan, at diskonteringsrenten siger, hvor meget fremtiden er værd.
Hvis man ikke synes, at fremtiden er så meget værd, tager man en høj diskonteringsrente; hvis man synes, at fremtiden er meget værd, tager man en lavere diskonteringsrente.
Det kan jeg love munder ud i politiske beslutninger med det samme, og der er meget mere politik i det.
Det er sådan en diskussion, vi skal have med Finansministeriet, altså: Hvilken diskonteringsrente har I tænkt jer at bruge?
Har I tænkt jer at bortdiskontere fremtiden, eller skal vi regne med, at de beslutninger, vi tager i dag, har en langsigtet effekt, der selvfølgelig skal have værdi?
Så når vi ikke kan støtte beslutningsforslaget, som det ligger, er det, fordi vi tænker, at de beslutninger, vi skal tage, skal være så realistiske som muligt.
Derfor synes vi sådan set, at det er klogt at tage et prisscenarie, hvor man siger, at der er beslutninger plus det, man forventer der kan komme.
Ved siden af det kunne vi jo godt spørge: Hvordan vil virkeligheden se ud i en verden, hvor alle lande lever op til Parisaftalen?
Jeg vil ikke udelukke, at der kan være politiske beslutninger, i forbindelse med hvilke det kan være rigtig klogt at have det andet prisscenarie ved siden af.
Det kan også vise sig, som det har gjort adskillige gange tidligere, at olieprisscenarierne er på månen, i forhold til hvad der reelt kommer til at ske.
Jeg hører folk, der sidder med dyb indsigt i det her, sige, at det kan være, at grunden til, at olieprisen er så lav lige nu, er, at nogle nærmest dumper olie, fordi man godt kan se, at fremtiden for olie er ved at være dyster.
Det er jo ikke for sjov, at Norges olieanalytiker i Nordea siger, at olieinvesteringer er dybt farlige og risikable.
Det er ikke for sjov, at Norges store oliefond nu anbefaler regeringen at gå væk fra investeringer i olie.
Det er jo, fordi det faktisk begynder at vise sig at være økonomisk meget, meget risikabelt at investere i olie.
Den slags realisme skal på bordet.
Når vi så spørger os selv, hvad det er, vi drømmer om, hvad det er for nogle scenarier, og hvad det er for nogle visioner, vi har, så skal vi tage politiske beslutninger i dag, men vi skal gøre det på det bedste faglige, det mest realistiske og i virkeligheden også det mest nøgterne grundlag, vi overhovedet har, for så tager vi de bedste beslutninger.
Men for at have en idé om, hvad der ville ske, hvis olieprisen faktisk nærmest blev torpederet, kan der være gode grunde til ved siden af disse scenarier at lægge andre scenarier.
Og hvis vi i en beretning med Alternativet i dag kan lande noget i den stil, vil vi meget gerne støtte det fra radikal side.
Men vi vil bare sige, at det vil være uklogt at bygge vores beslutninger på et scenarie, der lige nu ikke – desværre – har hold i virkeligheden.
Så for at få taget de bedste klimabeslutninger skal vi være så realistiske som muligt, og så skal vi tage nogle beslutninger, der gør, at vi får så stor en effekt som overhovedet muligt.
Så vi kan ikke støtte forslaget, som det ligger.