Karsten Hønge (SF), 2019-12-19:
Har vi lært noget af historien, og kan vi lære noget af krigsudredningen?
At gå i krig skal ikke ske med det mindst mulige flertal, som var præcis det, der skete i 2003 vedrørende Irak.
Jeg synes faktisk, der er forskel på rækkevidden af Folketingets beslutninger.
I alle de andre sager gælder naturligvis almindelig flertal, men spørgsmål om krig skiller sig ud.
I dag blafrer Socialdemokraternes holdning i vinden, og det værste er næsten, at svarene på spørgsmålene også blafrer i vinden.
For hvad er egentlig et bredt flertal?
Er det én stemme, som det var i 2003?
Jeg synes også, at Socialdemokraterne må tænke den, ja måske, kætterske tanke, at der måske er en dag, hvor de ikke længere er i regering.
En totredjedelsflertalsregel er jo vores garanti ind i fremtiden, hvor der måske på en mørk og dyster dag venter en Foghlignende militaristisk regering uden de store tanker om, hvad et bredt politisk flertal betyder.
Foghs regering insisterede i den som i mange andre sammenhænge på at være USA's lydige skødehund.
Når USA til den danske regering sagde hop, spurgte Anders Fogh med stor iver: Hvor højt?
Anders Fogh ville for enhver pris gå i krig sammen med USA, og med det snævrest mulige mandat endte vi i den ulyksalige krig i Irak.
Historikerne har jo i beretningen uddybet konsekvenserne af den dramatiske og rædsomme beslutning i 2003.
Et totredjedelsflertal kan dels bremse ukloge beslutninger på et område, der ikke kan sammenlignes med andre i forhold til konsekvenserne for de borgere, der risikerer at miste livet.
Men det er klart, at det jo ikke forhindrer, at der også bliver taget dumme beslutninger i fremtiden.
Til gengæld vil et totredjedelsflertal være med til at give danske soldater en øget tryghed i bevidstheden om, at de er udsendt med et solidt folkeligt mandat.
Det er efter SF's opfattelse en vigtig lære af forløbet i 2003.
SF støtter også en aktivistisk udenrigspolitik, men det behøver jo ikke at være en militaristisk udenrigspolitik og aldrig en udenrigspolitik baseret på rygter og fake news, som det skete i forhold til Irakkrigen.
Jeg vil også sige, at vi synes, det er en skandale, at Irakkommissionen ikke får lov til at blive færdig med sit arbejde.
Kommissionen var den bedste mulighed for at komme til bunds i beslutningsprocessen ved den danske deltagelse i Irakkrigen; en beslutningsproces, der var fyldt med åbenlyse fejl og mangler og i særdeleshed mangel på oplysninger til de daværende medlemmer af Udenrigspolitisk Nævn, hvilket også tydeligt fremgår af krigsudredningen.
På vegne af fru Eva Flyvholm fra Enhedslisten, hr. Rasmus Nordqvist fra Alternativet og SF vil jeg læse forslag et til vedtagelse op: Forslag til vedtagelse: »Som opfølgning på krigsudredningen »Hvorfor gik Danmark i krig?« opfordrer Folketinget den til enhver tid siddende regering til at sikre tidlig, løbende og fyldestgørende inddragelse af Folketinget ved beslutninger om dansk deltagelse i internationale militære operationer, hvor både formålet med det danske bidrag, den samlede strategi med kobling til andre ikkemilitære spor og påtænkte exitstrategier beskrives.
I lyset af deltagelse i internationale operationer finder Folketinget, at den til enhver tid siddende regering bør søge bred opbakning til indsatsen i Folketinget.
Derfor opfordres regeringen til at indføre et princip om to tredjedele flertal i Folketinget ved udsendelse af danske soldater.
Dertil opfordrer Folketinget den til enhver tid siddende regering til, med udgangspunkt i det forudsatte formål, at give en grundig gennemgang og evaluering af indsatsen i Folketinget, når et dansk bidrag fra en international operation er hjemtaget.
Folketinget beklager i denne ånd, at regeringen har valgt ikke at genåbne Irakkommissionen.«
Jeg synes da bestemt også, at fru Annette Lind skal have mulighed for at svare på det spørgsmål, hvor svaret stadig væk blafrer i vinden: Hvorfor har Socialdemokraterne ændret standpunkt i forhold til vigtigheden af at have to tredjedeles flertal bag at sende danske soldater i krig?
Man har tidligere stået på det – det har ovenikøbet været en del af regeringsgrundlaget, da Socialdemokratiet sidst var i regering – så hvad er årsagen til, at man har skiftet mening?