Lars Løkke Rasmussen (V), 2017-05-09:
Tak for det, og tak for debatten, som jo i hvert fald kan opsummeres i, at der er en ret bred forståelse for grundlovens ordning om, at det er den til enhver tid siddende statsministers prærogativ at fastsætte antallet af ministre og bestemme, hvilke opgaver de enkelte ministre skal have.
Det er jeg glad ved – det er jeg glad ved.
Så har jeg da med interesse lyttet til nogle af de eksempler, der har været brugt her i dag, som alle sammen har det tilfælles, at de stammer fra en tidligere regering.
Det skal jeg ikke gøre mig til dommer over.
Altså, der må jo have været rigtige mennesker bagved af kød og blod: en finansminister bagved af kød og blod, en klimaminister bagved af kød og blod, en undervisningsminister bagved af kød og blod.
Og hvis man har forladt regeringen og føler, at man ikke har haft nok gennemslag, ja, så er det jo det, man føler.
Jeg må sige, og det er også et svar til hr. Dennis Flydtkjær, at når jeg ikke bare sagde ja til spørgsmålet, om jeg vurderer, at det er hensigtsmæssigt, at Finansministeriet har så stor indflydelse, som det har, på samtlige politiske ressortområder, så er det, fordi jeg synes, at et ja ville efterlade indtrykket af, at jeg var meget enig i en præmis om, at det er sådan, det forholder sig.
Og det er ikke det billede, jeg selv har efter at have været fagminister i – ja, hvad – 7 år, finansminister i et par år og statsminister i en periode.
Jeg kan slet ikke genkende det der billede af, at konkret politik – skolepolitik, klimapolitik, og hvad der ellers har været nævnt – er noget, der udformes af yngstefuldmægtige ovre i Finansministeriet.
Det er et billede, jeg ikke kan genkende.
Jeg synes i øvrigt også, at vi som, hvis jeg må bruge udtrykket, branche – altså os politikere – gør os lidt for små, når vi har sådan en debat, der her handler om, at nogle ministerier har for stor en indflydelse.
Altså, vi er politikere.
Regeringen består af ministre, politikere, og Folketinget består af mennesker, politikere.
Det er jo ikke systemerne, der har magten.
Det er politikerne, der har magten.
Det er mit ansvar som statsminister at føre en regering, der sætter regeringens politik igennem.
Til det har jeg så en række ministre, der hver især har et ressort, og jeg har så lavet et setup, som jeg ikke skal gå i detaljer om, men som skal sikre, at der er en tværgående koordinering.
Det er jo mit ansvar; det er jo regeringens ansvar.
Og hvis man synes, vi udlever det forkert, er det jo, man kan sætte os af.
Det viser sig også, når man lytter til debatten, at den i virkeligheden handler nok så meget om nogle andre ting, altså f.eks. hvordan vi skal regne.
Fru Josephine Fock sagde det jo ret direkte i virkeligheden, og det er en fair nok diskussion, og den kan man tage.
Det er bare ikke det, forespørgslen handler om – det er ikke det, forespørgslen handler om.
Forespørgslen handler om, hvorvidt Finansministeriet har for stor og afgørende indflydelse.
Jeg ville da som statsminister i hvert fald være noget bekymret, hvis man slap alting helt fri.
Så kunne man sidde de steder, hvor man bruger pengene, og regne dem lidt til den anden side ved at sige: Det kan godt være, at det ser ud som en udgift, men de kommer nok ind igen; og så kunne man sidde de steder, hvor man driver statens indtægter ind, f.eks. i Skatteministeriet, og lave nogle spændende skattereformer, fordi man regnede med nogle enorme dynamiske effekter; og så kunne man hurtigt komme til at bruge for mange penge det ene sted og kræve for få ind det andet sted.
Altså, det bør nødvendigvis være sådan, at der er en ensartethed i den måde, man vejer tingene af på.
Det er fair nok, vil jeg sige til hr. Rune Lund, at man kan diskutere, hvordan man så vejer af.
Det er i øvrigt en standende diskussion, og det er også en diskussion – uden at jeg skal gå for meget i detaljer med det – som vi i sagens natur også fører i regeringen, sådan som jeg tror andre regeringer også har gjort det over tid, altså hvad det præcis er for lovmodeller og andet, vi bruger.
Det er jo en fair nok diskussion.
Men vi kan ikke have en diskussion, der vil føre i retning af hver mand sin vægt.
Det går ikke.
Så jeg må sige, at jeg er overmåde godt tilfreds med det flertal, der har manifesteret sig her i dag, og som er indstillet på at støtte det forslag til vedtagelse, som hr. Erik Christensen læste op på vegne af partier, der udgør et flertal.
Og med det vil jeg sige tak for debatten.