Finn Sørensen (EL), 2018-11-09:
Men nu skal ministeren altså høre efter!
Kære minister... !?
Ja, sådan kan han også bruge min taletid!
Så må jeg jo fortsætte i håb om, at hans embedsmænd så hører efter og fortæller ham det.
Det er nemlig meget vigtigt.
Et af temaerne for den her forespørgselsdebat har jo været de forligsmæssige bindinger, og der kommer ministeren med et meget interessant svar på mit sidste spørgsmål.
Med fare for, at jeg hen over bordene her ikke fangede den nøjagtige ordlyd – så vil jeg håbe, at ministeren går op og retter mig bagefter – opfattede jeg, at ministeren sagde, at når man i 2020 skal tage stilling til, om pensionsalderen skal forhøjes yderligere, så kan et enkelt parti blokere for det, uanset om den gennemsnitlige levealder er steget til et niveau, som kræver, at pensionsalderen bliver forhøjet.
Det er sådan, jeg opfattede ministerens svar, og det er meget interessant, for hvis det er rigtigt, er det jo positivt.
For så kan man jo håbe på, at befolkningen og ikke mindst den kommende valgkamp vil lægge så meget pres på enkelte partier, at de begynder at ryste på hånden, når vi når til 2020.
Jeg kan så undre mig over, hvad man så skal med et forlig, hvor der klart og tydeligt står, at man har bundet hinanden op på, at pensionsalderen skal stige i takt med den gennemsnitlige levealder – eller det, man med et fint ord kalder indeksering.
Og hvad skal man så med en lovtekst, som meget klart beskriver, hvordan det skal beregnes, og hvad det er, man skal rette sig efter – en lovtekst, som jeg gerne vil læse lidt op af, altså fra bemærkningerne, så vi kan få helt på det rene, hvordan mekanikken i det her er.
Det er beskrevet i bemærkningerne til lovforslag L 40 fra 2015-16, hvordan man skal beregne den her pensionsalder.
Der er så en hel masse teknik, og det springer jeg over af hensyn til alle dem, der lytter, også dem her i salen.
Der står: »Den således beregnede folkepensionsalder skal efter loven afrundes til nærmeste halve år, dvs. her til 69,5 år.«
Det var altså den gennemsnitlige levealder på det tidspunkt, der sagde, at pensionsalderen i 2015 – det skulle vi egentlig have vedtaget – skulle forhøjes til 69,5 år.
Så fortsætter det i bemærkningerne: »Da folkepensionsalderen efter loven højest kan reguleres med 1 år ad gangen, skal folkepensionsalderen fastsættes til 68 år med virkning fra 2030.«
Hvis den mekanik ikke havde været der, altså den sidste, havde man allerede i 2015 besluttet at forhøje den til 69,5 år.
Og videre beskrives det, hvad det får af konsekvenser.
Men nu står ministeren og siger, at selv om den gennemsnitlige levealder er steget, så man egentlig skulle forhøje den til 69 år, så kan et enkelt parti blokere for det.
Jeg håber sandelig, at jeg har forstået det rigtigt.
Jeg synes, det er lidt vigtigt, af hensyn til den kommende debat op til folketingsvalget, at vi har fuldstændig på det rene, hvad det er, de forligspartier har bundet hinanden op på.
Jeg ville også gerne kommentere mange af de andre ting.
Den grundlæggende uretfærdighed i at bruge en gennemsnitlig levealder kan vi åbenbart ikke blive enige om, og det er nok ikke tilfældigt, at vi ikke kan det.
Men jeg noterede mig, at stort set alle ordførere taler om, at vi skal have nogle ordninger, så man kan trække sig ud af arbejdsmarkedet før pensionsalderen, hvis man af forskellige grunde ikke kan holde til det mere.
Så ser jeg da meget, meget frem til, at de samme partier og ordførere meget, meget snart kommer med nogle helt konkrete forslag til, hvordan de har tænkt sig at realisere det, altså så det også kan komme til at indgå i en kommende valgkamp.
Det vil for at sige det kort sige, at almindelige arbejdsfolk får lov til at betale en velfærd, de måske aldrig nogen sinde når at nyde godt af.
Spørgsmålet lyder: Hvad kan ministeren oplyse om evalueringen af reformen af førtidspension og fleksjob, og hvilke initiativer vil ministeren tage på baggrund heraf?
Hvorfor skal vi nu diskutere det igen, igen?
kan jeg næsten høre nogen spørge.
Vi har jo løbende haft samråd om den her sag.
Vi skal diskutere det, fordi det er på høje tid, vi får nogle konkrete forslag til løsninger på bordet.
Forligspartierne har evalueret og evalueret i 1½ år nu.
Det er på høje tid, de tager sig sammen og kommer med nogle konkrete svar til de mange mennesker, der er blevet og stadig væk bliver ramt af den her reform – nogle svar til dem, der bliver sendt ud i det ene udsigtsløse forløb efter det andet, som de i mange tilfælde får det værre af; til dem, der bliver nægtet førtidspension, selv om de kun har meget lille eller slet ingen arbejdsevne; til dem, der gerne vil have et fleksjob på deres nuværende arbejdsplads, men ikke kan få det på grund af den måde, loven er indrettet på; til dem, der går ned i løn, fordi de skifter fra det fleksjob, de har haft i mange år, til et nyt, eller som oplever, at de får en lavere timeløn end deres kollegaer; til de mange, der oven i sygdom og handicap oplever, at de bare bliver fattigere, og ovenikøbet oplever mistænkeliggørelse på jobcenteret.
Jeg synes også, at alle de mennesker og mange, mange andre, der er bekymrede over udviklingen på det her område – bekymrede for, hvilke muligheder de egentlig har for et trygt arbejdsliv, hvis man skal gå og frygte at blive ramt af en arbejdsulykke – har krav på, at vi får nogle konkrete svar inden folketingsvalget, så vi kan tage det med i diskussionerne op til folketingsvalget.
Jeg ser frem til ministerens besvarelse og håber selvfølgelig på, at han vil løfte sløret for den her proces og for, hvornår – forhåbentlig allerede i dag – den munder ud i nogle klare meldinger om, hvad det egentlig er for nogle ændringer, man vil foretage i lovgivningen og måden at administrere den her reform på.