Peter Kofod (DF), 2025-02-21:
Tak for det.
Det er ikke med glæde eller begejstring eller stolthed over de her tre lovforslag, vi behandler nu, at jeg står her.
Jeg vil gå så vidt som til at sige, at jeg synes, at det uden tvivl er de mest triste, vi har haft til behandling i hele den her folketingsperiode.
Lad mig starte med konklusionen: Dansk Folkeparti stemmer imod.
Vi står her for at debattere et af de mest fundamentale spørgsmål i vores samfund: Retten til livet over for retten til at bestemme over sin egen krop.
Spørgsmålet om abort er for langt de fleste af os jo ikke en let sag.
Det kræver, at vi må træffe nogle beslutninger med omtanke, respekt og forståelse for nogle af de mest fundamentale værdier i vores samfund.
I Dansk Folkeparti har vi arbejdet hårdt på at prøve at finde en rigtig god balance mellem kvindens rettigheder og beskyttelsen af det ufødte liv.
Vi anerkender retten til fri abort, men vi er samtidig også dybt bekymrede for de potentielle konsekvenser, der kan være ved at lempe vores lovgivning yderligere.
Regeringen ønsker sammen med flere andre partier at hæve abortgrænsen fra de nuværende 12 uger til 18 uger.
Vi mener, at det er en meget drastisk ændring, en markant ændring, og vi synes, det er et forkert skridt at tage.
Vi ved, at jo senere en abort foretages, desto mere udviklet er fosteret.
Vi ved også, at medicinske fremskridt løbende forbedrer mulighederne for at redde for tidligt fødte børn.
Dansk Folkeparti er imod forslaget.
Et foster i 18. uge er simpelt hen for stort og for udviklet til, at man bør kunne afbryde svangerskabet, medmindre morens liv er i fare eller barnet lider af alvorlig sygdom eller handicap, hvor der medicinsk er en tungtvejende grund til at gennemføre en abort.
Nogle gange kan det føles, som om der er gået en lille smule inflation i livets værdi, som om kvindens ret til frit at vælge overtrumfer et foster, der i realiteten allerede er kommet meget langt i sin udvikling.
Lad mig være endnu mere konkret.
Et foster i 18. uge vejer omkring 200 g, de fleste organer er dannet, barnet kan bevæge sig og registrere lyde, tarmene er begyndt at virke, og kønnet udvikles, og så ligner det et barn.
En af mine venner mistede for nylig et barn på meget tragisk vis, der så godt nok var en uge ældre end det, regeringen foreslår grænsen skal være, men stadig.
Jeg skal hilse og sige, at jeg tror ikke, at de var i tvivl om, at det, de havde mistet, var et rigtigt lille menneske, også selv om det ikke var født endnu.
Vi mener ganske enkelt ikke, at man bør kunne afbryde en graviditet, der er nået så langt, medmindre der er en virkelig god grund til det.
En anden alvorlig bekymring er, at vi med den her ændring risikerer at bane vejen for aborter baseret på køn.
I flere kulturer er det desværre ikke ukendt, at pigebørn fravælges, fordi forældrene foretrækker drengebørn.
Når vi muliggør kønsscanninger i uge 14, vil det så manifestere sig i et øget antal aborter af pigefostre?
Jeg håber det ikke, men jeg kan frygte det, for verden er et kynisk sted, og jeg vil under ingen omstændigheder være med til at facilitere sådan en udvikling.
Fortalerne for det her forslag taler ofte i debatten om kvindens ret til at træffe beslutning om egen krop, men det er jo ikke hele sandheden.
For selv med den her lovændring vil en kvinde, der er længere henne i graviditeten end uge 18, ikke have den ret, og det er jo sådan set godt, men det udstiller det hule i debatten.
For selvfølgelig må den her debat handle om langt mere.
Den er meget mere principiel og etisk end den til tider meget højrøstede debat, vi har om emnet.
Debatten handler ikke kun om kvindens ret, men også om, hvornår menneskeligt liv er så udviklet, at det fortjener samfundets beskyttelse.
Hvornår vejer det hensyn til barnet tungere end kvindens mulighed for at afbryde graviditeten?