Helena Artmann Andresen (LA), 2023-01-31:
Nej, det synes jeg ikke vi gør, for de gymnasier, som der måske er de her store problemer på, er ikke nogen, der ligger i de mindre byer.
Det er nogle, der ligger her i hovedstaden.
Så nej, det synes jeg ikke.
En af de mere kontroversielle beslutninger, den tidligere regering og Folketinget tog i sidste valgperiode, var om tvangsfordeling af landets gymnasieelever på baggrund af deres forældres indkomst.
Det fyldte enormt meget, da jeg var ude til debatter på gymnasierne – med god ret – både for forældrene og for eleverne.
For indkomstfordelingen reducerer de unge til brikker i et politisk spil.
En af de store grunde til, at jeg valgte at stille op til Folketinget, var, at jeg var træt af politikere, især fra venstrefløjen, der har så foruroligende mange forslag til, hvordan man indskrænker friheden for en meget ansvarlig ungdomsgeneration.
Indkomstfordelingen er et godt eksempel på socialdemokratisk ingeniørkunst og venstrefløjsingeniørkunst, der indskrænker de unges frie valg.
Jeg husker stadig tydeligt den 7. juni sidste år, hvor der var mødt rigtig mange unge mennesker op for at demonstrere foran Christiansborg mod tvangsfordelingen.
De havde bannere med.
Lad mig lige slå én ting fast.
Ja, der er gymnasier, der har problemer, fordi der er en meget høj andel af elever med anden etnisk herkomst.
Der er skoler, der har enormt store sociale udfordringer.
Der er et dårligt studiemiljø, hvor bestemte grupper af elever dikterer hverdagen, og hvor sammensætningen er for skæv.
Men der findes en meget simpel løsning, hvor man ikke behøver at opdele landet i afstandszoner og indkomstzoner, og hvor man ikke behøver kapacitetslofter og tilskudslofter.
Man kan jo lukke de gymnasier, hvor problemerne er størst.
Så får man spredt de elever, der skaber problemerne, i stedet for at man som med den daværende aftale så at sige skyder gråspurve med kanoner.
Det kan selvfølgelig stadig væk være nødvendigt med en eller anden form for fordeling.
Det vil vi i Liberal Alliance gerne være åbne over for at se på.
I den ideelle verden havde unge mennesker fuld valgfrihed, og det skal også være udgangspunktet.
Men vi må bare også erkende, at der er områder i Danmark, hvor der er så langt mellem gymnasierne, og hvor de unge bor, at det selvfølgelig kan være svært at få deres hverdag til at hænge sammen, hvis de skal bruge flere timer på transport hver dag.
Så det er en balancegang.
Om man kan finde den rette balance, ved jeg ikke, men vi vil meget gerne være med til at diskutere det.
Det bekymrer mig dog, når der i regeringsgrundlaget står, at man vil arbejde på en ny model, der skal løse skævheden i elevsammensætningen i især de større byer.
Det lugter for mig lidt af mere tvang.
Og vi kommer til at holde regeringen i ørerne, så vi ikke ender det samme sted, som vi gjorde før valget.
Jeg havde ønsket, at der stod i regeringsgrundlaget, at man ville arbejde for at give flest mulige elever deres førsteprioritet og dermed tage et opgør med det politisk bestemte kapacitetsloft.
Der er ca. 3.000 gymnasieelever hvert år, der ikke får deres førsteprioritet opfyldt.
Det synes jeg godt at vi kan gøre bedre.
Nu, hvor der heldigvis er så meget fokus på unges mistrivsel, synes jeg, at vi bør have i mente, at ekspertgruppens rapport peger på, at for de elever, der ikke får deres førsteprioritet opfyldt, lever deres uddannelsesforløb ikke op til deres forventninger angående det faglige, personlige og sociale udbytte i forhold til de elever, der får deres førsteprioritet opfyldt.
Når alt det er sagt, er vi i Liberal Alliance selvfølgelig rigtig glade for, at man nu skrotter forældreindkomst som fordelingskriterium, og vi kommer også til at stemme ja til lovforslaget.