Martin Henriksen (DF), 2017-02-07:
Det kan man ikke sige.
Og der vil ikke være nogen modsætninger mellem flertalsbefolkningen og så dem.
Derfor vil man selvfølgelig kunne møde folk blandt de 50 pct., som man vil opfatte som danskere, og som jeg også selv vil opfatte som danskere.
Men når vi tager en debat, som jo også bliver nødt til at være en generel debat, så bliver man også nødt til at kigge på de statistikker, som ligger på området, og forholde sig til dem.
Og de siger klart og tydeligt, og det synes vi jo i Dansk Folkeparti er alarmerende, at der kan findes områder, hvor statistikkerne siger, at der er danskere i mindretal, hvis man kigger på det generelt set.
Tak for det, formand.
Når vi har rejst denne debat fra Dansk Folkepartis side, er det, fordi vi er båret af et dybfølt og oprigtigt ønske om at holde sammen på landet.
Når vi med jævne mellemrum kommer med nye forslag og ønsker til udlændingepolitikken, hænder det ikke sjældent, at vore politiske med- og modspillere påstår, at vi ønsker at stramme udlændingepolitikken udelukkende for at stramme.
Det hævdes også ofte, når Dansk Folkeparti foreslår, det kan være alt lige fra morgensang, mere historieundervisning i folkeskolen eller færre religiøse særhensyn i skolen, at der så er tale om snæversynet nationalisme eller hetz mod udvalgte befolkningsgrupper.
Men det er noget sludder.
Vores politik er ikke udtryk for et ønske om at stramme bare for at stramme.
Vores politik er ej heller udtryk for et ønske om at hetze mod nogen som helst, snarere tværtimod.
Til gengæld forsøger vi at sige tingene ligeud uden at være tynget af politisk korrekthed – vi kalder det for kulturelt selvforsvar.
Dansk Folkepartis politik er båret af et altoverskyggende ønske – et ønske om at holde sammen på landet nu og i fremtiden.
Det skal vi kæmpe for og arbejde for.
Det er som at pleje planter; de kræver næring og vedligeholdelse, hvis de skal overleve og videregives til nye generationer.
Derfor har det også betydning, at nyankomne og deres efterkommere tilslutter sig det kulturelle fællesskab og arbejder for at bevare disse nationale grundpiller i stedet for at modarbejde dem.
Når vi kan se, at alt for mange indvandrere og efterkommere ikke tager danskheden til sig, og når vi kan se, at den oprindelige befolkning, danskerne, kommer i mindretal i bestemte områder, jamen så bliver vi selvfølgelig nødt til at reagere.
For at sikre sammenhængskraften i samfundet skal vi videreføre værdifuld viden om fortiden, også så nyankomne og deres efterkommere ikke kan undgå at få en meget bedre forståelse for det land, som de nu bor i; det gavner os alle.
Men vi skal have antallet endnu længere ned.
Det vigtigste er at få mere styr på asyltilstrømningen, antallet af familiesammenførte, men også den samlede indvandring til Danmark skal ned, hvis vi skal bevare Danmark dansk – og det skal vi.
En effektiv udlændingepolitik er umådelig vigtig.
Der skal være styr på den indvandring, som vi ved indebærer større økonomiske og kulturelle udfordringer.
Det er det bedste for danskerne, for nye generationer, og det er sådan set også det bedste for de indvandrere, som nu engang er kommet til landet.
Asyl- og familiesammenføringsreglerne er som nævnt vigtige redskaber i udlændingepolitikken, fordi det netop var og til dels også er via disse regelsæt, at tidligere tiders problematiske indvandring fandt sted.
Jo flere mennesker der ønsker at bo i Danmark, og jo længere væk de kommer fra, jo sværere bliver integrationen – og det er der egentlig ikke noget mærkeligt i.
Målet er naturligvis, at dem, der er her, og dem, der bliver her, med tiden bliver danske; at de glider ind i samfundet og tager mentaliteten, værdierne og kulturen til sig.
Det vil betyde, at en del kulturelementer og normer fra forældrenes og bedsteforældrenes hjemlande må ende med at vige til fordel for det nye lands.
Men det er umuligt at assimilere indvandrere og efterkommere, hvis de bor et sted, hvor danskerne er i mindretal.
Danmark er ikke et stort land, og et multikulturelt samfund, hvor alle passer sig selv i deres små lokale miljøer, gavner ingen.
Men sådan er det jo flere steder i kongeriget, og det er, fordi danskerne flere steder er i mindretal.
Vi kan ikke finde et fælles ståsted, hvis udviklingen fortsætter sådan – vi risikerer, at vi mister os selv.
Vi siger ikke i Dansk Folkeparti, at alle skal være fuldstændig ens, men forskellighederne skal kunne rummes inden for nogle grænser, en ramme.
Denne ramme defineres af den nationale identitet, vores fælles fortid, som har skabt nutidens samfund med frihedsrettigheder, folkestyre og ligeværd mellem kønnene, velfærd, omsorg, kulturelle institutioner, sammenhold og folkeligt fællesskab.
Det kommer jo ikke ud af ingenting.
Denne ramme omkring samfundet og værdierne i den bliver presset, når parallelsamfundene tager over i bestemte områder.
I parallelsamfundene er dansk kultur ganske enkelt blevet erstattet af noget andet, og det er det, vi skal gøre op med.
Derfor har Dansk Folkeparti rejst denne debat.
Vi ønsker, at Folketinget og regeringen offentligt meddeler, klart og tydeligt meddeler, at det er en forkert udvikling, når danskere kommer i mindretal i eget land, og at der er brug for flere stramninger af asylog udlændingepolitikken.
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer med bekymring, at der i dag er områder i Danmark, hvor andelen af indvandrere og efterkommere fra ikkevestlige lande er over 50 pct.
Det er Folketingets opfattelse, at danskere ikke bør være i mindretal i boligområder i Danmark.
Regeringen og Folketinget har gennemført en række stramninger, der har begrænset asyltilstrømningen markant, og som modvirker parallelsamfund.
Folketinget opfordrer regeringen til at arbejde videre med en politisk målsætning om at reducere antallet af asylansøgere og antallet af familiesammenførte, der kommer til Danmark.«
Altså, jeg betragter det som fuldstændig indlysende, at man selvfølgelig kan møde folk, som har en anden oprindelse end etnisk dansk, hvis man vil bruge den betegnelse, som godt kan være lige så danske som alle andre.
Den opfattelse har jeg i øvrigt altid haft.
Men det ændrer ikke på, at der er forskel på at kigge på individniveau og så mere generelt og overordnet.
Og der bliver vi herinde nogle gange nødt til at flyve op i helikopteren og have det lange perspektiv på.
Og der mener jeg altså, at man bliver nødt til at forholde sig til, at hvis man kigger på statistikkerne, kan man se, at der er områder i Danmark, hvor danskere er kommet i mindretal.
Det betyder, hvad man også kan se i de områder, at der bliver dansk kultur mere og mere presset.
Der er simpelt hen nogle med dansk baggrund, der ikke længere føler, at de er så velkomne i deres land.
Og det er noget, man skal tage meget alvorligt.