Karsten Hønge (SF), 2017-04-28:
Tak til alle ordførerne og til ministeren for at have forholdt sig til det her beslutningsforslag fra SF.
SF's beslutningsforslag er et bidrag til den kamp for frihed, frigørelse og selvstændighed, som mange kvinder med etnisk minoritetsbaggrund fører i ensomhed ude i familierne.
Som integrationskonsulent Halime Oguz, der ovenikøbet har oplevet kampen på egen krop, har skrevet: Det handler om »... at slå en kile ind i de patriarkalske strukturer, der hersker i mange af disse minoritetssamfund.
Mine erfaringer siger mig desværre, at alt for mange mænd i de belastede boligområder påtager sig rollen som kvindernes værger.
De regner ned til mindste 100-kroneseddel, om det bedst kan betale sig for kvinden at være på kontanthjælp eller tage et arbejde.
Disse mænd har ingen interesse i, at deres kvinder får et mere sikkert fodfæste på arbejdsmarkedet, fordi de så kunne tænkes at tilkæmpe sig en selvstændighed, hvorved de kunne frasige sig mandens dominans.«
SF's forslag handler om at række flere hænder ud mod kvinderne.
Derfor har vi udarbejdet det i dialog med adskillige kvinder med etnisk minoritetsbaggrund.
Med det her beslutningsforslag ønsker SF at række fire hænder ud for at støtte kvindernes kamp for frihed for at få kontrol over deres eget liv.
Tre hænder handler om at trække med konkrete tilbud.
Det handler om særlige forløb, der skal hjælpe kvinderne med at forstå deres rolle på arbejdsmarkedet; om, at kvinder, der aldrig har haft et arbejde, får en mentor; og et kursus til kvinder, så de lettere kan få adgang til f.eks. at få en egen bankkonto.
Den fjerde hånd giver et skub i ryggen ved at indføre et pålæg om at tage en uddannelse.
Uddannelsespålægget skal ikke gælde alle, men kun de personer, som vurderes at have gavn af det.
Uddannelsespålægget målrettes kontanthjælpsmodtagere, som har behov for uddannelse eller bedre danskkompetencer, hvis kommunen samtidig skønner, at det kan forbedre den enkeltes situation, styrke ligestillingen og bryde sprogbarrieren.
En uddannelse styrker mulighederne for at få fodfæste, ikke bare på arbejdsmarkedet, men også i selve livet – også selv om det bare er en danskuddannelse 2. SF er overbevist om, at de såkaldte økonomiske incitamenter virker.
Derfor kan udsigten til, at kontanthjælpen forsvinder, være lige det puf, der gør, at hele familien beslutter, at det vil være en god idé, hvis mor kommer i gang med en uddannelse.
Vi tror ikke på, at økonomiske incitamenter virker, hvis det bare handler om generelt at sætte ydelser ned uden at tilbyde muligheder samtidig.
Det her forslag er efter vores opfattelse en præcis kombination af et økonomisk puf og et konkret tilbud om uddannelse.
Vi har også følt os inspireret af en kronik, som er skrevet af Özlem Cekic og Henrik Marstal, hvor de skriver: »Hvis debatten skal kunne føre til resultater, er det oplagt at se nærmere på, hvordan kønsrelationerne udfolder sig i udpræget patriarkalsk anlagte etniske minoritetshjem. Her gælder det desværre nogle gange, at gifte kvinder og døtre bliver holdt nede af strukturer, der hindrer dem i at leve selvstændige liv ...«.
De fortsætter: »Alle etniske minoritetskvinder skal, hvis ikke de er syge, pålægges et uddannelseskrav for at kunne modtage kontanthjælp og dermed bidrage til husstandens fællesøkonomi. En sådan lov vil betyde, at disse kvinder får bedre mulighed for at kunne leve et økonomisk mere uafhængigt liv uden som nu at skulle gå tiggergang hos deres mænd.«
SF synes, at vi skal række de her fire hænder ud til kvindernes kamp for frihed, men også som noget, der vil ende med at bidrage til samfundsøkonomien.