Marianne Bigum (SF), 2024-05-16:
Jeg vil gerne takke ministeren for den omfattende redegørelse for den udviklingspolitiske strategi for 2023.
Det er opmuntrende at læse om Danmarks store indsats verden over og det øgede fokus på klima og grøn bistand.
2023 var et år, hvor vi heldigvis igen nåede op på de 0,7 pct. af bni, selv om vi desværre bruger for mange af pengene til flygtningemodtagelse, og hvor vi har øget finansieringen gennem andre kilder som IFU.
Desuden har Danmark spillet en vigtig rolle i COP'en og i etableringen af fonden til tab og skader.
Det er en præstation, vi kan være stolte af.
Jeg er glad for at se, at denne redegørelse er lidt mere nuanceret end tidligere.
Det giver os et bedre grundlag for at diskutere og formulere nye udviklingspolitiske strategier, der kan adressere de aktuelle udfordringer.
SF jubler over det øgede fokus på klima og grøn udviklingsbistand.
Jeg er helt enig i den første sætning om, at udviklingssamarbejde og klima ikke kan adskilles, og i, at Danmark har en vigtig rolle at spille her.
Dog må vi erkende det dilemma, som redegørelsen også fremhæver.
Det er kun en mindre del af vores bistand, som når de mindst udviklede lande.
Det er sværest at få succes i de fattigste lande, men det er der, behovet og vores forpligtelser er størst.
SF vil også gerne rose ministeren for den succesfulde indsats med at få etableret en fond til tab og skader.
Vi ville blot ønske, at Danmark også her var gået foran med at opfylde løftet om, at bidragene skulle være additionelle og ikke tages fra den eksisterende udviklingsbistand.
Så tænker jeg lidt: Hvad skete der med dansk støtte til bekæmpelse af ulighed og til landenes egne muligheder for at generere egne indtægter igennem skat?
Ulighed er ikke nævnt i redegørelsen overhovedet.
Verdensmål 10 står ellers centralt både i loven og strategien, og Danmark har spidskompetencer.
Uligheden i verden og i udviklingslandene er steget i 2023.
At mindske uligheden er også afgørende for at sikre finansiering til klimaindsatser og øge resiliensen og modstandsdygtigheden.
Udviklingslandenes tab af indtægter på grund af skattefifleri er ikke blevet mindre.
I Afrika forsvinder der dobbelt så meget ud af kontinentet i illegal kapitalflugt, som Afrika får i bistand.
Når landene syd for Sahara bruger en tredjedel af deres statsbudgetter på at betale renter og afdrag på gæld, og når de bruger halvanden gang mere på gældsbetalingerne, end de bruger i alt på sundhed, uddannelse og sociale sikkerhedsnet, så fortsætter afhængigheden af udviklingsbistand og giver privatsektoren svære vilkår.
Danmark bør prioritere ulighed, gældslettelse og mobilisering af indtægter fra skatter højt, også fremover, og gerne i fælles internationale initiativer med afrikanske og nordiske lande.
Vi er stadig et af verdens mest lige lande, og vi har ekspertisen til at fremme velfærd og velstand for de mange, også ude i verden.
Demokrati og menneskerettigheder er truet verden over.
Derfor skal Danmark stå fast og styrke sin støtte til de mennesker, der kæmper for frihed og rettigheder, også når det er svært.
Pragmatisk idealisme og ligeværdige partnerskaber er fundamentet i den nye Afrikastrategi.
Det er SF enig i, så længe vi også fastholder og styrker dansk fokus på at støtte demokrati, menneskerettigheder og civilsamfund.
Så ved jeg, at mine gode kollegaer i Socialdemokratiet og Enhedslisten deler synspunktet om, at vi heller ikke skal glemme kvinders rettigheder og seksuelle reproduktive rettigheder som en vigtig del af løsningen i udviklingslandene og særlig i Afrika.
Bølgen af kup mod formelt demokratisk valgte ledere, der i flere afrikanske lande har bred tilslutning fra befolkningen, viser, at vi ikke har været tilstrækkelig opmærksomme på, at formelt demokrati ikke er nok.
Det fungerer dårligt mange steder, og store befolkningsgrupper oplever ikke, at demokratiet repræsenterer dem og deres behov.
Vi har behov for en klar strategi for, hvordan vi vil agere i disse ustabile politiske situationer, og hvordan vi fortsætter støtten til demokratiske kræfter, privatsektoren og humanitære indsatser, selv om vi ikke længere kan arbejde med udemokratiske regeringer.
Når vi snart skal drøfte en ny udviklingspolitisk strategi, må vi blive konkrete på, hvordan vi sikrer det fremover i forbindelse med en opdatering af den danske strategi for støtte til civilsamfundet.
Så bekymrer det mig at se, hvor meget vores gammeldags ikkeøremærkede multilaterale bistand er skrumpet.
Selv om den udgør en tredjedel af den samlede bistand, er målsætningen nu, at kun 30 pct. skal være kernebidrag.
Resten kan vi øremærke.
Vi ved fra evalueringen af multibistanden, at de multilaterale institutioner bliver ineffektive, når øremærkningen er for hård.
Det er vigtigt for de ligeværdige relationer, vi gerne vil skabe, at vi ikke bestemmer og dominerer de institutioner, der skulle være fælles, og som er afgørende for at nå verdensmålene, som jeg kunne ønske også fyldte lidt mere og var lidt mere i fokus både i redegørelsen for 2023 og især i de fremtidige planer frem til 2030.
Det er godt, at vi i Danmark er aktive i forhold til reformer og forbedringer af de multilaterale institutioner og i forhold til at sikre udviklingslandenes plads og stemme i dem, for vi har mere end nogen sinde før brug for, at de multilaterale institutioner fungerer.
Tak for ordet.