Kristian Hegaard (RV), 2021-05-27:
Tak for ordet.
Afslutningsdebatten i Folketinget i 2017 var en skammens dag for det danske folkestyre.
Normalt, når man har en afslutningsdebat, er det jo relevant at se på året, der er gået, og hvad man har nået.
Det gjorde man ikke den dag.
Man kunne have diskuteret indsatsen for udsatte mennesker, for ældre, for mennesker med handicap, for vores sygehuse, klimaforandringer, uddannelse eller økonomi.
Det gjorde man ikke, for den dag, da alle var samlet, skulle det gå ud over de hjemløse.
Det var med den debat, at afsættet for tiggerloven blev udfærdiget, og Folketinget ovenikøbet i dagene derefter blev ekstra indkaldt bare for at vedtage den lov.
Tiggerloven har været stærkt kritiseret siden, og nu viser det sig, at den med al sandsynlighed også er ulovlig – det er flere eksperter også citeret for.
Schweiz har nemlig tabt ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i en sag, hvor en borger fik en bøde på 500 euro; i Danmark giver det fængselsstraf.
Derfor peger pilen jo på, at Danmark også vil tabe en sådan sag.
Der blev bl.a. peget på, at man ikke måtte have et absolut forbud mod tiggeri i Schweiz, og i en vedtagelsestekst, der lige før blev læst op af ordføreren for forespørgerne, har flertallet sagt, at et forbud mod tiggeri er nødvendigt.
Ud fra den udlægning fra de pågældende partier må man jo forstå, at Danmark også har et sådant forbud.
Det, man også er inde på i Lacatusdommen, er, at der ikke i lovgivningen om tiggeri i Genèvekantonen er afvejet tilstrækkeligt mellem de forskellige hensyn, der kan forekomme i lovgivning om tiggeri.
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol fandt nemlig, at Schweiz overtrådte sine forpligtelser, fordi tiggeri var strafbart uanset tiggerens baggrund, mulige sårbarhed, tiggeriets art, om tiggeren var en del af et tiggernetværk, og hvor tiggeriet fandt sted.
Spørgsmålet må derfor være, om Danmark så foretager en sådan afvejning, som ikke fandt sted i Genèvekantonen.
I de domme, vi har fået vedlagt i Justitsministeriets notat her, har det ikke haft betydning, hvad tiggerens baggrund er.
Dansk lovgivning nævner ikke noget om tiggerens mulige sårbarhed, der bliver ikke på samme måde forholdt sig til tiggeriets art i de pågældende afgørelser, og der står heller ikke noget om den her sondring mellem at være medlem af et tiggernetværk eller ej, som Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol ellers nævner.
Det, der bl.a. indgår særligt i lovgivningen, og som har sammenhæng med de hensyn, der afvejes i Menneskerettighedsdomstolens afgørelse, er det her med, hvor tiggeriet finder sted.
Det nævnes, at det hensyn skal indgå, og der er det interessant i forhold til den danske lovgivning, at de situationer, hvor der ikke skal gives forudgående advarsler, forekommer de steder, hvor tiggeri oftest finder sted – det er det, der står på side 17 i det notat, vi har fået – og det betyder altså, at undtagelsen må antages at have et større anvendelsesområde i praksis, når det er de steder, hvor tiggeriet oftest finder sted, og dermed må det jo så have betydning for fortolkningen af, hvor tæt vi er på at have et absolut forbud.
Derfor synes vi, at vi hurtigst muligt skal få indrettet os efter de internationale forpligtelser.
Nu skal der altså ikke gå logning i det her, hvor vi år efter år med åbne øjne bryder loven.
Lad os bekæmpe hjemløshed i stedet for hjemløse, for det er altså uværdigt og tarveligt at løbe en procesrisiko på bekostning af hjemløse, der har rigelige problemer i hverdagen med at finde ly for den næste nat og med at finde et måltid mad, i stedet for at rejse sager ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.