Stine Brix (EL), 2018-02-08:
Tak for det.
For Enhedslisten og for mig er det helt afgørende, at vi har en demokratisk og lokalt forankret styring af sundhedsområdet.
Vi mener ikke, at man skal overlade vores sundhedsvæsen alene til staten eller til udpegede bestyrelser bestående af professionelle, som befolkningen ikke har stemt på og ikke har indflydelse på.
Der er væsentlige geografiske hensyn at tage i forhold til planlægningen af vores sundhedsvæsen, og det er vigtigt, at der er et lokalt og regionalt kendskab med i de beslutninger.
Og så er det meget vigtigt, at der er et demokratisk mandat.
Som en af de foregående ordførere sagde meget rigtigt, er sundhedsområdet jo igen og igen det område, som borgerne her i landet svarer de er absolut mest optaget af, når det gælder politik.
I bund og grund handler den diskussion, som vi har her i dag, om, om man tror, at det vil blive bedre af sådan en centralisering, eller om det er nogle helt andre ting, vi skal gøre, for at sikre et bedre sundhedsvæsen.
For det er klart, at det nemmeste i verden er at pege på, at der eksisterer problemer i vores sundhedsvæsen.
Ja, det gør der, og vi skal blive bedre.
Der er udfordringer med ulighed, både geografisk, men i høj grad også socialt.
Der er masser af områder, som vi ikke løfter godt nok i dag.
Så spørgsmålet er: Hvad gør vi ved det?
Der er sket en centralisering af vores sundhedsvæsen og de beslutninger, der træffes omkring det.
Der er sket en magtkoncentration, og i mange henseender træffes beslutninger, som vedrører dagligdagen ude på sygehusene, ude på afdelingerne også i virkeligheden langt væk fra dem, der praktiserer, og de borgere, det berører.
Så der er ingen tvivl om, at der også, når det gælder demokratiet, er rigtig meget at gøre.
Vi var ikke med til at opfinde den konstruktion, vi har, omkring regionerne i dag.
Det var som bekendt den blå side af Folketinget, der gjorde det.
Og vi kritiserede dengang, at man lavede en konstruktion med langt hen ad vejen begrænset indflydelse.
Regionerne har som bekendt ikke mulighed for selv at påvirke de indtægter, de har, f.eks. ved at udskrive skat.
De er underlagt en stram styring fra statens side, og de har ringere muligheder, end kommunerne har, også end de tidligere amtskommuner havde, for at tage initiativer selv.
Så vi så gerne, at regionerne havde en større grad af indflydelse, og at den indflydelse matchede de forventninger, der er til regionerne.
Jeg synes f.eks., det er helt tosset, at vi har et anlægsloft, som er så stramt, at vi igen og igen oplever, at regionerne må sidde med store pengekasser, som de ikke må bruge – selv om de faktisk havde ønske om eksempelvis at bygge køkkener på nogle af de nye supersygehuse eller på anden måde at udvide.
Men det styres meget stramt fra statens side, hvordan man må bruge de penge, man rent faktisk har, i regionerne.
Helt overordnet synes jeg, at regionerne langt hen ad vejen sammen med sundhedspersonalet har løftet de opgaver, som de har fået udstukket.
Det, der har været overskrifterne for regionernes arbejde, har jo været en stor centralisering og specialisering af vores sundhedsvæsen, fokus på produktivitet, kortere ventelister og stram budgetstyring.
Nogle af de ting synes jeg har været rigtig fornuftige, mens der er andre områder, hvor vi synes det er gået alt, alt for vidt.
Det gælder f.eks. det enøjede fokus på produktivitet og aktivitet, der også er på områder, hvor vi synes at centraliseringen af vores sundhedsvæsen er gået alt, alt for vidt.
Det gælder f.eks. på fødeområdet og på organiseringen af vores akutte område, hvor jeg synes der mangler nærhed.
Og så har vi et stort problem – det er vi heldigvis enige om – med, at det nære sundhedsvæsen slet ikke har fulgt med, når nu der har været så voldsom en centralisering af vores sygehuse.
Det er slet ikke udbygget i tilstrækkeligt omfang, så der kommer vi haltende efter.
Det gælder f.eks. det medicinske område, som er hårdt belastet.
Det er velkendt for os alle sammen, at det desværre ikke er usædvanligt, at man indlægger ældre mennesker på gangene.
Vi har et dårligt arbejdsmiljø i nogle dele af vores sundhedsvæsen.
Og vi har en psykiatri, som er stærkt underprioriteret.
Der er stor ulighed i sundhed, ringe sammenhæng, mangel på forebyggelse af sundhedsfremme – I kender dem alle sammen.
For mig at se er de problemer jo udtryk for flere ting, men det er ikke et spørgsmål om strukturen omkring regionerne, og det er det væsentlige i den her sammenhæng.
Jeg synes egentlig, det er et udtryk for, at der er tale om komplekse problemstillinger, som er vanskelige at håndtere, men egentlig også et udtryk for, hvad der har været hovedfokus, nemlig nogle andre områder.
Det har været produktiviteten, det har været kræftområdet, og det har været operationer, som har været hovedfokus, mens nogle af de andre områder har været prioriteret lavere.
Jeg synes egentlig, det kunne have været rigtig interessant at diskutere det, som vi alle sammen ved kommer til at ske her i foråret, nemlig en ny styring af regionerne og sygehusene.
Der bliver lavet analyser, vi ikke har kendskab til.
Jeg synes, det ville være helt oplagt, at vi tog en diskussion her.
Jeg vil bare slutte af med at sige, at det, jeg synes er rigtig vigtigt, når vi diskuterer en fremtidig styring af sygehusene, er, at vi styrer mindre.
Jeg synes, at der overstyres fra statens side, og diskussionen om produktivitetskravet handler især om det, altså at man har taget muligheden for, at regionerne selv kunne få en indflydelse på tilrettelæggelsen, væk på det her område.
Derfor vil jeg slutte af med på vegne af EL at fremsætte følgende forslag til vedtagelse, som handler om noget, der kunne være en retning for, hvordan vi skulle styre i fremtiden:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget anerkender, at regionerne på flere parametre har leveret den indsats på sundhedsområdet, som de er blevet pålagt, herunder samling af specialiserede sygehusfunktioner, etablering af en ny sygehusstruktur, overholdelse af budgetterne, stigende behandlingskvalitet og historisk lav ventetid.
Folketinget bemærker, at den økonomiske styring med sygehusområdet, som skiftende regeringer har stået for, har været medvirkende til, at der mangler ressourcer, så f.eks. patienter bliver indlagt på gangene og arbejdsmiljøet på mange sygehuse er belastet.
Derfor pålægges regeringen at sikre, at en ny styringsmodel hos sygehusene giver mere spillerum til regionerne.
Sygehusene skal ikke underlægges nye produktivitets- eller effektivitetskrav fra staten.
Regeringen skal desuden understøtte, at regionerne i højere grad arbejder med forebyggelse og sundhedsfremme.«