runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Stinus Lindgreen (RV), 2021-03-26:
Tak for det, og tak til ordføreren for at spritte af.
Også tak til hr. Per Larsen og Det Konservative Folkeparti for at tage sagen op.
Jeg kan høre, at der er bred enighed i salen om, at vi skal sikre lægedækning i hele landet og fortsat have meget høj faglighed ude i klinikkerne, og det er jo dejligt.
Hvis vi skal kunne imødekomme lægedækning i hele landet, skal vi også have et system, der er fleksibelt, og her skal vi være åbne over for alternative måder at organisere sig på.
Vi kan ikke længere forvente, at alle speciallæger i almen medicin ender som en doktor Hansen.
Som nævnt tidligere, er der f.eks. dukket lægehuse med flere læger op, og det har i mine øjne en række fordele.
Det er ikke alle de læger, der har lyst til at drive almen praksis, som også har den samme brændende lyst, som ministeren sagde, til at bedrive administration.
Den slags partnerskabsklinikker har jeg intet problem med.
De kan tværtimod være med til at sikre lægedækning i hele landet, da de er attraktive for flere læger, der måske ellers ville være gået en anden vej.
Det væsentlige er, at ejeren af ydernummeret har det lægefaglige ansvar for klinikkerne og selv arbejder primært i almen praksis.
Men det problem, som hr. Per Larsen peger på, er reelt, nemlig stråmandsklinikker, hvor en læge helt proforma ejer et eller flere ydernumre uden at have nogen som helst gang i klinikken: ingen patientkontakt og intet fagligt ansvar.
Det er et skråplan, som vi skal rette op på, for kun sådan kan vi sikre faglighed og kontinuitet i behandlingen.
Tak for ordet.
Lars Boje Mathiesen (NB), 2021-03-26:
En af de sjove ting, der var i forbindelse med at komme i Folketinget, var den her diskussion om lægemangel, for når man går tilbage og prøver at kigge på, hvor mange år den diskussion faktisk har været i Folketingssalen, så ser man, at det er en diskussion, som har fundet sted i rigtig, rigtig mange år.
Og jeg undrede mig sådan over det.
Man har jo den tilgang, når man sidder derude:
Jamen få det nu fikset.
Hvor svært kan det være at få kigget på en demografisk fremskrivning og få sørget for, at der er læger nok?
Det er også lidt den tilgang, jeg har til det.
Selvfølgelig er der komplikationer, der er hele tiden nye udfordringer og en udvikling med nye tiltag, som man skal forholde sig til – også nye strukturer fra politisk side, med hensyn til hvordan man indretter sundhedsvæsenet.
Men en af problematikkerne er jo også, at der er et antal læger fra f.eks. de andre skandinaviske lande, som kommer herned – og jeg tror, at det ifølge den seneste opgørelse var 48 pct., som efter 3 år tog tilbage til hjemlandet.
Det er jo ikke, fordi det er en økonomisk dårlig forretning, at de kommer; det, at 48 pct. tager tilbage til deres hjemlande, gør sandsynligvis også bare, at lægemanglen bliver større.
Det er jo sådan nogle ting, som man burde adressere.
Og jeg håber, at ligesom vi har snakket om, at vi på psykiatriområdet skal lave sådan en 10-årsplan, så begynder vi også at lave langsigtede planer her og at lave ordentlige demografiske fremskrivninger, så vi får sikret, at der bliver optaget nok studerende på lægestudiet, som så søger over i den almene praksis efterfølgende – således at vi derved kan dække det behov, der er, i befolkningen for alment praktiserende læger.
Det hører jeg så ministeren vil kigge på.
Og hvis det er et problem, skal det adresseres, men på nuværende tidspunkt har jeg simpelt hen ikke viden om, hvor stort det her problem er.
Derfor glæder jeg mig til, at vi får det klarlagt, og at der må vi så se på, om der, hvis der er et reelt problem i det, er noget, der skal håndteres.
Hvis der er noget, der skader, at der ikke er nok alment praktiserende læger derude, eller hvis den her selskabskonstruktion gør, at det er uhensigtsmæssigt, i forhold til hvordan vi grundlæggende gerne vil have, at de alment praktiserende læger skal agere på det danske marked, jamen så synes jeg selvfølgelig, at vi skal forholde os til det.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2021-03-26:
Jamen tak for det.
Jeg synes, det tegner godt.
For SF er det vigtigt, at vi sikrer kontinuitet og sammenhæng i sundhedsvæsenet, og i den forbindelse er det også nødvendigt, at man kan blive tilset af den samme læge, når man besøger sin almene praksis; den samme læge, som kender ens sygdomshistorik, og hvad man nu ellers i kunne have at døje med.
Men det er også nødvendigt, at man sikrer, at der er samarbejde med den øvrige del af sundhedsvæsenet og kommunerne.
Praksis er og bliver i fremtidens nære og sammenhængende sundhedsvæsen en forudsætning for, at vi ligesom kan binde sundhedsvæsenet sammen.
Det er især gældende for borgere, der ofte går til lægen, og som har komplicerede behov, også for behandling.
For dem er det strengt nødvendigt, tror jeg, at lægebesøget er en tryg oplevelse, hvor man føler, at man er i gode hænder, og hvor man igen føler, at der er en sammenhæng til det øvrige sundhedsvæsen.
I SF er vi derfor også enormt bekymret for en tendens til flere stråmandsklinikker.
Den nuværende lovgivning medfører nemlig, at praksislæger har et økonomisk incitament til at lægge navn til flere klinikker, uden at de selv skal være til stede, og uden at de selv skal stå på mål for fagligheden, men hvor de stadig har en stor interesse i forhold til indtjeningen.
Vi ønsker, at hensynet til borgerens behov skal stå forrest, ikke hensynet til profit.
Vi anerkender, at der er lægedækningsudfordringer, og vi lavede en aftale i 2013, som gav mulighed for henholdsvis regions- og licensklinikker.
Men vi må konstatere, at vi ikke er i mål endnu, både fordi der ikke er læger nok, men også fordi vi bare aldrig har fået strukturen til at hænge ordentlig sammen på trods af adskillige forsøg på at løse opgaven og skabe den sammenhæng, der skal være i det nære og sammenhængende sundhedsvæsen med kontinuitet og forebyggelse som omdrejningspunkt.
Jeg havde selv fornøjelsen af at besøge en lægeklinik i Ringsted for et års tid siden, eller faktisk for et par år siden – det sidste år forsvandt bare lige pludselig – hvor fire unge læger havde slået sig sammen om at få deres egen fælles klinik.
De havde prioriteret, at de også havde meget forskellige kompetencer, og det gjorde dem også i stand til at håndtere rigtig mange hverdagsproblemer lige fra at lægge spiraler op hos kvinder, der havde brug for det, til også at kunne sy småsår, som ungerne havde fået i skolegården.
Det synes jeg tegner et billede af, hvad en velfungerende lægepraksis i fremtiden skal kunne, og jeg tror også, at man i den situation i højere grad ville kunne se sig selv som en del af det nære og sammenhængende sundhedsvæsen.
Og jeg har lyttet mig til, at ministeren faktisk inviterer til forhandlinger.
Der er håb forude for, at vi får taget fat på et vigtigt emne, så tak for ordet.
Per Larsen (KF), 2021-03-26:
Tak for det.
Og tak til hr. Martin Geertsen for en fin tale.
Jeg har jo i hvert fald set i Nordjylland, at en læge, årgang 51, bliver hæftet på flere ydernumre, når de bliver ledige, og at det så er en virksomhed, der reelt set driver praksisserne.
Men går kontinuiteten i sådan en konstruktion ikke tabt i ordførerens optik?
Martin Geertsen (V), 2021-03-26:
Altså, risikoen er jo, vil jeg sige til hr. Per Larsen, at der ikke er nogen læger til at besætte de pågældende ydernumre.
Altså, konstruktionen er jo den, at det er en praktiserende læge, som – om jeg så må sige – skal fronte uanset hvad.
Så det er jo en praktiserende læge, der har ansvaret for de op til seks ydernumre, som vedkommende ejer.
Så kan det jo godt være, at der bag ved er nogle, som man har outsourcet noget af det administrative arbejde til, og det kan jo også godt være ansættelsesforhold, altså at man beder nogle andre om ligesom at stå for det, men det er jo den praktiserende læges ansvar at sørge for, at tingene er i orden, og at der også er kontinuitet ude på de enkelte klinikker.
Jeg ved ikke, hvad hr. Peder Larsen forestiller sig som alternativet?
Per Larsen (KF), 2021-03-26:
Så lad mig gå skridtet videre.
Så har vi altså sådan en konstruktion med 12.000 patienter – for lige at tage et tal.
Er det en udvikling, som man frygter fra Venstres side?
Martin Geertsen (V), 2021-03-26:
Nej, det er jo en praktiserende læge, der køber de her ydernumre, så det er jo den praktiserende læge, der fronter systemet og sådan set også patienterne og har ansvaret for de seks ydernumre.
Det, jeg jo frygter, er, hvis vi kommer i en situation, hvor alternativet er lægemangel.
Jeg synes, vi skal have nogle værktøjer i redskabskassen – herunder også spørgsmålet omkring antallet af ydernumre, det kan være udbudsklinikker, det kan være regionsklinikker – og at vi har en variation af værktøjer for at sikre, at der er lægedækning både i Nordjylland og nede på Lolland, hvor jeg oprindelig stammer fra.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2021-03-26:
Tak for det.
Man må bare sige, at det er de samme problemer, vi diskuterer i dag, som vi også diskuterede for 3 år siden og 4 år siden, og jeg synes altså også, at Venstre giver de samme svar: Vi må gøre noget.
Men ingen af de redskaber, som vi har taget i anvendelse, er jo endnu lykkedes med at sikre os forholdsvis flere praktiserende læger.
Det er ligesom en forudsætning, at det er familielægen – at det er min egen læge, der kender mig godt, som skal være tovholder i forhold til det nære og det sammenhængende sundhedsvæsen og sørge for, at jeg ikke selv farer vild, og det er kendskabet til mig, der kvalificerer den praktiserende læge.
Så jeg vil bare spørge ordføreren, hvad ordføreren tænker om en lægepraksis i fremtiden, som måske er bemandet med ukendt personale, forskellige vekslende vikarer.
Kan den lægepraksis overhovedet opfylde den rolle, som lægepraksis skal have i fremtiden for at kunne blive en del af det nære og det sammenhængende sundhedsvæsen?
Martin Geertsen (V), 2021-03-26:
Jeg tror da i hvert fald, at det forudsætter, at SF kaster sig ind i kampen om, hvor mange speciallæger vi skal have uddannet for fremtiden.
Det ville da være et sted for SF at starte, hvis man ligesom vil ind og fylde et rum ud i den debat.
Det har jeg så bare til gode at se noget af, men det kan jo være, det kommer i dag.
Så må jeg bare sige til fru Kirsten Normann Andersen, at alternativet der for en 7-8 år siden jo kunne have været, at vi ikke havde gjort noget, altså at vi ikke havde givet de her muligheder for udbudsklinikker, hvis en praktiserende læge ikke kunne besætte et ydernummer, og ikke havde givet mulighed for, at man kunne eje seks ydernumre.
For man skal jo lige huske på her, at det jo ikke er alle praktiserende læger eller alle almenmedicinere, som har lyst til at operere i almen praksis, som har lyst til at stå for alt det bureaukrati, der er forbundet med det.
Det er det jo ikke.
Så jeg tror, at der skal være et alternativ også for dem, der ikke ligesom har lyst til selv at stå for alt det administrative, der er forbundet med at drive almen praksis.
Og det giver man jo altså mulighed for her, når det handler om, at man ligesom kan skibe sig ind i et setup af seks ydernumre i et partnerskab.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2021-03-26:
Det er heller ikke, fordi jeg ikke synes, man skal kigge på muligheder.
Regionsklinikker er jo også et godt bud på det.
Men det ændrer jo ikke ved, at jo mindre kendskab man har til patienten, jo mindre kan man også selv tage et ansvar, og jeg synes, at sporene skræmmer med nogle af de erfaringer, vi har fra f.eks. tandlægebranchen.
Når det er sådan, at man pludselig har måltal for, hvor mange paradentosebehandlinger der skal laves, eller hvor mange fyldninger der skal laves, så går det jo fløjten, at vi i virkeligheden skal prøve at holde patienterne væk fra sundhedsvæsenet, fordi vi er så gode til at forebygge og behandle, og vi risikerer, at det i virkeligheden bliver økonomi isoleret set, der kommer til at tælle.
Martin Geertsen (V), 2021-03-26:
Men jeg forstår ikke, hvis fru Kirsten Normann Andersen forestiller sig regionsklinikker som svaret på, hvordan man skaber kontinuitet for den enkelte patient.
Det mener jeg er fuldkommen på månen.
Jeg tror sådan set stadig væk, for at vende tilbage til mit svar fra før, at man bliver nødt til, hvis man vil sikre lægedækning – for alternativet er jo, at der ikke er lægedækning – dels at uddanne nogle flere læger, dels at have nogle forskellige muligheder, nogle forskellige værktøjer nede i værktøjskassen til at svare på fremtidens spørgsmål.
Jeg glæder mig til, at fru Kirsten Normann Andersen kommer herop på talerstolen lige om lidt og fremlægger SF's plan for, hvordan vi sikrer lægedækning i hele Danmark.
Det bliver spændende at følge.
Kunne vi så ikke bekræfte hinanden i, at det ligesom er det, der også fremgår af den tekst, som vi til syvende og sidst bliver enige om, altså at det er dét, vi diskuterer?
Altså, vi skal se på fænomenet stråmandsklinikker i forhold til det med tilstedeværelse eller ikketilstedeværelse i klinikkerne.
Det er ligesom det, vi koncentrerer os om, og ikke en meget bred diskussion af seks ydernumre og partnerskabsklinikker og hele molevitten?
Magnus Heunicke (S), 2021-03-26:
Ja, det synes jeg lyder klogt, det må jeg sige.
Det, vi har nu, hedder jo også en forhandling, så det er faktisk en forhandling, vi har her i Folketingssalen.
Så min indgang til de drøftelser med partierne vil netop være det at få indhegnet problemstillingen, men også få opgjort og kortlagt, i hvilket omfang vi har et problem.
I det omfang, der så er det og vi kan løse det, så skal vi have løst det problem uden at gøre op med muligheden for, at en praktiserende læge har flere ydernumre.
For det mener jeg ikke der er behov for at gøre op med.
Det mener jeg tværtimod der er en række positive elementer i.
Det samme gælder andre former for partnerskaber, som jeg netop nævnte i min tale, hvor man får bistand fra private virksomheder til kontorting, som man som læge måske ikke altid brænder for, når man er helt nyuddannet.
Og vi vil så gerne have, at de nyuddannede kommer ud og får en praksis et sted.
Der skal nok være forskellige former, så de kan løfte den opgave.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi ikke tager hul på det og indskrænker det.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2021-03-26:
Tak for ordet.
Vi i SF kan godt bakke op om det her forslag.
Jeg synes jo, at den store skandale i sagen om Instrukskommissionen var, at der var et flertal, som sad i rigtig lang tid og blokerede for, at sagen kunne blive undersøgt.
Og det var jo mere end almindelig svært at trække de informationer, som man havde brug for for at få sagen opklaret, ud af dem.
Det betød jo som bekendt, at vi kom enormt tæt på forældelsesfristen, og som hr. Morten Messerschmidt også siger, gav det jo et lidt forceret og et lidt hurtigt forløb.
Jeg skal da ikke kunne afvise, at man godt kunne have brugt mere tid.
Jeg synes, at det er problematisk, at vi, fordi nogle sidder på magten og ikke lader en sag undersøge, kan komme på kant med forældelsesfristen.
Og derfor er det at udvide den et godt forslag.
Selvfølgelig skal politikere ikke have bedre forhold end resten af befolkningen, som hr. Karsten Lauritzen også nævner.
Laver man noget, der er problematisk, skal vi selvfølgelig også kunne komme efter det.
Når vi normalt snakker om at udvide forældelsesfrister, snakker vi jo tit om, at der også er noget retssikkerhed i det.
Ved et værtshusslagsmål og vold i nattelivet kan der jo ske noget over tid, hvis forældelsesfristen er rigtig lang.
Der kan være vidner, der ikke længere husker episoden, og det kan blive uklart, og det kan blive svært at pådømme den enkelte episode.
Men jeg synes faktisk, at når det handler om lige præcis sager i forbindelse med ministeransvarlighedsloven, ligger der jo tit et omfattende materiale.
Der ligger skriftlige ting, som man kan vurdere på og kigge på.
Så derfor er jeg egentlig ikke så bekymret for at udvide forældelsesfristen på det her område.
Som sagt kan vi godt bakke forslaget op, som det ligger her.
Og jeg hører også, at der er en vilje til at se på det, så jeg håber, at vi i hvert fald som minimum kan lande en eller anden form for beretning i Retsudvalget.
Jeg ser frem til det videre udvalgsarbejde.
Rosa Lund (EL), 2021-03-26:
Tusind tak, og tak til Radikale Venstre for at fremsætte det her forslag.
Nogle gange er det jo sådan, når man har en bred enighed om noget, at man både kan blive glad for, at et forslag bliver fremsat, men man kan også fortryde lidt, at man ikke selv fandt på det.
Det er sådan, jeg har det lidt i dag i hvert fald.
Det er jo ikke så forfærdelig længe siden, at vi behandlede sagen om rigsretstiltale mod tidligere udlændingeminister fru Inger Støjberg.
I den proces synes jeg vi har lært rigtig meget, ikke mindst om vigtigheden af, at der skal være god tid til at behandle sådan nogle sager.
Der kan ikke være nogen tvivl herinde om, at vi fra Enhedslistens side gjorde alt, hvad vi kunne, for at få processen til at lykkes, men også for at den foregik efter bogen, hvilket jeg også synes vi kom i mål med.
Først stillede vi jo mere end 200 spørgsmål til fru Inger Støjberg, mens hun var minister, og vi indkaldte til samråd.
Så kom der endelig et nyt flertal, og så kunne vi nedsætte en kommission, der kunne undersøge det her, og så kom der et flertal herinde for at nedsætte en rigsret.
Det var jo egentlig det, der gjorde, at vi havde travlt, altså det var, at der var et tidligere folketingsflertal, som besluttede sig for at holde hånden under en minister, som løj for Folketinget og brød loven.
Vi nåede jo lige akkurat at gøre alt det inden for de nuværende frister, men jeg vil sige, at det da lige var på et hængende hår, og det synes jeg egentlig er bevis nok i sig selv på, at der er behov for at udvide forældelsesfristen.
For det skal jo ikke være sådan, at der ikke kan gå et valg imellem, det skal jo ikke være sådan, at der kan sidde et flertal herinde og beslutte sig for, at den her minister kan de godt lide, så den her minister må gerne bryde loven, den her minister må gerne foregøgle nogen noget i Folketinget.
Det duer jo ikke i et demokrati.
Derfor kan det kun være fornuftigt, at der simpelt hen kan nå at komme et nyt flertal, og at det nye flertal kan nå at arbejde og komme til bunds i sager, der nu engang måtte komme.
Jeg tror desværre ikke, at vi har set den sidste sag, hvor der en minister, som kommer i problemer over for Folketinget.
Det sker jo desværre en gang imellem, og der er vi nødt til at beskytte vores demokrati mere, end vi skal beskytte den enkelte minister, og derfor kan Enhedslisten varmt støtte det her forslag fra Radikale Venstre, som vi lidt ønskede vi selv havde fundet på.
Mai Mercado (KF), 2021-03-26:
I Det Konservative Folkeparti har vi grundigt overvejet, hvorvidt vi vil støtte at forlænge forældelsesfristen for strafansvar efter ministeransvarlighedsloven.
Egentlig burde det jo være sådan lidt fristende at gå med til det alene af den grund, at det vil give en større chance for at få statsministeren stillet til ansvar for de beslutninger, som hun traf, om aflivning af alle mink.
Det er en sag, der i øvrigt bliver mere og mere speget, for hver dag der går – senest nu her, hvor regeringen ikke vil udlevere centrale dokumenter.
Men det indikerer jo så også, at vi i Det Konservative Folkeparti måske ikke har den store tiltro til, at hverken Radikale, SF eller Enhedslisten kommer til at sætte statsministeren for en rigsret – heller ikke selv om en granskningskommission skulle nå til den konklusion, at statsministeren brød loven med sin ulovlige ordre.
Så ville det jo egentlig være meget rart med nogle ekstra år, før en forældelse af minksagen finder sted, men sådan bedriver vi naturligvis ikke politik i Det Konservative Folkeparti, altså selv om jeg da skal sige, at det er fristende.
Når vi umiddelbart er betænkelige ved at ændre på loven, skyldes det to forhold.
Det første forhold er, at det tilbage i 1964 blev besluttet, at det skulle være 5 år, fordi der skulle være mulighed for at sikre, at en forældelse ikke kan indtræde, før der har været nyvalg.
Og det viser eksemplet med Instrukskommissionen vel netop godt kan lade sig gøre.
Her skulle der et nyvalg til, før der var flertal for en kommissionsundersøgelse.
Og så med den nye kommissionsundersøgelsesform, altså en granskningskommission, bliver det jo endnu hurtigere at gennemføre en kommissionsundersøgelse, for så kommer en undersøgelse kun til at pågå i et års tid.
Det andet forhold er, at jo længere tid, der går, jo sværere kan det være at huske omstændigheder og genkalde sig hændelsesforløb.
Og derfor kan 5-årsgrænsen, man valgte tilbage i 1964, meget vel have været valgt som en slags kompromis – for at sikre, at der har været nyvalg, men også for at sikre, at den tidligere minister stadig kan genkalde sig hændelsesforløbet i erindringen.
For os er det vigtigt, at ministre skal stå til ansvar i henhold til ministeransvarlighedsloven.
Vi drøfter gerne, om vi kan forbedre reglerne, og vi ser også gerne, at vi får nogle beslutninger, som er overvejet.
Og egentlig tak for de tilkendegivelser, der er kommet her i salen i dag, om at tage det her tilbage i udvalget og få nogle drøftelser om, om man rent faktisk kan forbedre loven på det her område.
Det bidrager vi rigtig gerne til, men beslutningsforslaget, som det ligger her, kommer vi ikke til at støtte.
Kristian Hegaard (RV), 2021-03-26:
Tak for ordet, formand, og tak for debatten.
Da et stort flertal for nylig besluttede at rejse tiltale i en kommende rigsretssag, skete det i sidste øjeblik inden forældelsesfristens udløb.
Forhåbentlig går der mindst 30 år, før vi igen står og skal rejse tiltale i en ny rigsretssag, men derfor kan det være relevant allerede nu at se på, hvilke erfaringer der er gjort.
En forældelse på 5 år lyder jo som en lang tidsperiode, men hvis et politisk flertal i 3-4 år bevidst undlader at undersøge en ministers handlinger og der først ved skift af et politisk flertal nedsættes en undersøgelseskommission, som så også skal bruge 1 eller flere år til at arbejde, så får de 5 år rigtig hurtigt ben at gå på.
Derfor har Radikale Venstre med det her beslutningsforslag foreslået at hæve forældelsesfristen til 8 år.
På den måde skal man altså igennem og gennemføre mindst to valgperioder.
Samtidig foreslår vi, at såfremt der nedsættes en undersøgelseskommission, kan fristen suspenderes i yderligere 2 år.
Radikale Venstre er fleksible, med hensyn til hvordan en endelig model kan se ud, og derfor takker vi for den brede opbakning, der er til, at vi sammen skal finde en ny model.
Normalt når man taler om forældelsesfrist i regi af f.eks. straffeloven, menes der den tid, politiet har til at finde ud af, om der er noget at komme efter i den konkrete sag.
Sådan må det ikke være, for en retsstat er hverken rød eller blå.
Derfor vil jeg takke for debatten og takke for opbakningen til principperne i forslaget og intentionerne om, at der skal ske en ændring, således at vi kommer videre med en ændring af reglerne.
Derudover skal jeg hilse fra Liberal Alliance og sige, at de også støtter beslutningsforslaget.