Christian Rabjerg Madsen (S), 2022-05-04:
Tusind tak.
Frie Grønne har fremsat et beslutningsforslag, der giver regeringen til opgave at indføre valgforbund ved folketingsvalg.
Forslaget vil indebære, at helt små partier kan blive valgt til Folketinget med bare et enkelt mandat eller to, og det vil jo i praksis betyde, at reglerne om spærregrænsen ville blive ophævet.
Det er derfor ikke et forslag, som regeringen kan bakke op om.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget står der, at de gældende regler har fungeret fint indtil valget i 2019, hvor der var tre nye partier, der stillede op uden at opnå valg.
Helt overordnet er det regeringens holdning, at reglerne om valg til Folketinget skal bero på demokratiske principper og altså ikke på, hvordan et valg falder ud for dette eller hint parti.
Det grundlæggende princip bag reglerne er, at partier, der har en vis tilslutning blandt vælgerne, skal have andel i de mandater, der svarer til tilslutningen, og spærregrænsen sikrer, at et parti skal have en vis opbakning.
Det hjælper jo i øvrigt i praksis med til, at vi har et demokrati, som ikke alene giver en mulighed for at udveksle synspunkter, men også et demokrati, hvor der er mulighed for at træffe beslutninger, og som er arbejdsdueligt.
Det sikrer, at vi har et demokrati, der også kan fungere i praksis.
Derudover har vi jo kredsmandaterne, som både afspejler befolkningsudviklingen og sørger for, at tyndtbefolkede områder er rimeligt repræsenteret, og det sikrer derudover også et lokalt tilhørsforhold mellem dem, der stemmer, og de valgte.
Endelig har vi tillægsmandaterne, og dem har vi for at udligne eventuelle skævheder, så Folketingets sammensætning som helhed afspejler vælgernes holdning.
De grundlæggende principper, som vores i forvejen ret komplicerede regler bygger på, vil efter regeringens opfattelse blive udvisket, hvis vi indfører valgforbund ved folketingsvalgene.
Men selvfølgelig skal vores valgregler og ikke kun fungere principielt; de skal også fungere i praksis.
Derfor er det spørgsmål, forslagsstillerne kredser om, selvfølgelig altid relevant at have fokus på, nemlig om betingelserne er gode nok for, at nye partier og dermed også alle nye politiske synspunkter kommer til orde og bliver repræsenteret i Folketinget.
Det er regeringens opfattelse, at man på det spørgsmål kan svare ja.
Ved valget i 2019 var der ti partier, der kom i Folketinget.
Det er det højeste antal partier siden 1977.
Vi har dermed allerede et system, der netop gør det muligt for nye partier dels at stille op, dels at opnå valg, og dermed også begrænser det fænomen, som forslagsstillerne kalder for stemmespild.
Det skyldes på den ene side, at vi har en meget lav spærregrænse, hvis man sammenligner med landene omkring os – hvis man kigger på Sverige, Norge og Tyskland, er spærregrænsen der på henholdsvis 4 og 5 pct. – og på den anden side har vi krav om, at der skal indsamles ganske mange vælgererklæringer, godt 20.000, for overhovedet at kunne stille op til valget, hvilket jo også dermed er et værn imod det, der bliver kaldt stemmespild.
Man kan så spørge, om der er noget galt med valgsystemet, fordi det ikke er alle kandidater og partier, der stiller op, der bliver valgt til Folketinget.
Det mener jeg ikke.
Det er jo nok et grundvilkår i ethvert valgsystem, at man kan stille op og blive valgt, men også risikere ikke at blive valgt.
Jeg er helt overbevist om, at de fleste vælgere ærgrer sig, hvis de sætter kryds ved et parti, som ikke opnår valg, men jeg mener ikke, man kan konkludere, at den stemme, der bliver givet på et parti, der ikke opnår valg, er spildt.
Det er jo fortsat en stemme, hvor en given vælger med sin stemme har givet udtryk for, hvilke holdninger denne vælger har, og hvordan man ønsker at sætte sit kryds.
Alt i alt mener jeg, at vi har et valgsystem, der har en fornuftig balance, og på den baggrund og med udgangspunkt i de argumenter, jeg har fremført, kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.