Liselott Blixt (DF), 2021-02-26:
Der skal ikke herske tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti ønsker den bedste behandling for vores ældre og kronikere.
Det er også derfor, vi går ind for, at man som sundhedsbehandler har en autorisation.
Kun på den måde kan det kontrolleres og sikres, at man får den rette behandling.
Jeg har i mit virke som sundhedsordfører kæmpet for flere autorisationer til flere erhverv.
Heldigvis har jeg fået flere af dem igennem, og jeg har lovet sundhedsministeren, at jeg vil kæmpe for endnu flere autorisationer, fordi vi her under coronaen har set, at det kun er dem med autorisationer, der kan holde åbent, men også fordi der, ved at der er en autorisation, bliver ført tilsyn af Styrelsen for Patientsikkerhed.
Man fører journal, og man sikrer, at man kan have tillid til de mennesker, som man kommer til.
Jeg går selv hos en fodplejer, så det er ikke for at udsætte noget på deres arbejde.
Samtidig ved jeg også, at flere af dem er gået sammen i en forening, der sikrer en ens uddannelse og en sikker viden, så mange ligesom jeg kan føle sig trygge, når de får ordnet deres fødder.
Men når vi giver offentlige kroner til borgere, der har brug for behandling, så skal vi også sikre, at de får den bedste behandling, og at man holder øje med, om de får en forværring af deres diagnose, og her har fodterapeuter en længere uddannelse og en pligt til at indberette data.
Ministeren var selv inde på diabetespatienter, men som mange nok ved – i hvert fald dem, der har diabetes – så bliver man opdelt i kategorier, alt efter hvem der betaler for fodbehandlingen, og hvem det er, der skal udføre den, altså om det er regionen eller det er kommunen.
Det er også vigtigt, når man f.eks. har diabetes, at hvis man får det værre, så kan en behandler se det og sende en videre.
Derfor mener vi, der er en god portion forebyggelse i, at vi har nogle borgere, der ikke får det dårligere.
For vi skal sikre, at der er den her gode patientsikkerhed, så de kan føle sig trygge og de kan klage, men de kan søreme også få erstatning, og det kan man ikke ved at gå til en, der ikke er autoriseret.
Vi ser jo en stor stigning af ældre og kronikere og svækkede ældre, netop fordi vi er blevet gode til at forebygge og behandle patienter, heldigvis.
Det er jo grunden til, at vi ser, at vi bliver så meget ældre, men derfor skal vi også passe på dem.
Dette tilskud er reguleret i sundhedsloven, og her er der et entydigt krav om, at behandlingen skal ske hos en statsautoriseret fodterapeut.
Når der ydes et regionalt tilskud, er der også et kommunalt krav om, at behandlingen ydes af en statsautoriseret fodterapeut, og så hedder tilskuddet det almindelige helbredstillæg.
Når en ældre borger, der kan have andre kroniske lidelser, skal søge om tilskud til fodbehandling gennem kommunen – det er i regi af det udvidede helbredstillæg – så bliver der ikke stillet nogen formelle krav til behandlerens kvalifikationer, og det er således frit for enhver at nedsætte sig som fodplejer og behandle de ældres fødder med tilskud fra kommunen.
Lovgrundlaget for det udvidede helbredstillæg er lov om social pension, som hører under Beskæftigelsesministeriet.
Der er mange af os, der, når vi har stillet spørgsmål om den her sundhedsfaglige fodbehandling, har undret os over, at det så var hos beskæftigelsesministeren, og det er jo også derfor, at begge ministre er til stede i dag.
Ifølge
professor i sundhedsret Kent Kristensen er der tale om et hul i loven, som der hurtigt kan rettes op på ved at stille krav om, at man skal have en autorisation ved alle sundhedsydelser, selv om det bor et andet sted i lovgivningen, altså selv om det ikke er hos sundhedsministeren, men hos beskæftigelsesministeren.
Han udtaler: Ved en autorisation er patienten beskyttet, fordi der er et tilsyn med, hvordan behandlingen bliver udført.
Så med det her vil jeg blot sige, at jeg er rigtig glad for og tilfreds med, at de to ministre vil se på ordningen.
Om nogen tror jeg vi sundhedsordførere ved hvor travlt vi har haft det seneste års tid.
Men for Dansk Folkeparti er der ingen tvivl: Hvis man skal styrke det nære sundhedsvæsen, er øget patientsikkerhed, kvalitet og forebyggelse kendetegnende for den almindelige behandling i sundhedsvæsenet, og det fortjener de ældre og de svage i vores samfund.