Mona Juul (KF), 2024-02-23:
Vi har ventet i spænding, men også i frygt og også med håb på et nyt bæredygtighedsdirektiv, hvor virksomhedernes indsatser inden for miljø, klima, sociale forhold og virksomhedsadfærd inden for bæredygtighed registreres og rapporteres.
Det er alt sammen for at harmonere virksomhedernes bæredygtighedsrapporteringer, så investorer kan sammenligne og følge udviklingen over tid.
Det bakker vi naturligvis op om, også selv om vi ærlig talt mener, at bl.a. mangfoldighedsdelen på nogle områder nærmest er langt ude, og at det ikke giver nogen værdi at følge op på alle de parametre, der ligger der.
Revisorerne er dog allerede i gang med at uddanne sig til opgaven, og mange af de største virksomheder er allerede godt i gang, og lovforslagets del om såvel fonde som justeringer af størrelseskriterierne for mikrovirksomheder, små, mellemstore og store virksomheder eller koncerner synes vi er rigtig godt.
Men implementeringen af EU-reglerne for bæredygtighedsrapporteringen skal selvfølgelig gøres på en hensigtsmæssig måde.
Der skal være så lidt bøvl og så få omkostninger for virksomhederne som muligt.
Det må være vores mål, og spørgsmålet er også, om det er tilfældet med det her lovforslag.
Vi har behov for svar på en række spørgsmål, men jeg synes også, vi har behov for, at ministeren ser på andre byrdelettelser, der kan opveje de massive administrative byrder og omkostninger, som lige præcis det her direktiv medfører.
For hvis det her skal lykkes og der skal være opbakning til loven, skal vi sørge for, at virksomhederne ikke oplever et dræn af energi, udvikling og vækst, ligesom vi lidt så det med GDPR.
For nu går vi fra forventninger til forpligtelser, og det kræver først og fremmest en hensigtsmæssig indfasning.
For det første virker det voldsomt at smække en lov i gang, som reelt bliver med tilbagevirkende kraft.
De første virksomheder, loven træder i kraft for, er godt nok de 80 største børsnoterede virksomheder.
Men hvis loven som tiltænkt træder i kraft fra den 1. juni i år, skal virksomhederne jo reelt gå tilbage til årsskiftet med registreringen og rapporteringen, og det vil selvfølgelig også påvirke deres underleverandører og underleverandørernes underleverandører.
Hvorfor lader vi os ikke inspirere af Sverige, der, som jeg har fået det oplyst, har vurderet, at hensynet til ikke at lovgive med tilbagevirkende kraft vejer tungere end direktivets krav om, at de store virksomheder skal være omfattet allerede her den 1. januar 2024?
I Sverige er de således først reelt i gang fra 2025, altså så man ikke har noget, der er tilbagevirkende.
For det andet vil det, hvis vi venter med en ikrafttrædelse, forhåbentlig også sikre, at alle vejledninger er på plads.
Det er også blevet nævnt her fra talerstolen.
For jo jo, mange virksomheder er allerede i gang, men nu kommer der en konkret lov med en knap så konkret vejledning.
Det kan vi ikke være bekendt, og man må faktisk overhovedet ikke spørge om flere af de ting, som der bliver lagt op til skal registreres.
Vi synes heller ikke, vi kan være bekendt herfra at stå og stemme en lovgivning igennem, som man reelt ikke kan gennemføre.
En klassisk sag er jo, at man ikke kan og ikke må rende og spørge sine medarbejdere, om de har et handicap.
Altså, helt ærligt, hvornår definerer man egentlig det?
Og jeg er da ret sikker på, at man under ingen omstændigheder må registrere det.
Der er her simpelt hen så mange udfordringer, som vi ikke har løst endnu, og virksomhederne kan ikke se, hvordan de skal sørge for at gøre det rigtigt.
Den usikkerhed vil uundgåeligt også komme til at betyde, at der revideres på et alt for højt niveau.
Jo jo, der er i lovforslaget tale om, at det skal være en revision med begrænset sikkerhed, men vi ved jo godt – det forestiller jeg mig i hvert fald – at når revisorerne bliver lidt bange, og de ikke har nogen vejledninger, der er præcise nok, og de her også skal skrive mere prosa, end de er vant til, så vil det nok uundgåeligt medføre, at de for at være helt sikre på de virksomheders vegne, som de reviderer for, afgiver en erklæring, der måske kommer til at være med en for høj grad af sikkerhed, og det vil jo være en indirekte ekstra byrde for virksomhederne. For det tredje mener vi, at dele af EU-kravene implementeres på en meget uhensigtsmæssig måde, særlig for de mindre virksomheder, altså SMV'erne, som der jo altså er flest af i Danmark.
Som vi læser det, fjerner loven f.eks. muligheden for, at SMV'erne frivilligt kan give oplysninger om f.eks. udledninger, medmindre de følger alle de krav og den regnskabspraksis, som de store børsnoterede virksomheder skal følge i forhold til bæredygtighed.
Vi mener også, at der er risiko for dobbeltrapportering, og spørgsmål om begge de dele og en række andre lovtekniske spørgsmål vil vi selvfølgelig sende på skrift, og så glæder vi os til at få svar, og vi glæder os også til et konstruktivt arbejde i udvalget.
For det er der virkelig behov for med det her lovforslag.