Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2020-09-08:
I år taler vi om en meget usædvanlig finanslov.
Det er en finanslov, der er dybt præget af det faktum, at verden er udsat for en altoverskyggende pandemi, som hen over den sene vinter og det tidlige forår bare har bredt sig som en steppebrand over hele verden.
I Danmark har regeringen og dens støttepartier og ikke at forglemme oppositionen
sammen med grønlandske, færøske og danske kollegaer stået last og brast i en situation, der har krævet usædvanlige beslutninger.
Jeg skal ikke undlade at meddele, at jeg føler mig stolt over at være en del af et Folketing, som kunne stå sammen på tværs af politiske skel, på tværs af geografiske udgangspunkter, og som bakkede vores nuværende regering op i de meget svære, men nødvendige beslutninger, der måtte tages.
Nu er det ved at blive almindelig hverdag igen på Borgen.
Men politik er jo ikke bare ideologi eller at slås om rigdom.
Politik er også, hvordan vi håndterer hinanden.
Så jeg står foran jer her i dag, fordi jeg gerne vil minde jer om, at der er danske statsborgere, der ofte kommer i glemmebogen, nemlig danske statsborgere med grønlandsk baggrund.
Så når jeg før i tiden har snakket om alt det med vores mørke side af vores fælles historie, har det jo ikke været for at give nogen skylden.
Det har lige så meget været for at give et større indblik i, hvorfor vi står her, hvor vi står i dag.
I årtier har statsansatte med grønlandsk baggrund, der arbejder under samme eller somme tider hårdere vilkår end deres danske kolleger, været nødsaget til at stå tilbage på sidelinjen, fordi deres lønninger var mindre end deres danske kollegaers.
Så jeg er stolt af, at vi alligevel ved den sidste finanslov kunne sætte os sammen og snakke det her igennem, og at vi bagefter har formået at finde ud af, hvordan vi kan gøre det hele meget mere lige.
Politi- og anstaltsbetjente er dem, der styrker retssikkerheden hjemme i Grønland, og det er jo et dansk ansvarsområde, som vi skal huske, når vi står herinde – og vi har stadig lang vej endnu.
Det blev der også snakket om for ikke så lang tid siden af min grønlandske kollega.
Det er noget, vi er enige om.
Nu har man styrket den, men vi skal mere endnu.
Man har også givet ekstra penge til retsområdet.
Det er noget, som Siumut i Folketinget og naalakkersuisut har kæmpet for.
Det er vi glade for.
Men vi skal heller ikke glemme, at der stadig er ventelister til anstalterne, at der stadig er meget kriminalitet, også begået mod børn, og vi bliver nødt til at huske, at det her er ansvars- og lovgivningsområder, som vi skal have med, når vi begynder at debattere finansloven.
Det var jo sådan, at jeg under min tid som børnerådsmedlem i NAKUUSA, UNICEF, rejste rundt til forskellige byer og bygder og også snakkede med børnene.
Det var af den samme årsag, at jeg kom ind i politik.
Derfor skal det heller ikke gået ubemærket hen, at vi ved sidste års finanslov så det første store skridt mod tillid og fællesskab.
Her kunne en socialminister, fru Astrid Krag, fra Danmark og medlem af naalakkersuisut, Martha Abelsen, sidde sammen og være sammen om det, som vi faktisk er enige om – om noget, der samler os, nemlig vores børn.
Derfor vil jeg også gerne sige mange tak til socialministeren og Martha Abelsen for, at vi kan komme videre.
Der er mange ting, som man har kæmpet for fra grønlandske folketingsmedlemmers side i flere årtier.
I år har vi så, som jeg også startede med at sige, en coronafinanslov, og pandemien har altså været streng for mange af os.
Det er også sådan, at mange af mine medborgere i Grønland også har følt dette pres.
Forskellen er blot, at nogle af os bliver nødt til at rejse uendelig langt hjemmefra for i nogle tilfælde at få behandling på Rigshospitalet, og i mange af de tilfælde må man undvære sine nærmeste i lange perioder, og man kommer væk fra alt, som man finder trygt – væk fra familien, væk fra kendte omgivelser.