Torsten Gejl (ALT), 2021-02-23:
Ja, dels vil det koste en masse penge, altså et pænt antal millioner, at skulle begynde at finde ud af, hvem det er, der må modregnes, hvem det er, der er helte, hvad for en model vi skal bruge, dels er Udbetaling Danmark jo ret hårdt belastet i forvejen, fordi de er ved at bruge – hvad er det – 0,25 eller 0,5 mia. kr. på at rydde op efter forkerte udregninger af pensionerne.
Så der er utrolig mange penge, der bliver brugt på det her i administration, som skulle gå direkte til at afskaffe de her modregninger i stedet for.
Venstres forslag om at kompensere partnerne til de såkaldte coronahelte, så de ikke bliver trukket i ydelse, fordi heltene arbejder over i coronarelaterede samfundskritiske arbejdsopgaver, kan ved første øjekast faktisk virke ganske sympatisk.
Og herfra skal der også lyde en tak til alle dem, der gør en ekstra indsats i forbindelse med coronakrisen.
Men hvis man tænker nærmere over det, synes jeg faktisk, at det i virkeligheden er udtryk for populisme og forfordeling at kompensere mennesker, som gør en særlig indsats, frem for andre mennesker, der også gør en særlig indsats.
Forslaget vinder faktisk heller ikke opbakning i store kredse, som er ramt af gensidig forsørgerpligt og de her modregninger.
Altså, f.eks. i en gruppe, der hedder TAAGF, hvor der er omkring 60.000 mennesker, vækker det her forslag slet ikke jubel, og der er endda mange af dem, som selv er kæreste med eller ægtefælle til en coronahelt.
For hvem er egentlig coronaheltene, og hvordan dokumenterer man deres heltedåd?
Det er læger, sygeplejersker, plejepersonale og mange andre, som i øjeblikket arbejder over for samfundets skyld i coronarelaterede indsatser.
Men hvad med dem, der kører teknik til pressede hospitalsafdelinger?
Hvad med embedsfolkene i forskellige ministerier, der har været på overarbejde i et år?
Hvad med socialarbejderne, der er på overarbejde for at hjælpe udsatte grupper gennem coronakrisen?
Hvad med de unge?
Jeg hørte i dag, at der er 25 pct. flere unge, der søger psykologhjælp nu på grund af angst.
De unge får revet flere år, flere sider af deres ungdom ud af deres liv – nogle af dem bliver mærket for livet.
Jamen hvad med dem?
Som jeg forstod statsministeren, er vi alle sammen coronahelte.
Vi står sammen om at komme igennem krisen, og vi har alle sammen en hård tid.
Skal det nu gradbøjes?
Og hvordan kompenserer vi særlige medarbejdergrupper?
Skal folk selv indberette deres coronaheltearbejde, og skal vi stole på, at deres arbejde har været coronarelateret?
I forhold til den del af det vil jeg sige: Gerne for mig.
Altså, den tillid vil jeg da gerne vise folk.
Men hvorfor kunne vi så ikke gøre det med udbetalingen af feriepengene, så folk ikke mod regeringens løfte fik fratrukket dem i pension, boligstøtte m.v. via princippet om gensidig forsørgerpligt?
Og hvorfor kan vi ikke vise folk samme tillid i beskæftigelsessystemet, som er blevet sådan et regime af kontrol og tvang?
Men det er godt at få belyst området, hvor der i øjeblikket er større og større fokus på de uretfærdigheder, som vi risikerer at overse, fordi området er uhyggelig kompliceret.
Problemet er nemlig, at kontanthjælpsmodtagere, førtidspensionister og pensionister risikerer at blive beskattet fem gange af deres indkomst, når det er allerværst, fordi deres partner arbejder – først den almindelige indkomstskat, så skat af den erhvervsforsikring, som man netop har tegnet for at være dækket, hvis det værste skulle ske, dernæst skat af fælles husholdning, dernæst ægtefælle- eller samleverafhængig ydelse, også kaldet kærlighedsskat, og til sidst den afgift, som man skal betale, hvis den arbejdende partner betaler en stor medicinregning eller en cykel for sin partner på overførselsindkomst, hvis man er samlevende.
Det er fem gange skat på de laveste indkomster.
Det er godt, at vi får taget hul på det, og jeg er da glad for, at der er mange heroppe, som virker bekymrede over det.
I Alternativet har vi længe arbejdet på at få fjernet alle de modregninger af ydelserne, som er ægtefælle- eller samleverbetingede.
Og det gør vi bl.a. ved at fremsætte et beslutningsforslag, som er fuldt finansieret, sammen med Enhedslisten om afskaffelse af ydelsesregulering baseret på principperne om gensidig forsørgerpligt for kontanthjælpsmodtagere, førtidspensionister og folkepensionister.
Det koster 1,8 mia. kr. og kan finansieres ved at genindføre den tidligere grænse for, hvor mange år en virksomhed kan fremføre underskud til modregning i den skattepligtige selskabsindkomst.
Det er én måde at finansiere det på.
Det er mange penge, ja, men så mange er det heller ikke.
Så det er på tide at få has på det her.
Og hvis det her beslutningsforslag bliver vedtaget, f.eks. med den her finansiering, er det jo en kæmpestor menneskelig gevinst, men der er også en stor økonomisk gevinst, for foruden den fulde finansiering er der det, vi kalder dynamiske effekter, altså afledte besparelser.
Et eksempel kan være: Vi bruger 8 mia. kr. om året til at hjælpe ensomme, og det vil da give en besparelse der, når der kommer mere tosomhed.
Det vil give besparelser på hjemløseområdet, når mange mennesker flytter sammen og mange huse bliver tomme.
Det kan blive en besparelse i forhold til hjemmeplejen, når man har hinanden til at passe på hinanden.
Det kan blive en udvidelse af arbejdsudbuddet.
Så der er faktisk også meget forretning i det her.
Så alt i alt er det faktisk både en god økonomisk forretning og en kæmpestor menneskelig gevinst at afskaffe kærlighedsskat.
Men det betyder ikke, at vi kommer til at stemme ja til det her forslag, for i Alternativet mener vi faktisk ikke, at vi skal pille nogle små grupper ud og heltegøre dem, når det er sådan, at vi faktisk har med en ordning at gøre, der er så utrolig uretfærdig for alle.
Vi skal af med alle de ordninger med den her type modregning.
Tak, formand.