Carolina Magdalene Maier (ALT), 2016-11-15:
Tak for det.
Hvad er egentlig formålet med de gymnasiale uddannelser?
I dag oplever mange unge et præstationspres i deres uddannelsesforløb; nationale test i folkeskolen, karakterkrav og kvotesystemer til de videregående uddannelser og diverse bonusordninger skubber alt sammen på den udvikling.
Det bidrager til, at mange unge mennesker kæmper med mindreværd, med usikkerhed, med angst og med mistrivsel.
Det viser utallige undersøgelser af unges studiemiljø.
Jeg så senest i dag en undersøgelse, som pegede på, at unge bruger hjertemedicin, når de skal til eksamen, for at dulme deres angst.
Det afspejler en uddannelsestænkning, hvor alle skal lære det samme på samme tidspunkt og på samme måde, og hvor den faglige viden skal kontrolleres, vejes, værdisættes, og den skal ikke mindst sammenlignes.
Den uddannelsestænkning vil vi gerne gøre op med.
I det 21. århundrede skal vi ikke længere lære i takt, for læring og selvindsigt og faglig udvikling er en personlig proces.
Vi lærer forskelligt, vi lærer på forskellige tidspunkter, og vi lærer i forskellige hastigheder.
Et højt præstationspres i et ensrettet uddannelsessystem understøtter en type af læring, som blot genskaber det samfund, som vi har i dag.
Men vi vil gerne et andet samfund i fremtiden, vi vil gerne et samfund, hvor unge mennesker kan skabe forandring, er omstillingsparate, og hvor de har en god forankring i sig selv, når de skal ud at være livsduelige mennesker.
Vi ønsker også, at kreativitet skal fylde mere i de gymnasiale uddannelser.
Den forudsigelige faglighed kan simpelt hen ikke alene få os i mål med et bedre og bæredygtigt samfund.
Mange steder i det danske uddannelsesmiljø er kreative fag sådan et add-on, som man sådan kan putte på, og som er underlagt de boglige fags vægtning.
Men vi tror på, at kreativitet er lige så vigtigt for elevens læring som de boglige fag, og derfor skal kreativitet og innovation spille en gennemgående rolle på de gymnasiale uddannelser.
Så er der det med dannelsen – apropos det spørgsmål, jeg stillede fru Marie Krarup tidligere.
For os i Alternativet handler dannelse om at lære at være menneske i og gennem samfundet.
Livet er ikke lineært, og det skal uddannelsessystemet ikke forsøge at fortælle eleverne.
Derfor ønsker vi i Alternativet at fokusere massivt på livsdannelse i de gymnasiale uddannelser.
Med livsdannelse mener vi evnen til at mærke sig selv, vi mener selvberoenhed såvel som det enkelte menneskes evne til at sætte sig selv i perspektiv og til at se kritisk på de normer og målsætninger, som styrer vores samfund.
Dannelse handler også om evne til at favne det ukendte, det, som er anderledes fra os selv.
Almen og medmenneskelig dannelse er helt essentielt for, at vi kan trives i et åbent samfund, et globalt samfund og et foranderligt samfund.
Vi ser alt for mange eksempler på, at samfundsborgere har svært ved at acceptere andre måder at leve på og andre måder at være på end deres egen.
Det skal vi have ændret fremover, for det kræver fremtidens samfund, og et af de steder, vi i forhold til at ændre det kan sætte ind, er i vores uddannelser.
Vi vil gerne tildele de gymnasiale uddannelser langt mere frihed til selv at tilrettelægge studieretninger, undervisningsformer, eksamensformer, for den sags skyld, og også undervisningsforløb.
Hvorfor nævner jeg så alt det her, som vi i Alternativet ønsker os af de gymnasiale uddannelser?
Det gør jeg selvfølgelig, fordi vi står her i dag og sambehandler L 58 og L 59, og jeg prøver med de her ønsker om vores, kan man sige, visioner for de gymnasiale uddannelser at pege på, hvorfor det er, at Alternativet ikke kan støtte op om de her to lovforslag og om gymnasiereformen.
Det kan vi ikke, fordi vi ikke tror på, at vi skal øge karakterræset, og det er lige præcis det, vi gør gennem det her nye adgangskrav, som jeg er ganske enig med Enhedslistens Jakob Sølvhøj i er et ret uoverskueligt adgangskrav til de gymnasiale uddannelser fra folkeskolen.
Vi gør det heller ikke gennem, at karakterer fra grundforløbet tæller med i gennemsnittet på studentereksamen eller gennem, at karakterer på eventuelle suppleringskurser også tæller med i gennemsnittet, men kun når de tæller ned, vel at mærke.
Der tænker jeg bare: Hvor blev retfærdigheden lige af der?
Det giver slet ingen mening, og jeg synes, det er så uretfærdigt.
Vi kan heller ikke støtte aftalen, for vi tror på, at samfundet om 20 år er markant anderledes, end samfundet er i dag, og derfor giver det ikke nogen mening at målrette de gymnasiale uddannelser primært mod de naturvidenskabelige videregående uddannelser, sådan som vi ser det i den her gymnasiereform, fordi der er en skæv vægtning af studieretningerne.
Der er i hvert fald i forhold til stx som eksempel seks studieretninger, der er målrettet de naturvidenskabelige uddannelser; der er fire, der er målrettet de sproglige; der er fire, der er målrettet de kreative, kunstneriske; og der er fire, der er målrettet samfundsfag.
Vi kan heller ikke støtte aftalen, fordi vi mener, at ungdommen skal være med til at skabe det samfund, som de drømmer om, bl.a. gennem det frie valg af uddannelse, frem for at lukkes ind i et uddannelsessystem, som helt tydeligt primært ønsker at tilgodese erhvervslivet.
Og så kan vi ikke støtte aftalen, fordi vi savner dannelsens plads og væsentlighed i den her aftale, og det er uagtet, at der er skrevet mange gode ting om dannelse ind i selve aftaleteksten, for det er der faktisk, og det var jeg meget imponeret over, da jeg læste det.
Men samtidig har man afskaffet fag, som netop havde fokus på bl.a. tværfaglighed og samarbejde, som i vores optik handler om dannelse.
Der er vi sikkert så uenige med nogle af de andre partier.
Men man afskaffer AT, og jeg er fuldstændig enig i, at AT ikke fungerede, som den gør nu, men at de timer bliver frataget et tværfagligt fag og lægges over i fagfagene, synes vi er rigtig ærgerligt, for vi synes, det sender et signal om, at tværfagligheden er mindre vigtig.
Vi kan heller ikke forstå, hvorfor alle gymnasieeleverne med undtagelse af dem, der vælger flere sprogfag på højt niveau, død og pine skal have matematik på B-niveau.
Vi er helt enige i, at matematik er vigtigt, særlig når man skal bruge det i sin videre uddannelse, men hvorfor skal en student, som skal ud at læse på f.eks. Kunstakademiet, have matematik på B-niveau?
Hvem stiller egentlig de vigtige spørgsmål?
Hvorfor er det egentlig, at matematik er en vigtigere egenskab, kompetence for samfundet som helhed, end f.eks. musik er – apropos dannelsesdiskussionen?
Hvem er det, der stiller de spørgsmål?
Hvem er det, der bestemmer, hvilke kompetencer samfundet i virkeligheden har brug for?
Er det kun erhvervslivet?
Vi synes måske, at erhvervslivet bestemmer lidt vel meget.
Så vi ønsker os nogle helt anderledes gymnasiale uddannelser med langt mere frihed, langt mere plads til kunst, kreativitet, innovation, langt, langt mere fokus på decideret livsdannelse, livsduelighed, selvberoenhed, personlig indsigt og fagligt udsyn.
Når vi fremkommer med de her synspunkter, bliver vi ofte skudt i skoene, at vi ofrer de boglige fag på kreativitetens alter, og at vi er ligeglade med fagligheden.
Vi tror på, at engagement, kreativitet, nysgerrighed, lyst til at lære, fordybelse og rum til refleksion giver os den student, som samfundet faktisk skriger efter, og de elementer savner vi i den her aftale, og derfor kan vi ikke støtte de to lovforslag i dag.