Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2021-11-23:
Endelig skal vi behandle loven om minimumsnormeringer, altså børns ret til at have voksne nok.
Børns ret til en god, tryg og nærværende hverdag i vuggestuen og børnehaven er kæmpestort.
Det er historisk.
Men det var egentlig ikke mig, der skulle stå her i dag.
Børnenes Batman, Jacob Mark, må i dag passe på sig selv.
Jacob har en kæmpe fortjeneste i, at vi står her i dag, og jeg ved, at han brændende ønskede at være her, for minimumsnormeringer er et hjertebarn for Jacob.
Når man får tårer i øjnene, mens man skriver under på en aftale, som Jacob gjorde, da han skrev under på aftalen om minimumsnormeringer, er det, fordi det virkelig betyder noget.
Jacob ved, hvor afgørende vigtigt det er for børnene, at vi med loven sikrer dem nogle rettigheder, som ikke bliver taget fra dem igen.
Tak til Jacob.
Jeg sender de varmeste tanker.
For 10 år siden, da jeg startede i politik, var det allerførste, jeg kæmpede for, at vi fik flere voksne i daginstitutionerne.
Det gjorde jeg, fordi jeg som pædagog i en børnehave selv har stået med en børnegruppe på 16 eller 20 helt alene, og fordi jeg også har set de allermindste poder i vuggestuen vente længselsfuldt på nærvær, mens jeg skiftede et barn og trøstede et andet på samme tid.
At minimumsnormeringer er vigtige, så jeg også som mor i alle de år, jeg afleverede mine tre børn i daginstitutionen Bækkestien.
Her var der de skønneste og dygtigste pædagoger og pædagogisk personale, men som så mange andre steder var der mangel på hænder, og det er bare så svært at sige farvel til sine børn, når man ved, at der ikke er tid nok.
Så det er også en meget, meget stor dag for mig.
Minimumsnormeringer var SF's valgløfte op til folketingsvalget, et løfte til børnene om, at de har ret til et minimum af voksne og ret til et godt børneliv, hvor der er tid til leg, trøst og kram.
Det var et løfte til de flere hundred tusinde forældre og bedsteforældre, der gik på gaden for at demonstrere – forældrebevægelsen »Hvor er der en voksen?«, der buldrede frem i alle dele af landet.
Men det har været en lang kamp.
Da Jacob stod her i salen og regeringen var borgerlig, fik han at vide, at han førte en skræmmekampagne, og at forholdene i daginstitutionerne slet ikke var så ringe.
KL var imod.
Mange borgmestre var skeptiske og kritiske.
Men nu sker det.
Det kan lade sig gøre.
Vi ser frem til 2023, når vi skal drøfte minimumsnormeringer, altså om de skal opgøres på institutionsniveau.
For os i SF er svaret klokkeklart: Selvfølgelig skal de det.
Vi kommer til at holde øje med, at uddannelsesniveauet ikke falder.
Vi skal have flere pædagoger og pædagogiske assistenter, fordi det gør en forskel for børnene, at der er uddannet personale.
Det understøtter vi med en uddannelsespulje.
I SF er vi særlig glade for, at vi har sat en stopper for, at børn presses fra vuggestue til børnehave af sparehensyn.
Velfærd skal være velfærd, ikke en forretning.
Og efter utallige år med besparelser i forhold til børnene har vi sikret et historisk løft af børneområdet, et værn mod fremtidige besvarelser.
Det er stadig væk vigtigt at huske, at minimumsnormeringer er et minimum, og at det er en bund.
Ambitionerne bør og skal være højere på børneområdet.
Der er meget at gøre endnu for børnene, men denne lov er et kæmpe fremskridt.
Varig forbedring for alle børn fremover er både tiltrængt og nødvendigt.
Det her er nok den vigtigste tale, jeg faktisk indtil dato har holdt, og det er med stolthed i stemmen og faktisk også med lidt bævrende knæ, at jeg slutter af med at sige, at SF selvfølgelig støtter lovforslaget.