Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2023-12-15:
Da vi for nogle år siden fik en selvstændig kriminalisering af psykisk vold, blev det jo indskrevet i lovens bemærkninger, at der kan rejses sigtelse om psykisk vold, hvis et barn overværer vold mod en partner eller et andet barn.
Den bestemmelse støtter vi fuldt ud i SF, for der er ikke nogen tvivl om, at det kan være ret traumatiserende for børn at være vidne til vold.
Hvis et barn f.eks. har set deres far holde en kniv op til halsen på deres mor eller har overhørt et voldeligt overfald i hjemmet, er der jo ingen tvivl om, at det i sig selv er ubærligt for et barn og bør føre til en sigtelse for psykisk vold mod barnet.
Børn, der er vidne til vold mellem forældre, påføres en naturlig frygt for, at en forælder, og det er jo meget ofte mor, kommer slemt til skade eller bliver slået ihjel, og de risikerer at vokse op i en konstant frygt og gå rundt på æggeskaller, fordi de måske tror, at det kan forhindre gentagelser.
Andre børn bliver utrolig præget af skyldfølelse, fordi de tror, volden måske er deres skyld, eller de føler, de ikke har kunnet passe på deres mor i situationen.
Der er med andre ord ingen tvivl om, at det at overvære vold i hjemmet er meget traumatiserende, og det er også veldokumenteret, bl.a. via VIVE, at skadevirkninger som følge af vold er depression, alkoholisme, stofmisbrug, større risiko for at udøve vold, selvmordsforsøg og tidlig død.
Derfor kan vi også ret godt se pointen hos forslagsstillerne, nemlig at det altid skal betragtes som et overgreb, når et barn er vidne til vold begået mod en partner eller et barn, og at man jo automatisk bør sigte for psykisk vold.
Jeg synes, det vil give ret god mening, at vi så får kigget på, hvad der egentlig skal til for, at vi kan gøre noget her.
Det, som jeg er meget optaget af, er, at børnene bliver anerkendt som de ofre, de jo også er, og med de offerrettigheder og den hjælp, der hører til.
Hvis der ikke rejses en sigtelse, ved jeg i hvert fald ikke, hvordan barnet står i den situation, men det er jo noget, vi må prøve at udbore under udvalgsarbejdet.
Så var der det her med, at det godt kan være, vi har regler om, at der er en skærpet underretningspligt, men det, vi hørte meget klart hos Vestegnens Politi, da Retsudvalget var dér, var, at man ikke nødvendigvis laver en underretning, hvis barnet ikke er hjemme, når man kommer ud til en begivenhed, hvor der er vold imod en forælder.
Det kan jo være, at barnet er passet ude, men det er jo stadig væk en familie, hvor jeg tænker der er foregået noget problematisk.
Der er i hvert fald helt klart brug for en højere grad af automatik her, fordi det jo også handler om hjælp til familien og især barnet i sidste ende.
Så vi er meget positivt stemt over for det her forslag, men forstår også, at det er noget, vi kan arbejde videre med.
Det synes vi lyder rigtig godt, så vi vil meget gerne deltage i et arbejde omkring en beretning.
Jeg vil også sige, at jeg tror, vi skal øve os i at blive bedre til at domfælde for psykisk vold.
Det er bare lidt anderledes, fordi der jo ved fysisk vold tit er skader, som indikerer, at der er foregået noget voldeligt.
Ved psykisk vold er det jo bare anderledes.
Det er typisk foregået mellem to personer og rummer bevismæssige udfordringer.
Der tror jeg, vi har behov for at sætte et arbejde i gang omkring, hvordan man kan samle beviser i de her sager.
Det er jo bl.a. noget med at spørge omgangskreds og venner og forstå, hvad det er for et liv, den, som har været udsat for psykisk vold, har levet.
Der synes jeg ikke, vi er helt endnu, om end der begynder at komme lidt domfældelser.
Med de ord vil jeg sige, at vi glæder os til at indgå i et arbejde omkring en beretning.