Dan Jørgensen (S), 2021-03-10:
Tak for det, og tak til spørgerne for, synes jeg, et godt spørgsmål og en god anledning til at diskutere regeringens klimaindsats indtil nu og vores planer fremover, men i virkeligheden i lige så høj grad Folketingets resultater.
Det er sådan, at vi er nået cirka en tredjedel af vejen frem mod 2030, hvis man ser på den manko, vi overtog.
Det er selvfølgelig også klart, som Klimarådet fastslår i deres rapport, at det faktum, at vi nominelt er nået en tredjedel af de reduktioner, vi skal, ikke nødvendigvis er det samme, som at vi har løst en tredjedel af opgaven, fordi den sidste del af opgaven nok bliver betragtelig sværere end den første del af opgaven.
Men vi er nået langt.
Vi er på halvandet år der, hvor vi har lavet store aftaler inden for affaldssektoren, inden for industri og energi, vi har lavet en aftale om to energiøer, en helt nye æra inden for havvind, vi har lavet aftale om en grøn skattereform, aftale om at få 750.000 grønne biler på vejene, aftale om biodiversitet, som selvfølgelig også har berøring med klimaspørgsmålet, en grøn genstartspakke, og så har jeg slet ikke nævnt det første års finanslov, som jeg tror Uffe Elbæk kaldte årtusindets mest grønne finanslov.
Så der er gode resultater.
Det burde for så vidt heller ikke kunne overraske nogen, at vi ikke er det, al den stund at da vi lavede forståelsespapiret, gjorde vi det jo, vel vidende at vi satte os selv et mål, der var mere ambitiøst, end vi lige på nuværende tidspunkt havde virkemidler til at nå.
Det var fornuftigt at gøre, det var modigt at gøre; det har også vist sig for regeringen, at det nok ikke var den nemmeste vej, vi valgte, for havde vi sagt 65 pct., havde vi formentlig stadig væk været verdens mest ambitiøse land, i hvert fald havde vi været blandt dem, og det er klart, at så havde det været nemmere at anskueliggøre en vej frem mod målet.
Når vi sagde 70 pct., skyldtes det jo, at det var det, vi vurderede var nødvendigt, for at Danmark kan holde sig inden for Parisaftalen; det var det, der kunne blive et flertal for, i første omgang med støttepartierne, men jo senere, hvilket ingen havde troet på på det tidspunkt, også bredt i det danske Folketing, og det er selvfølgelig enormt glædeligt.
Det her med at sætte sig selv et mål, som er så ambitiøst, at man ikke præcis ved, hvordan man når i mål, er lidt atypisk i politik, og forståeligt nok, for vi taler om milliarder af kroner, vi taler om jobs, vi taler om naturvidenskab, vi taler om alle mulige komplicerede sammenhænge, og derfor vil man som regel gerne, når man laver politiske målsætninger af den her karakter, have meget detaljerede planer for, hvordan vi når det.
Vi har altså valgt at gå en anden vej den her gang.
Man kan sige, at havde vi valgt at gå den traditionelle vej, tror jeg, vi var blevet kritiseret for det, for jeg ville i hvert fald have været selvkritisk nok til at sige, at så var vi ikke ambitiøse nok.
Hvis jeg i dag her efter halvandet år kunne stå og fremlægge en plan helt ned i detaljer for, hvordan vi kunne nå 70-procentsmålsætningen, fordi det i virkeligheden ikke var så svært, ville jeg da have argumenteret for, at vi skulle levere mere end 70 pct.
Når det så er sagt, har vi lavet en klimalov, for det er vigtigt, at det her er juridisk bindende; det er vigtigt, at der er en procedure for, hvordan vi så når i mål, så vi sikrer os, at det her med, at ingen kender vejen hele vejen i mål, fordi ingen præcis ved, hvilke teknologier der kommer til at give præcis hvor meget, ikke bare bliver en sovepude.
Det, der så er idéen, er, at vi gradvis skal blive mere og mere konkrete.
Allerede med det første klimaprogram, vi fremlagde sidste år, gav vi et bud på, hvad det cirka kommer til at koste i kroner og øre om året at lave den her omstilling, hvilke teknologier det er, vi skal bruge, og dermed også sagt, at når nogen kritiserer regeringen og i øvrigt Folketingets partier, som jo står bag aftalerne, for at satse på, at vi bare kan vente, til teknologierne udvikler sig af sig selv, og at det hele er noget ukendt, vi ikke kender endnu i dag, så er det ikke en rimelig kritik.
Vi har tværtimod valgt kendte teknologier, men som på nuværende tidspunkt ikke er der, hvor de har en skala og en pris og en applicerbarhed, så de kan løse problemerne på den korte bane.
Men vi kommer tættere og tættere på en situation, hvor vi ved noget om, præcis hvor meget det vil kunne løse på den lange bane.
Men det er simpelt hen en faglig misforståelse.