Rasmus Nordqvist (ALT), 2017-05-16:
Med beslutningsforslaget ønsker forslagsstillerne, at der etableres en ungdomsdomstol, samt at den kriminelle lavalder sænkes til 12 år.
Alternativet kan på ingen måder støtte op om et beslutningsforslag, der vil kriminalisere børn helt ned til 12-årsalderen.
Den kriminelle lavalder er grænsen for, hvilken alder vi som samfund vil straffe personer, og vi synes på ingen måder, at det er efterstræbelsesværdigt at sænke den kriminelle lavalder til de her 12 år.
Det Kriminalpræventive Råds formand har jo også talt imod at sænke den kriminelle lavalder og udtrykt, at det vil øge risikoen for at fortsætte den kriminelle løbebane efter at have fået den første dom.
Formanden for Børnerådet udtaler, at en kriminel lavalder på 12 år strider mod hele tankegodset i FN's børnekonvention, og at vi bør tænke i sociale og pædagogiske muligheder frem for kriminalisering og afstraffelse.
Og heri ligger hele pointen: Vi skal ikke kriminalisere børn i 12-årsalderen, vi skal tænke i de sociale og pædagogiske baner.
Forslagsstillerne skriver selv i beslutningsforslaget: »Alle unge kan som udgangspunkt tænke i konsekvenser, uanset om det handler om kriminalitet eller andre af livets forhold.
Præcis derfor springer unge ikke ud fra Rundetårn eller lægger sig på en trafikeret motorvej.
På nuværende tidspunkt har det ligeledes konsekvenser, hvis man begår noget kriminelt.
« Det har det jo allerede i dag.
Men om man som 12-årig så er klar til at kunne sammenkæde straf og handling, er vi langtfra sikre på.
Er der så tilfælde i dag, hvor der er unge i enkeltsager, som slipper for straf på grund af den kriminelle lavalder?
Ja, selvfølgelig er der det, men vi mener ikke, at problemet løses ved at sænke den kriminelle lavalder.
Løsningerne er flere, men heriblandt bl.a., at indsatsen skal sættes ind langt før de 12 år.
En undersøgelse fra SFI viser, at alarmlamperne allerede blinker, når børn er 7 år.
Forældres alkoholmisbrug, mangel på lovlydighed samt børns sådan generelle trivsel i skolerne er kendte faktorer.
Hvis man derfor virkelig vil sænke den i forvejen faldende ungdomskriminalitet, skal man sætte ind langt tidligere, ikke med straf, men med sociale tiltag.
Forslagsstillerne skriver desuden i beslutningsforslaget, at hensigten ikke er at ændre på sanktions-og anbringelsesmulighederne, hvilket jo fremtvinger det gode spørgsmål: Hvorfor vil man så oprette en særlig ungdomsdomstol, hvis de nuværende sanktions- og anbringelsesmuligheder synes at være passende?
Vores justitsminister skrev i et indlæg i Altinget som argumentation for, hvorfor vi skal indføre en ungdomsdomstol: »Alt for mange gange har jeg set og hørt om unge drenge og piger, der er på vej ud ad den forkerte sti, blive mødt med velmenende intentioner, men alt for meget sødsuppe og dermed reel ligegyldighed.« Jeg synes, det er en meget underlig måde at reducere den socialfaglige indsats til sødsuppe og reel ligegyldighed.
Kim Østerby, Fængselsforbundets formand, har om denne myte udtalt følgende til Altinget: »Den ligegyldige rundkredssiddende forestilling om den socialfaglige indsats er en myte.
Det er min klare opfattelse, at de mennesker, der arbejder med kriminelle unge, ikke blot er kompetente, men også møder de unge med en konsekvent indsats.
Fokus er på alternativer til kriminalitet.
For husk: der er ingen, og da slet ikke børn og unge, der drømmer om et kriminalitetsfyldt liv, frem for uddannelse, job og familie.«
Så der er jo flere, der har nævnt, at der kunne være elementer i det her forslag om det her retsspor, som kan være fornuftigt, og derfor undrer det mig egentlig også, at man blander så mange dele ind i det her beslutningsforslag.
For kunne man godt se på, hvordan det er, vi håndterer kriminalitet blandt de 15-18-årige på en anden måde, og hvordan vi ser på det retsspor?
Ja, det kunne man godt se på, men det at gå helt ned til 12-årsalderen kan vi på ingen måder støtte.