Søren Søndergaard (EL), 2025-03-20:
Tak, formand.
Modsat det forrige lovforslag, vi behandlede, er det jo her fuldstændig åbent, at der er tale om foranstaltninger, som handler om efterlevelse af to EU-forordninger om henholdsvis politisk reklame og om mediefrihed, mediepluralisme og redaktionel uafhængighed.
De to forordninger kan der siges en del om, f.eks. at det er et rigtig godt formål at sikre gennemskueligheden, i forbindelse med hvem der egentlig betaler for hvilke reklamer, og i hvilke medier de placeres.
Helt teoretisk, naturligvis, kunne man jo forestille sig et EU-land med et autoritært regime, som brugte adgangen til statens midler til at annoncere og dermed understøtte venligsindede medier, mens kritiske medier blev efterladt på herrens mark.
Så ikke et ondt ord om hensigten med det, man vil lave her.
Men spørgsmålet er jo, hvordan det gøres.
Og med forordninger har man valgt den store hammer, da de jo som bekendt har umiddelbar retskraft i alle EU-lande.
Hvis jeg var i dårligt humør, kunne jeg finde på at antyde, at den metode er et udtryk for EU's ulyksalige trang til at lave one size fits all-lovgivning, eller på dansk hedder det: Det kan godt være, at folk har forskellige fødder, men vi laver kun én størrelse sko.
Det er altså en generel lovgivning for at løse i bedste fald forskellige problemer i forskellige lande eller endnu værre: at lave en generel lovgivning for at løse bestemte problemer i konkrete lande.
Resultatet bliver meget let meget bureaukratisk, og vi risikerer at indføre en masse lovgivning og lovbestemmelser, som i nogle lande ikke har den store betydning, og hvor man derfor ikke tager den særlig alvorligt, f.eks. når det gælder om at kontrollere, om den rent faktisk overholdes.
Og lovgivning, der ikke tages alvorligt, er altså ikke godt for et retssamfund.
Men det skyldes jo, at man har gjort det her til en forordning, og jeg vil da godt lige læse op, hvad Enhedslisten udtalte, i forbindelse med at vi behandlede de her to forordninger eller især den om mediefrihedsloven.
Vi skrev i vores høringssvar: Enhedslisten finder, at forslaget, som i en hidtil uset grad indfører harmonisering på medieområdet, strider mod nærhedsprincippet.
Enhedslisten finder ikke, at der er tale om grænseoverskridende forhold, som nødvendiggør regulering på EU-niveau.
De grænseoverskridende udvekslinger mellem medietjenester i dag er yderst begrænsede i betragtning af deres iboende nationale karakter samt det forhold, at dansksprogede nyhedsmedier i almindelighed ikke kan erstattes med udenlandske nyhedsmedier – vi snakker nyhedsmedier.
Enhedslisten mener dertil ikke, at EU har kompetence til at gribe ind i medlemslandenes beføjelser til at definere public service-mediernes public service-opgaver.
Det gælder særlig forslagets artikel 5 om sikkerhedsforanstaltninger for public service-mediernes uafhængige funktion.
Af den grund har EU også begrænsede forudsætninger for effektivt at bidrage til regulering af medieområdet på nationalt niveau, hvorfor EU-merværdien ved forslaget ikke er til stede.
Endelig stiller Enhedslisten sig uforstående over for, at EU-traktaten TEUF's artikel 114 om det indre marked anvendes som retsgrundlag for forslaget i lyset af forslagets målsætning.
Der var jo flertal i Europaudvalget for at lave et nærhedstjek.
Desværre var der ikke nok andre lande, der gjorde det, og derfor blev forordningen vedtaget.
Og det, vi behandler her, er jo grundlæggende set noget følgelovgivning, nogle supplerende foranstaltninger, som de to forordninger giver anledning til.
Dem har vi ikke nogen indvendinger imod.
Dem kan vi som udgangspunkt støtte, medmindre vi i udvalgsforhandlingerne bliver præsenteret for noget, der overbeviser os om noget andet.