Torsten Gejl (ALT), 2019-04-05:
Alternativet har jo været med i kritikken af førtidspensions- og fleksjobreformen hele vejen igennem, samråd og forespørgsler og høringer, og hvad der har været, og vi har også lavet forskellige projekter.
F.eks. har vi netop udgivet en bog, der er omdelt til alle Beskæftigelsesudvalgets medlemmer, der synliggør 24 danskeres møde med beskæftigelsessystemet.
Jeg vil gerne læse borger nr. 20's beretning op for at vise et konkret eksempel på, hvordan det er for ganske almindelige danskere at møde beskæftigelsessystemet under førtidspensions- og fleksjobreformen.
At jeg var alene med to børn, blev der aldrig taget hensyn til, at jeg trods alt havde arbejdet i 35 år, blev der heller ikke taget hensyn til, jeg var jo nok ude på at malke kommunen uden at yde mit.
Jeg er 60 år og har arbejdet som sygehjælper i 35 år, indtil jeg for 8½ år siden blev syg med stress.
Da jeg efter 3 måneder endnu ikke kunne klare et fuldtidsjob, blev jeg fyret.
I starten gik jeg lange ture i skoven, ca. 1½ time hver dag, men det var ikke godt nok for kommunen, jeg skulle i fitnesscenter, hvor jeg slet ikke kunne holde ud at være.
Lige fra starten er jeg blevet presset til at yde mere, end jeg har været i stand til.
Første arbejdsprøvning startede med 15 timer om ugen, og timetallet skulle øges, selv om jeg ikke magtede de 15 timer.
Da jeg havde været på arbejdsprøvning på samme sted i 9 måneder, opdagede kommunen pludselig, at jeg stadig var det samme sted.
Allerede næste dag skulle jeg starte på et kursus.
Jeg fik ikke engang mulighed for at sige farvel til praktikstedet.
At jeg var alene med to børn, blev der aldrig taget hensyn til.
At jeg trods alt havde arbejdet i 35 år, blev der heller ikke taget hensyn til, jeg var jo nok ude på at malke kommunen uden at yde mit.
Nu er der gået 8½ år, og jeg er i ressourceforløb.
Jeg har været i praktik syv gange plus en masse kurser.
Min arbejdsevne hedder nu 1 time og 20 minutter om ugen.
Jeg er hele tiden blevet presset,
og økonomien og den uvisse fremtid har stresset mig meget.
Jeg bestemmer ikke længere over mit eget liv.
Jeg har måttet flytte væk fra mit netværk og ind i en lille lejlighed, hvor jeg ikke trives.
Her er der ikke plads til en vaskemaskine, og jeg har ikke længere kræfter til at gå på vaskeri.
Jeg kan kun handle ind, når jeg låner en bil af min mor på 86.
Jeg har svært ved at holde hjemmet og lave mad, og kommunen har også søgt hjemmehjælp til mig.
Jeg har søgt pension flere gange uden held.
I starten ville jeg rigtig gerne have haft et fleksjob, nu er jeg for dårlig.
Jeg er sikker på, at jeg ikke var blevet så syg, hvis ikke jeg var blevet presset igennem hele vejen, men kommunen i stedet for havde lyttet til mig.
På et tidspunkt skulle jeg i praktik.
Jeg skulle med bus, tog og bus igen, en rejse på 1 time.
På den forrige arbejdsprøvning måtte jeg stoppe før tid, fordi jeg var meget dårlig.
Her blev jeg skønnet til at kunne arbejde 6 til 8 timer om ugen.
Jeg fik lov til at starte med 12 timer, og allerede anden dag fik jeg at vide, at jeg skulle op i tid, jeg fejlede jo ikke noget.
Jeg gik grædende hjem og meldte mig syg i en dag, hvilket resulterede i, at jeg fik at vide, at hvis jeg skulle videre i systemet, måtte jeg ikke melde mig syg igen.
Jeg var dårlig 24-7 i de 3 måneder, jeg var i praktikken, og også i den efterfølgende praktik på 3 måneder, som jeg startede lige efter.
Nu bliver jeg skønnet til at kunne klare en arbejdsuge på 4 timer.
Alligevel fik jeg igen ingen pension, men et ressourceforløb, for som de sagde: Nu havde de prøvet med pisk, så nu ville de prøve at være gode ved mig for at se, om jeg så kunne arbejde mere.
Når ressourceforløbet slutter, har jeg været underlagt kommunen i næsten 9 år.
Hvordan kan nogen være så længe om at finde ud af folks arbejdsevne?
Mit liv er ødelagt, og det er ganske gratis for kommunen at ødelægge det, for de bliver ikke stillet til ansvar.
De har jo bare gjort, hvad de kunne, for at spare penge.
Jeg håber af hele mit hjerte, at det her vanvid må stoppe, inden endnu flere får ødelagt deres liv.
Jeg har netop, efter at jeg skrev det, fået tilkendt førtidspension efter 9 år.
Men jeg har stadig væk svært ved at klare hverdagen, ligger ned det meste af dagen.
Folk med stress bliver kronisk syge i jobcenteret, men det værste er, at min datter på 20 år også har fået stress og derfor ikke er kommet i gang med en uddannelse.
Både jeg og min datter kunne have været raske i dag, hvis systemet havde taget hensyn til den enkelte.
Selv om min overlæge skrev, at jeg under ingen omstændigheder måtte presses, fortsatte jobcenteret, mens de truede med, at jeg ville forblive på kontanthjælp, hvis jeg ikke gjorde, som de sagde.
Den her bog og de her beretninger er ikke rettet mod sagsbehandlere.
I dag diskuterer vi, hvad vi politikere kan gøre, og det er en appel – jeg vil kalde det en bøn – til SF, Venstre, Socialdemokraterne, Radikale, Konservative og LA om at justere den her lov på plads, så mennesker som den her borger ikke får deres liv ødelagt af at være underlagt førtidspensions- og fleksjobreformen.
Og jeg håber, at man vil justere den på plads før et valg, især for de reformramtes skyld, som skal ud af den her klemme.
Men jeg vil også håbe, at den her ting kommer på plads før et valg, og at partierne bag førtidspensions- og fleksjobreformen viser mod til at lave en ny aftale, som vælgerne så kan få lov til at bedømme i valglokalet.