Theresa Scavenius (UFG), 2025-03-27:
Men er ordføreren opmærksom på, at vi nu har en ministeriekultur, som i højere grad servicerer ministeren, det vil sige, at det har en klar politisk linje?
Det er der skrevet masser af rapporter og bøger om, så det har vi efterhånden et ret klart billede af, og det betyder, at den faglighed, der tidligere lå i styrelserne, som var uafhængige, har vi nogle steder, men at den er stærkt truet.
Her har vi så et eksempel på, hvor vi går fra noget, der er mere uafhængigt, til noget, der er mindre uafhængigt.
Jeg forstår ikke, hvorfor ordføreren ikke er bekymret for den risiko for en fremtidig politisk styring, der kan være, og hvor det kan være inden for ordførerens holdninger, men hvor det også kan være det stik modsatte.
De har ikke blot uddannet vores borgere, de har også været fundamentet for vores frie og uafhængige forskning og erkendelse.
Den arv er selvfølgelig uløseligt forbundet med den humboldtske universitetsforståelse, der insisterer på, at fri viden skal være uafhængig af politiske og økonomiske interesser.
Men denne forståelse har længe været under politisk pres i Danmark.
Og igen i disse år ser vi en regering, der skubber grænserne for armslængdeprincippet; en regering, der i det her tilfælde flytter den uafhængige kvalitetssikring af vores videregående uddannelser direkte ind i ministerens kontor.
Det er en udvikling, der ikke blot truer universiteternes autonomi, men også forskningens uafhængighed og frihed.
Men det er selvfølgelig en dybt problematisk forsimpling af sagen.
Man kan ikke have en komplet politisk styring af både de organisatoriske ressourcer og af rådsmedlemmerne og så samtidig proklamere uafhængighed.
Det er sofisteri og manipulation med ordene.
Det er en svækkelse af deres mulighed for at bedrive kritisk forskning og undervise uden frygt for politisk indblanding.
Det mest grundlæggende problem ved den her lov er, at vi svækker armslængdeprincippet, men også, at det afslører den her fundamentale misforståelse af, hvad et universitet er, og hvorfor vi skal have et universitet.
At tro, at man centralt skal styre universiteterne, er et paradoks i sig selv.
Et universitet er ikke et politisk instrument, der kan kontrolleres, eller som skal styres administrativt.
Dets ånd er frihed.
Det handler om at have autonomi til at bedrive kritisk forskning og kritiske uddannelser, der ikke lader sig definere af politiske vinde.
Det er en institution, der er skabt til at udfordre magten, stille de kritiske spørgsmål, afsøge det ukendte og ikke være en lydig forlængelse af ministeriets prioriteter.
Så når vi øger styringen af universiteterne, risikerer vi simpelt hen, at de ophører med at eksistere.
Hvad har man så tilbage?
Så har vi nogle flotte bygninger, som mere ligner nogle skoler, hvor man på udmærket vis kan reproducere og videregive den viden, som vi har i forvejen.
Men det giver altså ikke morgendagens Einstein, Lehmann eller Bohr.
Så resultatet er, at vi lige nu har en skolegørelse af universiteterne.
Den er i fuldt vigør; den har foregået i de sidste 20 år.
Og det er i en tid, hvor store rapporter netop fremhæver, at vi mangler topuniversiteter i Europa.
Det er en af forklaringerne på, hvorfor vi taber konkurrenceevne til de andre lande.
De siger, at vi mangler innovation, forskning og uddannelse, der skal skabe morgendagens sociale og teknologiske løsninger.
Så vi risikerer med det her lovforslag nu at falde yderligere af de internationale rankings, vi har.
Det er enormt pinligt for vores internationale omdømme.
Og det vil ske – og det er en meget vigtig forskel – på bekostning af den individuelle forskningsfrihed og så den her organisatoriske uafhængighed, som vi har snakket meget om i dag.
Så det, jeg ser der sker, er et kollaps af det her offentligt finansierede universitet.
Og vi har jo allerede ret meget privat universitet, for man skal vide, at størstedelen af forskning på universiteterne efterhånden er privat finansieret.
Så, hr. formand og medlemmer af Folketinget, vi er gået ned ad en vej i 20 år, og det er derfor, vi står her i dag, hvor det er svært at forestille sig for de fleste ordførere, at det faktisk kunne være anderledes.
Og derfor blander man fuldstændig definitionerne sammen og manipulerer med ordene og accepterer en politisering af, hvordan vi definerer uafhængighed.
Men vi kan sagtens stadig få frie universiteter.
Vi skal have mindre styring.
Vi skal ikke have den nuværende politiske linje med mere styring.
Og så skal vi have mere forsknings- og uddannelsesmæssig frihed.
Alt for mange i dag accepterer, at vores uddannelsesinstitutioner kommer tættere på den politiske styring.
Man siger, at det er effektivt.
Jeg er totalt og dybt forundret over den debat i dag og er dybt bekymret over, at man kan se det som en del af en afbureaukratiseringsøvelse.
Men sandheden er, at det her lovforslag tager os endnu et skridt længere væk fra det humboldtske ideal.