Marlene Ambo-Rasmussen (V), 2022-04-29:
Tak for ordet, formand.
Der skal også lyde en stor tak til vennerne i Nye Borgerlige, som står bag det her beslutningsforslag, vi behandler i salen i dag.
For desværre er det jo bare nødvendigt, at vi tager den snak om Familieretshuset igen.
Vi skal herindefra for alt i verden undgå, at de sager, de hjerteskærende historier, som bl.a. dokumentaren fra TV 2 de sidste to torsdage beretter om, gentager sig – sager, hvor en mor eller en far vil ramme modparten og derfor opdigter historier om den anden – allermest fordi det i sidste ende betyder, at det her barn mister kontakten med den ene forælder, og for nogles vedkommende bliver det for altid.
Det er voldsomt.
Det er voldsomt, og det har voldsomt store konsekvenser for de parter, det går ud over – og allerværst vores børn.
Det kan heller ikke være rimeligt, at uskyldige børn skal tages som gidsler, fordi forældrene har en tvist i Familieretshuset.
Når jeg så hører, hvad ministeren siger igen i dag, bliver jeg trist, for nu har vi presset på rigtig, rigtig længe.
Vi har presset på for, at ministeren skulle anerkende, at der er nogle udfordringer omkring det her.
Jeg troede og håbede i mit stille sind, at når der kom noget mediedækning på det i den grad, som der har været de sidste par uger, var det nu, der ville ske handling fra regeringen.
Dokumentaren »Med børnene som våben« er jo en fuldstændig hjerteskærende dokumentar, som beretter meget hjerteskærende, meget gribende om de børn, og hvad de oplever, når mor og far har skænderier og konflikter.
Faktisk var der alene i 2021 over 300 børn, der mistede retten til at se den ene forælder, fordi de var i en konflikt.
I sidste måned fik vi statusrapporten, som ministeren også var inde på, fra Familieretshuset, og den viste, at pukkelafviklingen er gået den rigtige vej, at servicemålene for § 6-sagerne overholdes i de fleste sager.
Problemet er jo bare, at i højkonfliktsagerne, de sager, som vi taler om i dag, § 7-sagerne, som alligevel skal videre til familieretten, ser det jo stadig væk anderledes alvorligt ud.
Her har vi fortsat lange ventetider, og vi er stadig væk over det servicemål, på trods af at vi er 3 år inde i reformen.
Så selv om det altså er positivt, at vi er lykkedes med at nedbringe ventetiderne, er vi også bare nødt til at anerkende, at vi nu, 3 år efter reformen, står på et tidspunkt, hvor vi bliver nødt til at handle.
Det kan vi ikke se passivt på længere i Venstre, og det er også derfor, at vi sammen med Nye Borgerlige længe har råbt vagt i gevær om det her, bl.a. i forhold til kontaktbevarende overvåget samvær.
For det her er et svigt; det er et svigt fra politisk side af.
For kun en måneds tid siden sad vi her og diskuterede beslutningsforslaget om at gøre samværschikane strafbart, og her lød det fra ministeren: »Relativt set er det ganske få forældre, der ikke ser deres børn på grund af konflikt med den anden forælder ...«.
Men helt ærligt: Én forælder, ét barn, der mister kontakten for evigt, er én forælder, ét barn for meget.
Det her handler altså også om børns retssikkerhed.
Og ifølge FN's børnekonvention har børn ret til kontakt med begge forældre, og konventioner er der ellers nogle partier herinde der bryster sig af at skubbe foran sig i mange andre sager.
I dag må jeg så forstå, at den konvention går fløjten.
Fra Venstres side af vil vi ikke gå på kompromis med det her.
Hvis ikke den forælder er en dårlig forælder, skal udgangspunktet være, at så længe der forekommer grundløse beskyldninger, skal de afdækkes.
Vi skal beskytte barnet, vi skal passe på barnet.
Men i den tid må der som minimum være en eller anden form for kontaktbevarende samvær.
Om det er over et videolink på Skype, som jo også forekommer i dag, om det er ved et fysisk møde overvåget i Familieretshuset, er ligegyldigt, bare det sker.
For situationen i Familieretshuset er alvorlig.
Det her handler om båndene mellem forældre og børn – noget, der, som vi har set i dokumentaren, potentielt kan gå i stykker, for nogles vedkommende for altid.
Og det er altså afgørende, at vi fra politisk side af sikrer, at ingen børn vokser op uden deres mor og far, hvis den pågældende forælder ikke er en dårlig forælder.
For det er ikke i barnets tarv, og det kan vi ikke fra politisk side være bekendt.