Mona Juul (KF), 2025-05-21:
Tak for ordet.
I dag har vi jo det obligatoriske hundeslagsmål her i Folketingssalen, også kaldet afslutningsdebatten.
Jeg er selv et hundemenneske, og man må jo sige, at hunden ligner sin herre.
Det siger man i hvert fald.
Jeg synes dog, at det vil være lidt unfair over for min hund, Ludvig, hvis han også skulle blive kaldt et blåt mågestel.
Man er dog ikke i tvivl om, hvem der er regeringens førerhund.
Det er statsministeren.
Selv om Lars Løkke Rasmussen kan en masse hundetricks ganske som en fræk mops, så har statsministeren både ham og den driftssikre hyrdehund Troels Lund Poulsen i et stramt hundehalsbånd.
Og ellers har statsministeren jo hjælpere omkring sig, der både kan få hunde til at lægge sig og rulle sig, og det er ganske praktisk.
USA har fået en uregerlig alfahan.
Det er en rigtig muskelhund, der godt kan lide at galpe, og han er ganske interesseret i grønlandske slædehunde.
Han vil mere end bare snuse.
Det fik først regeringen til at krybe sammen som en skødehund inde i hundehuset, men nu er regeringen kommet ud med halen højt, og det fortjener ros og anerkendelse.
For i Det Konservative Folkeparti holder vi nemlig rigtig meget af rigsfællesskabet, og det vil vi gerne udvikle og forbedre.
En afslutningsdebat er derfor altid en god anledning, synes jeg, til at reflektere over, om vi arbejder på den bedste måde for folkestyret.
For vi sidder ofte og forhandler politiske aftaler ud på natten, men jeg er endnu ikke stødt på beslutninger, der bliver bedre af at blive truffet med meget lidt søvn.
Og jeg ved godt, hvor hunden ligger begravet, for hvis partierne kan nå at teste beslutningerne af på organisationer og på eksperter, så er der jo risiko for, at en forhandling bliver mere bøvlet for en minister, når virkeligheden kommer ind i regeringskennelen.
Derfor opstiller man en politisk agilitybane, hvor en ordfører bliver begravet i en stak papirer, som man med ultrakort svarfrist skal tage stilling til.
For det, der jo startede med at være en flertalsregering, vil lukke aftalen lynhurtigt.
Og det kan regeringen jo bare gøre.
Den har, dog kun sammen med de nordatlantiske mandater, flertal til at gøre, hvad den vil.
I politik er det ofte processen, og hvordan det bliver taget ned i pressen og blandt kommentatorer, der ligesom er kødbenet; ikke, om det virker ude i virkeligheden.
Er det sådan, vi vil arbejde?
Og er det virkelig sådan, det skal være?
Eller er det et hundeliv?
Vi bestemmer det jo selv.
Der skal bare ikke herske tvivl om, at jeg godt kunne tænke mig, at der kommer andre kiks i hundeskålen.
For vi snakker og vi snakker, men er vi nået længere med den grønne omstilling på energiområdet, så vi kan slippe ud af Putins gasgreb?
Det er faktisk det sidste, vi har brug for.
Det Konservative Folkeparti har foreslået, at vi afskaffer forbuddet mod kernekraft, så vi kan løbe gang i udviklingen og forskningen.
Regeringens bjæf er en analyse.
Det er dog, det anerkender jeg, strategisk smart i forhold til at håndtere en bøvlet forespørgselsdebat, hvor de interne uenigheder i regeringen vil lyde som hylende, separationsangste hunde.
Men hvad løser endnu en arbejdsgruppe?
Man kunne også sige, at så går der tid med det, og vi kan snakke noget mere.
Det Konservative Folkeparti er det grønne parti i den blå lejr.
Derfor har vi bl.a. lanceret hele tre udspil for at få gang i klimasikringen af Danmark, for det bliver hundedyrt, hvis vi lader være.
Hundesvømning kan være sjovt, men vi skal altså ikke stå i vand til knæene i vores kældre.
Derfor har vi kaldt det vores tørreste forslag nogen sinde, hvor vi bl.a. vil give kommunerne bedre mulighed for at klimasikre ved at undtage området fra det såkaldte anlægsloft.
Problematikken er desværre helt den samme med forsvaret.
Der bliver snakket, og der bliver lavet aftaler, men faktum er, at vi jo ikke har fået produceret en eneste kugle i Danmark endnu.
Helt ærligt, det skræmmer næppe krigshunden Putin.
Statsministeren lancerede nye hundekunster tilbage i 2021, der skulle gøre det muligt at tage det danske statsborgerskab fra bandekriminelle.
Nu skriver vi 2025, og nul har mistet deres statsborgerskab, men snak har der været meget af.