Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-01-23:
Nu står vi her igen med det samme forslag.
Og grunden til, at vi har fremsat det fra SF's side igen, er, at vi fortsat er bekymrede.
Vores land risikerer at knække midt over, når det skal være så svært at få realkreditlån uden for de store byer.
Mange må i stedet for ty til dyre banklån eller pantebreve eller simpelt hen undvære muligheden for at kunne købe eller sælge.
Og det kan få store konsekvenser for den enkelte og vedkommendes familie, ligesom det også er et stort problem for de mindre virksomheder.
Det gælder f.eks. Sparkøbmanden Jan Jæger i Øster Brønderslev, der ikke kunne få et lån til sin virkelig blomstrende forretning.
Men så blev det noget af en solstrålehistorie, fordi de lokale borgere i Øster Brønderslev jo kunne se, at deres købmand skulle udvide – der var en god forretning, og der var grobund for det.
Og så kom der lån til den her købmand.
Selvfølgelig skal man ikke basere lovgivning på anekdoter.
Jeg kunne også fortælle en anden anekdote om en rådgiver – nej, det hedder det vist ikke længere – en realkreditlånsælger for en af de største koncerner i Danmark, som kom hen til mig efter et debatmøde og sagde, at han faktisk syntes, det var enormt pinligt, men at han havde brug for at lette sit hjerte.
Han havde fået at vide, at der oppe i Nordjylland var de her sorte pletter på landkortet, og det var ligegyldigt, hvilken type økonomi folk havde, så lånte man ikke ud hertil.
Og han skulle faktisk ned og give en håndværker et afslag i dag, selv om der ingen økonomiske grunde var til det.
Og væksten når ikke helt derud, hvor der er problemer i dag, hvis det bliver umuligt at bosætte sig eller drive erhverv andre steder end i de større byer.
Hvis vi ikke gør noget, ender vi med et Danmark, der knækker over.
Og derfor har vi igen-igen fremsat det her lovforslag.
Jeg vil gerne kort kommentere nogle af de bemærkninger, der er faldet.
Noget af det handler om, at vi den her gang har fremsat et ret bredt forslag i modsætning til de andre gange, hvor vi har været meget, meget specifikke og sagt, at det er den her model, vi kan tage, i forhold til at sikre realkredit.
Det behøver ikke at være statsligt; det kan være private midler, men hensigten er at skabe en ramme for at sikre, at man kan få realkreditlån, hvis man har en sund økonomi, i hele landet.
Den gik ikke rigtig fire gange.
Så tænkte vi, at nu prøver vi noget nyt; nu laver vi en meget bred formulering.
Hvis alle er enige i, at vi har et problem, opfordrer vi regeringen til at sætte sig ned og komme med et forslag til, hvordan vi kan løse det her problem.
Men i bemærkningerne opstiller vi selvfølgelig nogle konkrete rammer for, hvordan sådan en model kunne se ud.
F.eks. kunne man – fordi der kan være større tabsrisici her – forestille sig, at det her realkreditinstitut skulle have nogle andre krav om liggetider, at det kun skulle være fastforrentede lån uden afdragsfrihed, og at man kun kunne låne op til f.eks. 60 eller 70 pct.
Så kommer man også helt uden om, at vi skal definere, hvad der er yderområder, hvad der er det ene og det andet, fordi det her simpelt hen er et ringere lån, end mange ville kunne få de steder, hvor der er kortere liggetider, og hvor det er nemmere at få lån, fordi en lejlighed i København, dagen efter at man har købt den, er blevet markant mere værd.
Jeg synes, vi går meget i detaljen, i stedet for at stræbe efter en fælles forståelse af, at det her fortsat er et problem.
Så kunne vi kigge på det konkrete forslag, der kunne være, og få afklaret, om der er statsstøtteproblemer eller noget andet.
For der er en bekymring mange steder derude.
Det synes jeg er ærgerligt.
I stedet for burde man sige: Der er et problem; lad os løse det i fællesskab.
Jeg har spurgt hver enkelt af jer, om I synes, der var et problem eller ej.
Jeg synes, det er ret vigtigt for debatten at få afklaret det.
Fra De Konservatives og Venstres og Dansk Folkepartis side – Socialdemokratiet var vist noget mere nuanceret – var der ikke et problem.
Fra Alternativets side synes man, der er et problem, fra Enhedslistens side synes man, der er et problem, og også fra Det Radikale Venstres side og ja, til dels også fra Socialdemokratiets side.
Når man er det sted, kan man jo begynde at tænke i løsningsforslag.
Det behøver ikke at være det her, det kan være et andet eller et tredje.
Derfor vil jeg gerne kvittere for Socialdemokratiets håndsrækning, i forhold til at vi kigger på hele det her område igen. Nogle af argumenterne har også været, man kan sige nærmest liberale ideologisk – vi må ikke røre ved markedet, der er ikke markedsfejl, vi skal ikke blande os.
Som jeg har nævnt flere gange, synes jeg, at det er interessant, at man kan have Vækstfonden og Markedsmodningsfonden og EKF Danmarks Eksportkredit og demonstrationsprogrammer, og jeg ved ikke hvad.
Det er alt sammen noget, som er gode ideer, og vi støtter det fra SF's side sådan overordnet set.
Men hvorfor gør vi det?
Der er markedsfejl.
Og så går vi ind og siger: Vi vil gerne give nogle statsgaranterede lån, vi vil gerne lave en fond, hvor vi sikrer, at nogle af dem, der ikke kan få lån i almindelige banker og realkredit, f.eks. landbruget, via Vækstfonden kan låne nogle penge.
Der er ikke noget problem, der må man gerne blande sig i markedet.
Men her, hvor det er mennesker og små, små virksomheder, altså dem, man ikke får øje på i Vækstfonden og andre steder, skal man ikke gå ind med en hjælpende hånd, når der er markedsfejl, når der ikke er interesse i at låne ud.
Som jeg sagde i en af bemærkningerne til en kollega før, er det, så vidt jeg husker, femte gang, vi fremsætter det her på 9 år.
Det er rigtigt, at økonomien er blevet bedre, men så er der urbaniseringen og centraliseringen, og der vil jeg gerne kvittere for regeringens udflytning af statslige arbejdspladser, men det er jo ikke nok.
I f.eks. Norge gør man en kæmpestor indsats for at sikre, at folk skal kunne bo og arbejde i hele landet, og det er et meget større land end Danmark.
Jeg synes, det er rigtig ærgerligt, og det her ville koste så lidt.
Til slut vil jeg sige, at der er flere, der har kaldt det en statsbank.
Det står der intet om i vores forslag, det kunne lige så godt være private midler.
Så vil jeg gerne takke specifikt Enhedslisten og Alternativet for opbakningen til forslaget.