Jens Henrik Thulesen Dahl (DD), 2026-02-03:
Tak, formand.
Når jeg lytter til debatten, står det meget tydeligt for mig, at alle partier fra rød til blå er enige om, at der er behov for forandringer i den danske folkeskole.
Vi har alle sammen set eksemplerne: børn med infantil autisme, der forsøges sluset ind i en almindelig folkeskoleklasse uden støtte – et eksempel på en inklusion, der ofte er totalt forfejlet; lærere, der dag efter dag må møde ind på en skole med udadreagerende elever; børn, der må gå i klasse med børn, der har været direkte voldelige imod dem, og har været udsat for de mest vanvittige krænkelser; piger, der af deres lærere får opfordringer til at tage høreværn med i skole for at skærme sig for uroen i klassen, der slet ikke bør være der; skolevægring; børn, der får lov at blive hjemme, nogle af gode grunde, andre af knap så gode grunde.
De historier om det intensive arbejde, som mange lærere lægger ind i deres hverdag, og som dermed skaber fantastiske klasser, finder sjældent vej til offentligheden, og det er jo faktisk ganske ærgerligt.
I dag har vi så en forespørgsel om, om udgifterne til folkeskolen bør følge samfundets generelle velstandsudvikling.
Som jeg indledte med, er der ingen tvivl om, at alle i denne kreds vil forandringer i folkeskolen.
Men vores fokus er nok forskelligt.
I 2024 udgjorde de samlede udgifter til folkeskolen 52 mia. kr.
I de senere år er der allerede indgået aftaler, der sikrer økonomisk løft til folkeskolen.
Det er selvfølgelig godt.
Det er også vigtigt at sige, når vi har den her debat, at det ikke alene er flere penge, der kan løse problemerne i folkeskolen.
Faktisk er jeg ret overbevist om, at penge ofte er en mindre udfordring.
Det er netop her tankevækkende, at de frie grundskoler gennemsnitligt er bedre til at omsætte deres ressourcer til resultater, end folkeskolen er.
Der er mange ting, der kan løses bedre.
Noget kan løses i kommunerne, f.eks. hvad angår prioritering af midler.
Andre udfordringer skal løses i hjemmene.
Det er f.eks. helt afgørende, at forældrene bakker op om læreren, bakker op om skolen; at de insisterer på, at man kun skal blive hjemme fra skolen, når man er syg; at man sammen med sit barn skaber en god kultur i relation til skolen, der danner grundstenene til en god relation til arbejdsmarkedet senere i livet; at man opdrager sine børn ordentligt; og at man, selv om det måske kan være svært, insisterer på, at det ikke altid er ens eget barn, der har ret – det kunne være, det var skolen.
Vi har en opgave i Folketinget.
Vi skal løsne op, så lærerne har de rigtige redskaber til at sikre ro i klasserne; til at gribe fysisk ind i en situation, der kræver det; til at ekskludere et barn, hvis barnet f.eks. har været dybt voldelig; og til at sætte klare og tydelige grænser for, hvad man vil acceptere i sin skole.
Her vil jeg gerne anerkende, at ministeren har sat et arbejde i gang med at opdatere lovgivingen på området.
Hvis man ikke er en autoritet, kan man ikke skabe ro, og så kan man ikke skabe læring.
Mange kender eksempler på skoler, hvor den ene klasse kører fremragende og den anden er i total opløsning.
Vi ved, at læreren betyder alt for en klasse.
Den opgave har lærerne et ansvar for at genfinde.
Så skal jeg på vegne af Danmarksdemokraterne, Liberal Alliance og Dansk Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget noterer sig, at folkeskolen er under pres.
Folketinget konstaterer, at der både fra kommunernes og Folketingets side er behov for sunde økonomiske prioriteringer i folkeskolen, men også en fornyet kultur, der sikrer ro og orden i undervisningen og understøtter lærerens autoritet i klasseværelset, og som giver alle elever mulighed for at forlade folkeskolen med de basale færdigheder, der er nødvendige for at tage en uddannelse og senere blive en stabil og aktiv del af arbejdsmarkedet.«