Rosa Lund (EL), 2018-11-27:
I oktober 2014 gennemførte politiet et lukket optisk følge omkring en reclaimed street-demonstration i København.
Politiet omringede demonstrationen, der bestod af et par hundrede demonstranter, og førte dem fra Strøget til Nørrebro i en halvanden time lang politiaktion.
I februar i år vandt Københavns Politi så en sag ved Højesteret.
Højesteret bestemte, at det var fuldt lovligt, da politiet omringede en gruppe på et par hundrede, der lavede larm og ballade i Københavns indre by.
Politiet forhindrede menneskene i gruppen i at forlade stedet og forhindrede dem i at gå derhen, hvor de ville.
I en halvanden time lang politiaktion blev de unge ført fra Strøget og ud på Nørrebro, mens de var omringet af politi.
Politiet vandt retssagen, for Højesteret slog fast, at den her politiaktion var lovlig.
På politisprog hedder det anvendte magtmiddel: lukket optisk følge.
Jeg ville kalde det en frihedsberøvelse, for hvis de unge mennesker den nat var berøvet deres frihed til at gå, hvorhen de ville, så synes jeg, at det er mærkeligt at kalde det noget andet end en frihedsberøvelse.
Selv om Højesteret nåede frem til, at politiaktionen var lovlig, så slog landets øverste domstol også fast, at der altså her var tale om en frihedsberøvelse ud fra politilovens definition.
Hvis man så derimod kigger på Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis, var politiaktionen i oktober 2014 ikke frihedsberøvelse, mente Højesteret, som henviste til en dom fra Strasbourg i sagen Austin mod Storbritannien om tilbageholdelse af omkring 1.500 mennesker på Oxford Circus i London tilbage i 2001.
Nu kommer regeringen så og vil lave loven om, så Højesteret ikke fremover i en tilsvarende sag vil kalde politiaktionen for frihedsberøvelse.
Når myndighederne taber en sag i Højesteret, kan man bare lave loven om.
Nu er der jo ingen, der siger, at menneskerettighederne i Danmark skal begrænses til, hvad der står i menneskerettighedskonventionen.
Intet – og jeg mener intet – forhindrer os herinde i Folketinget i at give borgerne flere rettigheder end det minimumsgrundlag, der er beskrevet i konventionen, for det er det, konventionen er: et minimumsgrundlag, som gælder for borgerne i alle Europarådets 47 medlemsstater.
Vi kan med andre ord godt definere noget som frihedsberøvelse, selv om Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg siger, at det ikke er frihedsberøvelse i konventionens egentlige forstand.
Så lad os lige prøve at se situationen for os: 200-300 unge bliver omringet af politiet og i mere end en time ført langsomt væk fra stedet i samlet flok, mens politiet forhindrer dem i at forlade gruppen.
Man kan altså ikke forlade gruppen, hvis det er det, man ønsker.
Kan man så bevæge sig frit?
Nej, det kan man ikke.
Kan man gå, hvorhen man vil?
Nej, det kan man ikke.
Er man så berøvet sin frihed?
Ja, det er man.
I helt bogstaveligste forstand er der altså tale om en frihedsberøvelse.
Jeg kan komme med mange andre forskellige kreative eksempler på det her, og man kan jo også for politiaktioner finde på mange kreative betegnelser, f.eks. lukket optisk følge.
Det ændrer bare ikke på, at der er tale om en frihedsberøvelse.
Tidligere folketingsmedlem Bjørn Elmquist var advokat for 18 af klagerne i sagen tilbage fra 2014.
Efter Højesterets afgørelse i februar i år, sagde han til information, og jeg citerer: Det er ikke et optisk følge.
Det gav Højesteret ham ret i i februar.
Og den retstilstand, som var gældende i februar, ja, den ønsker vi i Enhedslisten at fastholde.
Lukket optisk følge er det samme som en frihedsberøvelse, og vi stemmer derfor imod det her lovforslag.