Rasmus Lund-Nielsen (M), 2025-05-16:
Tak, formand.
Jeg mener, at mistrivslen blandt vores børn og unge er et af vores samfunds største problemer, og at det er et problem og en udfordring, vi som politikere skal tage dybt alvorligt.
Man kan jo spørge, hvad vores velfærdssamfund og vores gode velstand er værd, hvis vi ikke trives.
Det er der alt for mange børn og unge, der ikke gør i dag.
Det er alvorligt, og det er vigtigt for mig at sige, i en tid hvor jeg synes der er for mange, der bagatelliserer problemet.
Det mener jeg er helt forkert.
Jeg har i mine 10 år som praktiserende psykolog set, at det at blive ramt af stress, angst eller depression som ung er alvorligt; det er ikke uskyldigt.
Det medfører, at mange af dem får en sårbarhed, der gør, at de får svært ved at gennemføre deres uddannelse, og at de får svært ved at varetage et arbejde.
Det skal vi altså tage alvorligt.
Det er heller ikke en bagatel, at 15.000 forældre er på tabt arbejdsfortjeneste, som flere har nævnt, fordi deres børn har for store problemer til at være i vores folkeskole.
Det er heller ikke en bagatel, at 15 pct. får en psykiatrisk diagnose, inden de fylder 18 år.
Ligesom det heller ikke er en bagatel, at det nu er tre ud af fire førtidspensioner til unge under 40 år, der gives på grund af psykiske lidelser.
Fremskriver vi den her udvikling, er det jo en regulær bombe under vores samfundsmodel.
Det har konsekvenser både for fremtidens velfærd og velstand.
Selvfølgelig er det rigtigt, at det også er hovedparten, der trives.
Alt andet ville da også være en gigantisk falliterklæring i et af verdens mest udbyggede velfærdssamfund – og et af verdens dyreste velfærdssamfund.
Men det, at hovedparten trives, ændrer altså ikke på, at der er for mange, der ikke trives, og at gruppen, der mistrives, vokser i et alarmerende tempo.
Det er også noget, som netop udfordrer vores velfærdsmodel, som jeg nævnte før.
Det har også konsekvenser, at tusindvis af børn har et langvarigt og bekymrende fravær i skolen og derfor ikke får en tilstrækkelig andel af vores fælles dannelsesmæssige fundament.
Derfor var det rigtigt, at vi nedsatte en kommission, der kunne informere arbejdet med at komme problemer med mistrivsel til livs, og jeg synes, at Trivselskommissionen peger på rigtig mange vigtige ting.
Den peger jo på, at vi skal gøre op med den her usunde idé om, at man skal have en diagnose, før man kan få hjælp.
Den peger også på seks samfundstendenser, der skaber mistrivsel, hvor ikke mindst den digitale virkelighed og børns skærmbrug står meget centralt.
Her mener jeg, at vi er politisk forpligtede til at handle – og at vi har tøvet alt for længe.
Og det er også grundpiller, som bl.a. smartphonen skubber meget kraftigt til i den forkerte retning.
Tallene taler for sig selv.
Vi så jo, at da både smartphonen og sociale medier blev introduceret, faldt det sammen med en markant stigning i den mistrivsel, som vi ser og drøfter i dag.
Hver anden 10-årige er på TikTok, og hver tredje bliver forstyrret i sin søvn flere gange i løbet af ugen, fordi de lige skal tjekke noget på mobilen.
Så derfor bakker vi i Moderaterne helhjertet op om Trivselskommissionens anbefalinger vedrørende børns skærmbrug: Vent med at give en smartphone, til barnet er fyldt 13 år, og indfør mobilfri skoler i SFO'er, og installer firewalls.
Det er jo dybt problematisk, at mere end hver tredje elev oplever at blive distraheret af digitale medier i undervisningen.
Så er de over 50 mia. kr., vi investerer i folkeskolen hvert år, jo hurtigt spildt, hvis man har sin opmærksomhed et helt andet sted.
Så vi støtter også anbefalingerne om at investere i de lettilgængelige tilbud, så man kan få støtte uden netop først at have den her diagnose.
Hjælpen skal være tæt på, den skal komme uden ventetid, og uden at man først skal igennem et langt udredningsforløb.
Det er det, som de lettilgængelige tilbud står for.
Derfor bakker vi også op om anbefalingen om mellemformer, hvor børn og unge, der ikke trives i klassiske rammer, kan få nogle rammer, som passer bedre til dem.
Der er alt for mange, der i dag bliver presset ind i et alt for rigidt skolesystem.
Det synes jeg vi skal ændre på.
Personligt har jeg også længe været fortaler for at justere på karakterskalaen.
Det kommer ikke til at løse hele trivselsproblemet.
Men selv om jeg ikke går ind for at slække på faglige krav generelt – og det synes jeg faktisk har fyldt alt for meget i den her debat, altså at det bare er løst, hvis vi fjerner krav i skolen, hvad jeg også tror er en blindgyde – mener jeg heller ikke, vi skal opstille nogle krav, som presser børn unødigt.
Det er altså et unødigt stort pres, at det betyder så meget for ens gennemsnit, om man får fire eller syv eller syv eller ti.
Så helt konkret bør vi da udskifte syvtallet med et sekstal og et ottetal, så springene på skalaen bliver harmoniseret, og skalaen bliver mindre stormasket i midten, og så man også kan honorere den mindre faglige præstation.
Så mange af kommissionens anbefalinger er regeringen i fuld gang med at indføre, og jeg ser frem til at drøfte, bl.a. på Sorømødet om kort tid, hvordan vi kan indføre endnu flere af anbefalingerne.
Tak for ordet.