Mette Frederiksen (S), 2017-10-05:
Der er nemlig også et forslag til vedtagelse.
På vegne af partierne Socialdemokratiet, Enhedslisten, Alternativet, Det Radikale Venstre og Socialistisk Folkeparti skal jeg fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at regeringen har skruet ned for Danmarks grønne ambitioner til skade for både klima, borgere og erhvervsliv.
Folketinget pålægger regeringen at føre en energi- og klimapolitik, der understøtter Parisaftalen og FN's 17 verdensmål og derved bringer Danmark tilbage på et ambitiøst spor gennem brede politiske forlig.
Den grønne omstilling har brug for ambitiøse og langsigtede rammebetingelser, så vi i fremtiden får flere grønne arbejdspladser i Danmark.
Folketinget pålægger desuden regeringen at mindske uligheden og bekæmpe fattigdom.«
I onsdags var jeg på Ærø.
Det er et dejligt sted, masser af engagement, turismen lever godt, og der er nye projekter, der bliver sat i søen.
Men der er også udfordringer: fraflytning og voksne, der er på overførselsindkomst.
Regeringen har lagt sin skatteplan frem, og jeg tænker her ved indledningen af folketingsåret, om ikke lige vi skal teste den skatteplan i forhold til Ærø.
Nu håber jeg ikke, at Ærø har sat næsten op efter for meget fra den borgerlige regering, for konklusionen er lige så klar, som den er uretfærdig.
Ærø er sammen med Langeland de to kommuner i landet, der får mindst ud af regeringens skatteplan.
Nu forstår jeg så, at Ærø snart får besøg af statsministeren, og der kan man selvfølgelig spørge om, hvad man skal bruge en skattelettelse til, når man får besøg af statsministeren.
Men statsministeren får altså travlt, hvis statsministeren skal besøge alle de dele af Danmark, der ikke vinder så meget på regeringens politik.
For – og det er så spørgsmålet – er det her bedre for Samsø?
Svaret er nej.
Er det bedre for Lolland?
Svaret er nej.
Er det bedre for Bornholm?
Svaret er nej.
Helt anderledes ser det ud for Gentofte, for Hørsholm og Rudersdal, for det er de kommuner, der får mest ud af skattelettelser.
Regeringen trækker med andre ord Danmark skævt; regeringen fører politik for de få, dem, der i forvejen har.
Venstre var engang et parti, der var optaget af de små lokalsamfund i Danmark, men sådan er det ikke mere.
Sidste folketingsår gik med at lave brede aftaler, gode aftaler: vindmøller, Nordsø, en bandepakke, boligskat, og ja, der kom jo nye partier med i regeringen, og derfor synes jeg da, at vi skal lykønske Liberal Alliance med de liberale fingeraftryk.
Der kom godt nok ikke flad skat på boliger, som man ønskede, og der kom heller ikke en højere pensionsalder, men, men, men, man fik da forbudt motionsløb på broerne og internet på gymnasierne.
Spøg til side.
Det går godt i Danmark – meget går godt.
I dag vil jeg gerne have lov til at dvæle ved de fem, vi i Socialdemokratiet anser for at være de vigtigste.
Det gælder først og fremmest integrationsområdet.
Tusindvis af flygtninge og udlændinge er kommet til Danmark, og mange klarer sig godt i vores samfund.
De har fået et arbejde, de har lært vores sprog, de engagerer sig i vores samfund.
Det er godt, og det fortjener ros og opbakning.
Men det gælder ikke for dem alle sammen – desværre: Alt for mange kvinder med minoritetsbaggrund er ikke en del af arbejdsmarkedet, social kontrol med piger er udbredt i store dele af ikke mindst udsatte boligområder, og parallelsamfund er blevet en realitet, og bandekonflikt og radikalisering er bagsiden af en fejlslagen udlændingepolitik.
Som det andet mangler vi tid, og vi mangler omsorg, og vi mangler ressourcer i vores velfærdssamfund.
Hver fjerde kræftpatient i Danmark får ikke den behandling, de har behov for, i tide, medarbejderne løber for stærkt mange steder, og det er velkendt, at der er gennemført store sparerunder, ikke mindst på uddannelsesområdet.
Det fører mig til den tredje store udfordring.
Danske virksomheder klarer sig godt, både herhjemme og på den internationale scene,
men de kommer til at mangle arbejdskraft.
Mange gør det faktisk allerede i dag, de mangler smede, ingeniører, elektrikere, og om nogle år vil det problem kun være vokset endnu større.
Det er derfor direkte økonomisk uansvarligt, at vi har en regering, der ikke vil sikre danskerne de rette kompetencer.
Som den fjerde store udfordring risikerer vi med det, at Danmark skævvrides endnu mere.
Der er blevet centraliseret og centraliseret i det her land.
Der er færre lokalbetjente på gaden i dag, end der var før.
Unge uden for de store byer har fået færre uddannelser at vælge imellem.
Og nu vælger regeringen så at lægge op til yderligere centralisering.
Produktionsskoler, et af de vigtigste uddannelsestilbud til vores sårbare unge, skal nedlægges.
Danmark trækkes skævt.
Endelig har vi den femte udfordring, som er uro på den internationale scene.
Vi har en aggressiv Putin i øst, der opruster og truer Danmarks tryghed og sikkerhed.
Og vi har en ny præsident i vest, der skruer ned for den helt nødvendige indsats på klimaområdet.
Det blæser i verden.
Herhjemme er regeringen ved at opsige den særlige kontrakt, hvorpå vi har bygget det danske samfund.
Det er en kontrakt, der i årtier har sikret et stærkt socialt sikkerhedsnet, vækst og udvikling i hele landet, lav ulighed og derfor også en god konkurrenceevne.
I virkeligheden baserer regeringen sin politik på det modsatte af det, der har gjort Danmarks stærkt.
Der er flotte ord fra statsministeren i New York, men nej til kystnære vindmøller herhjemme.
Dem, der i forvejen har mest, skal have mere; dem, der har mest brug for et stærkt velfærdssamfund, skal have mindre.
De er store, men vi kan løse dem.
For det første skal vi have et opgør med parallelsamfund.
De muslimske friskoler, der ikke gavner sammenhængskraften og integrationen, skal lukkes.
Hvor har vi i Venstre i den sag?
Vil regeringen være med?
Vi vil føre en fortsat stram udlændingepolitik, ikke mindst fordi integrationen skal blive bedre.
Vi ønsker at fastholde grænsekontrollen, og danskernes tryghed skal sikres som det vigtigste i forbindelse med et kommende forsvarsforlig.
Vi vil bruge flere penge på tryghed og på sikkerhed.
For det andet bliver vi nødt til at gå væk fra tidens tro på, at omsorg bare kan effektiviseres.
Det er godt, og det er jeg glad for.
Og derfor skal vi gøre tingene i den rigtige rækkefølge.
Vi vil gerne være sikker på, at alle kræftpatienter får den rette behandling, og vi vil gerne være sikker på at have en ældrepleje med tid og værdighed, før vi snakker skattelettelser.
Det samme gælder en ordentlig skole til vores børn og en ordentlig uddannelse til vores unge.
Velfærd er også at bekæmpe den ulighed, der gælder for mange børns opvækstbetingelser.
For det tredje har vi selvfølgelig behov for mere vækst.
Vi vil gerne sikre et højere fradrag for de virksomheder, der vælger at lade deres forskning og innovation blive i Danmark.
Og vi vil også gerne sikre, at nogle af de unge kommer hurtigere ud på arbejdsmarkedet, så vi kan imødekomme virksomhedernes behov for arbejdskraft.
Som en ny idé skulle vi så indføre kandidatjob.
For det fjerde vil vi gerne have et centraliseringsstop, for landet bliver nødt til at hænge bedre sammen.
Vi vil gerne have en udflytningsplan for velfærdsuddannelserne.
Vi vil gerne have uddannet flere lærere og pædagoger rundtomkring i landet, og vi vil kæmpe imod, at regeringen ønsker at nedlægge udsatte unges produktionsskoler.
Vi vil gerne oprette fire nye skattecentre rundtomkring i landet med i alt 1.000 nye medarbejdere.
For det femte skal vi fastholde den grønne omstilling.
Og den må ikke blive undermineret af hverken liberal langsommelighed eller liberal ligegyldighed.
Den grønne forskning skal opprioriteres, så vi kan tage de næste skridt.
Og vi skal have et bredt energiforlig, så de næste ambitioner kan skrives.
Nu skal vi også kunne finde ud af at lagre den på de dage, hvor det ikke blæser så meget.
Energiforliget bør være bredt.
Det kan de finde ud af i kommunalbestyrelserne.
Jeg vil opfordre til, at vi gør det samme på Christiansborg.
Til slut vil jeg sige: Statsministeren sagde i åbningstalen, at statsministeren ser de unge, der rækker hånden op, når han besøger et gymnasium i Esbjerg.
Det er dem, der ifølge statsministeren griber mulighederne, og som har mod på livet.
Og min vision, Socialdemokratiets vision, er at føre politik for begge grupper – for dem, der ser lyst på fremtiden, men lige så meget for dem, der er bekymrede; for dem, der bor i byerne og har fået flere muligheder, men lige så meget alle jer, der bor i de mindre samfund; for dem, der tjener meget, og for dem, der tjener mindst.
Vi vil, at forskellene i Danmark bliver mindre, at vi samler Danmark.
Og det tror vi bedst vi gør i et bredt samarbejde her i salen.
Jamen lad os bare tage en runde mere på det her.
Vi har da masser af både flygtninge og udlændinge i Danmark, der har en anden religion end majoritetsreligionen i Danmark, som klarer sig godt, og som accepterer den helt grundlæggende præmis, at først kommer politik og demokrati, og så kommer religionen.
Det gælder da tusindvis af også nye danskere med muslimsk baggrund, jeg kender mange af dem, men jeg kan da også se det modsatte, altså der, hvor man bekender sig til en fortolkning af en religion, som ikke er foreneligt med det at blive integreret i det danske samfund, og jeg tror, det er vigtigt at have begge elementer med i den fortsatte diskussion.