Josephine Fock (ALT), 2017-02-07:
Tak for det.
Det her er en forespørgsel, som er indkaldt til af Dansk Folkeparti, om, hvordan regeringen forholder sig til, at der i Brøndby Strand bor flere med indvandrerbaggrund end med dansk baggrund.
Jeg vil gerne rose Mattias Tesfaye for for alvor at give et indblik i Brøndby Strand, og jeg skal skynde mig at sige, at jeg ikke har det samme lokalkendskab til Brøndby Strand, som Mattias Tesfaye helt tydeligt har.
Jeg forudsætter ligesom i min diskussion af det her, at man har taget Brøndby Strand som eksempel for at løfte debatten, så vi kan få en debat om den problemstilling, Dansk Folkeparti nævner, i forhold til andelen af mennesker med anden etnisk herkomst end dansk i forskellige områder.
Der er sådan forskellige ting, jeg gerne vil komme rundt om.
Det ene er, at det, som jeg synes forslagsstillerne gør med deres spørgsmål, i virkeligheden er, at de skærer alle over en kam.
Altså, vi skærer alle mennesker med indvandrerbaggrund over en kam i stedet for at spørge, om vi snakker om krigsflygtninge, snakker om familiesammenførte ægtefæller, snakker om højtuddannet arbejdskraft, indvandrere eller efterkommere af ungarske flygtninge.
Det er vigtigt, for mig i hvert fald, at sige, at i den her debat tror jeg at det er vigtigt, at vi siger, at nydanskere er lige så forskellige som os, som f.eks. hr. Martin Henriksen er i forhold til mig.
Jeg er sikker på, at vi også har forskellige måder at være danskere på.
Mange af de her mennesker har boet i Danmark i rigtig mange år, de har bidraget til den danske statskasse, deres børn har gået i en dansk folkeskole, og de har haft deres hverdag i Danmark.
Det er derfor, jeg synes, det er vigtigt, at vi ikke skærer dem alle sammen over en kam.
For mig at se opstår problemet i virkeligheden, hvis vi kommer derud, hvor vi ikke møder hinanden på kryds og tværs, fordi vi så let får en opfattelse og et misforstået billede af, hvad det egentlig vil sige at være dansk i år 2017 og være en del af det fællesskab, som vi kalder Danmark.
Vi har jo ikke mulighed for at møde hinanden, hvis vi f.eks. har boligområder, hvor der er rigtig mange af en anden etnisk herkomst end dansk, og det er også derfor, at nogle af de forslag, vi har i Alternativet, er at sige, at vi skal have en boligpolitik, hvor vi sikrer blandede byggerier, så vi har muligheder for at skabe de rette betingelser for en blandet sammensætning, så vi kan møde hinanden på kryds og tværs.
Vi skal også sørge for, at når vi foretager renoveringer, skal vi se på den arkitektur, vi bruger, således at folk har mulighed for at møde hinanden.
Der har bl.a. været rigtig stor succes ude på Amager, hvor de omkringboende beboere, inden der blev renoveret, sagde, at de under ingen omstændigheder kunne tænke sig at bo i det her boligbyggeri.
Så kunne jeg også godt tænke mig at sige, at jeg jo ikke tror, at ulighed bidrager til inklusion i samfundet, og derfor er vi af den opfattelse, at det, at man har skåret ned på fattigdomsydelserne – altså skåret ned på kontanthjælpen, skåret ned på integrationsydelsen osv. – er med til at fastholde nydanskere i fattigdom og isolation.
Det er i hvert fald ikke det, der hjælper.
Det er heller ikke det, der hjælper på de udfordringer, vi ved der er, med social kontrol.
Det, som så er vigtigt for mig, er at pege på nogle af de positive ting, vi ved der sker.
Vi har lige set en artikel i går eller i forgårs i Politiken om Mjølnerparken, hvor kvinderne er i gang med den stille revolution, som jeg tror de kaldte det; hvor Jan Hyttel, formand for Lejerbo, kaldte det det københavnske forår; hvor Søren Dalsgaard, som er formand for beboerforeningen derude, siger, at nu har de flere kvinder i bestyrelsen end mænd; og hvor vi ser de kvinder, som tidligere ikke har villet give hånd, nu give knus til mændene.
Det er jo det lange, seje træk, der skal til, og jeg synes, at vi ser rigtig mange positive tendenser i øjeblikket, samtidig med at vi også hele tiden skal sørge for at blive bedre og bedre til at integrere.
Nu ved jeg, hvorfor Venstres ordfører – nu er han gået – havde svært ved at holde tiden.
Det er, fordi vi kun har 3 minutter, så nu vil jeg stoppe, inden formanden rejser sig op.