runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Boje Mathiesen (NB), 2019-11-12:
Svaret fra ministeriet var, at man skulle lægge snittet ved 1.950 kr., fordi det jo var det, der var omkostningerne, fordi man bruger ca. 4 timer pr. sag.
Det studsede jeg over, og jeg undrede mig over det, og derfor har jeg været ude og undersøge sagen i felten.
Når man går hen til en bilforhandler, tager det ca. 15 eller 20 minutter; så har de et tal på det her.
Jeg har også spurgt de førende eksportvirksomheder på det her område, hvor lang tid de tager.
Jamen en standardsag tager omkring 20 minutter, og en kompliceret sag kunne godt tage måske 1 time eller 2.
Ja, de vil sågar godt give et tilbud til staten om, at hvis man stadig vil give 400 kr. eksklusive moms, så vil de godt stå for hele håndteringen, altså en fjerdedel af, hvad det ellers koster.
Det studsede jeg lidt over, så jeg valgte også at ringe til Motorstyrelsen.
Det er jo dem, der skal stå for det her, så det må jo tage 4 timer, men det var ikke det svar, jeg fik, da jeg kontaktede Motorstyrelsen.
Der mener de, at der godt kunne være enkelte sager, der kunne være yderst komplicerede, så det ville tage 4 timer, men generelt set tog det måske – de har jo en liste, som de kan gå ud fra – 5-10 minutter, og det kunne også nogle gange tage 1-2 timer, hvilket var hans bud, hvis han skulle sætte en gennemsnitstid for, hvor lang tid det tog, altså halvdelen af, hvad der står her.
Så det undrede mig, hvordan man er kommet frem til det her tal, altså at det er 1.950 kr., når selv Motorstyrelsen, som skal beregne det her, siger, at det kun tager halvdelen af tiden og kun i grelle tilfælde kan tage 4 timer eller derover.
For det er jo et krav, at de omkostninger, der er på det her, skal svare til, hvad det rent faktisk koster, og ikke bare må være en måde at polstre statskassen på.
Så det kunne jeg godt tænke mig at få undersøgt nærmere.
Simon Kollerup (S), 2019-11-12:
Det, der er forskellen ved, at konkurrencemyndighederne nu kan bruge betalingsloven, når de skal undersøge forhold af den her karakter, er, som jeg lige har sagt det, at man kan se hele værdikæden igennem.
Der kan vi jo se på nogle af de her debiteringsløsninger, at der er en værdikæde, der er længere, og som rækker ud i f.eks. vores finansielle sektor i øvrigt, i bankerne osv.
Det er en ny mulighed, man får, og derfor tør jeg også godt bruge udtrykket, at man som konkurrencemyndighed får større muskler.
Og som forbruger tænker jeg egentlig at det er sundt, at vores konkurrencemyndigheder kan holde øje med, om der er nogen, som har en dominerende stilling på et marked, og som misbruger den til at opkræve urimelig høje gebyrer eller tager urimelig høje avancer.
Jeg tænker, at det i sidste ende kun kan betales ét sted, nemlig af forbrugerne, og det er dem, som den her lov sigter på at beskytte.
Alex Vanopslagh (LA), 2019-11-12:
Tak for det.
Jeg har egentlig mange spørgsmål, men jeg tror bare, jeg vil oversende dem til udvalget, men et enkelt skal ministeren ikke snydes for i dag.
Jeg vil blot høre, om ministeren kan bekræfte, at konkurrencemyndighederne, som det er i dag, allerede har kompetencen til at gribe ind over for urimelige priser på betalingsservice i forhold til konkurrenceloven.
Med hensyn til det, at man lader direkte debiteringer blive omfattet af § 122, vil jeg sige, at den eneste forskel, det gør, er, at man, hvis man vil ind at ændre på prissætningen, hvis man så at sige vil ind at diktere prissætningen på betalingsmarkedet, så ikke længere behøver åbne en konkurrencesag.
Det er forskellen.
Så det, som forskellen jo grundlæggende er, er ikke, at myndighederne får større muskler, men at systemet i mindre grad skal tage hensyn til virksomhedernes retssikkerhed.
Simon Kollerup (S), 2019-11-12:
Nej, nu tror jeg lige, at vi skal prøve at passe på, at vi ikke går skævt af, hvad lovforslaget egentlig indeholder.
Der er ikke nogen, der her går politisk ind og styrer priserne.
Det, lovforslaget giver bemyndigelse til, er, at vores konkurrencemyndighed, som ikke er politikere, har mulighed for – sådan som den konservative ordfører sagde – at se igennem hele værdikæden i de selskaber, der arbejder med direkte debitering, og dermed kunne fastslå, om danskerne betaler urimelig høje gebyrer, eller om der er urimelig høje avancer på produkter.
Pernille Vermund (NB), 2019-11-12:
Nu kender jeg af gode grunde ikke de oplysninger, som ministeriet har, og som ikke er viderebragt i det materiale, som ligger her.
Men af de oplysninger, jeg har, tegner Betalingsservice sig i dag for 25 pct. af de regninger, der betales i Danmark.
Det er en meget, meget stor del af danskerne, som har glæde af Betalingsservice, og som bruger det i et eller andet omfang, men Betalingsservice tegner sig altså ifølge mine oplysninger kun for under 25 pct. af de regninger, der betales i Danmark.
Det betyder, at ministeren og regeringen og et stort flertal i Folketinget ønsker at styre priserne i et marked, hvor man kalder 25 pct. monopollignende tilstande.
Er det korrekt?
Simon Kollerup (S), 2019-11-12:
Jeg vil starte med at sige, at ordføreren også spurgte i sin ordførertale, hvem der skal betale, og sagde, at det er danskerne, der kommer til at betale for den her del af lovforslaget.
Jeg har lyst til at vende det om og spørge: Hvem skal betale, hvis vi ikke har styr på, at der ikke kan tages urimelig høje gebyrer og urimelig høje avancer på direkte debiteringsprodukter?
Derfor er det her lovforslag med til at styrke danskerne over for monopollignende virksomheder, som har styrken til at kunne gå ind og sætte de her niveauer.
Ja, så skal vi se på konkurrencen på det her marked.
Man fristes jo til at spørge den anden vej rundt: Tror ordføreren, at det er befordrende for konkurrencen på et marked, hvis der ikke er en tilstrækkelig stærk kontrol med aktører, der har en så dominerende placering på markedet?
Det er jo lige præcis den kontrol, vi ønsker at styrke med lovforslaget.
Så jeg er helt sikker på, at vi opnår, hvad ordføreren ønsker: en bedre beskyttelse af danskerne som forbrugere, måske en billigere hverdag, og et fortsat grundlag for konkurrence på det her marked.
Pernille Vermund (NB), 2019-11-12:
Tak for ordet.
I min ordførertale fremførte jeg, at høringssvarene særlig på det her punkt omkring direkte debitering er relativt negative.
Det er et lovforslag, som det også er blevet nævnt her, der blander en masse ting sammen, men specifikt vedrørende den direkte debitering er man, når man har kommenteret grundlaget for lovændringen, i fire af de fem høringssvar, som er anført her i ministeriets materiale, negative, mens man i et er neutral.
I forhold til lovændringens betydning for markedsvilkårene, altså om det her vil være konkurrenceforvridende eller have betydning for danskernes mulighed for at få nye produkter og nye muligheder, er der et høringssvar, der er neutralt, mens de øvrige er negative.
Jeg kunne godt tænke mig at få ministerens svar på, om han – når en overvejende andel af dem, der er blevet spurgt, nu svarer, at der er en stor risiko for, at det her vil have en negativ indflydelse på danskernes mulighed for at få nye produkter og en negativ indflydelse på konkurrencen inden for det her område, hvilket jo i virkeligheden er det stik modsatte af, hvad man ønsker at opnå – anerkender, at der er noget i de høringssvar, som man bør tænke igennem i den videre behandling.
Alex Vanopslagh (LA), 2019-11-12:
Tak for det.
Vi kan heller ikke støtte lovforslaget, og det er der flere forskellige grunde til.
Jeg vil fremhæve tre af dem, men sådan helt overordnet synes vi lidt, at det her indgreb, man er på vej med, er både sjusket og forhastet og måske ikke så gennemtænkt.
Men den første af de tre væsentligste årsager til, at vi er imod, er, at det her ikke sker på et tilstrækkeligt vidensgrundlag, men derimod i høj grad på et gammelt vidensgrundlag.
Altså, man har sagt, at der ikke er en udvikling på markedet for debiteringsløsninger, og det har man gjort med udgangspunkt i en rapport fra 2014, der har tal fra 2009 til 2012.
Men alene i de sidste 5 år har der været en rivende udvikling i det her marked, og vi ved, at Betalingsservice i dag tegner sig for under 25 pct. af de regninger, der betales i Danmark.
Så alene det faktum, at man ikke foretager en grundig markedsanalyse, inden man så at sige griber ind med en monopolregulering, synes vi er bekymrende.
For det andet frygter vi, at det her indgreb kan være med til at bremse fremtidig innovation og konkurrence inden for fintech – eller finetech, eller hvordan man alt efter temperament udtaler det.
Her vil jeg bl.a. henvise til en rapport fra Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen selv – ironisk nok er den fra 2014 – hvor man advarer imod netop sådan et indgreb som det her; for det første fordi man mener, at det kan reducere innovationen og begrænse udbuddet af nye og alternative produkter, for det andet fordi man mener, at det mindsker incitamentet til at effektivisere og forbedre kvaliteten, og for det tredje fordi man mener, at det bidrager til at fastholde den eksisterende markedsstruktur.
Det var argumenterne fra ministeriet for 5 år siden, og nu går man så stik imod de argumenter uden at have foretaget en ny og grundig analyse.
For det tredje vil jeg fremhæve, at den her lovgivning desværre sender et lidt ærgerligt signal til udenlandske virksomheder, der gerne vil investere i Danmark.
Danmark er jo en lille og åben økonomi, og vores velstand er afhængig af, at vi kan importere og eksportere og foretage investeringer i udlandet, ligesom udenlandske virksomheder kan komme til Danmark og investere her.
Og der har Mastercard jo tidligere i år købt en del af Netskoncernen, herunder Betalingsservice, og nu kan Mastercard med ministerens ønske om at lovgive om Betalingsservice konstatere, at regeringen, blot få måneder efter at der sker så stor en investering, skaber usikkerhed om de grundlæggende rammevilkår for virksomhedens investering i Danmark.
Og det sender jo et signal til udlandet om, at Danmark ikke har et stabilt erhvervsklima.
Og det er jo en tredje årsag til, at det her lovforslag er en smule bekymrende.
Skulle jeg fremhæve en fjerde årsag, er der måske også noget ironisk i, at man er bekymret for, om Nets og Betalingsservice får en monopolstatus, og at man så vil åbne mulighed for at regulere priserne ned, så det bliver endnu sværere at udkonkurrere Nets.
Men den logik kan åbenbart herske på Slotsholmen, og det må vi leve med.
Pernille Vermund (NB), 2019-11-12:
L 46 indeholder en række ændringer af den finansielle lovgivning, og enkelte dele, herunder indløsning af minoritetsaktionærer, digitale underskrifter på årsrapporter, ændringer af procedure ved indberetning af års- og halvårsrapporter samt ophævelse af kravet om indsendelse af dattervirksomheders årsrapporter til Finanstilsynet, er, som det også er sagt tidligere, en forenkling og dermed også en forbedring af de nuværende forhold.
Havde de her forslag stået alene, ville Nye Borgerlige meget gerne have bakket dem op, men de står ikke alene.
Den finansielle sektor er afgørende for, at vi i Danmark har sikker, let og stabil adgang til finansiering.
Men i de seneste år er helt almindelige banker, pengeinstitutter og virksomheder, der leverer debiteringsprodukter, blevet udskammet som onde kapitalister, der kun er ude på at snyde og bedrage, og som vi danskere derfor skal beskyttes mod af statsmagten og dennes håndlangere.
Den fortælling vil Nye Borgerlige hverken bidrage til eller lægge stemmer til.
Konkret indebærer nærværende lovforslag, at Konkurrence- og Forbrugerstyrelsen skal have mulighed for at gribe ind, hvis gebyrerne på direkte debiteringsprodukter vurderes at være urimelig høje.
Man vil med andre ord indføre en lov, der giver en statslig styrelse ret til at diktere priserne på et produkt i et marked, som i disse år er i ekstrem udvikling verden over, og hvor nye konkurrenter og muligheder hele tiden dukker op til gavn og glæde for borgere i almindelighed.
Det kræver ikke den store ledvogtereksamen at forstå, hvad politisk regulering og statens indblanding her vil få af konsekvenser for danskerne.
Og har man ikke selv evnerne til at forstå det, kan man jo læse den del af høringssvarene, som nærmest entydigt er negative – eller i hvert fald voldsomt skeptiske.
Prisen for det her kommer danskerne til at betale, for det vil svække innovationen inden for betalingsløsninger herhjemme,
og det vil hæmme konkurrencen fra nye aktører på det danske marked.
Nye Borgerlige er et borgerligt parti.
Vi er modstandere af socialistiske tiltag, der med staten som den store beskytter giver politikerne magt til at svække vores samfund og dermed borgernes muligheder med overregulering af markedet.
Derfor stemmer Nye Borgerlige nej til L 46.
Sikandar Siddique (ALT), 2019-11-12:
Tak for ordet.
Camilla Fabricius (S), 2019-11-12:
Altså, jeg vil sige, at det synes jeg er et interessant synspunkt at få med ind i debatten.
Og det er jo noget af det, som sådan en debat som den i dag også varsler: at man faktisk kan få fat i ideer og måder at gøre tingene på.
Så det, ordføreren for Liberal Alliance, Ole Birk Olesen, siger her, synes jeg er værd at overveje.
Men om Socialdemokratiet kan skrive under på det her og nu, er jeg nødt til lige at få kigget nærmere på.
Men jeg vil i hvert fald gerne takke for det rigtig gode input, der er kommet.
Ole Birk Olesen (LA), 2019-11-12:
Jeg har forstået sagen sådan, at kommunerne ikke har nogen hjemmel til at kunne yde støtte til overvågning i hjemmet.
Og hvis det er det korrekte, at de bare skal have sådan en hjemmel for selv at kunne gøre det, hvis de ønsker det – bl.a. fordi forældrene måske overbevisende argumenterer for, at de ellers ville lade deres barn opskrive til en plads på et botilbud – vil Socialdemokraterne så være med til at lave loven om, så kommunerne kan det her, så de har en hjemmel – altså uden at man pålægger dem det, men giver dem en hjemmel til det, som ikke ville koste statskassen nogen penge?
Det kunne have været foretaget for flere år siden, hvis der ellers havde været et vågent menneske i Socialministeriet.
Camilla Fabricius (S), 2019-11-12:
Som jeg har forstået det, er den mulighed allerede til stede, altså at kommunerne kan gøre det her, men at man har set rundtomkring i kommunerne, at det ikke sker.
Så det, der er centralt her, er jo at sørge for at få skabt muligheden, så det rent faktisk kommer til at gøre, at der, når man går fra barn til voksen, kan laves en løsning på den her overvågningsproblematik.
Ole Birk Olesen (LA), 2019-11-12:
For det normale er jo, at kommunerne kun kan kræve penge, når de bliver pålagt at gøre noget.
Hvis man giver dem en mulighed for, at de kan gøre noget, uden at de er pålagt at gøre noget, så kan de ikke kræve penge.
Og sådan som jeg har forstået den her sag, handler det om, at de bare skal have lov til at gøre det, sådan som de gjorde det forud for dommen i 2015.
Og det er jo ikke et pålæg.
Det er en hjemmel til at gøre det.
Camilla Fabricius (S), 2019-11-12:
Tak til ordføreren for Dansk Folkeparti, Karina Adsbøl, for at rejse den her forespørgselsdebat.
Det er et emne, som er utrolig centralt for os alle sammen, har det jo vist sig.
Jeg vil gerne starte med bare kort at læse den sidste sætning i forslaget til vedtagelse op, som jeg synes er meget rammende for det, vi har gang i, nemlig: »Situationen er ikke holdbar for de berørte familier.«
Derfor skal vi tage de særlige hensyn, som er nødvendige, og også gøre undtagelser, når det er nødvendigt.
Så det er også derfor, at vi hilser velkommen, at man med den her forespørgselsdebat sætter fokus på mennesker med handicap og handicappolitikken i det hele taget, for det har ikke fyldt nok.
Det har ikke fyldt nok for os alle sammen, og vi har behov for, at vi sammen får lavet nogle tiltag, så vi igen får mennesker med handicap sat øverst på dagsordenen.
Så tak til ordføreren for at rejse den her debat; det sætter vi stor pris på.
Astrid Krag (S), 2019-11-12:
Og igen vil jeg sige, at det kvitterer jeg rigtig gerne for.
I forbindelse med revisionen af serviceloven i 2016 var den daværende social- og indenrigsminister fru Karen Ellemann ude at tale om en løsning; siden hen har hendes efterfølger, fru Mai Mercado, været ude at tale om en løsning, og tilbage står jo i hvert fald, at der ikke er kommet nogen løsninger.
Som jeg også sagde til fru Karina Adsbøl, ved fru Karina Adsbøl og de tidligere regeringspartier jo bedre end mig, hvad der har været af diskussioner inde i det rum, altså inde i regeringsrummet, før vi overtog.
Og derfor har det selvfølgelig også karakter af noget, der skal løses så hurtigt som muligt.
Camilla Fabricius (S), 2019-11-12:
Jeg vil også sige tak for ordet.
For Socialdemokratiet er det her jo et område, som er rigtig væsentligt og vigtigt.
Og jeg synes også, at ministeren beskriver en situation, som er træls, og som er menneskeligt omkostningstung for de familier, der er berørt af det.
Men jeg skal bare lige forstå, om man, hvis man regner tilbage, faktisk i en del år har kendt til problematikken, uden at der på ministerens bord har ligget noget, som man kunne overtage.
Altså, er det sådan, at man rent faktisk har kendt til problemet i den tidligere regering uden at komme med nogen bud, som kunne løse problemstillingen?
Jeg skal bare være helt sikker på, om jeg har forstået det rigtigt.
Karina Adsbøl (DF), 2019-11-12:
I Dansk Folkeparti er vi helt klar på at have fokus på handicapområdet.
Vi synes faktisk, vi har gjort et kæmpe forsøg på i rigtig mange år ligesom at få talt dagsordenen for mennesker med handicap op.
For nu har familierne jo ventet uendelig længe på, at vi her fra Folketingets side har kunnet få det her igennem, af flere årsager, som jeg egentlig ikke er helt bekendt med.
Jeg tror, at der er nogen i den anden ende, som lægger noget arm, og der så ikke har været flertal, eller at man er bekymret for KL.
Jeg ved det ikke.
Men nu har vi i hvert fald et helt enigt Folketing, der vil gøre noget.
Så hvordan vurderer ordføreren at tidsperspektivet skal være?
Camilla Fabricius (S), 2019-11-12:
Jeg synes, ministeren gjorde klart i det tidligere, at der er en række tekniske ting, man skal have afklaret, samtidig med at man jo også skal have fundet en finansiering.
Jeg synes også, der er noget, der peger på, at det i det hele taget i det her arbejde helt tilbage fra landsretsdommen i 2015 har trukket utrolig længe ud, og jeg vil da i hvert fald sige, at når man kigger på den konkrete situation og de mennesker, der oplever de overgange, så er det mig ubegribeligt, at man ikke allerede har gjort det der.
Så hvad er en rimelig tidsregning?
Jeg synes i hvert fald, at vi er nødt til at bruge det her afsæt til at se på, hvordan det er, man laver de her tekniske løsninger, og hvor det er, det skal til.
Så er man jo også nødt til samlet set at få peget på noget finansiering, så der, hvis kommunerne skal have dut'et, som ministeren sagde, også er penge til at få lavet det.
Jeg er oprigtig træt af, at det er sådan en sag, man får overleveret, når man har haft rig mulighed for at kunne gøre det, men nu er det her, vi er, og vi må jo se på, hvad det er, man kommer op med af forskellige typer af løsninger.
Hans Andersen (V), 2019-11-12:
Jeg kan ikke her fra Folketingets talerstol redegøre for, hvilken løsning fru Karen Ellemann har arbejdet med.
Jeg er helt sikker på, at fru Karen Ellemann har arbejdet på at finde en løsning.
Jeg kan bare konstatere, at vi ikke har fundet den endnu.
Og så kan jeg konstatere, at et helt enigt Folketing i dag opfordrer regeringen til at finde en løsning hurtigst muligt, og det vil vi gerne forfølge i Venstre, fordi der er nogle forældre og nogle børn, som i dag er låst, og som ikke har muligheder og ikke kan få den kvalitet, som vi også er optaget af at give dem.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2019-11-12:
Nu var det søreme ikke en beskyldning – det var mere en undren i forhold til, hvad det er, der er sket nu.
Jeg er sådan set også nyvalgt folketingsmedlem, og så kan man få lov til at undre sig i rigtig lang tid, indtil man står til ansvar for det, man ikke har gjort eller har gjort.
Så derfor var det et ønske for mig om at vide, hvad det er, der har stået i vejen tidligere.
Skal jeg forstå det sådan, at Venstres indstilling nu er, at vi vedtager en løsning og lovgivningsmæssigt laver en hjemmel på en eller anden måde i lovgivningen, og så tager vi det økonomiske slagsmål senere?
Og var det den løsning, som Karen Ellemann i sin tid som socialminister også gik og bagte på, da denne også lovede en løsning på området?
Hans Andersen (V), 2019-11-12:
Jeg var ikke socialordfører i den tidligere regering, så jeg har ikke været så tæt på problematikken, men jeg kan forstå, at det, der også begynder at fylde noget her, konkret er spørgsmålet om kroner og øre.
Er det kommunerne, eller er det staten, der skal betale for det her?
Jeg kunne jo håbe på, at vi i dag i fællesskab fandt ud af at få ændret lovgivningen hurtigst muligt, og så må vi finde en løsning på økonomidiskussionen mellem kommunerne og staten efterfølgende.
For i dag er det jo forældrene, der kommer i klemme.
Og jeg lytter mig frem til, at regeringen drøfter – må jeg forstå – nogle løsninger.
Man kan jo så undres over, at man skal drøfte nogle løsninger, som ordføreren beskylder mig for at jeg må have fundet for lang tid siden.
Jeg er helt sikker på, at de også ligger der, fordi den her problematik jo ikke er ny.
Og jeg tror i bund og grund, at det her bunder i en diskussion om økonomi mellem kommuner og staten – og dermed os.
Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2019-11-12:
Det er så fint, tak for det.
Tak for redegørelsen fra ordføreren, som jeg synes er rigtig positive takter at høre fra Venstre.
Og uden at der skal gå en masse pegen fingre i den – for det er absolut ikke mit ærinde – kunne jeg da godt være lidt nysgerrig på, hvad det er, der har stået i vejen for, at Venstre har indført nogle løsninger på det.
Har det været nogle økonomiske beregninger?
Hvad er det, der har stået i vejen for, at Venstre har løst den her problematik noget tidligere?
Jeg kan høre på ordføreren, at man faktisk er optaget af at løse det.
Hans Andersen (V), 2019-11-12:
Tak for det, og tak til Dansk Folkepartis ordfører, fru Karina Adsbøl, for at fremsætte og tage initiativ til denne forespørgsel.
I Venstre finder vi, at det er meget vigtigt at få drøftet, hvordan vi sikrer et højt velfærdsniveau og en høj kvalitet, også i forhold til mennesker med handicap.
For der sidder rigtig mange forældre derude, som er frustreret over, at de mere eller mindre bliver tvunget til at sige farvel til deres barn, og at deres barn med et svært handicap er nødt til at flytte på institution, når det fylder 18 år.
De savner friheden til selv at kunne vælge.
Det er en frustration, som jeg godt kan forstå, og som jeg også deler med de forældre og de familier, der har rettet henvendelse.
Jeg oplever faktisk, at rigtig mange forældre er interesseret i, at deres børn før eller siden flytter hjemmefra, men vel at mærke når de er klar til det, og de ønsker et alternativ til at sende deres børn på institution, så snart de fylder 18 år.
Det er en svær situation, som forældrene og børnene står i, og det oplever jeg også at alle ordførere er optaget af og kan sætte sig ind i.
Camilla Fabricius (S), 2019-11-12:
Det synes jeg at ordføreren fra Dansk Folkeparti har sagt meget præcist: Det er klokkerent, hvis man kan give mulighederne.
Så siger ordføreren også i forhold til kommunerne, at vi jo – helt rigtigt – er nødt til at se på det enkelte menneske og se på, hvad det er, man har behov for at få gjort, og at vi herinde tager det alvorligt, hvad det er, familier i den her situation oplever.
Så endnu en gang tak for det.