Jens Rohde (KD), 2021-05-21:
Da justitsministeren holdt sin tale, kom jeg faktisk til at tænke på litteraturkritikeren Neil Postman, som har lavet sådan en meget interessant sammenstilling af George Orwells roman »1984«, der jo blev skrevet i 1949, og Aldous Huxleys berømte roman »Fagre nye verden« fra 1932, hvor mennesket lader sig overtage af teknologien.
Og han skriver sådan her, oversat til dansk: »Det, som Orwell frygtede, var de mennesker, som ville bandlyse bøger.
Det, som Huxley frygtede, var, at det ville blive overflødigt at bandlyse bøger, eftersom der ikke ville være nogen, der ville læse dem.
Orwell frygtede dem, der ville formene os adgang til information.
Orwell frygtede, at sandheden ville blive skjult for os.
Huxley frygtede, at sandheden ville drukne i et hav af ligegyldigheder.
Huxley frygtede, at vi ville blive en trivialkultur uden anden tanke end tidsfordriv.«
Se, spørgsmålet er, om vi er blevet fanget ind i det her spændingsfelt mellem bekvemmelighed, indbildt frihed, tribalisering og censur.
Hvis man spørger Frederik Stjernfelt fra Aalborg Universitet, der sammen med Anne Mette Lauritzen fra Københavns Universitet lavede en fremragende bog for nogle år siden havde, der hedder »Dit opslag er blevet fjernet: Techgiganter og ytringsfrihed«, og hvis man spørger Shoshana Zuboff, der jo lidt er sådan en rockstar inden for det her område og har skrevet bogen »The Age of Surveillance Capitalism – The Fight for a Human Future at the New Frontier of Power«, ja, så er vi blevet fanget i det her spændingsfelt.
Frederik Stjernfelt og Anne Mette Lauritzen skriver: »I internettets tredje bølge risikerer brugeren, at prisen for bekvemmelighed bliver at opgive friheden.
Det er en omfattende fare for ytringsfriheden i den brede betydning af informationsfrihed.
Og det er jo det, vi står midt i.
Hvis man gør sig den ulejlighed at læse de to omtalte bøger, er der faktisk ikke ret langt til at finde nogle løsningsmodeller for det.
Jeg har personligt adopteret fem af deres forslag, som jeg synes meget godt rammer ind, hvad det er, vi står over for, og som vi som minimum kan forlange, og som jeg også hører på debatten er det, der omfavnes bredt af partierne.
I KD har vi lavet et medieudspil, og der anbefaler vi, at techvirksomheder og sociale platforme forpligtes af regelsæt til oplyste standarder, herunder særlig for anvendelse af deres algoritmer.
Der skal veluddannede og ordentligt lønnede kontrollører i Danmark til at påse overholdelsen af de fælles spilleregler.
I dag er det jo dårligt lønnede og dårligt uddannede mennesker i Indien, der sidder og vogter over, hvad vi ytrer os om her i Danmark.
Det burde enhver jo kunne se er en uholdbar situation, for de aner jo intet om ytringsfrihedens rammer i henhold til dansk lovgivning.
Så skal der offentlighed om og klarhed i alle fjernelsesprocessernes aspekter og faser, således at når et opslag eller en person fjernes, skal der være transparens i afgørelserne over for brugerne, der rammes.
Og der skal selvfølgelig være en klageinstans, fordi vi alle sammen er brugere af den infrastruktur.
Og da vi alle sammen er brugere af den infrastruktur, er den slags indgreb, som Twitter og Facebook kan lave over for en enkeltperson, hvad enten det er en præsident eller ej, de facto et indgreb i ytringsfriheden.
Det kan man ikke sammenligne med, om man kan få et læserbrev i Berlingske eller ej, fordi de sidder på infrastrukturen.
Endelig skal ophavsretten selvfølgelig sikres, således at dette verdenshistoriens største kunsttyveri, som vi har siddet og kigget på i alt for mange år, ikke kan fortsætte, uden at kunstnerne også får lov til at blive betalt for det arbejde, de har lavet, og som andre tjener penge på.
Det var ordene.