Rosa Lund (EL), 2026-02-05:
Jamen altså, hr. Jan E. Jørgensen, det er korrekt, at der er mange grunde til, at Enhedslisten stemmer imod det her lovforslag.
Men jeg skal da også være ærlig at sige, at vi var i tvivl.
Der er mange gode ting i det her lovforslag.
Problemet er bare, hr. Jan E. Jørgensen, at vi ikke kan få svar på, hvordan man vil løse de problemer, hvordan man vil løse kapacitetsproblemerne og problemerne med fængselsbetjente.
Det har vi spurgt ministeriet om, og vi kan ikke få svar.
Det er da problematisk, at vi står her med et lovforslag, hvor der er nogle store bekymringer, og at vi så ikke kan få et svar fra regeringen.
Det synes jeg faktisk er en ret legitim grund til at tage ordet i dag.
Tak for det.
Når det her lovforslag om lidt bliver stemt igennem, bliver straffene hævet markant for en række forbrydelser, og antallet af mennesker, der skal sidde i fængsel, vil jo så unægteligt stige.
Det kan vi også forstå er formålet med lovforslaget.
Problemet er, at det sker i en situation, hvor kapaciteten i Danmarks Fængsler allerede i dag er alvorligt presset.
Og det er ikke bare Enhedslistens vurdering, at kapaciteten er presset.
Advokatsamfundet har fået udarbejdet en analyse fra Copenhagen Economics, som nøgternt ser på sammenhængen mellem strafskærpelserne i reformen og Danmarks Fængslers faktiske kapacitet.
Konklusionen er klar: Regnestykket bag reformen er usikkert, og balancen mellem indsatte personale og pladser er ekstremt skrøbeligt.
Analysen viser nemlig, at reformen forventes at føre til omkring 500 flere indsatte frem mod 2030, altså fra knap 2.200 indsatte i dag til omkring 2.700 indsatte.
Samtidig peger analysen på, at der i 2030 vil mangle mellem 250 og 300 fængselsbetjente, hvis man vil leve op til den politiske målsætning for forholdet mellem indsatte og betjente, og det vel at mærke under forudsætning af, at strafreformen ikke i sig selv forværrer rekrutteringsproblemerne for fængselsbetjentene.
Den politiske målsætning er i dag, at en fængselsbetjent skal have ansvar for 1,9 indsatte, men tidligere var forholdstallet markant lavere.
Ifølge Fængselsforbundets egne tal var der i 2015 kun 1,4 indsat per betjent.
Allerede den nuværende målsætning betyder altså færre hænder og mindre tid til den enkelte indsatte og dermed mindre tid til resocialisering og forebyggelse, som vi også må forstå er formålet med det her lovforslag.
Når man så oven i det vedtaget en strafreform, der øger antallet af indsatte yderligere uden samtidig at løse personalemangelen, så gør man resocialisering endnu sværere.
Man kan selvfølgelig pege på, at der er på papiret er planlagt nye fængselspladser i aftalen, men også her er analysen meget klar: Der er kun balance i systemet, hvis alt går som planlagt.
Hvis bare nogle af de planlagte byggerier bliver forsinket, hvilket jo desværre oftere er reglen en undtagelsen, når vi taler om offentlige byggerier, eller hvis kriminaliteten udvikler sig anderledes, end man antager i beregningerne, så tipper balancen.
Og så står vi med flere indsatte, end der reelt er pladser til og der reelt er personale til at håndtere, og det vel at mærke helt uden, at der vedtages en eneste yderligere strafskærpelse i de kommende år.
Det tvivler jeg på kommer til at ske.
Og der skal man altså bare have for øje, at ressourcerne i Danmarks Fængsler skal følge med, og at vi skal skaffe det rigtige antal af fængselsbetjente.
Hvordan man så vil skaffe dem, er jo et spørgsmål, der står tilbage.
Det må der være nogle af partierne bag reformen, der kan svare på det.
Det rejser det helt grundlæggende spørgsmål, hvor jeg savner et svar fra ministeren og fra aftalepartierne, nemlig: Hvordan hænger det sammen at vedtage massive strafskærpelser, når man samtidig ved, at Danmarks Fængsler allerede i dag er presset langt ud over de politisk fastsatte målsætninger for både belægning og normering?
Det her handler ikke kun om tal og prognoser.
Det handler om, hvad der sker i praksis, når fængslerne bliver overfyldte, når der ikke er personale nok, og når de tilbageværende betjente skal tage sig af flere og flere indsatte.
Det går ud over sikkerheden, det går ud over arbejdsmiljøet for fængselsbetjentene, og det går ud over muligheden for resocialisering, altså alt det, som vi ved er afgørende, hvis vi vil kriminaliteten til livs.
For det er jo formålet med det her lovforslag, nemlig at vi skal kriminaliteten til livs, og så undrer vi os i Enhedlisten over, at man så ikke har taget højde for alt det, der burde følge med.
Til sidst vil jeg sige, at det også undrer os, at man i lovforslaget har glemt alle bistandsadvokaterne.
Med lovforslaget her laver man en strafskærpelse, hvis offentligt ansatte bliver truet.
Det kan sådan set godt give god mening, men hvorfor skal den beskyttelse ikke også gælde for bistandsadvokaterne, altså de bistandsadvokater, som især tager voldtægtssager, som de jo særlig bliver brugt til?
Det undrer vi os i Enhedslisten over at man i forligskredsen og i ministeriet ikke har imødekommet.
Det drejer sig om cirka 60 bistandsadvokater.
Så mange bistandsadvokater er der heller ikke i det her land, så det burde være ligetil.
Enhedslisten støtter ikke det her lovforslag, som I ved, og nok også skal regne ud fra den her tale.
Vi savner stadig svar på, hvad aftalepartierne og regeringen vil gøre for at sikre, at aftalen lever op til sit formål om at mindske kriminaliteten.
Det undrer os jo, at man laver en aftale, hvor man siger: Formålet er, at der skal være mindre kriminalitet – men vi har alligevel brug for 2.000 flere fængselspladser.
Så er det jo, som om man ikke tror på sin egen aftale.
Det undrer os også, at man hæver straffen så markant uden at tænke på resten af systemet, som skal håndtere strafskærpelserne, det vil sige domstolene og Kriminalforsorgen.
Igen vil jeg sige, at det altså ikke bare er noget, Enhedslisten står her og finder på.
Jeg synes bare, det var vigtigt, at det blev sagt her i Folketingssalen ved tredjebehandlingen.
Enhedslisten støtter ikke lovforslaget.