Christian Juhl (EL), 2016-10-25:
Tak for det.
Først vil jeg da benytte lejligheden til at byde velkommen til vores nye kollega, Tórbjørn Jacobsen, fra Færøerne.
Vi glæder os i hvert fald i Enhedslisten til samarbejdet.
Vi har haft stor fornøjelse af Tórbjørn Jacobsens forgænger, Magni Arge, både i alvorlige og fornøjelige stunder.
Hvad angår Arktisredegørelsen, synes jeg, der er utrolig mange gode ting i den.
Der er mange aktiviteter i gang, og jeg skal da lige love for, at der også er sat rigtig mange organisationer i gang på ufattelig mange områder.
Nogle gange kunne man blive helt nervøs for, om der også er en slags fælles retning i alle de ting, der bliver diskuteret og lavet, men det er jo vigtigt, at dem, som vi har som repræsentanter i de forskellige organisationer, også prøver at koordinere tingene.
Arktis kan jo få stor betydning på mange områder.
For Enhedslisten er der to vigtige spørgsmål, som vi skal slå fast fra starten, når vi diskuterer Arktis.
Det er for det første, at det, vi gør, gør vi for de mennesker, der lever i Arktis.
Det må være hovedudgangspunktet.
Der er ufattelig mange økonomiske interesser, der er ufattelig mange militære og sikkerhedsmæssige interesser, men det må fra første til sidste færd altid være et spørgsmål om, hvordan de mennesker, der lever i Arktis, får et bedre liv.
For det andet må vi altid tage højde for, at det, vi laver, og det, vi er med til at beslutte, altid sikrer, at den meget følsomme natur, der står over for forandringer på grund af klimaændringerne, altid får meget, meget høj prioritet, sådan at vi ikke ødelægger mere, end vi gavner.
Ja, faktisk er Arktis jo mere udsat, idet temperaturændringerne er højere i Arktis, end de er mange andre steder.
Når vi kigger på de mange organisationer, synes jeg, det er vigtigt – og det synes jeg også regeringen i vid udstrækning gør sig umage for, selv om der sikkert er områder, hvor det kunne gøres bedre – at inddrage eller overlade forhandlingsretten til Grønland og Færøerne der, hvor vi overhovedet kan.
Det må være et grundlæggende princip, at det er dem, der forhandler på rigsfællesskabets vegne, hver eneste gang vi kan få det etableret, fordi det er deres levevilkår og det er deres område, vi arbejder med.
Det er ikke isoleret set Danmarks eller Folketingets område.
Ud over det vil jeg sige, at det nogle gange undrer mig, at så mange lande, som ligger ufattelig langt fra Arktis, har interesser her.
Det må jo være økonomiske eller sikkerhedsmæssige interesser.
Nogle gange kunne jeg godt tænke mig, at man kunne skære det lidt hårdere til og sige: Hovedbeslutningstagerne må være dem, der har aktier, altså land, i området.
Hvad angår kontinentalsokkelprojektet, er det jo vigtigt, at vi finder en løsning.
Jeg har et par spørgsmål undervejs, og jeg vil gerne bede ministeren prøve at orientere om, hvorfor – så vidt jeg i hvert fald kan forstå det af pressen – det bliver afvist at forhandle med russerne.
Jeg kunne forstå, at regeringen hellere ville afvente en afgørelse ved en retsinstans.
Normalt skriver man, og også i det her papir, at kongeriget altid ønsker at forhandle med relevante stater, når der er nogle problemer, og at det er hovedtilgangen.
Kunne det ikke være interessant at prøve russerne af på det her og finde en løsning, som ikke kunne trække i langdrag, men netop få lagt de grænser med kontinentalsoklen, som var nødvendige?
Så er der hele forsvarets opgaveløsning på Arktis.
De har mange opgaver, både med Search and Rescue, eftersøgninger og selvfølgelig også suverænitshævdelsen og overvågningen.
Der tænker jeg, at det er vigtigt – og jeg hørte, at Socialdemokraterne var på samme bane – at vi arbejder med Arktis som atomvåbenfri zone, og at vi faktisk også reelt prøver at håndhæve det.
Det er selvfølgelig især Rusland og USA, jeg tænker på, da det jo er dem, der har atomvåbnene.
Jeg ved ikke, om der er flere af dem, som er deroppe, der har det.
Min personlige opfattelse af vores erfaringer med amerikanerne på Thulebasen er ikke entydig positiv.
Der vil jeg gerne slå til lyd for, at vi stiller nogle krav til amerikanerne og ikke bare siger: Nej, hvor er vi jublende glade for, at de vil have en base liggende der.
Det har ikke noget med atomvåben at gøre; det er noget med, at tilstedeværelsen jo af nogle opfattes som en sikkerhedsmæssig ting, men det er også en belastning for Grønland.
Nu kan man se, at det, at serviceaftalerne ikke faldt på plads – jeg vil ikke her diskutere videre om, hvem der har ansvaret for det –
gør, at det problem jo ikke er løst endnu, og det vil sige, at indtægterne fra Thulebasen jo ikke er sikret til Grønland.
Lærepladserne til de unge grønlændere er heller ikke sikret.
Måske er arbejdspladserne heller ikke, selv om det nye firma forsikrer, at der skulle være mulighed for beskæftigelse.
En anden ting er hele spørgsmålet om, hvem det er, vi skal have til at arbejde for forsvaret deroppe.
Det er jo egentlig grotesk – det opdagede jeg først, da vi var på besøg i Grønland her i sommer, og jeg spurgte, hvor mange af Siriuspatruljens unge mænd der har basis eller er født i Grønland – at personen, som stod for tingene, sagde: en.
I alle de måske 50 år, vi har været deroppe, er der én grønlænder, som har været der.
Jeg vil dog sige – jeg har selv engang søgte om at komme med Siriuspatruljen, da jeg var ung og stærk – at det da er påfaldende, at det er danskere, der skal derop og skal til at begynde forfra, hvorimod grønlænderne jo har det i blodet, hvordan man skal håndtere hunde og slæder og vejret og det hele deroppe.
Det var da meget mere naturligt, at man fandt grønlændere til at lave de job først efter min mening.
Altså, hvis de ønsker det.
Der skal ryddes op, og det er ikke nok bare at sige, at ja, det snakker vi om.
Der skal ryddes op, og det er amerikanerne, der skal betale regningen, hvem skulle ellers gøre det.
Det er dem, der har lavet forureningen.
Der er det jo vigtigt, at vi hele tiden har fokus på søredning.
Jeg synes, det er rigtig positivt, at vi har fået en styrkelse af de skibe.
I den sammenhæng gør marinen jo god gavn.
Også de helikoptere, de medbringer.
Dem skal vi sørge for er godt trimmet, så de hele tiden kan løse opgaver.
Jeg synes, det er imponerende, hvad de kan løse.
Jeg har set nogle af de opgaver, de har løst deroppe, hvor skibe har været kommet i havsnød.
Det er også vigtigt, at vi får den søkortlægning.
Jeg mener, at det er en skandale, at regeringen ideologisk har sagt, at det er vigtigt at flytte arbejdspladser frem for at sørge for, at de søkort var på plads.
Man kunne sagtens have lavet de søkort færdige, og så kunne man vente med at flytte rundt på styrelsen, som laver de der ting.
Den kunne være blevet i København, så vi var sikre på at have de folk.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, hvor langt man er i den sag.
Hvem skal egentlig lave de kort, og hvornår regner man med de kort er færdige?
Jeg synes, at det er meget pinligt, at vi har lovet grønlænderne dem, og at vi så ikke holder det.
Så er der hele klima- og energiområdet.
Det er også et meget vigtigt område, og som jeg har sagt: Menneskene og naturen er de to første prioriteter, når vi skal lave aktiviteter i det område.
Der er ingen sideangivelse, men under afsnittet om klima og energi, afsnit et, står der, at man skal tage højde for oprindelige folks viden.
Det synes jeg er en god sætning.
Men skal vi ikke også sige, at vi er nødt til at regne med, at oprindelige folk også har en enorm brug for støtte til indsatsen, når vi skal sørge for klima og energi.
Det betyder, at vi nok også skal have fundet nogle penge til den indsats.
I det hele taget er miljø og natur og klima noget, som mange organisationer også arbejder med, og det er jeg da glad for de gør, for man må formode, at de gør en rigtig, rigtig stor indsats.
Hele det store afsnit er vigtigt arbejde.
Så er der nederst i afsnittet, der omhandler miljø og natur, faktisk på den anden side af det afsnit – det er faktisk det sidste afsnit om miljø og natur – nævnt en organisation, der hedder DCE – Nationalt Center for Miljø- og Energi.
Det handler om råstofområdet.
Jeg vil gerne spørge, om DCE var involveret i udarbejdelsen af den aftale eller det beslutningsforslag, som regeringen lavede omkring urangravning i Grønland, da vi ændrede nultoleranceloven og lavede det sådan, at grønlænderne kan grave uran – det var noget, vi var imod.
Så har jeg endnu to spørgsmål, men dem kan jeg ikke nå, kan jeg se.