Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2021-06-01:
Tak for det, formand.
Velfærdssystemet er her i Danmark en stor og meget væsentlig del af vores sammenhængskraft.
Vi skal alle have det godt; det har vi en forventning om.
Vi skal alle have nogenlunde lige muligheder i livet, og falder vi, eller hvis vi på en eller anden måde ikke bare kan som alle andre, så er der et sikkerhedsnet, der griber os.
Det skal forstås på den måde, at vi helt naturligt forventer, at vi kan leve et godt, værdigt og aktivt liv som andre.
Det duer simpelt hen ikke, at man lige pludselig får frataget sin hjælp, bare fordi man har fødselsdag, og bare fordi man fylder 18 år.
At unge kan se frem til et liv begrænset af kommunens puttetider og rammesatte toiletbesøg, er simpelt hen uværdigt.
Så knækker vores tro på og tillid til et velfærdssystem, for det skal give mening.
Det skal give mening for os alle sammen – det forventer vi – men det skal i særdeleshed også give mening for de unge mennesker.
Vi skal ikke tvinge unge til et liv i sådan nogle begrænsede rammer.
De unge, altså unge mennesker med handicap, skal også kunne se frem til et liv med muligheder, aktiviteter og udvikling og på egne betingelser, så det tilrettes den unge og de behov og ønsker, den unge har.
Socialdemokratiets ordfører og jeg havde en lille ordudveksling, og der vil jeg godt lige gøre det helt tydeligt, at det, jeg ikke mener, er, at alle unge mennesker skal vente med at flytte hjemmefra.
Det synes jeg er rigtig vigtigt vi slår fast her.
Men dem, der har behov for det, og det er der unge mennesker med handicap – det er der også unge mennesker uden handicap, der har – der har behov for, altså at vente, skal have muligheden for at kunne vente med at flytte ud eller flytte på et bosted eller flytte for sig selv.
Man skal ikke bare flytte på institution, fordi lovgivningen siger, at nu er du blevet voksen, og så er det sådan, det skal være.
For mig handler det om muligheder, om muligheder for individuelle løsninger, og det er rigtig svært med den lovgivning, vi har i dag.
Her kunne der overvejes – måske i det fremtidige arbejde – om vi skulle begynde at arbejde med nogle ungebestemmelser, der kunne give en fleksibel mulighed i det skisma, vi har snakket om i dag, hvor der er børnebestemmelser og voksenbestemmelser.
For det er forskelligt, hvornår man er klar til at flytte for sig selv, og det er forskelligt, hvornår man er klar til at gå videre i uddannelse og i job, og hvilken støtte man har behov for, for at det netop kan lykkes.
Så vi skal have bedre mulighed for fleksible overgange, som er tilpasset den unges behov og ønsker, og det er i virkeligheden det, der clasher, når vi hører de her historier.
Det er nemlig det, historien viser der ikke er i dag.
Så har der også været væsentlige udfordringer med planlægningen i kommunerne.
Dengang vi havde regler omkring det 17. år, altså med 17-årsmøderne, var det langtfra altid, man formåede at få dem holdt, og det er jo ikke, fordi der er ond vilje; det vil jeg også gerne sige.
Der er også et gevaldigt pres på kommunerne derude.
Problemet er bare, at det er den unge, der står med håret i postkassen, når vedkommende lige pludselig bliver 18 år og der så ikke er nogen hjælp eller man ikke har planlagt den overgang godt nok.
Det skal vi simpelt hen have set videre på, og der har vi budt ind med en løsning, der siger, at lad dem beholde afgørelserne efter børnebestemmelserne, indtil man har iværksat anden støtte.
Det kan om ikke andet også være med til at give kommunerne de rette incitamenter til at få det gjort, kunne man sige.
Det er fint nok for os at se på en undersøgelse og se på, hvad det er for nogle afgørelser, kommunerne træffer, men det er meget vigtigere for os, at vi får lavet nogle løsninger på de her forskellige områder, som netop tager udgangspunkt i de unge mennesker og muligheden for netop at lave de individuelle løsninger.
Derfor er jeg rigtig glad for, at ministeren nævner, at de unge mennesker indgår som en del af det.
Det er rigtig væsentligt.
Vi skal have de unge stemmer med ind i beslutningsrummet.
Det er dem, det handler om, og det er deres liv.
Og det skal gå hurtigt, og derfor har vi også skrevet hurtigst muligt i teksten.
Så jeg vil godt sige tak til jer alle sammen for en god og konstruktiv debat om et meget vigtigt arbejde.
For mig i dag tegner det lyst med et bredt samarbejde.
Nu skal vi i gang med samarbejdet og se frem til, at vi alle sammen kan afhjælpe de problemer, som vi kender til.
Det skylder vi de unge.