Rasmus Vestergaard Madsen (EL), 2019-01-31:
I Norge, Storbritannien, Holland, Østrig, Kroatien, Luxembourg, Belgien, Slovenien, Serbien, Tyrkiet, Makedonien og Bosnien-Hercegovina har man gjort det, som Enhedslisten i dag foreslår.
Det er alle lande, hvor man allerede har indført et forbud mod eller er i gang med udfasning af minkavl.
I Tyskland og Schweiz har man indført så skrappe regler for hold af dyr, at der i praksis allerede nu eller på sigt også vil komme et forbud mod minkavl.
I Polen, Irland, Litauen og Estland diskuterer man lige nu kraftigt, om minkavl skal forbydes eller udfases.
Så det er altså ikke taget ud af det blå, når vi i dag foreslår at forbyde minkavl i Danmark.
I rigtig mange lande i Europa har man allerede taget vigtige skridt i forhold til at forbyde en produktionsform, som hører fortiden til.
Forslaget, vi behandler i dag, er altså et forsøg på at få Danmark til at stå sammen med nogle af de mange lande i Europa, som allerede har forbudt eller er i gang med at udfase minkavl.
Og historien viser jo lige præcis, som flere ordførere også har nævnt, at vi har kunnet tage det skridt før.
I 2009 indførte Folketinget et forbud mod ræveavl.
Mink er præcis ligesom ræve rovdyr, der ikke bør holdes i bure og aldrig vil kunne få ordentlig dyrevelfærd i et bur.
For minken og ræven er modsat vores andre husdyr et rovdyr.
Mink er ikke domesticerede ligesom køer og grise, som i 1.000 år har været i menneskers varetægt.
Mink er vilde dyr med alle deres instinkter intakt.
Mink lever i naturen på meget store territorier, som strækker sig over flere kvadratkilometer, typisk langs floder og ved moser.
Og minken er ikke kun et territorialt dyr, men også et solitært dyr.
Det betyder, at minken i naturen færdes alene, og at det ligger i dens natur at forsvare store territorier på mange kvadratkilometer.
Mink har heller ikke uden grund svømmehud.
Det har de, fordi de fra naturens side er lavet til at jage under vand, og de dykker gerne ned til 6 m og kan svømme op til 35 m under vand.
Men i Danmark holder vi disse territoriale dyr, der fra deres naturs side er skabt til at jage i floder og færdes over store områder, i små bure på, ja, hvad der svarer til størrelsen af en avis.
Her holdes de uden mulighed for at kunne svømme, uden mulighed for at kunne jage, klatre i træer eller i det hele taget udvise bare et minimum af deres naturlige adfærd.
Ud over at være territoriale er mink som nævnt også solitære.
Det vil sige, at de færdes og trives alene.
De trange og helt unaturlige forhold for minkene både stresser dem og gør, at de også ofte udviser tvangsadfærd.
Det kan de gøre, ved at de bider i deres egen pels, bider de andre mink i buret – altså decideret kannibalisme – eller faktisk bider deres egne unger ihjel.
Mink i bure udviser også ofte stereotyp adfærd ved at vandre hvileløst rundt eller ved at være fuldkommen apatiske.
Det er altså adfærd, som vi ikke ser i naturen, og det er det, som forskerne kalder mistrivsel.
Ifølge dyreadfærdsforskere er territorialadfærd og aggression en naturlig egenskab for et rovdyr som minken.
Det er derfor ikke dyrenes temperament, der er noget galt med, men de betingelser, hvorunder de huses af mennesker.
På trods af at der er indført regler om det, man kalder miljøberigede bure, hvor der skal være hylder, halm og rør, finder vi stadig mange bidskader ude på farmene.
Samtidig ser vi, at stadig flere mink holdes i såkaldt gruppeindhusning, hvor endnu flere mink er sammen end ved de traditionelle parvise indhusningsmetoder.
I stedet for at udvikle sig i retning af bedre dyrevelfærd for mink udvikler produktionen sig på en måde endnu længere væk fra minkens natur som et solitært og territorialt dyr.