Karina Adsbøl (DD), 2026-02-18:
Tak for det, formand, og først og fremmest tak for debatten, og tusind tak til Liberal Alliance og Konservative for at støtte det her beslutningsforslag.
Uanset hvordan man vender og drejer det her, står én ting tilbage: Ufattelig mange piger er blevet svigtet af den danske stat.
De er blevet svigtet af dem, der skulle beskytte dem, og det er også derfor, jeg står her i dag med vores forslag til en uafhængig barnebrudskommission, der skal kulegrave myndighedernes blåstempling af barnebrude.
Den skal afdække, hvem der bærer ansvaret for årtiers svigt af mindreårige piger, og sørge for, at de ansvarlige bliver stillet til ansvar.
Samtidig skal de piger, som de danske myndigheder har udsat for statsautoriseret pædofili, have en officiel undskyldning, og de skal have en anerkendelse af den uret, den danske stat har udsat dem for.
I dag har vi behandlet det her forslag, og det burde være helt unødvendigt i et retssamfund som det danske.
Det er et forslag om at nedsætte en uafhængig barnebrudskommission, der netop skal kulegrave myndighedernes blåstempling.
Lad os kalde tingene ved deres rette navn.
Når danske myndigheder registrerer og anerkender ægteskaber indgået i udlandet med mindreårige piger, piger, som i mange tilfælde er blevet gift med langt ældre mænd, så er det ikke bare en administrativ fodfejl.
Nej, det er et svigt, et massivt svigt, af de piger, som staten har pligt til at beskytte.
Det er veldokumenteret, at der igennem årtier er blevet registreret tusindvis af ægteskaber med mindreårige, der er indgået i udlandet, også selv efter at det i 2000 blev forbudt.
Og det er jo ikke kun os i Danmarksdemokraterne, der har brugt stærke ord omkring det her.
Den tidligere social- og boligminister, Pernille Rosenkrantz-Theil, kaldte det netop selv for statsautoriseret pædofili.
Det udtalte den tidligere minister på området netop, og når selv en socialdemokratisk minister bruger disse ord, burde det også mane til selvransagelse og føre til handling og til en grundig og uvildig undersøgelse.
Men hvad har vi så set fra regeringens side?
Vi har set modvilje, nølen og afvisninger.
For i stedet for at man vil nedsætte en uafhængig kommission, som netop kunne gå hele forløbet efter i sømmene, juridisk, forvaltningsmæssigt og politisk, så har regeringen insisteret på en begrænset tilsynsundersøgelse – en undersøgelse, der skraber lidt i overfladen, en undersøgelse, der uddeler kritik, men ikke placere noget ansvar.
Man har ganske enkelt ikke villet undersøge det her til bunds.
Hvorfor er det sådan?
Er man bange for, hvad en reel juridisk kulegravning vil afdække?
Er man bange for at få klarlagt, hvem der traf beslutningerne, hvem der udstedte kongebrevene, hvem der valgte at se igennem fingre med lovens intention?
I et retssamfund må vi jo aldrig være bange for sandheden.
Når mindreårige piger, ofte med ikkevestlig baggrund, er blevet svigtet af de myndigheder, der skulle beskytte dem, så skylder vi dem da mere end administrativ kritik.
Vi skylder dem da netop en afdækning af, hvad der er foregået.
Nej, det her handler ikke om symbolpolitik.
Det handler om retssikkerhed.
Det handler om ligestilling, og det handler om børns grundlæggende rettigheder.
Hvorfor er det så, at disse piger skal have mindre?
Hvorfor er det tilstrækkeligt med en tilsynsrapport, når vi taler om noget, der netop af en tidligere minister er blevet betegnet som statsautoriseret pædofili?
Derfor ønsker vi en uafhængig kommission, der netop kulegraver myndighedernes praksis, undersøger det juridiske grundlag og de eventuelle lovbrud, afdækker det politiske og administrative ansvar og netop også kommer med klare anbefalinger, så det aldrig nogen sinde sker igen.