Morten Østergaard (RV), 2018-03-23:
Jeg vil starte med at tilslutte mig glæden over, at den her aftale samler hele Folketinget.
Der er rigtig mange i Danmark, der er dybt afhængige af, hvordan vi finansierer vores videregående uddannelser, og derfor er det også en kæmpe styrke, at det er alle Folketingets partier, der bakker op om den her aftale.
For det betyder, at der er en vis sikkerhed for og en vis ro omkring det bevillingssystem, som uddannelserne forlader sig på.
Da vi under den forrige regering nedsatte Kvalitetsudvalget, som skulle kigge på de her ting, så var det præcis med det afsæt, som også har været en del af flere af indlæggene her i debatten, nemlig at der synes at være kommet et for stort fokus alene på kvantiteten.
Jeg har også som uddannelsesminister glædet mig over, at stadig flere studerende blev optaget og stadig flere kom igennem, og det synes jeg også er berettiget at glæde sig over, for jeg tror på, at uddannelse er den måde, vi skaber det bedste Danmark for fremtiden på, og at de investeringer, vi gør i uddannelse, er de vigtigste, vi gør.
Og derfor betyder det selvfølgelig noget.
Men når vi alligevel nedsatte Kvalitetsudvalget, var det, fordi vi var bange for, at kvantiteten kom til at overskygge indholdet af uddannelsen, og at fokus meget blev på, hvor mange der gik ind ad døren, og hvor hurtigt de kunne nå igennem og komme ud i den anden ende, mens der var alt for lidt fokus på, hvad der foregik i den ekstremt vigtige periode, hvor man faktisk er på sin uddannelse, som måske er den mest grundlæggende og formative periode i et ungt menneskes liv.
Derfor var det også interessant at se, at det, udvalget kom frem til, og som også blev grundlaget for den diskussion, der har været under den nuværende regering, var, at man var nødt til at ændre på de afgørende balancer i den måde, man finansierede uddannelserne på.
Derfor gik vi også via vores uddannelsesordfører, fru Sofie Carsten Nielsen, som desværre ikke kunne være med i debatten i dag, til forhandlingerne med ønsket om at få et højere grundtilskud end det, som regeringen i første omgang havde spillet ud med, og vi er glade for, at det var der, hvor aftalen landede.
For jeg tror, at det er afgørende, at hvis man gerne vil have, at uddannelserne fokuserer mere på indholdet, så skal uddannelsesinstitutionerne også være trygge ved, at deres bevillinger ikke hele tiden hænger i luften og afhænger af, hvor meget fart der er på undervejs.
Derfor havde vi egentlig også – måske til nogles overraskelse, fordi vi jo også i vores regeringstid havde fokus på de andre elementer – gerne set, at man måske helt havde undværet de elementer i det nye bevillingssystem, fordi vi kan se, at der faktisk er et sted i dag, hvor man sætter fokus på, at folk er studerende, at der er en god studiekultur, at man gennem meget pres igennem årene har sørget for, at der er en studiekultur, der holder folk til og ikke overlader dem til sig selv.
Der er jo stadig væk masser af studerende, der synes, at der er alt for lidt aktivitet og alt for lidt indhold i deres uddannelse, for få timer og for meget, der er overladt til en selv, men ved at øge grundtilskuddet giver man bedre basis for, at man kan have den diskussion og dermed altså også et øget fokus på det.
Vi kom ikke helt af med aktivitetsdelen i bevillingssystemet, men nu er der i hvert fald en aftalekreds, hvor man så kan diskutere det videre.
Så er der altid en fare, når man laver systemer om; så vil man gerne følge med i, hvordan det går.
Der kan vi måske godt være lidt bekymrede for, at det bureaukrati, som nogle syntes var forbundet med færdiggørelsesbonusser og alle den slags ting, måske i et eller andet omfang bliver afløst af et nyt bureaukrati, altså at det, når vi – som hr. Jens Henrik Thulesen Dahl var inde på – skal finde nye måder at forstå på, hvordan det går med kvaliteten, som vi jo alle sammen er optaget af, så bliver for indberetningstungt.
Men det må vi jo følge med i, og vi må i hvert fald være meget opmærksomme på, at vi ikke kommer til at drukne uddannelsesinstitutionerne i nye indberetnings- og skrivebordsøvelser.
Så vil jeg afslutningsvis ikke undlade at sige – for det skal ikke bare være fest og fordragelighed hele dagen – at det jo er godt, at der er bred enighed om, hvordan de ressourcer, man afsætter til uddannelse, skal fordeles.
Men det ændrer jo ikke på, at den kedelige tendens i den valgperiode, som vi er i her, har været, at hver eneste gang man har manglet penge til et eller andet, har man trukket penge op af den brønd, som er det danske uddannelsessystem.
Det gælder politiforliget, der skulle finansieres med besparelser på al ungdomsuddannelse og al videregående uddannelse; det gælder det uddannelsesloft, som vi skal diskutere om ikke så længe.
Nu blev jeg helt inspireret af fru Pernille Schnoor, der trak Einstein frem.
Jeg vil her afslutningsvis trække Nelson Mandela frem, som jo har sagt, at uddannelse er det bedste redskab, hvis man vil forandre verden.
Det håber jeg vi alle sammen vil, men så skal man også være villig til at investere i det.