Astrid Krag (S), 2022-03-15:
Ja, tak for det.
Så kan vi springe rengøringen over indimellem, når det er den samme taler, der står heroppe.
Med forslaget her foreslås to tiltag, der skal sætte ind over for forældre, der fremsætter urigtige oplysninger om den anden forælder i en forældreansvarssag.
For det første skal det ifølge forslaget have strafferetlige konsekvenser for en forælder, der udøver samarbejdschikane i forældreansvarssager i Familieretshuset.
For det andet skal chikanen medføre processuel skadevirkning, hvis en forælder har fremsat usande påstande om den anden forælder.
Forslagsstillerne skriver: »Der er noget galt med systemet, hvis det kan stille en forælder bedre i en forældremyndighedssag, at vedkommende fremsætter usande påstande mod den anden forælder, fordi det kan føre til, at den anden forælder taber en forældremyndigheds- eller samværssag.«
Jeg har meget svært ved at se, hvilket incitament systemet skulle have for at belønne forældre, der chikanerer.
Derfor er det i mine øjne også en helt forkert præmis at lægge ned over et system, hvis primære formål jo er at varetage hensynet til barnet ved at tilbyde konflikthåndtering, så forældrene selv kan finde en løsning alle de gange, hvor det er muligt, og ved at træffe en klar afgørelse, når det er det, der skal til.
Systemet skal selvfølgelig sætte ind over for chikane, og det gør systemet også allerede i dag, bl.a. ved at kunne fratage en chikanerende forælder forældremyndigheden.
Når man læser forslaget, ser det på papiret enkelt og ligetil ud: Den forælder, der taler usandt om den anden forælder, skal straffes for det.
Der tegnes et billede af, at det er relativt ligetil at udrede, hvad der er på spil, når der er tvivl mellem to forældre om en påstand.
Men så enkel er virkeligheden ikke, og det er der forskellige grunde til.
Først og fremmest kommer hensynet til barnets bedste og barnets ret til trivsel og beskyttelse i første række i forældreansvarssager.
Det har et enigt Folketing mejslet i sten med den familieretlige reform.
Det forstår jeg at forslagsstillerne er helt enige i, og det er jeg glad for.
Samtidig er det da bare også, som om man ikke anerkender kompleksiteten i de her sager.
Man tror, det er ligetil for Familieretshuset at konstatere, hvornår der er hold i påstandene, og hvornår der ikke er.
Men sådan er virkeligheden ikke.
Sager, i hvilke der oplyses om f.eks. vold, misbrug eller psykisk sygdom, er komplekse, og de spænder meget vidt.
Omvendt er der også sager, hvor det er helt åbenbart, at der ikke er noget om påstanden.
Måske har den været fremført flere gange, måske er det dokumenteret, at det ikke er sandt, ved en grundig udredning tidligere.
Så bliver den ikke lagt til grund.
Imellem de her to yderpunkter, altså sager, hvor det er åbenlyst, at barnet skal skærmes, fordi en forælder f.eks. er dømt for drab, og de sager, hvor man kan se, at den anklage allerede tidligere er blevet afdækket og fundet udokumenteret, er der jo alle de sager, hvor det er svært at gennemskue, hvad der er på spil, og hvor konflikten mellem forældrene f.eks. er så voldsom og har været så langvarig, at barnet reagerer på en måde, der gør, at den ene af forældrene reelt er bekymret for, om barnet udsættes for noget, der skader det.
Der bliver jeg bare nødt til at sige, at vi ikke kan straffe det at være bekymret, heller ikke selv om det viser sig, at der heldigvis ikke var noget at være bekymret for.
Selv om der så er tilfælde, hvor det ikke handler om bekymring, men om en forælder, der siger noget om den anden forælder kun for at chikanere, vil det heller ikke være ligetil at stemple sådan en udtalelse som strafbar, hvis vi går ind i dén juridiske diskussion.
Skal man kunne straffes, skal man have det nødvendige forsæt, og det vil sige, at forælderen bevidst fremsætter en påstand, som forælderen ved er usand.
Den tydelighed er der ofte ikke i forældreansvarssagerne, hvilket også retspraksis bekræfter, altså at udtalelser, som forældre fremsætter under en forældreansvarssag, ikke kan betragtes isoleret, men skal ses i et større perspektiv.
Forslagsstillerne er enige i, at sager, hvori der påstås risikofaktorer, skal undersøges for barnets skyld, og tak for det.
Det er jo netop sådan, det nye system er skruet sammen: De komplekse sager udredes af Familieretshuset og afgøres i familieretten, hvor forældrene allerede i dag udtaler sig under strafansvar.
Tak for det, formand, og tak til ordførerne.
Ellers ville jeg også have sendt dig en kollektiv hilsen.
Undskyld, jeg ville opfordre til, at vi skulle sende ordføreren – tænk, at man efter så mange år stadig kan falde i – en hilsen på afstand.
Men nu sidder ordføreren lige dernede på næstbageste række og smiler, nyklippet og det hele, tror jeg, og har også kunnet høre diskussionen her.
Jeg vil bare kvittere for modtagelsen, og det er jo en bred aftale, vi har lavet, så det er selvfølgelig ikke helt rystende for mig, at der er så varm en opbakning til forslaget her.
Jeg vil ikke ridse det så meget op, men det er på baggrund af vores aftale i efteråret om reserven, og med forslaget får vi så skabt den nødvendige lovhjemmel til, at de kommuner, der ender med at være forsøgskommuner, kan gøre sig erfaringer med de personlige budgetter kombineret med social støtte og alt det gode, vi opnår ved det, i forhold til at øge borgerens mulighed for at opnå sine egne mål i livet, større grad af selvbestemmelse, rehabilitering, livskvalitet.
Det synes jeg mine gode kolleger har redegjort ganske, ganske fint for, og det samme gælder, at der har været gode erfaringer, da vi sidst havde afsat midler til det her forsøg.
Det, vi dog også kunne se af de erfaringer, selv om de overordnet var positive – altså oplevelse af forbedret livskvalitet for de her borgere, en ændret rollefordeling i samarbejdet med kommunerne, i virkeligheden de ting, vi havde forudsat og ønsket – var, at det kunne være vanskeligt at nå at gennemføre det inden for den tidsramme, som vi havde givet lovhjemmel til, og derfor lægger vi nu op til et nyt forsøg, som vi følger tæt, som flere har været inde på, og vi har også afsat midler til Socialstyrelsen, og vi forlænger også perioden, som forsøget kan løbe i.
Jeg er glad for, at vi med lovforslaget nu sikrer hjemmel til endnu en runde med forsøg, hvor forløbet forlænges lidt, så borgeren får lidt længere tid til at anvende sit budget, og så vi forhåbentlig kan se en endnu højere grad af realisering af de positive følger af de her borgerstyrede budgetter og den måde at arbejde med den her målgruppe af borgere på.
Og så ved jeg – og hvis jeg havde været i tvivl, er jeg blevet bekræftet i det her efter debatten – at vi kommer til at have nogle rigtig gode diskussioner i forlængelse af den næste runde forsøg, hvor vi også kommer til at få en viden, der går noget tættere på.
Så det vil jeg også se frem til.