Hans Kristian Skibby (DF), 2017-05-16:
Så vidt jeg kan se, hed det i foråret 2015 B 33, i efteråret 2015 var det så blevet transskriberet til at hedde B 12, og nu her i foråret 2017 hedder det B 127.
Der er sådan set ikke ændret specielt meget på beslutningsforslaget fra Enhedslisten, men vi vil da traditionen tro kvittere fra Dansk Folkepartis side for at få lejlighed til at diskutere realkreditsituationen i de danske yderområder og i landdistrikterne i særdeleshed.
Men vi er ikke helt enige med SF om medicinen, og det var vi heller ikke i forbindelse med de andre behandlinger, der har været i Folketinget.
Vi mener ikke, at den rigtige medicin er at lave statsgaranteret udlånsvirksomhed eller for den sags skyld at lave statsfinansierede udlån til ejendomme i landdistrikter.
Det er ikke den rigtige medicin.
De ville blive sorte i den forstand, at der ville være områder, hvor de andre realkreditinstitutter på markedet ville sige: Jo, men det er nok ikke noget, vi skal begive os ud i, siden regeringen synes, man skal til at bedrive ny politik med en økonomisk redningskrans, hvor alle andre skatteydere skal garantere for eventuelle tab.
Tænker forslagsstillerne sig eksempelvis, at det skal være de gamle sogne, som skal være gældende, eller mener forslagsstillerne, at det skal være postnumre?
Begge dele vil give nogle udfordringer, for nogle af de største postnumre er f.eks. 6700 Esbjerg eller 8700 Horsens eller andre købstadspostnumre, og de har sådan set den samme udfordring, altså at nogle af deres beboere faktisk bor i landdistrikter og andre bor, hvor det er relativt nemmere at sælge fast ejendom.
Så ville vi komme i en situation, hvor vi som politikere skulle stå på TV Syd eller TV 2 Østjylland, eller hvor vi nu står, og forklare, hvorfor dem, der bor i nr. 14 på vejen, godt kan få statslige lån, mens dem, der bor i nr. 16, ikke kan, fordi det er en postnummerkonsekvens eller en konsekvens i forhold til de gamle sogneskel.
Og det kan vi i Dansk Folkeparti ikke gå med til.
Vi mener, at der skal være lige vilkår for alle.
Vi vil gerne være med til at diskutere, at der kommer forbedrede vilkår for at få lån.
Vi synes, det vil være oplagt at tage en diskussion om, at skal der en eventuel lovgivning til, kunne det være en model, hvor man siger, at der er en lavere belåningsprocent i f.eks. landdistrikter – i dag siger man, at det typisk er de 80 pct. for privat boligfinansiering, og der kunne man måske sige, at når husene har under en vis værdi, kan der kun lånes 60 pct.
Men det er jo en måde, hvor man går ind og regulerer markedet, og det vil også betyde, at det vil være et sted, hvor vi går ind og laver decideret ny lovgivning.
Det har vi egentlig aldrig været afvisende over for, men vi har i Dansk Folkeparti bare sagt, at det skal være i yderste konsekvens – det skal være i absolut yderste konsekvens, at vi kommer i en situation, hvor vi vil lovgive om ting, der ellers skal foregå på et operationelt liberalt marked.
Og der synes vi altså at mange husejere vil komme i en kattepine, hvis det her forslag bliver til virkelighed.
For hvad med bidragssatserne, som vi jo har talt meget om?
Hvad med bidragssatserne og deres udvikling i de områder, hvor de her nye lånetyper ville komme på markedet?
Skal dem, der bor der, hvor man ikke kan få de her lån, så være med til at betale, enten ved en højere bidragssats eller via en højere skat, fordi det skal give en skattebegunstigelse til dem, der lånefinansierer deres boliger inden for de her nye områder, som forslagsstillerne kommer med?
Eller hvad har man egentlig tænkt sig?
Det er ikke en model, som Dansk Folkeparti kan støtte.
Vi synes, det er forkert at lave statslige virksomheder på det her område.