Victoria Velasquez (EL), 2024-04-25:
Jeg talte med en kvinde, der boede langt væk fra sin familie, og jeg spurgte hende, hvorfor hun ikke flyttede tættere på, for hun fortalte mig, hvor meget hun savnede dem.
Så spurgte jeg også, hvorfor hun ikke besøgte dem noget oftere, men jeg spurgte mere ind til, hvorfor hun ikke flyttede tættere på dem, for hendes mand havde begået selvmord i det hus, hun boede i.
Det tyngede hende meget, at det var sket i det hjem, hun boede i, og at det også var der, hvor sønnen fandt faren.
Så hun følte nærmest, at hjemmet var som et fængsel for hende og hendes søn.
Sønnen får det dårligere og dårligere, og det samme gør hans mor, især fordi hun slet ikke er klædt på til at håndtere sin søns sårbarhed og sygdom.
Den her kvinde lever ikke i Danmark, men i et andet land, hvor botilbud nærmest er ikkeeksisterende, og det har kæmpe konsekvenser for hende, hendes søn og dem omkring dem, men jo også for samfundet som helhed.
Sådan bør det ikke være, og det er netop der, hvor det at have et velfærdssamfund fuldstændig er nøglen, i forhold til at det ikke bliver totalt som et fængsel for dem og et forfærdeligt liv for sønnen, for moderen og for dem omkring dem.
Desværre rejser Rigsrevisionen en skarp kritik af indsatsen i Danmark og beskriver, hvordan det alt for ofte er sådan, at borgere bliver tabt mellem to stole; at der ikke er den koordinerede indsats mellem region og kommune, der ellers skulle være ifølge loven.
Derfor kan jeg ikke lade være med at tænke på, især når jeg tænker på den kvinde og hendes søn, hvor godt det kunne være, hvis vi kunne sikre os, at det sker.
Et andet eksempel på silo- og kassetænkning,
stammer fra en ung kvinde, jeg talte med.
Da hun var under 18 år og blev udskrevet fra psykiatrien, var hun hjemløs.
Det må hun jo ikke være, men det var hun.
Hun oplevede at blive afvist, fordi hendes forældre havde en sund økonomi – en meget sund økonomi.
Hun havde meget rige forældre, men hvad hjalp det hende, når de slog hånden af hende og hun ikke havde noget hjem?
Det er i forhold til de her ting, at vi skal se det menneske, der står over for os, i stedet for at sige: Du passer ikke ind i den her kasse.
Når det er sagt, arbejder vi for, at det her bliver et fokus i de kommende forhandlinger, og vi glæder os rigtig meget til at samarbejde med jer og andre vigtige aktører uden for Christiansborg om netop det.
Der er så meget vigtig viden om, hvordan vi kunne gøre det bedre.
Der har jeg en bekymring for, at store koncerner breder sig også på det specialiserede socialområde.
Jeg læste på et tidspunkt en artikel på Altinget, der beskrev, hvordan tre af de meget store aktører, der driver private velfærdstilbud, har en samlet omsætning på over – og hold lige fast – 1,2 mia. kr.
De er alle tre en del af en international velfærdskoncern og har deres formuer anbragt i skattely på de to kanaløer i Den Engelske Kanal.
Jeg og vi i Enhedslisten synes, at der er utrolig mange private aktører, der laver et helt fantastisk arbejde på det her område, og der er årtiers, ja nærmest århundreders tradition for det.
Men vi skal ikke åbne en ladeport for, at private tjener penge og ovenikøbet driver det på en spekulativ måde og placerer deres penge i skattely, som skulle være gået til rent faktisk at hjælpe de her mennesker.
Afslutningsvis vil jeg bare sige, at vi tilslutter os vedtagelsesteksten, som blev læst op af Dansk Folkepartis ordfører.