Rune Lund (EL), 2020-06-04:
Tak for det her forslag fra Dansk Folkeparti.
Det er et forslag, som vi er positive over for på den måde, at vi synes, at det er en vigtig dagsorden, der bliver rejst her, i forhold til hvordan det offentlige bruger eksterne konsulenter på forskellige måder.
Inden jeg går videre til nogle af de andre ting, vil jeg sige, at jeg synes, vi skal lave en beretning omkring det her, hvor vi dykker lidt ned i substansen.
Der er jo bl.a. forskel på, hvordan man bruger eksterne konsulenter i staten og i regionerne og i kommunerne.
Når vi snakker konsulenter i kommunerne, kan det jo være ting, som er helt tæt på driften eller den borgernære velfærd.
Det kan være brug af psykologer eller andre eksperter, som har at gøre med at levere borgernær velfærd, mens nogle af de rapporter, som vi nogle gange støder på i arbejdet herinde, og som jeg f.eks. er stødt på som ordfører på forskellige områder, er frygtelig ringe, må jeg sige.
Det har sikkert været dyrt.
Det er underlødige rapporter, som er klart politisk bestillingsarbejde, og hvis man skal læse, hvordan tingene i virkeligheden forholder sig, skal man helt om på side 187 for at forstå, hvordan tingene i virkeligheden hænger sammen.
For der står så det, som måske er rigtigt.
Men hvis der har været et politisk ønske om, at det skulle være noget andet, som egentlig skulle være konklusionen, så er det det, der er fremhævet i indledningen.
Det tror jeg vi alle sammen har set.
Jeg tror også, vi alle sammen er rigtig trætte af at se nogle af de rapporter, som har været med til at danne grundlaget for at ødelægge vores skattevæsen, altså hvor dyrt betalte konsulenter kommer med deres dyrekøbte råd til, hvordan man bedst muligt kan ødelægge den offentlige sektor.
Det har jo været historien, altså hvordan vi har set ødelæggelsen af vores skatteforvaltning fra midten af 00'erne og frem.
Det er selvfølgelig i sidste ende et resultat af katastrofale politiske beslutninger, men man må sige, at de konsulentbureauer, som har været inde over, bestemt ikke har været hjælpsomme.
Jeg synes også, vi skal diskutere, hvad mulighederne i øvrigt er, også omkring offentlighed omkring de her rapporter, som er det, forslaget handler om.
I det hele taget synes jeg, det ville være relevant at spørge nogle af de aktører, som arbejder for mere offentlighed og åbenhed, også i forhold til diskussionen om offentlighedsloven.
Det er selvfølgelig Djøf eller Justitia, men det kan også være Dansk Journalistforbund eller andre, som også kan have en interesse i at få en indsigt i de her forslag.
For det her handler jo i virkeligheden også om en generel diskussion omkring offentlighedsloven, for hvis vi havde en ordentlig offentlighedslov, kan man sige, at så ville der jo også være bedre mulighed for at få indsigt i de her rapporter som en del af en almindelig og velfungerende offentlighedslov og ikke den offentlighedslov, vi har i dag, hvor der er kommet meget mere lukkethed de senere år.
Det er egentlig det, jeg vil sige.
Der bliver brugt mange penge på det her.
Nu er det blevet aftalt, at vi skal spare på konsulenterne, og det er godt.
Vi må jo følge, at det bliver reelle besparelser på konsulenter, og at det ikke ender med at være sådan et røgslør for nogle generelle nedskæringer, som vi fra Enhedslistens side er imod.
Men når man kigger på nogle af de oplysninger, vi har fået i Finansudvalget gennem tiden, kan man jo se, at hvis man tæller både kommuner og regioner og stat sammen, så er der jo historisk set blevet brugt omkring 10-11 mia. kr. om året.
Noget er it, noget er juridisk bistand.
Det er forskellige ting, vi snakker om.
man kigger på bare de seneste tal, vi har fået fra Finansministeriet, som egentlig også er meget interessante – dem fik vi over den 19. maj, altså opgørelse om statens forbrug af konsulenter – kan man faktisk se, at fra 2018-2019 er der sket en lille samlet stigning i brugen af eksterne konsulenter og juridisk bistand.
Det er specielt den juridiske bistand, som trækker det op.
Det rejser måske også en diskussion om – det kan vi nok ikke nå i en beretning som den her – om man har så lidt intern kapacitet nogle steder, at hver eneste gang man skal foretage sig noget, så skal man have rygdækning, og så ringer man kammeradvokaten op, som så fakturerer.
Nogle gange er det dyrt hele tiden at skulle bruge de eksterne.
Er der en idé i at opbygge en højere grad af intern kapacitet, som både vil give en større faglig ballast, men som også kan medføre, at vi simpelt hen kan spare nogle penge?
Det er jo også en diskussion.
Det kan vi måske tage i forbindelse med en beretning her, men det er en del af de relevante overvejelser, som der bør være.
Til gengæld er forbruget af det, som bliver karakteriseret som management konsulenter, dog heldigvis faldende.
Så det kan vi jo glæde os over.
Det lyder som dem, vi gerne vil spare allermest på, hvis jeg skal sige det.
Men vi kan sådan set godt lide forslaget, men vi synes, vi skal lave en beretning, hvor vi får skitseret lidt, hvad mulighederne er her, og hvad værktøjerne er, og hvordan vi kan komme videre med det her.