Karsten Hønge (SF), 2018-01-19:
Rigsfællesskabet giver mulighed for, at tre små folk, tre små nationer, kan læne sig op ad hinanden, og hvis vi vil, kan rigsfællesskabet være et fantastisk partnerskab mellem ligestillede.
Det er klart, at vi adskiller os fra hinanden, men der er altså også meget, der binder os sammen.
Forskellighed behøver jo ikke at betyde modsætninger og problemer, hverken sådan internt i Danmark eller mellem lande.
Forskelle mellem folkeslag kan netop føre til gensidig inspiration og fælles berigelse.
En plus en plus en behøver ikke kun give tre, det kan jo give både fire og fem, og jeg oplever, at rigsfællesskabet faktisk giver mulighed for fælles fordele.
Snæversynet nationalisme fordummer, uanset hvor og hvornår man støder på den, og jeg synes faktisk, at jeg ved at følge den grønlandske debat lidt for ofte støder på nationalistisk populisme.
Så lad os hjælpe hinanden i processen mod selvstændighed for både Færøerne og Grønland, hvis det er et udbredt ønske af et flertal.
Lad os se, hvor langt isen holder, om jeg så må sige.
Jeg tror, det vil give de bedste løsninger, hvis den slags store beslutninger om selvstændighed bygger på et solidt flertal.
Ellers risikerer man altså bare, at samfundene bliver rykket fra hinanden.
Der er selvfølgelig jævnligt udfordringer i samarbejdet, men jeg tror, vi skal øve os i at løse dem frem for at opløse rigsfællesskabet.
Der er lyspunkter i Grønlands erhvervsliv og økonomi, men der er samtidig næsten uoverskuelige økonomiske og sociale udfordringer, og jeg undrer mig faktisk ofte over, at diskussionen om hastigheden af bevægelsen mod selvstændighed fylder så meget.
Det grønlandske samfund står hver eneste dag over for dramatiske sociale udfordringer.
Tusindvis af børn vokser op under fuldstændig uacceptable forhold
; alt for få unge i Grønland får en uddannelse; og mens det sker lige for øjnene af os, går der, synes jeg, en uforholdsmæssig stor del af tiden og energien med at diskutere andre temaer som f.eks. hastigheden af bevægelsen mod selvstændighed.
Igen ville jeg da som socialist opfordre til, at der var større opmærksomhed på uligheden, klassesamfundet, de sociale tragedier, og at alt for få i Grønland får en uddannelse.
Jeg ønsker Grønland alt muligt held og lykke på vejen mod selvstændighed, men det vigtigste må vel være reel selvstændighed og uafhængighed, og sådan en giver bare ikke mening, hvis man ikke samtidig har et solidt økonomisk fundament, en veluddannet befolkning og en social virkelighed, der binder land og folk sammen.
Selvstændighed er en flot overskrift, det er en smuk drøm, men det skal være mere end papir og drøm.
Jeg er nok endnu mere optaget af den virkelighed, som hver dag betyder så meget for den unge uden uddannelse, for de mange udsatte børn og unge, for den hårdtarbejdende lønarbejder, for uligheden i det rå grønlandske klassesamfund.
Jeg håber, at det er miljø og social bæredygtighed, der skal være landkendingsmærker for hele rigsfællesskabet og også for Grønland.
SF støtter Grønlands vej mod selvstændighed, hvis det er et stærkt ønske fra et flertals side, og hvis befolkningen med åbne øjne er klar til at tage konsekvenserne.
Men jeg må sige, at jeg håber, at vi trods alt fortsat kan finde hinanden i fællesskab, og jeg vil meget gerne støtte hr. Martin Lidegaards ønske om, at vi her i Folketinget mere aktivt spiller ud med initiativer, der netop kan holde sammen på fællesskabet, og at vi netop gennem det, som hr. Martin Lidegaard sagde, nemlig ærlig snak, kan styrke fællesskabet i stedet for at opløse det.