Christina Olumeko (ALT), 2024-04-03:
Tak for ordet.
Jeg har set meget frem til den her redegørelse i dag.
Ligestilling er noget, der betyder rigtig meget for mig personligt, men også for Alternativet som parti.
Jeg vil egentlig også gerne starte med at rose ministeren.
Jeg synes, der er flere positive og progressive initiativer i redegørelsen, som jeg er rigtig glad for.
Jeg synes, det er positivt, at ministeren arbejder for lige muligheder i uddannelse, arbejde og familieliv.
I dag er det i højere grad kvinder, der varetager det ulønnede arbejde i hjemmet som huslige pligter og børnepasning.
Det er ikke et problem i sig selv, men det bliver et problem, når det ikke er værdsat i samfundet, og hvis det er en del af forklaringen på, at vi fortsat ser lønforskelle mellem mænd og kvinder.
Efter der er indført øremærket barsel til mænd, kan vi se, at der er sket en stigning i antallet af mænd, der tager barsel.
Det betyder også, at det rent faktisk har en betydning, at vi vedtager lovgivning, der giver bedre mulighed for ligestilling mellem kønnene, også i hjemmet.
Der har det seneste stykke tid været fokus på ligestilling i den offentlige debat og i medierne og også her i Folketingssalen, og når jeg hører debatten, også her i dag, kan jeg nogle gange blive i tvivl om, om vi egentlig forstår ligestilling på samme måde.
Nogle har det med at reducere ligestilling til udelukkende at handle om mænd og kvinder, og det synes jeg desværre også ministeren og regeringen ofte gør.
For mig og for Alternativet betyder ligestilling, at alle mennesker, uanset køn, etnicitet, religion eller seksualitet, skal have lige og frie muligheder i Danmark, og derfor vil jeg også gerne rose ministeren for et lille, men dog et fokus på lgbt-personers trivsel og lige muligheder i Danmark.
Det gælder specielt de initiativer, der handler om at fremme mulighederne for lgbt-familier for at skabe familie, og det gælder eksempelvis forslaget om at dele forældreorlov.
Det er rigtig godt.
Men jeg synes også, at ministeren har glemt at nævne en meget vigtig sejr for lgbt-familier, og jeg tænker næsten, at det må være en forglemmelse.
Det handler om det forslag, som Alternativet og Liberal Alliance kom med tilbage i efteråret, og som det lykkedes at samle næsten hele Folketinget om, nemlig det at gøre partnerægdonation lovligt.
Det er et kæmpe skridt for lgbt-personers mulighed for at skabe den familie, de ønsker.
Så tak til alle de partier, der har været med til at gøre det muligt, og specielt tak til de borgere, der står bag det oprindelige borgerforslag.
Det er fremskridt, som vi har skabt her, og det er længe siden, at en ny rettighed for lgbt-familier er blevet vedtaget.
Det er et kæmpe skridt!
Men så er der også en afgørende ting, som jeg savner i ligestillingsministerens redegørelse.
Da Ligestillingsministeriet blev oprettet i 1999, var det primært med henblik på at skabe ligestilling mellem mænd og kvinder.
Det var muligheden for, at mænd og kvinder ikke skulle opleve begrænsninger eller møde fordomme eller diskrimination på baggrund af deres køn, og det fokus har ministeren også, og det skal ministeren roses for.
Som ministeren skriver i redegørelsen, er regeringens fokus på, at vi skal skabe et samfund, hvor alle har lige muligheder for at udfolde deres potentiale og deltage i vores samfund med plads til at være den, man er, uden at blive mødt med fordomme eller diskrimination.
Men det er bare stadig med udgangspunkt i køn, og jeg savner, at vi har en bredere ligestillingsdebat i Danmark.
Vi kan se, at nogle af de grupper, der er blevet mødt med allermest diskrimination, er lgbt+-personer, og så er det i høj grad etniske minoriteter.
Når Ali og Ahmed skal sende 52 pct. flere ansøgninger end William og Hanne, er det diskrimination, og så er det et ligestillingsproblem.
Når boligsøgende med et mellemøstligt klingende navn skal sende 27 pct. flere boligansøgninger end borgere med et danskklingende navn, når de skal finde et sted at bo, så er det et ligestillingsproblem, og når mennesker, der er født og opvokset i Danmark, stadig ikke kan få statsborgerskab, stadig ikke kan få stemmeret, er det et ligestillingsproblem.
Og hvis regeringen virkelig mener, at alle mennesker, ikke bare på tværs af køn, men alle mennesker skal være frie og lige, skal vi også anerkende, at de problemer, der er, i høj grad også handler om etniske minoriteter.
Etnisk diskrimination skal ligge under Ligestillingsministeriet.
Ligestillingsministeren skal have ansvaret for at sikre etniske minoriteters ligestilling, ellers er der ikke meget ligestilling over Ligestillingsministeriet.
Set i det lys er jeg altså lidt kritisk over for den redegørelse og den handlingsplan, der er blevet præsenteret her i dag.
Det gælder lgbt-området, hvor jeg savner flere initiativer.
Hvad vil ministeren gøre for, at familier med flere end to forældre bliver anerkendt?
Vil ministeren f.eks. være klar til at anerkende forældre, der har familier med flere end to forældre?
Det er tydeligt at mærke, at fokus stadig er og bliver på køn.
Tak for ordet.