Mette Thiesen (DF), 2025-04-24:
Tusind tak.
I dag er en sort dag for Danmark.
I 18. uge er baby mellem 17 og 20 cm og vejer ca. 200 g.
Den sparker.
Øjne og ører er, hvor de skal være.
Baby kan opfange lys og lyd, og baby kan høre mors stemme og hjerteslag.
Jeg har selv båret to små hjerteslag under mit eget.
Jeg ved, hvad det betyder, om nogen.
Derfor stemmer vi også med stolthed imod en hævet abortgrænse i dag i Dansk Folkeparti.
For lovgivningen i dag er, præcis som den skal være.
Inden for 12 uger har man rig mulighed for at finde ud af, at man er gravid, og tage en beslutning.
Hvis man kommer ud over de 12 uger, kan man søge om en senabort, og i 2023 var der 851, der ansøgte, og der var kun 57 afslag.
Langt de fleste får altså lov til at få en senabort.
Så det handler altså ikke om, at man ikke kan få en senabort, hvis eksempelvis barnet er så sygt, at det ikke har mulighed for at leve videre.
Der kan også være mange andre gode grunde til, at man får bevilget en senabort.
Men lovgivningen i dag er altså, som den skal være.
Når man rykker på den her abortgrænse, rykker man også på den meget, meget fine balance, der er imellem morens ret til egen krop og det lille liv i mors maves ret til livet.
At hæve abortgrænsen og det, vi drøfter her i dag, er betonfeminisme på speed.
Jeg er ked af at sige det.
Det her er en etisk beslutning, og derfor stemmer vi i Dansk Folkeparti både imod en hævet abortgrænse, og vi stemmer også imod, at børn skal stå alene med en voksenbeslutning.
Det må aldrig nogen sinde være en 15-årig, der skal stå med en beslutning om at få en abort.
Langt de fleste lever resten af livet med konsekvenserne af at have fået en abort.
Så den problematik kommer man også til at stå med.
Man kommer også til at kunne stå med den problematik, at man i den ene stue forsøger at redde et lille liv, der har næsten samme alder som det lille liv, som bliver aborteret i det andet lokale.
Og som der fuldstændig rigtigt er sagt fra talerstolen her sidst, er det sådan, at når man aborterer så sent, er det et lille barn, der skal fødes, og man vil også kunne opleve, at de ligger og udånder på mors mave.
Det mener vi ikke i Dansk Folkeparti er etisk forsvarligt, og det handler ikke om kvinderettigheder.
Det handler om balance.
For vi skal også respektere det lille liv, der ligger inde i mors mave.
Når man dyrker sex, følger der selvfølgelig også et ansvar med.
Det ansvar betyder også, at man kan risikere at blive gravid.
Vi stemmer imod en hævet abortgrænse.
Vi stemmer imod, at børn skal kunne tage beslutningen uden forældresamtykke i forhold til at få en abort.
Dem, som er udsat for social kontrol osv., har allerede i dag mulighed for at få en abort uden.
Så der er altså muligheder for det.
Grunden til, at vi stemmer imod det her med de her abortråd – der er sagt en masse forkerte ting her fra talerstolen tidligere – handler grundlæggende set om, at vi gerne vil have nogle bedre abortråd; vi sad med i forhandlingerne hele vejen.
Men vi vil ikke finansiere de nye abortråd med blodpenge fra en hævet abortgrænse.
Det vil vi ikke.
Det er en skammens dag i dag.
Det er en sort dag i dag.
Og jeg er stolt af at være i et parti, som er hele Danmarks familieparti, og som stemmer nej til den her betonfeminisme.
Tak for ordet.
Jamen det er, fordi det er børn, det handler om.
Som jeg sagde tidligere, da jeg stillede et spørgsmål, er der meget stor forskel på, om Julie på 16 vælger at knalde med Frederik fra 1. g ude på toilettet til en gymnasiefest, eller om hun skal have en abort.
Altså, man kan slet ikke sammenligne den beslutning at dyrke sex med en anden med at skulle afslutte en graviditet.
Det mener jeg er en fuldstændig mærkelig måde se tingene på.
Altså, alle dem, jeg kender, som både har fået aborter, da de var helt unge, men også dem, der har fået senere, har alle sammen været dybt, dybt påvirket af at få en abort, og det synes jeg er dybt uansvarligt at overlade til børn.
Hvis man bare ved en lille smule om hjernens udvikling, ved man jo også, at frontallapperne, altså i forhold til det her med at konsekvensberegne og forudse, hvilke konsekvenser ens handlinger har, er jo først udviklet langt op i tyverne – jeg tror, at det for drenge er ved 25 år eller sådan noget i den stil.
Så nej, jeg mener ikke, at det overhovedet er forsvarlig at lade børn stå med den beslutning alene – overhovedet ikke.