Jeppe Kofod (S), 2021-01-22:
Lad mig først slå fast, at regeringen støtter målet om en verden uden atomvåben.
Og jeg fornemmer egentlig, at der er bred enighed om det mål her i salen: Vi vil alle det samme.
Men vi er måske lidt uenige om, hvordan vi bedst og ikke mindst mest effektivt når vores fælles mål.
Samtidig vil det være i direkte konflikt med dansk NATO-medlemskab, der som bekendt er grundlaget for dansk sikkerhed.
Og dermed kan jeg som ansvarlig udenrigsminister ikke støtte TPNW-traktaten.
Jeg har egentlig stor forståelse for, at forbudstraktatens enkle tilgang umiddelbart kan virke tillokkende: en juridisk bindende traktat, der forbyder atomvåben.
Færdigt arbejde – skulle man sådan set
Problemet er bare, at virkeligheden ikke er så enkel, som forbudstraktaten giver udtryk for, og jeg vil gerne uddybe hvorfor.
For det første er nuklar nedrustning og ikkespredning allerede fuldt dækket af en solid og omfattende traktat, nemlig NPT-traktaten, som Danmark allerede har ratificeret, altså ikkespredningstraktaten.
I de seneste 50 år siden 1970 har den nukleare ikkespredningstraktat, altså NPT, udgjort hjørnestenen i det internationale samfunds bestræbelser inden for nuklear nedrustning, ikkespredning og fredelig udnyttelse af atomenergi.
Stort set alle verdens lande har tilsluttet sig den her grundlæggende traktat.
Det helt afgørende er, at den både omfatter atomvåbenmagter og ikkeatomvåbenmagter.
USA, Rusland, UK, Frankrig og Kina har tiltrådt traktaten og forpligtet sig til i god tro at arbejde for nedrustning med det ultimative mål at afskaffe atomvåben.
Det er således i rammen af NPT, at de reelle drøftelser om nedrustning er sket igennem de sidste 50 år, og det er regeringens holdning, at vi skal fastholde og styrke den eksisterende ramme for det internationale samarbejde om nuklear nedrustning og ikkespredning, og vi kan derfor ikke støtte forbudstraktaten.
Det leder mig frem til mit andet punkt, der handler om selve udformningen af forbudstraktaten.
Forbudstraktaten lider af nogle åbenlyse mangler.
Først og fremmest, men rigtig vigtigt, har ingen af de stater, som besidder atomvåben, tilsluttet sig den her traktat.
En traktat om forbud mod atomvåben, som ikke inkluderer atomvåbenmagterne, givet jo dårligt mening.
Det er klart, at nedrustning kun kan blive en realitet, hvis de lande, der råder over atomvåben, er med i aftalen.
Ellers bliver det en papirmanøvre, som desværre får karakter af ren symbolpolitik
Det er regeringens klare holdning, at vi kun kan opnå reel nedrustning, hvis atommagterne er med.
Hvis vi vil opnå resultater, er det nødvendigt med en diplomatisk, konstruktiv og pragmatisk dialog med de atommagter, vi i sidste ende ønsker at påvirke, og der udgør NPT en bedre ramme end forbudstraktaten.
Vigtigheden af at have atommagterne med understreges at den nye amerikanske præsidents glædelige udmelding om, at man vil søge en femårig forlængelse af New Start-aftalen i forhold til de strategiske atomvåben.
Forbudstraktaten giver dermed falske forhåbninger om den hastighed, hvormed nedrustning realistisk kan ske i den nuværende geopolitiske situation.
I den sammenhæng udgør det også en mangel, at forbudstraktaten ikke forholder sig troværdigt til verifikation af nedrustning.
Da der er tale om våben af strategisk betydning hænger afskaffelse af våben og verifikation jo uløseligt sammen.
I modsætning til TPNW-traktaten har vi en traktat, som allerede virker, og som de seneste 50 år har givet reelle og mærkbare resultater, nemlig NPT-traktaten.
Verden her i den periode været vidne til enorme reduktioner i antallet af atomvåben.
For USA’s vedkommende er det en reduktion af på over 30.000 sprænghoveder under den kolde krig.
NATO har reduceret sine atomvåben i Europa med 90 pct. siden den kolde krig.
Og de her ting er lykkedes inden for rammen af NPT, og det er også i forhold til nedrustningsaftalereglerne om den gensidige verifikation.