Magnus Heunicke (S), 2022-04-28:
Tak for det, og først og fremmest tak for at sætte fokus på et vigtigt område, nemlig organdonation.
Det er vigtigt, for der er fortsat et behov for at styrke organdonation, så vi sikrer tilstrækkelig mange donorer, der kan muliggøre livsvigtige transplantationer, for vi ved, at organdonorer redder menneskeliv.
Derfor er det så afgørende vigtigt, at vi på den mest hensigtsmæssige måde får flere danskere til at tage stilling til, om de vil være organdonorer.
Det kommer jeg tilbage til, men først lige lidt om situationen i Danmark.
Vi har i Danmark det, der hedder informeret samtykke til organdonation, og det betyder i praksis overordnet, at organer kan udtages til transplantation fra en afdød person, når donor eller pårørende har givet samtykke hertil.
Vi har også en undersøgelse fra Sundhedsstyrelsen fra 2021, hvor de foretog sådan en holdningsundersøgelse af danskernes holdning til de forskellige spørgsmål.
Jeg vil lige prøve at dykke ned i nogle af de tal, for det er meget interessant.
84 pct. af danskerne over 15 år har en positiv eller meget positiv holdning til organdonation, og det er kun under 2 pct., der siger, at de har en negativ holdning.
Det er jo sådan i dag, at alle danskere over 15 år kan tage stilling til organdonation og give den til kende på i hvert fald tre måder: Man kan registrere sin holdning i Organdonorregistret – det anbefaler jeg man gør – man kan også udfylde det røde donorkort, og så kan man informere sine pårørende mundtligt.
Undersøgelsen viser, at cirka to ud af tre danskere, nemlig 64 pct., har tilkendegivet deres holdning til organdonation på en af de her tre måder, men det er altså kun cirka hver fjerde dansker – præcis 26 pct. – som har registreret deres stillingtagen i Organdonorregistret.
Vi ser så også, at vi har en tredjedel af danskerne, der i hvert fald i 2021 endnu ikke havde tilkendegivet deres holdning til organdonation, altså 36 pct., og lad os så se på dem.
Halvdelen af dem, 51,1 pct., har ikke taget stilling, og de ved altså ikke, om de vil være organdonor, og ifølge Dansk Center for Organdonation viser undersøgelser, at tvivl faktisk er den største årsag til, at man mangler at tage stilling.
Vi ved jo, at sådan en tvivl i høj grad handler om følelser, og at der kan være mange aspekter i spil.
Jeg læser nogle af dem op: Det kan være kropslig integritet, eksistentielle overvejelser, afgivelse af kontrol eller lignende.
Og for nogles vedkommende må man også sige, at tvivlen kan bunde i mistillid eller decideret misforståelse.
Det skal vi have gjort op med.
Det er ikke sikkert, at gruppen af tvivlere, som altså er forholdsvis stor, vil blive motiveret af at blive pålagt at skulle tage stilling, for det besvarer ikke nødvendigvis de følelsesmæssige og eksistentielle overvejelser, som præger den her gruppe.
Den næststørste årsag til, at en tredjedel af danskerne ikke har taget stilling til organdonation, er ifølge Dansk Center for Organdonation, at man ikke lige havde fået det gjort.
Så selv om de fleste danskere har taget stilling til organdonation, er det altså ikke alle, der finder det let.
Så det store spørgsmål, vi må stille os selv, og som vi stiller i dag, er: Hvordan får vi gruppen af tvivlere til at tage stilling?
Det er sådan set kernen i dagens beslutningsforslag, nemlig obligatorisk stillingtagen eller ej.
Spørgsmålet er, hvordan gruppen, som finder det vanskeligt at tage stilling, vil reagere, hvis de i mødet med det offentlige pålægges at tage stilling, og ifølge Dansk Center for Organdonation er det ikke undersøgt i en dansk kontekst, hvordan danskerne vil reagere på at blive bedt at tage obligatorisk stilling til organdonation og registrere deres beslutning i Organdonorregistret.