Jens Joel (S), 2025-11-27:
Tak for det, formand.
Det her beslutningsforslag udspringer jo af et borgerforslag, et borgerforslag, som på ret kort tid fik rigtig, rigtig mange underskrifter.
Det siger mig, at det her er noget, som ligger rigtig mange danskere på sinde.
Det siger mig, at det er noget, som ligger rigtig mange forældre på sinde, og jeg må også sige, at jeg godt kan forstå det.
Men jeg kender udmærket den fornemmelse af, hvordan man får hverdagen til at gå op, og jeg tror, at det, at så mange har stået i det konkrete problem, jo også er grunden til, at så mange har skrevet under.
For med det her borgerforslag sender man jo i virkeligheden det helt klare signal, at der er en vigtig debat, der er en samfundssnak, der er en diskussion, vi skal have, og der er også en ulighed i de nuværende system.
Det er jeg sådan set enig i.
Det er en meget vigtig debat.
Ministeren har jo allerede sagt, at vi ikke kommer til at støtte borgerforslaget, sådan som det ligger her.
Der er også en diskussion omkring finansiering.
Jeg synes ikke nødvendigvis, det kan kræves af en forælder på Fyn, at man fremlægger finansiering, bare fordi man gerne vil have lov til at pege på et problem.
Men det er klart, at vi som politikere jo også skal forholde os til den del af det.
For det er jo rigtigt, at det her er et område, som arbejdsmarkedets parter behandler.
Det er jo rigtigt, at det her er noget, som lønmodtagerne faktisk har kæmpet ind i nogle af deres overenskomster.
Vi ved, der er andre lønmodtagergrupper, som nu stiller det som et krav.
Det er et område, hvor lønmodtagere rundtomkring i virkeligheden vurderer, hvad der er vigtigst for dem.
Er det højere løn?
Er det en anden frihed, man gerne vil have?
Sådan har vi jo traditionelt set reguleret det.
Det er også klart, at hvis man blander sig politisk, risikerer man jo, et politisk flertal fjerner de rettigheder igen, og der er rigtig mange af de rettigheder, vi har som lønmodtagere, som ikke ville have godt af at blive reguleret fra Christiansborg, og som ikke skal trækkes herind, for så kommer lønmodtagerne i virkeligheden til at stå svagere i den forhandlingsposition, de ofte har.
Men forslaget er rejst.
Jeg synes også, det er et vink med en vognstang til de arbejdsmarkedsparter, som sidder og forhandler.
Man kan sige, at det jo er en anerkendelse af, at nogle på eksempelvis industriens område faktisk har taget fat på det her område, men det er nok også et signal om, at vi ikke er færdige med den her diskussion endnu.
Vi er ikke i mål.
Vi kan også se, at der er nogle arbejdsgivere, som jo faktisk siger: Hey, kom og vær ansat hos os, vi har taget højde for det her.
De siger jo, at der er mangel på arbejdskraft, og at der er kamp om ressourcerne, og hvis det også kan blive en positiv konkurrence mellem arbejdsgiverne at sige, at hos dem er der faktisk plads til familielivet, så er det sådan set positivt nok.
Det ændrer ikke på, at jeg synes, at det er klogt, når lønmodtagerne vælger at stille nogle krav om at få større fleksibilitet ind i deres overenskomster.
Og jeg synes, det er godt, at vi også fra politisk hold kan flytte debatten.
For der er jeg enig i – og det er der nogle af mine kollegaer der har sagt, også da ministeren var på talerstolen – at der er en vekselvirkning mellem politik og den danske model.
Det er der jo.
Det, man skal passe på med, er, at man ikke kommer til at ødelægge de ting, som lønmodtagere og arbejdsgivere forhandler på plads, ved herindefra at gå hen over hovedet på dem.
Men selvfølgelig er der en vekselvirkning mellem den debat, vi har i samfundet generelt, hvad enten det er i medierne og i Aftenshowet eller det er i Folketingssalen, eller om det er ude ved de borde, hvor man sidder og udtager overenskomstkrav.
Jeg synes, det vigtigt, at man lytter til, at så mange mennesker har gjort det, altså har skrevet under her og sagt, at det er et reelt problem i hverdagen.
Jeg synes selvfølgelig også, man skal have respekt for, at der sidder nogle forhandlere rundtomkring og siger, at det er det her, de gerne vil prioritere; det er det her, de har stillet som krav, og det håber de at de kan leve op til.
Så er det jo klart, at vi også som politikere er en del af de offentlige arbejdsgivere, kan man sige, selv om det er med armslængde her.
Så synes jeg, det er fornuftigt – og det har jo tit været modellen – at nogle af de ting, der bliver kæmpet igennem på det private arbejdsmarked, også flyder over i det offentlige.
Det vil jeg overlade trygt til dem, som allerede nu faktisk har stillet et krav om at få bedre vilkår, der mere matcher dem, de har på det private arbejdsmarked.
Det har jeg ikke nogen holdning til, men jeg er glad for, at også dem, der udtager de krav, faktisk er opmærksomme på den her diskussion.