Marie Bjerre (V), 2021-12-21:
Tak for ordet, og tak til ministeren for redegørelsen.
Jeg ser den her debat som en af de store debatter i Folketinget.
Med debatten i dag gør vi nemlig status over årets klimapolitik: Hvordan går det med vores klimapolitik?
Er det, der er sket, godt nok?
Skal der gøres mere?
Og hvad skal der til?
Det er en debat, som jeg har glædet mig rigtig meget til.
Det er også min første redegørelses- og forespørgselsdebat som klimaordfører, men mest af alt har jeg glædet mig, fordi vi står i en klimapolitisk situation, der i den grad kalder på handling her og nu.
Klimaudfordringerne er vores tids allerstørste udfordring.
Det behøver jeg jo ikke særlig mange referencer til, for det ved vi godt alle sammen.
Jeg vil gerne starte min tale med at dele min egen oplevelse med jer.
Jeg er selv opvokset med en far, der var elektroniktekniker i vindmølleindustrien, så på den måde har den grønne omstilling altid været mig meget nær.
Faktisk har jeg været på store vindmøllemesser i Husum, helt fra da jeg var barn.
Men alvoren gik måske først virkelig op for mig i sommeren 2018.
Vi var nogle år forinden flyttet i hus, og noget af det første, vi gjorde, var at anlægge en have med græsplæne og masser af blomster og planter.
Jeg havde med i bagagen, at jeg har boet og studeret i Californien uden for San Francisco – et område, der i den grad lider af tørke og problemer med vandforsyningen.
På jurastudiet derovre havde jeg en case om regulering af vandforsyningen for at komme de her problemer til livs, og samtidig kunne jeg dagligt på vej til universitetet gå forbi velpassede haver med roser og sågar jordbærplanter.
Jeg kan bare sige til jer, der har været i området, at I nok godt ved, at sådan noget ikke gror naturligt i sådan et område – det kræver permanente vandslanger i bedene, og det kræver daglige vandinger.
Det provokerede mig.
jeg husker, at jeg havde en samtale med en af mine roomies, som kom fra østkysten i USA, og han mente, at californierne simpelt hen burde tilpasse sig deres klima.
Det duer ikke at plante sådan noget, og man må plante efter det klima, man befinder sig i, argumenterede han.
Det samme tænkte jeg om min have hjemme i Danmark.
Så da varmen og tørken kom i sommeren 2018, tænkte jeg: Det skal nok gå.
Stædigt fastholdt jeg, at min have er en naturlig dansk have; der er ikke behov for at vande i Danmark.
Men jeg blev klogere: Aldrig har jeg set vores have så vissen.
Det brune græs knasede under fødderne og var nærmest ikkeeksisterende, og flere af de fine blomster og planter kom sig aldrig igen.
For mig var det her en meget uvirkelig oplevelse og et fuldstændig surrealistisk billede af en dansk sommer.
For landmændene i området ved jeg at det var langt værre.
Hvorfor fortæller jeg så den her historie?
Men det gør de store problemer så meget mere virkelige.
Eksempelvis kunne man i sidste uge læse en nyhed om, at der nu er målt den højeste temperatur
nogen sinde i Arktis
Helt præcis blev der målt 38 grader sidste sommer – det lyder helt vildt.
Det tror jeg er meget godt at have som bagtæppe for dagens debat.
Det fortæller os, at der er behov for at tage klimakrisen alvorligt, og at vi bliver nødt til politisk at presse os selv endnu mere for handling, også selv om man kan synes, at vi allerede er ambitiøse.
Derfor er det også uansvarligt at ignorere den brændende platform, som klimaudfordringerne lige nu står på.
Jeg føler mig ganske overbevist om, at det bliver min politiske generations største prøve at gennemføre en grøn omstilling, der bliver succesfuld.
Det leder mig videre til statussen på klimaet og regeringens redegørelse for klimaeffekter for 2021, som jo er det, vi skal drøfte i dag.
I regeringens redegørelse halter det ikke med rosende ord om regeringens egne klimaindsatser.
Det gjorde det heller ikke i talen fra fru Anne Paulin lige før.
Regeringen skriver, at der er indgået knap 50 politiske aftaler på klimaets vegne, at der indgås aftaler i et højt tempo, at regeringen har en meget ambitiøs klimapolitik, at man allerede er halvvejs med at nå 70-procentsmålet osv.
Det lyder alt sammen meget godt.
Men der er altså også behov for at have de kritiske briller på.
Og som oppositionspolitiker er det vel også min pligt at kritisere regeringen.
Så det må I altså leve med.