Eva Flyvholm (EL), 2019-12-19:
Mange tak.
Hvis man tager beslutning om at gå i krig, er det jo altid en sindssygt alvorlig beslutning, både for de mennesker, der bliver udsendt – vi har jo soldater, som både risikerer at blive dræbt eller at komme hjem med både fysiske og psykiske skader – men i den grad også for de lande, hvor man går i krig.
Hvis man ser på Irak, er det jo i hundredetusindvis, man tæller antallet af civile dræbte.
Omkring 80 pct. af dem, der mistede livet under Irakkrigen og i årene efter, har været civile mænd, kvinder og børn, som bestemt ikke har bedt om, at der skulle være den her krig, men som alligevel betaler prisen for det med deres liv.
Dertil kommer, at lande bliver ødelagt og smadret og er meget lang tid om at blive genopbygget.
Når man ser på situationen i Afghanistan lige nu, ser man faktisk, at der dag for dag, uge for uge bliver dræbt flere civile på daglig basis, end der gjorde, da krigen var på sit højeste.
Situationen er altså stadig væk sindssygt ustabil, og det synes jeg vi taler for lidt om, og vi forholder os for lidt til, hvad konsekvenserne af de krige, som Danmark har været involveret i, faktisk er og stadig væk i dag er.
Det er i hvert fald sindssygt vigtigt, kan man sige, at man, når man tager beslutningen om at gå i krig, virkelig har vendt og drejet alle argumenter for og imod, at man har et ordentligt grundlag at vurdere de mulige konsekvenser på, og det skal være en diskussion, som skal være i orden, kan man sige.
Det mener jeg meget peger på den f.eks. i forbindelse med Irakkrigen ikke var, og jeg er sådan set rigtig glad for, at vi nu står, kan man sige, i en situation her i Folketinget, hvor der er en enighed om, at der faktisk er nogle ting, som der skal strammes op på.
Nævnet skal orienteres ordentligt; man skal tænke over, hvordan man får en exitstrategi; man skal tænke over, om der kunne være andre muligheder end at sætte ind militært; og man skal tænke over, hvordan forholdene i det hele taget er på landjorden og have en ordentlig analyse af det.
Det synes jeg da er en rigtig stor forbedring, og det er også rigtig godt, at vi peger på, at vi alle sammen er enige om, at man sådan set skal forsøge at få så bredt et flertal som muligt.
Så jeg synes da, vi er kommet et stykke ad vejen her, og det er rigtig vigtigt.
Men når vi fra Enhedslistens side sammen med SF og Alternativet alligevel har fremsat vores eget forslag til vedtagelse, handler det først og fremmest om, at vi rigtig gerne vil have sagt, at der ikke bare skal være et bredt flertal, men at der faktisk skal være to tredjedeles flertal, når Folketinget træffer beslutning om at sende soldater i krig.
Der er blevet henvist til det som et tilfældigt tal eller et eller andet, man har hevet frem, men det er det jo ikke.
Der er sikkert mange af jer, der, hvis I skal lave vedtægtsændringer i jeres parti eller et eller andet, har oplevet, at man faktisk skal bruge to tredjedels flertal.
Det er en ret almindelig praksis, og det er en måde at sige, at her har vi noget, der er så vigtigt, at vi gerne vil være sikre på, at der er en ordentlig politisk opbakning til det.
Det er det, vi gerne vil have indført, og jeg synes, det kunne være rigtig vigtigt, hvis vi kunne blive enige om det, men det kan vi desværre ikke.
Jeg er ked af, at Socialdemokratiet ikke længere mener det, de har gjort før, men det her er i hvert fald en markering af, at vi gerne vil have en fortsat diskussion af og blive ved med at argumentere for, hvorfor det med to tredjedels flertal faktisk er en rigtig god idé, når der er tale om krig.
Så er der også det, der handler om Irak- og Afghanistankommissionens nedlæggelse.
Det er jo stadig væk vores ønske, at vi skal have oprettet en kommission til i hvert fald at undersøge de dele, som ikke er ordentligt belyst endnu, og det handler jo om, hvad der skete med de fanger, som blev udleveret til tortur, og det handler om at vurdere, om Irakkrigen overhovedet var lovlig, og om at få placeret et juridisk ansvar der.
Jeg synes, det er fuldstændig absurd, at man kan sidde og have de her diskussioner frem og tilbage om, om der foregik noget skidt eller ej, og man ser ordførere for Venstre og Dansk Folkeparti, som ligesom prøver at påstå, at det gjorde der ikke.
Det er partier her i Folketinget, der selv har nedlagt den undersøgelseskommission, som skulle klarlægge, hvad det juridiske ansvar var i forbindelse med de her krige, og hvis det havde fået lov til at fortsætte, var der jo ikke nogen af os, der behøvede at sidde og diskutere frem og tilbage om det, for så ville det have været fuldstændig klarlagt.
Det er det arbejde, jeg stadig væk synes vi skylder os selv at få lavet færdigt.
Endelig er det vores ønske, at vi også fremadrettet har mest mulig åbenhed i forbindelse med at få diskuteret grundlaget, som man går i krig på, og erfaringerne, når Danmark så har været i krig, og at vi forhåbentlig kan undgå flere krige som i Irak, Afghanistan og Libyen, som har alt for blodige konsekvenser, og i stedet bliver dygtigere til at fokusere på, hvordan vi kan forebygge krig og konflikt, og hvordan vi kan forhandle nogle politiske løsninger på de konflikter, der er rundtomkring.
Så tak for diskussionen i dag.