Dina Raabjerg (KF), 2025-04-22:
Tak, formand.
Ligestillingen er en grundlæggende værdi i Danmark, og redegørelsen er en mulighed for at følge udviklingen og spørge os selv, om det går den rigtige vej, og det kan faktisk være lidt svært at se i årets redegørelse, fordi vi ikke måler på de samme ting, som vi gjorde sidste år.
Man bruger nye aldersgrupper eller nye indikatorer.
På hele lgbt-området kan vi faktisk slet ikke se, om der er en fremgang i forhold til sådan noget, der f.eks. handler om hadforbrydelser, og vi kan heller ikke se, om det går fremad i forhold til sådan noget som social kontrol, som jo virkelig er en af de ligestillingskampe, som vi har i Danmark i dag.
Jeg har i redegørelse kun fundet seks ens målepunkter fra sidste år, så derfor har jeg i stedet for valgt, at jeg vil tage et tema ud, nemlig polarisering.
Polarisering fylder meget i samfundsdebatten, og det bliver faktisk også nævnt i redegørelsen.
Vi taler om, at ligestilling handler om lige muligheder, og vi taler om løngab, kvinder i bestyrelser og kvindelige iværksættere, men vi tager ikke sådan for alvor fat i, at drenge og unge mænd i stigende grad sakker bagud i forhold til uddannelse og sundhed, som er blevet nævnt tidligere, levealder og trivsel, for her går det faktisk den forkerte vej.
Det er positivt, at pensionsgabet mellem kønnene langsomt bliver snævret ind, og at flere kvinder vælger forsvaret til – det er fremskridt, og det skal vi anerkende – men vi må også notere os, at over en fjerdedel af alle mænd mellem 20 og 49 år ikke har kontakt til egen læge, at drengene fortsætter med at sakke bagud på uddannelse, og at de får stadig lavere karakterer.
Vi noterer, at kvinder og piger på mandsdominerede uddannelser ofte mistrives, og at drenge på kvindedominerede uddannelser gør det samme.
Det er vi godt klar over, for det stod faktisk også i redegørelsen sidste år, og vi talte også om det, men det er, lige som om vi ikke for alvor handler på det.
Hvad der ikke står i redegørelsen, er, at et stigende antal mænd også er ufrivilligt barnløse, og at ensomheden blandt mænd stiger, fordi de bliver valgt fra, måske fordi kvinder ikke gifter sig nedad i status, og det er en effekt af, at kvinderne er bedre uddannet i dag, end de var tidligere, og at mange stærke kvinder vælger at blive solomødre, og det er ikke kun et privat anliggende.
For det handler om, hvordan vores samfund indretter sig og kommer til at se ud i fremtiden.
Hvis vi faktisk vil et samfund, hvor mænd og kvinder kan vælge de liv, de ønsker, så er vi nødt til at tage det alvorligt.
For polarisering opstår, når nogen føler sig overset eller kørt over, og hvis vi kun ser på ulighed som noget, der rammer kvinder, så er jeg bange for, at vi skubber flere væk fra det ligestillingsprojekt, som vi faktisk burde samles om.
Hvis vi virkelig mener det med lige muligheder, skal vi også turde handle på det alle de steder, hvor nogen sakker bagud, uagtet køn, og jeg er bange for, at det, hvis vi ikke tager drengenes tiltagende dårligere rammer og mændenes mistrivsel alvorligt, så netop kommer til at gå ud over kvinderne.
Vi skal også turde tale om, hvad der virker.
Jeg savner, at vi i redegørelsen dykker mere ned i, hvad de mange initiativer rent faktisk fører til.
Er der nogle resultater eller evelueringer?
Eller kigger vi bare ind i aktiviteter?
Jeg bad sidste år om, at vi fik et større fokus på en måling på, om de aktiviteter, vi sætter i værk, har en effekt.
Hvorfor er der noget af det, vi gør, der virker, og hvorfor er der noget af det, som ikke virker?
For det er det, der gør, at vi kan komme fremad med noget af det, vi gør.
Ligestillingsarbejdet er vigtigt, og derfor skal vi sikre, at vi faktisk gør det, der virker, og at vi kan følge fremdriften.
For ellers risikerer vi at bruge krudtet forkert.
Tak for ordet.