Søren Søndergaard (EL), 2018-12-05:
Spørgsmålet om migration er et vigtigt emne for de lande, som folk forlader, og for de lande, som folk kommer til, og selvfølgelig ikke mindst for migranterne selv.
Den seneste FN-undersøgelse viser, at i omegnen af 260 millioner mennesker har forladt deres fødeland og bor i et andet land.
De er altså emigreret.
Det er en stigning på 40 pct. siden 2000.
Mange af dem lever et godt eller i hvert fald et bedre liv i det nye land, de er kommet til, og de lever fuldt lovligt der, men alt for mange lever under kummerlige vilkår og udnyttes på den mest bestialske måde.
En af verdens største modtagere af migranter, faktisk nr. 2, er det islamistiske diktatur i Saudi-Arabien, hvor mange migrantarbejdere fratages deres pas og tvinges til at leve under slavelignende vilkår.
Det samme er tilfældet i Qatar, hvor 94 pct. af arbejdsstyrken er migrantarbejdere, der bl.a. bygger de stadions, som skal bruges til fodbold VM i 2022, som korrupte medlemmer af FIFA har tildelt landet.
Men det er jo ikke noget, der bare foregår langt fra os.
For nogle år siden vurderede en rapport, at der er op mod en million slavearbejdere i EU, stort set alle var migrantarbejdere.
Mere end en fjerdedel af dem vurderedes at være blevet seksuelt udnyttet, og det er noget, som menneskehandlere tjener styrtende med penge på.
Og for nu at komme helt tæt på har vi sagen med filippinske chauffører i Padborg, hvis eneste og største forbrydelse var, at de troede på løfter fra en grisk dansk arbejdsgiver om et job, der ville sikre, at de kunne forsørge deres familier, men som endte med, at de kom til at leve under kummerlige og uværdige forhold.
Og vi hilser velkommen, at der er lavet en erklæring, som på en lang række områder forholder sig til de kummerlige vilkår, som migrantarbejdere lever under.
Vi hilser den velkommen, også selv om den ikke er bindende.
Den her erklæring er en ramme, hvorunder diskussionen kan foregå, for at få landene til det.
Det kan vi kun støtte.
Men erklæringen er, som det er blevet sagt, et resultatet af et kompromis, og derfor står der også ting i erklæringen, som kan forstås på forskellige måder, og som kan trække i forskellige retninger.
Derfor synes vi også, det er rigtigt og naturligt, at landene vedhæfter deres underskrifter på erklæringen en protokol, hvoraf det fremgår, hvordan de fortolker teksten.
Disse protokoller kan selvfølgelig også trække i forskellige retninger, men det afspejler jo bare, at der stadig er uenigheder, og at der stadig er en diskussion, der skal fortsættes.
På et punkt synes vi, at det er nødvendigt med en klar protokoltekst.
Det bunder netop i det faktum, at der i vores globaliserede verden er politiske kræfter og kyniske arbejdsgivere, som ønsker at misbruge migration til at underminere og fjerne eksisterende løn- og arbejdsvilkår, som lønmodtagere har tilkæmpet sig i forskellige lande.
Disse politiske kræfter, kyniske arbejdsgivere, skal have kamp til stregen.
Det skal de have i Danmark, og det skal de have internationalt.
Derfor ønsker vi, at den danske regering skriver klart i en protokol, at intet i denne erklæring kan bruges som argument for at begrunde eller acceptere social dumping, hvor udenlandske lønmodtagere påtvinges dårligere vilkår end dem, som gælder for herboende arbejdere.
På den baggrund skal jeg på vegne af Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget støtter ønsket om at multilaterale løsninger gennem FN på store grænseoverskridende problemer, eksempelvis migration.
Folketinget pålægger regeringen at vedføje underskriften på den ikkebindende FN-erklæring om migration en protokol, hvori fastslås, at ingen punkter i erklæringen kan bruges som argument for nogen former for social dumping eller angreb på lønmodtagerrettigheder.«