Zenia Stampe (RV), 2025-03-28:
Den her forespørgselsdebat er efterhånden blevet lidt af et ritual, men da jeg forberedte mig til i dag, gik det op for mig, at der var blevet ændret lidt på forespørgselsteksten for et par år siden.
For hvor tidligere diskuterede værdipolitik i lyset af indvandringen generelt, har det fra 2023 specifikt handlet om den islamiske indvandring.
Nu kommer jeg til at gentage nogle af de pointer, som udlændingeministeren kom med, men jeg synes, det er vigtigt med den historiske kontekst.
Den store indvandringsbølge fra islamiske lande begyndte i 1960'erne.
Det var en tid, der på mange måder minder om i dag: Der var gang i økonomien, velfærdssamfundet var under opbygning, og ligesom i dag manglede vi hænder.
Derfor inviterede vi gæstearbejdere fra især Tyrkiet, Pakistan, Jugoslavien og Marokko.
Det havde de danske politikere nok ikke helt gennemtænkt dengang.
På samme måde havde man nok heller ikke helt gennemtænkt konsekvenserne af den berygtede udlændingelov af 1983.
Den gav udvidet mulighed for familiesammenføring og asyl og blev vedtaget enstemmigt i Folketinget.
Derfor kan vi selvfølgelig ikke bare lade døren stå åben.
Vi har også lært, at krige og konflikter sjældent er overstået på få år, hvorefter flygtninge bare kan sendes hjem.
I gennemsnit varer flygtningekriser 20 år, og i mellemtiden bliver Danmark flygtningenes hjem.
Men vi har også lært, at selv om de opfatter Danmark som deres hjem, bevarer mange en stærk tilknytning til oprindelseslandets religion, sprog og kultur, og det er ikke en nem øvelse at finde det kryds, hvor værdierne i det nye hjemland og arven fra familien og oprindelseslandet går op i en højere enhed.
Men de fleste klarer det; de bliver socialiseret ind i dansk kultur og danske værdier, samtidig med at deres baggrund langsomt træder i, ja, baggrunden som en vigtig, men ikke definerende del af deres identitet.
Men der er også et mindretal, der sidder fast i oprindelseslandets kultur eller udvikler en decideret modkultur: kvinder, der lever under social kontrol, drenge, der ødelægger deres og andres liv i banderne, og unge, der bliver suget ind i religiøse parallelsamfund.
Jeg synes ofte, at udlændingepolitikken reduceres til et spørgsmål om, hvilken gruppe man fokuserer på: Det velintegrerede flertal eller det problematiske mindretal.
Men det vil også være en forenkling af at sige, at nogle bare klarer det hele uden problemer, mens andre bare er tabt, for det er jo den samme svære rejse, de er ude på.
Jeg synes ikke, vi har været gode nok til at tage dem i hånden på den rejse.
Tænk, at være et ungt menneske, der ikke blot skal finde sin vej ind i de voksnes rækker, men også finde det sted, hvor man både lever op til samfundets værdier og familiens forventninger.
Det er derfor, at diskussionen om islam på uddannelserne fylder så meget lige nu, for hvornår er det at bede et udtryk for et individuelt valg og udøvelse af religionsfriheden som en grundlæggende dansk værdi, og hvornår er det udtryk for gruppepres og parallelsamfund, som står i modsætning til vores samfund?
Det er en svær, men også vigtig diskussion, som vi ofte er gået til med alt for unuancerede briller.
Der bor i dag omkring 250.000 muslimer i Danmark.
Men dem, der er kommet, er kommet for at blive, og de får børn, heldigvis, for vi har brug for dem.
det store flertal ønskes både blandt danske muslimer og andre danskere: at vi evner at tage den opgave på os.