runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birgitte Vind (S), 2020-12-09:
Tak for ordet, og tak til DF for forslaget.
Hver dag går tusindvis af dedikerede medarbejdere på arbejde i den danske ældrepleje, fordi de brænder for at gøre en forskel for ældre mennesker, og at kunne kommunikere med en borger er selvsagt en forudsætning for at kunne varetage jobbet i ældreplejen.
Som vi lige har talt om her, og som ministeren også har nævnt, så er uddannelsen til social- og sundhedshjælperassistent en erhvervsuddannelse, og for at blive optaget skal man bl.a. have 02 i dansk og matematik, en regel, som er 5 år gammel.
I øvrigt skal elever, der kommer fra folkeskolen, erklæres uddannelsesparate.
Og den dag, hvor de er færdiguddannede SOSU'er og skal ud og virke med deres faglighed, så skal det være den enkelte kommune, men også de private leverandører, der har ansvaret for at sikre, at de har de rette kompetencer og ressourcer, og at man kan varetage de opgaver, der skal varetages på det enkelte plejecenter eller i ældreplejen.
Intentionerne med DF's forslag er sådan set meget sympatiske, men lad mig lige slå fast over for Dansk Folkeparti: Kommunerne har arbejdsgiveransvaret, og de har altså ansvaret for at sikre, at hjælpen til den ældre opfylder sit formål.
Og jeg kender faktisk ikke nogen kommuner, som ikke er optaget af at ansætte det bedst egnede personale og i øvrigt også efteruddanne det personale, som de ansætter.
Så med al min bedste vilje kan jeg altså ikke rigtig se nødvendigheden af, at plejepersonalets danskkundskaber skal dikteres her fra Christiansborg.
I stedet for synes jeg, vi skal være meget mere optaget af at rekruttere flere til uddannelserne.
Senest har KL, FH og Danske Regioner, som ministeren også nævnte, sammen med regeringen indgået en aftale om lærepladser, der skal mindske frafaldet på erhvervsuddannelserne og sikre flere faglærte, bl.a. social- og sundhedsassistenter og -hjælpere.
Og i finansloven er der afsat 80 mio. kr. om året til et ekstra løft af taxametertilskuddene på hovedforløbet på uddannelserne.
Og kommunerne får også mulighed for at ansætte flere.
Jeg tror, vi skal huske i den her sal, at ansatte i den offentlige sektor motiveres af medindflydelse, og derfor er det helt afgørende, at medarbejdernes faglighed sættes i spil.
Socialdemokratiet kan ikke støtte forslaget, som det ligger her, men jeg håber, at vi i udvalget kan lande en fælles tekst, der retter fokus på, at vi skal tiltrække flere studerende til de meget vigtige uddannelser.
Og så skal jeg hilse fra Det Radikale Venstres sundheds- og ældreordfører og sige, at de bakker op om Socialdemokratiets linje i forhold til det her beslutningsforslag.
Magnus Heunicke (S), 2020-12-09:
Ja, det kan det i hvert fald.
Men det synes jeg måske også viser meget godt, altså de her eksempler, at det er utrolig vanskeligt at sige, at der er én test, én opgave, og hvis man kan løse den, har man tilstrækkelige sprogkundskaber.
Det må jo være op til en konkret vurdering, en samtale mellem ledelsen og den her person, der søger jobbet.
Og det kan jo godt være, at der er nogle i Helsingør-området, hvor man taler bedre svensk, end man gør andre steder i Danmark, der synes, at det faktisk er fint med en, der har lidt svensk dialekt eller svensk accent, mens det nok vil være sværere i det jyske, hvor man har sværere ved det.
Og det må man jo så finde ud af.
Liselott Blixt (DF), 2020-12-09:
I forhold til det her med at kunne sætte en standard for, hvad man skal kunne: Jeg synes, det er spild af penge, og hvis man nu endnu engang sætter nogle penge af til at give noget danskundervisning og man siger, at 02 i skriftligt er godt nok, vil jeg sige: Man skal altså kunne tale med en ældre dame på en 80-90 år med dårlig hørelse osv.
Og det her er ikke beregnet på, at det behøver at være nogle, der kommer meget langt herfra.
Det kan bare være en almindelig svensker, som pratar lite svenska, og – ja – så kan det være svært at forstå.
Magnus Heunicke (S), 2020-12-09:
Og det er præcis det, som finansloven med Enhedslisten, SF, Radikale og Alternativet indeholder, nemlig at der også er sat midler af til konkret sprogundervisning i forbindelse med SOSU-uddannelserne, både før og under praktikken, også i forbindelse med taskforcens arbejde.
For problemet, som fru Liselott Blixt beskriver, nemlig at der er nogle, der ikke kan dansk, og som søger jobbet, vil ikke blive løst af det her forslag.
Det vil stadig være sådan, både før dette forslag er blevet behandlet og efter – hvis man nu siger, det blev indført – at disse mennesker ikke vil skulle have job i ældreplejen, hvis ledelserne vurderer, at de ikke taler tilstrækkelig godt dansk.
Liselott Blixt (DF), 2020-12-09:
Jeg er fuldstændig enig med ministeren: Ledelsen har ansvaret, når man ansætter personale.
Så langt, så godt.
Men jeg har været i dialog med rigtig mange plejehjemsledere – en håndfuld, fem plejecentre – og spurgt, hvilke problemer de havde med rekruttering.
Og det største problem, de havde med rekruttering, var, at nogle af dem, der søgte arbejde på stedet, ikke kunne dansk godt nok.
Da vi havde en høring, spurgte jeg FOA, hvordan man kunne komme igennem en uddannelse uden at kunne dansk godt nok til at blive ansat.
FOA sagde, at der ikke var noget problem, for hvis man kunne tage uddannelsen, kunne man også være hos en ældre.
For nu har vi nogle, der er uddannede, derude, vi har nogle stillinger, som vi gerne vil have besat – men de to ting kan ikke mikses, fordi man ikke kan sproget.
Magnus Heunicke (S), 2020-12-09:
Jeg er også helt enig i, at man ikke kan sige, at vi på grund af 02 i dansk er sikre på, at man har det sprog og de sproglige kompetencer, der skal til.
Det er jeg helt enig i; det vil man ikke kunne sætte lighedstegn imellem.
Derfor nævner jeg det, for det hører med til billedet, at der er krav om danskkundskaber for at komme ind på uddannelsen, men det er først og sidst ledelsens opgave, når man rekrutterer medarbejdere, at sikre, at de har de kompetencer, herunder også sproglige kompetencer, som er så afgørende.
Liselott Blixt (DF), 2020-12-09:
Mange tak.
Jeg vil starte med at sige tak til alle partier og ikke mindst til ministeren.
Det er dejligt, at vi en gang imellem kan få lavet nogle aftaler.
Det er jeg rigtig glad for, for det her har været noget, som har bekymret mig utrolig meget fra den første gang, jeg fik et brev fra en læge, der fortalte, at der var et problem med, at man faktisk ikke mere måtte skrive i journalen – hvilket man havde kunnet i rigtig, rigtig mange år – at den ældre ikke ønskede genoplivning.
Vedkommende læge havde faktisk et kæmpestort problem, og der blev vi klar over, at der åbenbart var sket en revidering.
Styrelsen for Patientsikkerhed havde revideret vejledningen om genoplivning og fravalg af genoplivningsforsøg, og den trådte i kraft den 1. november 2019, og allerede dengang tog jeg det op og sagde, at det her bliver vi altså nødt til at ændre.
I dag kan man heldigvis sige fra, hvis man har en sygdom, altså at man ikke vil have behandling, men hvis man nu bare – i gåseøjne – er gammel og mæt af dage, og nu tør man jo ikke sætte en alder på, men det kan være 99 år, uden at fejle noget og sidder der og siger, at man ikke vil genoplives, så er der faktisk sundhedspersonale, som, fordi der er en lov, der siger, at det skal man, kan drages til ansvar, hvis de ikke gør det.
Derfor var det så vigtigt, at både lægerne og andet sundhedspersonale har kunnet komme ud af det her ved at sige, at nu ved vi, hvad den ældres behov er.
Det at blive ældre gør man sig rigtig mange tanker om, og vi har talt meget om, som hr. Peder Hvelplund var inde på, om man skulle kunne sige det allerede som 18-årig.
Så er spørgsmålet selvfølgelig, om man, når man er 18 år, skal kunne sige: Når jeg bliver alderdomssvækket, vil jeg ikke genoplives.
Det kan jeg ikke engang sige som 55-årig, for jeg ved ikke, hvordan jeg vil have det, når jeg er 80 år.
Men muligheden skal være der, og derfor synes jeg, at 60 år er en ganske god alder i forhold til det.
Det kunne også være, at hr. Peder Hvelplund mente, at man skulle have lov til at sige, at man ikke vil genoplives, uanset hvilken alder man havde, men det er jo faktisk noget, som vi har gennemgået med Det Etiske råd, der havde en stor debat om det.
For der er faktisk rigtig mange mennesker, der siger: Jeg vil ikke genoplives.
For man siger: Nå, han ligger der, og der står nej til genoplivning.
Ergo gør man ikke noget.
For mig har det været utrolig vigtigt at sikre, at vi får en værdig død, og det vil jeg fortsat kæmpe for.
Jeg var rigtig glad for, at vi, da vi talte om tvang over for inhabile, fik med, at vi fik et behandlingstestamente, og jeg er rigtig glad for, at vi kom igennem med sundhedslovens § 25, stk. 2, der gør, at man kan sige nej til hjælp, til behandling og faktisk få medicin, som gør, at man sover ind, hvis det er.
Det er i hvert fald mine tanker om måden, vi kan fortsætte det på, når alle er enige.
Så det skulle være mine ord, og tak for debatten.
Mette Thiesen (NB), 2020-12-09:
Tusind tak.
Hvis man som ældre har et ønske om, at hvis man falder om med et hjertetilfælde, en hjerneblødning eller noget andet, der gør, at man dør, så skal man selvfølgelig have et frit valg til at vælge ikke at blive genoplivet.
Jeg kan sådan set godt forstå, at man har den holdning.
Jeg har faktisk talt med rimelig mange, som har den klare holdning, at når man når en vis alder, skal livet være værd at leve, og at man ikke ønsker at ligge og eventuelt være en grøntsag eller være svært hæmmet af, at man måske har nogle meget store fysiske skavanker, som følge af at man har fået enten et hjertestop, en hjerneblødning, eller hvad det nu ellers kan være.
Derfor blev jeg egentlig ret glad, da jeg så det her forslag.
Så lad det være sagt.
Der er sagt rigtig mange gode ting af de andre ordførere på det her område I Nye Borgerlige bakker vi selvfølgelig også op om det her beslutningsforslag.
Jeg kunne også høre på ministeren, at det er noget, som bliver indarbejdet, som der bliver taget initiativ til, og det synes jeg kun er rigtig positivt, altså at man også på det her område har et frit valg.
Per Larsen (KF), 2020-12-09:
Tak for det, formand.
Og tak til Dansk Folkeparti for at fremsætte forslaget igen.
Vi Konservative støtter forslaget.
Vi har alle sammen krav på et værdigt liv, herunder ikke mindst et værdigt ældreliv.
Og derfor skal det selvfølgelig være muligt at frasige sig genoplivning, hvis man har nået en meget høj alder og bliver ramt af et hjertestop, nøjagtig som man jo har mulighed for at frasige sig kræftbehandling, hvis man ikke ønsker at modtage kræftbehandling.
Vi har heldigvis udsigt til at blive rigtig gamle.
Levealderen stiger.
Væsentlig færre dør af f.eks. blodpropper i dag, end man gjorde for år tilbage, fordi der er kommet bedre og mere effektive behandlinger, og mange kronisk syge er bedre behandlede og mere velregulerede på grund af ny og bedre medicin end tidligere osv.
Derfor når flere også en høj alder, og der er behov for, at man, så længe man er habil, får mulighed for at vælge det fra, hvis man har nået en høj alder og er blevet livstræt.
Det behøver bestemt ikke at blive voldsomt kompliceret eller voldsomt dyrt.
Det er jo sådan, at når man kommer på et ældrecenter eller et plejecenter i dag, er man typisk meget gammel og svækket, og her bør ens ønsker jo kunne efterleves.
Og her må det være muligt, at vi kan lave en model, som sikrer, at man som ældre og svækket får sine sidste ønsker opfyldt, og at de ønsker hverken bliver overhørt eller overset.
Tak for ordet.
Peder Hvelplund (EL), 2020-12-09:
Tak for det, formand.
Jeg vil nøjes med at konstatere, at det for en gang skyld er lykkedes mig at komme fru Kirsten Normann Andersen i forkøbet, for jeg har været inde og lave en kalenderpåtegning om, at vi skal til møde her på tirsdag, kl. 17.
Men ellers vil jeg også – i lighed med mange af de andre ordførere – sige, at det jo er helt indlysende, at vi bakker op om det her forslag, fordi det selvfølgelig er en helt fundamental ret, at man som borger skal have retten til at kunne vælge en behandling fra.
Det handler simpelt hen om muligheden for selvbestemmelse; det handler om, at man som habil borger også skal have muligheden for at kunne vælge, om man ønsker behandling, hvis man f.eks. skulle få et hjerteslag.
Der er jo en forskel, i forhold til hvordan det er med livstestamentet, som jo også giver en mulighed i forhold til det her – der handler det jo netop om at få retten til at kunne vælge det, selv om man ikke er uafvendeligt døende, men er habil og bare frasiger sig muligheden for at blive genoplivet.
Og det er selvfølgelig helt fundamentalt.
Der er flere organisationer, der har gjort opmærksom på det – både Ældre Sagen og Det Etiske Råd har også understreget, at det er noget, man bør have mulighed for – og derfor kan vi også bakke fuldstændig op om intentionen i forslaget.
Som andre ordførere også tidligere har nævnt, er det klart, at det, der er nævnt i beslutningsforslaget, altså om at det skal gøres inden udgangen af 2020, når vi næppe.
Men der kan jeg høre, at der også blandt forslagsstillerne er en accept af, at det når vi så ikke – det afgørende er, at vi nu får det gjort.
Og det tror jeg der er en bred opbakning til.
Jeg har også lige kigget på det udkast, der ligger, og det synes jeg jo ser rigtig fornuftigt ud.
Det afgørende er jo, at vi får en model, både hvor borgerne får mulighed for at vælge det og hvor der også ligger en god og gennemskuelig løsning for det personale, der skal udmønte den beslutning.
Og det synes jeg så at det ser ud til at der gør med den mulighed, der ligger, og jeg kan også konstatere, at både Ældre Sagen og FOA bakker op omkring det.
Den eneste lille indvending, jeg har i forhold til det, jeg har set, er, at jeg kan se, at det først er, når man bliver 60 år, at man får muligheden for at kunne fravælge behandling, hvor der oprindelig var mulighed for, at man allerede som 18-årig kunne fravælge det.
Men det må vi jo tage i forhandlingerne omkring lovforslaget, for umiddelbart har jeg svært ved at se, hvorfor der skal ligge den aldersgrænse, altså hvorfor det ikke skal være en rettighed, som alle borgere kan få, når man bliver habil og myndig.
Men det må vi se på i forhandlingerne.
Som sagt bakker vi op omkring beslutningsforslaget, selvfølgelig med det forbehold, at man ikke kan nå det inden 2020, men vi bakker fuldstændig op om de intentioner, der ligger i beslutningsforslaget.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2020-12-09:
Tak for det.
Jeg er ked af, at vi har gjort døden til et bureaukratisk medicinsk projekt, som hver eneste borger skal tage stilling til.
For sandheden er, at de færreste af os har lyst til at forholde sig til, hvordan vi kommer herfra – i hvert fald ikke lige nu.
Og det har efterladt et behov hos nogle for at bede om at blive fritaget for, at personalet tager en hjertestarter i brug, hvis man pludselig falder om med et hjertestop.
Jeg er enig med forslagsstilleren i, at den mulighed skal være til stede.
Jeg er imidlertid også bekymret for, at vi skal regulere noget, som burde være et anliggende, som sundhedssektoren og en patient afklarer med hinanden.
Men jeg har også set i praksis, at det er lettere sagt end gjort.
Så det, jeg skal gøre lige nu, kan jeg konstatere, er at gå ned og sætte kryds i min kalender.
Og så vil jeg blot sige tak til Dansk Folkeparti for at fremsætte forslaget igen igen.
Jane Heitmann (V), 2020-12-09:
Så står vi her igen igen.
Vi førstebehandler et beslutningsforslag fra Dansk Folkeparti om ældre habile borgeres ret til fravalg af genoplivningsforsøg.
Beslutningsforslaget adresserer den problemstilling, at der med den nye vejledning fra oktober 2019 om genoplivning og genoplivningsforsøg har indsneget sig en uhensigtsmæssighed, nemlig at ældre borgere skal genoplives, også selv om man tidligere har tilkendegivet, at man ikke ønsker genoplivning.
Lad mig først og fremmest kvittere for Dansk Folkepartis insisteren og stædighed.
Vores ældre har ret til en værdig død, og er man et ældre menneske, som har levet livet på godt og ondt, skal man også have mulighed for at få indflydelse på, hvordan man kommer herfra på en værdig måde.
Der er ikke nogen opskrift eller one size fits all, når man taler om en værdig død, for døden har mange ansigter, og det sker jo, at hjertet holder op med at slå af sig selv og livet rinder ud, fordi det nu engang er tiden.
Og enhver må spørge sig selv, om det så ikke også er rimeligt menneskeligt blot at lade naturen gå sin gang, så man kan dø i fred uden nødvendigvis at blive forsøgt genoplivet.
Det mener vi i Venstre, og jeg vil gerne her tilkendegive, at vi kan støtte Dansk Folkepartis forslag.
Tilbage i januar var der også bred enighed om at støtte forslaget, og sundheds- og ældreministeren sagde dengang, og jeg citerer: »Derfor må jeg sige fra starten af, at regeringen bakker
fuldt ud op om forslagets formål og hensigten med det.«
Ministeren sagde videre: »Regeringen vil derfor gerne tage initiativ til at etablere et lovgrundlag for, at det bliver muligt for borgere at sikre sig imod sådanne genoplivningsforsøg.«
Spændende, at regeringen nu med pistolen for brystet – havde jeg nær sagt – reagerer, særlig set i lyset af at vi jo tidligere har rykket ministeren for indkaldelser til ældreforhandlinger.
Men det har ikke rykket noget som helst – altså ikke før nu her for kort tid siden, nemlig kl. 14.38, hvor ministeren brød måneders radiotavshed.
Jeg ved ikke, om der er nogen, der kan huske den her reklame, hvor hunden æder lottokuponen, hvortil far bemærker: Far er ikke vred, far er skuffet.
Og præcis sådan har jeg det faktisk med sundheds- og ældreministerens pludselig indkaldelse, her lidt før vi skal til at behandle forslaget fra Dansk Folkeparti her i Folketingssalen: Mor er ikke vred, mor er skuffet.
For man kunne jo sådan set godt have taget det initiativ for lang tid siden i stedet for her et par timer før, vi skal drøfte det i Folketingssalen.
Blot for at samle op: Venstre kan støtte vejledningen for genoplivning, således at ældre habile, der er mæt af dage, og som ikke har en sygdomsproblematik, kan fravælge genoplivningsforsøg.
Og jeg ser da frem til at få læst det notat, som ministeren har sendt til os ordførere, og jeg glæder mig også til at sætte mig ved forhandlingsbordet.
Og så har jeg det lidt sådan, at det er bedre sent end aldrig.
Er det nu, vi skal i arbejdstøjet?
Birgitte Vind (S), 2020-12-09:
Nu kan jeg se, at ministeren gjorde rent efter sig selv, så det behøver jeg ikke at gøre; det er lige med at finde ud af den rigtige rækkefølge her med hensyn til afspritning.
Det gør vi fremadrettet.
Tak for ordet.
Og særlig tak til Dansk Folkeparti for at holde fast i det her meget, meget vigtige emne.
I Socialdemokratiet ligger det os meget på sinde, at alle kan blive sikret en værdig afslutning på livet, og med det her forslag bliver der jo endnu en gang sat fokus på det.
Vi kan bakke op om intentionerne i forslaget – selvfølgelig.
Vi er dybt optaget af at sikre ældre syge medborgere retten til at have langt større indflydelse på afslutningen af deres eget liv og dermed også en værdig død.
Men det, der er afgørende i hele den her diskussion, er jo, at vi skal skabe en klar retsstilling – selvfølgelig for de ældre syge medborgere, men også for vores personale i ældreplejen og sundhedsvæsenet, så det ikke er dem, der skal stå og træffe den her beslutning om, hvorvidt en ældre skal genoplives.
De må simpelt hen ikke være i tvivl, og det skal bagefter kunne dokumenteres, at det var den ældre selv, der havde fravalgt genoplivningsforsøget.
Så derfor bør vi simpelt hen også have et setup, hvor borgerens ønske understøttes af et register, som måske kobles til fagsystemerne.
Og det skal altså sikre, at fravalget reelt respekteres og de relevante medarbejdergrupper overhovedet ikke er i tvivl om, hvorvidt de kan undlade at forsøge at genoplive en ældre borger.
Så jeg vil egentlig bare afslutte med at sige, at jeg ser rigtig meget frem til de forestående forhandlinger om det udspil, der nu er kommet.
Og det er jo så også mit håb, at vi i den videre udvalgsbehandling kan nå til enighed om en beretningstekst, hvor vi erklærer os enige i, at vi selvfølgelig vil indføre en ret til ikke at blive genoplivet via en lovændring, måske i den kommende lovsamling – nu må vi se, hvor hurtigt det kommer til at gå – men selvfølgelig også om, at vi vil afsætte de nødvendige midler til det.
Jeg skal også ved dette lovforslag hilse fra Det Radikale Venstres sundheds- og ældreordfører og sige, at han bakker op om Socialdemokratiets linje.
Peder Hvelplund (EL), 2020-12-09:
Tak for det.
Først vil jeg gerne kvittere ordføreren for det arbejde, der er blevet lavet i forhold til det her.
Det er vi fuldstændig enige i i Enhedslisten.
I forhold til den debat om 18 år eller 60 år – og den kommer vi jo til at tage igen i forhandlingerne – synes jeg bare, at hvis man er myndig og man er habil, så kan man jo få muligheden for at kunne vælge eller fravælge genoplivning, hvis man bliver inhabil.
For du kan jo godt blive inhabil, inden du er blevet 60 år.
Der ligger jo allerede kriteriet om, at du skal være plejekrævende, altså bo i en plejebolig eller have pleje i eget hjem.
Og dermed kan man sige, at så betyder alderen jo som sådan ikke noget, altså, man kan jo vælge det i det øjeblik, man er blevet myndig.
Man kan også vælge om igen, hvis man ombestemmer sig, uanset om man er 56 år eller 64 år.
Og det er derfor, jeg ikke helt kan forstå, hvorfor man skal lægge den der aldersgrænse på 60 år ind.
Hvorfor siger man ikke, at det er, når man er myndig og habil, at man kan træffe den beslutning?
Liselott Blixt (DF), 2020-12-09:
Du kan lave livstestamente, og du kan lave mange andre ting, der gør noget, hvis det er, du bliver inhabil.
Det er det, du kan gøre nu.
Det her handler om habile alderssvækkede.
Så det er to vidt forskellige ting, og hvis man som 18-årig skal sige noget om, hvad der sker, når man er alderssvækket, så er spørgsmålet, at når man gør det som 18-årig, glemmer man måske lige, at man har lavet det her.
Og hvem bestemmer så, hvornår du er alderssvækket?
Hvis du falder om som 75-årig, er der så en, der siger: Nåh, vedkommende sagde som 18-årig, at han ikke ville genoplives?
Det kunne jo være, der var sket rigtig meget i den tid.
Jeg ville da ikke tage stilling til det, før jeg selv begyndte at føle mig alderssvækket og tænkte, at det måske var nu, jeg skulle gøre det.
Jeppe Kofod (S), 2020-12-09:
Tak, formand.
Vi har en god dialog med det tyske udenrigsministerium omkring den erklæring her.
Dens formål er jo at markere det tætte forhold og også identificere en række områder, hvor samarbejdet kan udvikles yderligere.
Så det er en handleplan i den forstand, og det gælder både det politiske, det økonomiske og det kulturelle, og det gælder grænseregionen, som naturligvis også skal indtage en helt central plads i dialogen om erklæringen, og jeg håber som sagt på, den kan præsenteres i den nærmeste fremtid.
Jeg synes, at alle de elementer er rigtig vigtige.
Så vi har fuld gang i arbejdet; det behøver vi ikke nogen ny strategi for.
Eva Kjer Hansen (V), 2020-12-09:
Jeg har forstået ordet venskabserklæring, og at der bliver forhandlet, men det, jeg ikke rigtig kan finde ud af, er, hvad der er i den venskabserklæring.
Altså, hvad er det for konkrete punkter, hvor der nu kommer noget handling?
Hvad er det, der skal styrke samarbejdet inden for sådan en erklæring?
Eller er det bare snak om, at man synes, det er hensigtsmæssigt med et godt samarbejde, og ikke noget konkret handling?
For så har vi jo virkelig et godt eksempel på, at vi står med et beslutningsforslag, hvor der lægges op til en konkret styrkelse på en række punkter, som ministeren valgte slet ikke at kommentere på, og så måske får en erklæring, som bare er en overskrift, men uden at der kan mønstres, som det udenrigsministeren talte om, en konkret handleplan efterfølgende.