Jakob Sølvhøj (EL), 2022-04-28:
I Enhedslisten er vi enige i, at der er behov for at styrke Pædagogisk Psykologisk Rådgivning ude i kommunerne.
Skoler og dagtilbud har store udfordringer med et stort antal børn og unge, der af forskellige årsager ikke trives.
Der er et stigende antal børn og unge, der får stillet diagnoser, og vi kan læse i den nye evaluering fra VIVE om inkluderende læringsmiljø og socialpædagogisk bistand, som vi også drøftede, som det allerede er nævnt, på en høring i går, at antallet af børn med støttebehov er vokset markant.
Der er simpelt hen flere børn, der ikke trives, hverken i børnehavens eller i skolens fællesskab.
Derfor tror jeg, det er helt rigtigt set af forslagsstillerne, at vi har brug for et PPR, hvor der er stærkere kompetencer, og det gælder vel at mærke på flere niveauer, for det gælder på individniveau i forhold til det enkelte barn, men det gælder i allerhøjeste grad også i forhold til hele den samlede pædagogiske og undervisningsmæssige opgave, så vi ikke individualiserer problemet, men altså betragter det som en helt central del af den samlede pædagogiske og didaktiske opgave.
Det er også baggrunden for, at ikke bare forslagsstillerne, men også partierne bag dette års finanslov – den, vi indgik sidste år – blev enige om at gennemføre en kortlægning af PPR, sådan at vi kan blive skarpere på, hvad det er for udfordringer, der skal håndteres.
I aftalen nævner vi tre elementer: Vi nævner fastholdelsesproblemer, vi nævner lange ventetider, og så nævner vi bedre videreuddannelsesmuligheder inden for pædagogisk psykologi.
Med hensyn til det sidste, altså de ansattes kompetencer, tror jeg, at os, der har bevæget os blandt folkeskolens lærere og i organisationerne gang på gang har hørt: Hvor var det dog ærgerligt, at man nedlagde cand.pæd.psych.-uddannelsen for 18 år siden.
Jeg har hørt rigtig mange forfægte det synspunkt, at den egentlig burde genetableres.
Holdningerne hos andre fagfolk er lidt anderledes.
Der er jo hele debatten, som aldrig blev berørt her, om autorisationsspørgsmålet.
Man skal jo altid overveje, hvornår der forfægtes organisationsinteresse – jeg kommer selv sådan et sted fra, så det kender jeg – og hvornår det er saglige og faglige vurderinger, der vejer tungest.
Jeg tror, der kan være noget rigtigt i, at der kan være et problem med at have en ny vej til autorisation.
Det er blevet nævnt, at det kan forstærke gennemgangen gennem PPR.
Derfor tror jeg altså også, det er rigtig klogt, at vi får lavet et udredningsarbejde.
Der hører jeg faktisk heller ikke, der er nogen uenighed.
Så det korte af det lange er, at vi sådan set er enige i forslaget, som det ligger her.
Ellers skal jeg sige, som ministeren og flere ordførere har sagt: Vi skal jo have det til at spille fornuftigt sammen.
Når der nu er sat noget i gang fra flere vinkler, altså den mere rene uddannelsesvinkel her og så finanslovspartierne bredere vinkel, så skal vi jo finde en måde at gøre det på, sådan at det er koblet fornuftigt sammen.
Jeg kan godt se, at der er et synspunkt, hvor man spørger: Kan vi nu ikke konkludere på det her?
For så ved vi, hvad der er afsættet for den bredere diskussion.
Jeg synes, det er rigtigt at gå den anden vej og sige: Lad os nu få den samlede afdækning og som et led i det få afklaret uddannelsesspørgsmålet.
Der tænker jeg, at vi i udvalgsarbejdet måske kunne få afklaret, hvad tidshorisonten så er i forhold til at få foretaget den afdækning, vi har aftalt i finansloven, for ellers kan jeg godt forstå, at dem, der ikke er med i den aftale, kan være lidt utålmodige i forhold til processen og tænke: Nå ja, er det bare en afledningsmanøvre, vi er i gang med her?
Vi er faktisk interesseret i at forfølge det, der lægges op til i forslaget, men vi synes, det hører hjemme koblet tæt sammen med den proces, vi har aftalt i finansloven, vi lavede sidste år.