Mette Thiesen (DF), 2023-03-21:
Ligestillingsspørgsmålet blev drøftet meget i 2021, da jeg fremsatte det her forslag, og det bliver det stadig væk her i 2023.
Det er ofte venstrefløjen, der fører an.
Her tales om feminisme, rettigheder til kvinder, men hvad med mændene?
Jeg synes stadig, her flere år efter, at det er vildt, at mænd og kvinder ikke har de samme rettigheder, når de udsættes for vold.
Vi har simpelt hen lovgivning i Danmark, der udelukkende er målrettet kvinder.
Vi har en særskilt paragraf, hvor kvinder stilles bedre i forhold til at sikre sig selv og deres børn, hvis de udsættes for vold og må søge hjælp på et krisecenter.
Mænd er helt generelt væsentlig dårligere stillet end kvinder, når de oplever trusler, vold eller overgreb i familie- eller samlivsforhold, og det er bare et ubestrideligt faktum.
Omfanget af vold mod mænd er væsentligt.
Vold er vold – fysisk eller psykisk – uanset om den udøves af en mand eller en kvinde.
Jeg har både talt med dem, der stillede det oprindelige borgerforslag, og med ham, der stillede borgerforslaget, der ligger til grund for det her beslutningsforslag, og jeg har også talt med Mandecentret, og det er frygtelige eksempler, de kan fremvise.
Her er et konkret eksempel, og det her er sådan set også nævnt før, men jeg synes altså ikke, vi må glemme de her stemmer, når vi debatterer noget så skrøbeligt og så vigtigt.
Rasmus lader sig falde ned i stolen med en tyngde, der viser, at der er længere ned, end han troede.
Sådan er det; han er faldet.
Han siger: Jeg er gift med Susanne.
Vi har to dejlige drenge sammen.
Vi har været gift i 8 år, har hus og gode job, og drengene har mange venner.
Det er et par skønne knægte.
Rasmus rømmer sig.
Susanne er min store kærlighed, og vi supplerer egentlig hinanden rigtig godt – det gjorde vi i hvert fald i starten.
Vi har grinet meget ad hinanden.
Det er længe siden.
Nu giver hun mig diagnoser og fortæller mig hele tiden, at mit job ikke er godt nok, at jeg ikke tjener penge nok, at mine interesser er mærkelige og min krop er klam.
Hun siger også, at jeg er en dårlig far, så hun vil bestemme, hvad jeg skal lave sammen med børnene.
Børnene hører også tit de ting, hun siger om mig.
Til Mandecentrets rådgiver fortæller Rasmus, at hans kone mentalt har kørt ham ned, har kørt ham i sænk, og at hun tror, at han er psykisk syg.
Når hun truer med at forhindre ham i at se sine børn, kalder han det for psykisk terror.
Hun er også begyndt at daske til ham og give ham lussinger.
Han oplever det, som om hun prøver at provokere ham til at slå hende.
Han fortæller, at han prøver at undgå slagene ved at vende sig om eller håbe, at det går over.
Han synes, det værste er, at volden de seneste år er eskaleret – især har han det dårligt over, at børnene skal opleve den tiltagende giftige stemning: Volden finder som regel sted, lige før vi skal sove.
Forleden endte det med, at hun for op og smækkede mig en, og bagefter sagde hun, at det var min egen skyld, fordi jeg provokerede hende.
Det er forskelligt, hvordan Rasmus reagerer, når Susanne bliver voldsom.
Han prøver ofte at beskytte sig og holde hendes arme væk, når hun slår.
Han har prøvet at tælle til tre, når han bliver vred, prøvet at holde vreden inde i sig selv, men en dag råbte han ad hende og skubbede hende hårdt væk: Da jeg havde skubbet til hende, smed hun mig ud og råbte, at jeg skulle gå ud i skoven og hænge mig.
Rasmus fortæller, at han har svært ved at acceptere, at hans kone slår og taler grimt til ham.
Han ved heller ikke, hvordan han skal leve med, at han har ladet volden stå på så længe.
Han er så bange for, at det vil eskalere yderligere, hvis han reagerer.
Han har haft svært ved at sige fra, fordi han har været afhængig af at være i forholdet.
Han har ikke lyst til, at deres familie skal gå i stykker.
Han fortæller, at han føler sig ensom og har svært ved at tale med sine venner om volden.
Han siger, at han sidder i et hul og kigger ud på verden.
Rasmus skal hjælpes langt, langt bedre end i dag.
Og hvis det i det her eksempel havde været en kvinde, det gik ud over, ville hun have haft nogle helt andre rettigheder end eksempelvis Rasmus, som vi møder her.
Hvorfor?
Jo, alene fordi hun er kvinde.
Hvordan kan nogen retfærdiggøre det i dagens Danmark?
Hvor er ligestillingsforkæmperne?
Antallet af tilbud til voldsramte mænd og deres børn er desuden færre og ofte mindre egnede.
Mens tallet siden 2005 har været stort set konstant for kvinder, oplever mændene en væsentlig stigning i tilfældene af partnervold.
Siden 2005 er antallet af voldsudsatte mænd i Danmark næsten tredoblet.
Vi har et ret konkret problem, vi har et alvorligt problem, men det kan løses.
Hjælpen skal nemlig, selvfølgelig, være den samme, uanset om du er mand eller kvinde.
Det burde være ganske enkelt.
Det handler blot om vilje, og nu må vi se, om alle dem, der plejer at tale så meget om ligestilling, reelt også mener det, når det nu handler om mænd.
Tak for ordet.