Torsten Gejl (ALT), 2020-02-04:
Alternativet foreslår i dag, at Folketinget vedtager, at alle kommuner i Danmark skal have et udsatteråd, ligesom de har et ældreråd og et handicapråd.
Jeg synes nemlig, vi taler rigtig, rigtig meget om udsatte danskere og deres udfordringer, men i Alternativet mener vi, at det er endnu vigtigere give udsatte danskere i hele landet en stemme og tale med dem om deres udfordringer, og hvilke ideer de har til selv at løse dem.
Vi kan se, at det allerede fungerer i en række kommuner, og vi vil utrolig gerne give udsatte mennesker det privilegie, at det kommer til at fungere i hele landet.
Jeg oplever ofte, at vi bliver kloge, når vi beder mennesker, der er hjemløse, om forslag til, hvad man kan gøre ved hjemløshed.
Jeg oplever også, at når man spørger mennesker med psykiske lidelser om, hvordan man kommer videre, så har de rigtig gode ideer til, hvordan man giver dem den bedste hjælp og støtte.
Det samme er tilfældet, når man spørger misbrugere om, hvordan man bedst slipper af med et misbrug.
Når man spørger mennesker ramt af fattigdom, sociale udfordringer, mentale og fysiske sygdomme, hvilken støtte der vil være bedst, for at de kan komme ud af deres udsathed, så synes jeg altid, man får nogle rigtig gode og kvalificerede svar.
Ofte er udsatte mennesker de allerstørste eksperter på deres eget liv, og de løsninger, de selv har for deres liv, kan faktisk meget, meget ofte bruges over for andre mennesker, der er i samme situation.
Det har påvirket min politikudvikling på socialområdet rigtig meget, så jeg bruger i dag det, man kalder deep bottom up-politikudvikling.
På dansk kan man kalde det politikudvikling, der sker dybt nedefra og op.
Det kommer af, at vi i Alternativet hele tiden har udviklet politik sammen med alle, der var interesseret i det.
Det er en lang proces, og den er ikke altid enkel, men den har ført til et 600 sider langt crowdsurfet, medlemsgodkendt politisk program.
For mit vedkommende var det sådan, at lige da jeg var ny på Christiansborg, skulle vi udvikle hjemløsepolitik, og så gik vi ud til de hjemløse og spurgte dem, om de havde lyst til at hjælpe os med det.
Og de kom med ideer og sagde: Det er utrolig vigtigt at komme under tag, uanset om det er i en campingvogn, i en trailer, i en lejlighed eller i et bofællesskab; først og fremmest skal vi under tag.
Men – sagde de i samme åndedrag – vi skal have hjælp til at bo under det tag.
Og uanset om det er et misbrug eller en social fobi, der forhindrer os i at bo der, så har vi brug for at komme under tag – ethvert tag er bedre end bænken – men vi skal have omgående hjælp til at lære at leve under det tag.
Det tog vi med os og skrev ind i vores første gadepakke, og da jeg så blev lidt klogere og fik researchet lidt mere, fandt jeg ud af, at det hedder Housing First, og at det fungerer supergodt i Finland, hvor man faktisk forsøger at udrydde hjemløshed ved hjælp af Housing First.
Jeg synes, det er et fantastisk eksempel på, at hjemløse selv har en stor ekspertise i forhold til den situation, de er i.
Jeg har også oplevet det, da jeg selv var en uge på gaden i Aarhus som hjemløs.
Der var mange, der sagde: Mange af os er misbrugere, og vi har brug for en akut, lynhurtig hjælp, når vi endelig har fået en motivation til at komme ud af vores misbrug – det kan være, vi har fundet en kæreste; det kan være, at vi vil have genoptaget kontakten til vores børn; det kan være mange ting – og så skal hjælpen være der med det samme og ikke 3 uger efter, når man er endt tilbage i rendestenen.
Heldigvis har vi vedtaget noget lignende her i Folketinget for nylig, hvor vi giver de mennesker en akuthjælp, og mon ikke det også er noget, der er sivet op fra gaden?
Et tredje eksempel er, at mange hjemløse, der også har diagnoser, har sagt til mig: Vores problem er, at vi ikke kan få behandling, for hvis man har en diagnose og et misbrug, så kan man ikke få behandling for sin diagnose, så længe man har et misbrug, og man kan ikke få behandling for sit misbrug, så længe man har en diagnose.
Så jeg har igen og igen oplevet, at hvis man vil have gode ideer til at løse problemer, så er det en utrolig god idé at spørge dem, der er ramt af problemerne, og derfor blev jeg selvfølgelig også meget interesseret, da min vikar, Mira Issa Bloch, foreslog, at vi i Danmark skulle have et udsatteråd.
Jeg havde en diskusprolaps på et tidspunkt, og hun var vikar for mig her i Folketinget, og hun kommer fra Skanderborg byråd, hvor hun kæmper for det her.
Hun sagde: Torsten, vi skal have et udsatteråd – vi skal have et udsatteråd i alle kommuner.
Det bliver jo for en gangs skyld muligt at få et beslutningsforslag igennem.
Men det betyder åbenbart rigtig meget, at der er ikke 17, men 41 kommuner, der allerede har lavet det her.
Det betyder så meget, at det er en af grundene til, at forslaget ikke bliver vedtaget.
Det er selvfølgelig synd, for jeg tror, vi kan gøre noget her for at sikre, at alle kommuner gør det her.