Karsten Hønge (SF), 2021-04-20:
I maj måned 2018 behandlede vi en mindre forbedring af loven om førtidspension og fleksjob.
I den forbindelse aftalte vi at tage fat på en større reformering af loven i efteråret 2018.
Og så står vi nu altså her 3 år efter, og det er jeg helt ærligt ikke særlig imponeret over.
Det, som vi blev enige om i 2018, var bl.a. at præcisere i loven, at ingen skal i ressourceforløb, hvis der ikke er en realistisk udsigt til, at arbejdsevnen udvikles.
Så kan man jo sige: Var det virkelig nødvendigt at lave en lovændring for noget så banalt og noget så indlysende?
Ja, det var nødvendigt, ligesom det tidligere havde været nødvendigt at præcisere, at mennesker, der havde fået en terminalerklæring, ikke skulle omfattes af ressourceforløb.
Det siger altså lidt om de kommunale kræfter, vi har været oppe imod nogle steder.
Jeg husker så også, at nogle partier vurderede, at ændringerne i 2018 ikke ville få nogen som helst betydning overhovedet, men ændringerne i 2018 betød faktisk, at to principafgørelser fra Ankestyrelsen blev ændret, og dermed fik det efterfølgende betydning for borgerne.
Københavns Kommune meddelte efterfølgende, at de på grund af ændringerne faktisk ændrede praksis.
SF arbejder for en gennemgribende ændring af den her lov.
De ændringer, som forligskredsen lægger frem nu, trækker i den rigtige retning, men det er gået alt for langsomt og er slet ikke så gennemgribende, som SF kunne ønske sig.
Men det er altså så langt, som vi kunne komme.
Forligskredsen om førtidspension og fleksjob består i sandhed ikke af mennesker, der fløjter den dag, de spidser munden.
Jeg har læst i Jyllands-Posten, at jeg skulle have rullet mig på gulvet og sat ild til mit eget tøj i ministeriet i frustration over langsommeligheden – og når det står i avisen, må det jo være rigtigt.
Jeg synes i hvert fald, at der er grund til at være skuffet over det snegletempo, som har præget arbejdet i den her forligskreds.
Men langt om længe forbedrer vi nu endelig ressourceforløbene.
Nu ændrer vi så loven igen og strammer op over for ressourceforløb, og det er godt.
Men uanset hvad vi gør her, er det afgørende, at det er kommunerne, der skal behandle deres borgere på en human og respektfuld måde, og det er strengt taget heller ikke for meget forlangt.
Men vi må bare konstatere, at nogle steder bliver borgerne af kommunen øjensynligt nærmest opfattet som modstandere.
Jeg har tit tænkt på, hvilken legemsdel man tænker med i de her kommuner.
Altså, det eneste resultat, jeg er nået frem til, er, at det i hvert fald ikke er med hovedet.
Overskriften for SF er altid: Styrk borgerne over for systemet; de syge skal have flere håndfaste rettigheder, og de skal stå stærkere over for kommunen.
Det, der foregår i øjeblikket, er nærmest et landslotteri.
Det er nemlig postnummeret og personnummeret, som i dag er helt afgørende for, hvilken behandling borgeren får.
Nogle kommuner behandler faktisk deres borgere med respekt, andre kommuner efterlader borgerne til sig selv.
Det er nødvendigt, at vi stopper den socialpolitiske blindflyvning.
For nogle år siden landede seks forslag til forbedringer på vores bord.
De kom fra initiativet, som hedder VærdigReform, og de her forslag ligger i fuldstændig og fin forlængelse af den overskrift, som SF har for en revidering af loven, nemlig flere rettigheder til borgerne.
Vi mener, at ansættelsesvilkårene for fleksjob altid skal aftales med fagforeningerne, og SF mener, at det igen skal være muligt at få oprettet et fleksjob i den virksomhed, hvor man arbejder.
Vi foreslår, at en række tidsgarantier bliver lagt ned over forløbene.
I sundhedsvæsenet arbejder man jo med begrebet behandlingsgaranti.
Jeg tror også, at vi i den her sammenhæng skal give garantier for, at der er fremdrift i deres sag; en fremdriftsgaranti eller en afklaringsgaranti vil være det værktøj, som kan disciplinere kommunerne.
I stedet for at spænde snubletråde ud skal kommunerne række borgerne en hjælpende hånd, og svagt stillede mennesker skal have et stærkere fundament at stå på.