Henrik Dahl (LA), 2019-01-25:
Mange tak for ordet.
Og jo, jeg har hørt den glimrende debat, der lige udspandt sig.
Tak til Det Radikale Venstre for at indkalde til den her debat, som jo også giver anledning til at overveje nogle af de store spørgsmål i politik.
Jeg vil sige, at i sagens natur er der jo mange synspunkter her på Christiansborg, som jeg er uenig i, men efter moden overvejelse er jeg nået frem til, at jeg simpelt hen ikke tror, der er noget synspunkt, jeg er mindre enig i end det synspunkt, der bliver opsummeret i den forespørgselsdebat, vi har i dag, nemlig at der skulle herske en skadelig præstationskultur i det danske uddannelsessystem.
Det, man skal lære i skolen og gymnasiet, er jo at tænke ind i boksen.
Det, man skal lære, er at være flittig, og vi skal belønne flid, for det, der kendetegner praktisk taget alle, som er kendte for at være kreative, er, at de har været enormt flittige.
Man skal lære at leve med modgang og ting, der ikke lykkes i første forsøg, for sådan er det at lære at tale tysk, hvis man ikke er tysker, og man skal lære at have et realistisk billede af sig selv og den plads, man har i et hierarki.
Jeg kan fortælle fru Rosa Lund, at jeg af en skolepsykolog er blevet orienteret om, at et stigende problem i vore dage er ubegrundet selvtillid, og det er man jo også nødt til at forholde sig til.
Men det er altså den verden, vi lever i.
Hvorfor skal det være på den her måde, som jeg her har skitseret?
Jamen det skal det, fordi Danmark jo er et land, der er grundlagt ved flid og hårdt arbejde.
Uden vores forældres vilje til at stå tidligt op og blive ved til opgaverne var løst, stod vi ikke her.
Det gælder jo også for vores partier.
Det Radikale Venstre er grundlagt af mennesker, der klarede sig godt i skolen og ikke veg tilbage for at give den en skalle på arbejdsmarkedet.
Det gælder jo også for Socialdemokratiet og Socialistisk Folkeparti.
Jeg læste for nogle år siden Claus Bjørns biografi om H.C. Hansen.
Han blev født i et arbejderhjem i 1906.
Senere, da han var blevet statsminister, undrede den svenskfødte dronning Ingrid, som talte perfekt dansk, sig over, at H.C. ikke kunne engelsk.
Han kom med nogle undskyldninger, som også kunne have lydt her i salen i dag, og til det sagde dronning Ingrid: Man kan, hvad man vil.
Og så lærte H.C. at tale engelsk.
Så hårdt arbejde er en dyd, og at være doven er en last.
Og ud fra det generelle princip, at Folketinget bør opmuntre dyden og bekæmpe lasten, giver det ikke nogen mening at lytte til jammeren over, at det er hårdt at gå i skole.
Det kan det være, hvis man f.eks. har været uheldig og fra naturens side er udrustet med svækket fysik eller svækket åndsevne.
Men hvis man ikke har svækket fysik eller svækket åndsevne, er der simpelt hen ikke nogen undskyldninger for at jamre over at være indrulleret i det danske uddannelsessystem.
Det er ikke særlig kompetitivt i sammenligning med andre lande, det er ikke særlig krævende, og man modtager rundhåndet økonomisk støtte, når man ikke længere skal forsørges af sine forældre.
Hvad så med de videregående uddannelser, som vi også taler om?
Ja, her er det sådan, at hvis man har 9 i snit, kan man komme ind på 90 pct. af alle videregående uddannelser.
Har man 7 i snit, kan man komme ind på cirka tre fjerdedele af dem.
Og for cirka halvdelen af dem gælder, at der simpelt hen er frit optag.
Det er de dovnes og de middelmådiges hævn over de flittige og de dygtige, og det har jeg altså meget svært ved at acceptere og bidrage til.
Det er ikke et projekt, jeg støtter.
Derfor anerkender jeg simpelt hen ikke den præmis, som forespørgslen bygger på.
Jeg tror, at der er god grund til at se på andre former for uhensigtsmæssig kultur, perfekthedskultur osv.
Men det med en skadelig præstationskultur køber jeg ikke.
Tak for ordet.