Preben Bang Henriksen (V), 2016-10-11:
Jeg skal indledningsvis sige, at jeg tillige taler på vegne af Det Konservative Folkeparti.
Det er sådan, at det for et mindre parti er svært at nå det hele her i huset, så derfor har vi gjort brug af den ordning.
Det lovforslag, vi behandler, er en ændring af erhvervslejeloven, det vil sige, at det kun gælder for erhvervslejemål, vil jeg starte med at sige.
Det har ikke noget med boliglejemål at gøre.
For erhvervslejemål gælder det kun for en ganske lille brøkdel af erhvervslejemålene, nok nærmest langt under 1 promille, at de er erhvervslejemål, hvor man vedtager, at de ophører på et bestemt tidspunkt.
Stort set alle erhvervslejemål har en anden klausulering, hvorefter de skal opsiges af en af parterne.
De her ophører automatisk på et bestemt tidspunkt; det er de tidsbestemte erhvervslejemål.
Det, som der foreslås her i ministerens forslag, er, at en ganske bestemt bestemmelse i erhvervslejeloven, § 63, stk. 3, skal udgå.
Så kan boligretten tilsidesætte det.
Den mulighed udgår, så, om jeg så må sige, det skrevne fremover vil have den betydning, det egentlig var meningen at den skulle have.
Der bliver altså ikke sådan en redningsbestemmelse her, man kan tage fat i, og derfor er man altså bundet af den aftale, man oprindelig har lavet.
Det synes vi i Venstre er et ganske udmærket princip, som vi kan udstrække til mange, mange andre situationer, også inden for lejelovgivningen i øvrigt.
Når det bliver sådan, at man er bundet af den aftale, man har indgået, må vi også sige, at så vil de situationer, som mange lejeretsadvokater har oplevet, være en saga blot.
Det er de situationer, hvor en udlejer kommer og siger: Jeg har et tomt lokale her, og det vil jeg gerne leje ud tidsbegrænset, altså tidsbestemt.
Og her er advokaten nødt til at sige til sin klient, at der altså er en risiko for, jævnfør § 63, stk. 3, at boligretten kan gå ind og ophæve den her tidsbegrænsning.
Og så vil udlejer i mange situationer lade lokalet ligge tomt, for hvis han lejer ud og tidsbegrænsningen ophæves, ja, så hænger han på lejeren for tid og evighed, for nu at bruge den vending.
Det er selvfølgelig ikke lige noget, der skal tages ordret.
Men så overgår man til det, der hedder lejemål på opsigelsesvilkår, og der kan man ikke umiddelbart komme af med lejeren, hvis man har lyst til det.
Der skal man følge de regler, der er i erhvervslejeloven om opsigelse.
Så vi må sige, at det fremover bliver sådan, at man er bundet af den bestemmelse, der står om tidsbegrænsning, og det finder vi som nævnt er en udmærket idé.
Jeg henviser her til, og det skal man jo være klar over, at det er erhvervsdrivende, vi har på begge sider.
Det kan jo ikke undre, at en erhvervsdrivende er bundet af det, han skriver under på.
Det er han jo også i alle andre sammenhænge.
Det er tværtimod unaturligt, som det er i dag, hvor et børsnoteret firma, der rykker ind som lejer, kan finde lejelovens § 63 frem og sige: Vi skrev godt nok under på, at det var et ophørende lejemål, men det vil vi ikke længere respektere.
Det er unormalt.
Vi kommer tilbage til den normale situation.
Det er den ene del af forslaget.
Den anden del af forslaget handler om lejefastsættelsen efter erhvervslejelovens § 13.
Det er sådan i dag, at folk kan aftale en husleje og aftale en fremtidig huslejeudvikling.
Har man ikke gjort det, gælder erhvervslejelovens § 13.
Men jeg kan da kun anbefale folk selv at aftale den pågældende huslejeudvikling, eventuelt pristal eller anden reguleringsfaktor, trappeleje, eller hvad man nu ellers kan finde på og kan blive enige om.
Men har man ikke gjort det, overlader man det altså til boligretten at afgøre det, hvis en af parterne mener, at lejen skal sættes op eller ned, og det kan så ske med 4-årige intervaller efter § 13. I den afgørelse, boligretten træffer, skal boligretten tage hensyn til, hvad markedslejen er.
Det er noget, man finder ved at indhente sammenligningslejemål fra andre lejere i kvarteret og så spørge en synsog skønsmand.
Sådan vil det oftest være.
Problemet er det ene beviselement, nemlig sammenligningslejemålene, hvor det kan være vanskeligt at hive ud af andre lejere og andre udlejere, hvad der egentlig betales i husleje hos dem.
For det første kan det være vanskeligt at få oplysningerne frem.
For det andet ser vi i alt, alt for mange tilfælde, at de oplysninger er fejlbehæftet, eller også lader man være med at oplyse om side letters, rabatter og lignende.
Det har alt sammen den virkning, at man får et forkert grundlag for at føre den sag, som det nu drejer sig om.
Der slår ministeren nu med lovforslaget fast, at man skal oplyse alle vilkår i sammenligningslejemålene.
Jeg vil håbe, at det så også bliver oplyst, for ellers må vi jo selvfølgelig kigge på det igen.
Men det her har alene til formål at finde en retfærdig og fuldstændig oplysning om markedslejen i kvarteret.