Naser Khader (KF), 2018-12-05:
Tak skal du have.
Og tak til Dansk Folkeparti for en relevant debat.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi hele tiden forsøger at skelne mellem asylog flygtningepolitik og indvandringspolitik.
Indvandringspolitik har meget at gøre med, hvad vores virksomheder har brug for af arbejdskraft.
De skal have den arbejdskraft, de har behov for, og folk, der gerne vil Danmark og gerne vil bidrage, skal have mulighed for det.
Hvad angår asylpolitik, mener vi i Konservative, det er vigtigt, at vi som udgangspunkt holder fast i midlertidighed.
Kommer man og får asyl, er udgangspunktet midlertidighed, indtil der er fred derhjemme, så man kan vende hjem og være med til at opbygge det land, man er flygtet fra.
Det andet, der også er vigtigt, er, at vi henter flygtninge selv fra lejrene, frem for at de kommer selv med hjælp fra menneskesmuglere.
Med hensyn til antallet af dem, der kommer, spiller det selvfølgelig en rolle.
Derfor er vi glade for de stramninger, det er blevet til, sådan at vi nu har styr på antallet.
Hvad angår integrationen, er det sådan, at Danmark ikke er et multikulturelt land, men et multietnisk land.
Det, der dominerer i Danmark, er jo dansk kultur og de danske frihedsværdier.
Multikulturalisme er jo, at alle værdier og kulturer er lige, og der er jeg totalt uenig, for de demokratiske værdier er efter min opfattelse bedst.
I forhold til integration er det enormt vigtigt, at vi går på to ben.
Dem, der er integreret, dem, der bidrager, dem, der viser et tilhørsforhold og loyalitet, skal vi være imødekommende over for, og dem er der en del af.
De går desværre stille med dørene, men der er en hel del, der bidrager til det her samfund, og som er danskere med forskellige baggrunde.
Men jeg erkender også, at der er en del, der er her fysisk, men som mentalt er et helt andet sted, og som ikke bidrager.
Blandt visse grupper er det et flertal, der er uden for arbejdsmarkedet og er på en eller anden form for offentlig forsørgelse.
Det er skidt for dem, det er skidt for deres børn, det er skidt for vores samfund.
Derfor synes jeg, at de stramninger, der har været, i forhold til at få folk til at bidrage til det her samfund, har været på sin plads.
Vi har haft dialog og dialog, det har ikke hjulpet, og derfor har vi været nødt til at lave nogle af de stramninger, der har været her de senere år.
Det med at komme af med ghettoerne på et tidspunkt synes jeg er rigtig, rigtig fornuftigt.
Det er den bedste måde at blive integreret på i det her samfund og i forhold til det, at man er et mindretal.
Det, der præger ghettoerne, er desværre både høj arbejdsløshed, social kontrol, kriminalitet, fundamentalisme.
Målet må være at komme af med de der ghettoer.
Så kommer vi til det centrale spørgsmål, der har med debatten at gøre, og det er islam og islamisterne.
Er islam et problem?
Det kommer an på, hvilket ståsted man har inden for islam.
Der er mange, der er sekulære, der er mange, der er kulturmuslimer, der er mange, der er pragmatiske, der er rigtig mange, der holder deres religion som noget privat, og de går ikke og skilter med det, og derfor fungerer det også.
Man kan godt være integreret og muslim og dansker på samme tid.
Det er et spørgsmål om vilje.
Men hvis islam gøres til noget fanatisk, ekstremt, bogstaveligt, kan det give nogle integrationsproblemer, det er helt klart, lige fra de er små.
I min omgangskreds har jeg ladet mig fortælle om en, der går i folkeskole, der fortalte, at en kammerat i klassen brokkede sig rigtig, rigtig meget, efter at læreren havde vist en video om, hvordan det er at komme i puberteten, og sagde: Det må man ikke se for min religion.
Hvis man har den indstilling allerede i de små klasser, får man altså problemer med den videre integration.
Så hvis man er meget bogstavtro, kan det spænde ben for ens egen integration.
Der er man nødt til at udfordre de folk.
Læreren skal udfordre en elev og elevens forældre i forhold til sådan et ståsted.
Så er der det store, altså det med islamisme og politisk islam og ekstremisme.
Desværre er vi et af de lande, der har rigtig mange ekstremister.
Hizb ut-Tahrir, som er en ekstrem organisation, er jo den næststørste i Vesteuropa efter Storbritannien, og så kan man spørge, hvorfor det forholder sig sådan.
Nu er Hizb ut-Tahrir jo ikke kendt for at begå vold, men deres visionssamfund er kalifatet, og erfaringerne fortæller os, at en del af dem, der er taget til Syrien og har kæmpet med Islamisk Stat og andre, startede deres karriere – i gåseøjne – i Hizb ut-Tahrir, og på den måde at de efter min opfattelse farlige.
Men vi har forsøgt at stramme op i forhold til dem, der er taget til Syrien, vi har forsøgt at stramme op i forhold til imamerne, vi har forsøgt at stramme op i forhold til de ekstreme moskeer, og det skal vi blive ved med at gøre, så længe vi oplever udfordringer fra den her side.