Zenia Stampe (RV), 2020-06-03:
Tak for det.
Lad mig starte med det positive først – og så kan jeg alligevel ikke lade være med at sige, at jeg bliver en lillebitte smule træt af den her debat.
Men det positive er jo, at der er en bred politisk anerkendelse af, at det her er et stort problem, og at det er et problem, regionerne ikke kan løse inden for deres nuværende budget.
Men den debat, vi har nu, bliver jo sådan en debat, der handler om at sende skylden videre til nogle andre.
Altså, som jeg sagde før, møder ethvert parti med respekt for sig selv op til finanslovforhandlingerne med et sammenhængende finanslovudspil, hvor man har formuleret en masse indtægter og udgifter, og der kan man jo finansiere alt muligt.
Man kan i øvrigt også gøre det med andre udspil, ligesom den tidligere regering gjorde i sin aftale med Dansk Folkeparti.
Der havde man den her idé om at nedlægge regionerne, og de 500 mio. kr., der kom ud af at effektivisere eller rationalisere den her struktur, ville man så lade gå til det her område.
Det blev jo så ikke til noget, så det er penge, der ikke er der, og på samme måde kommer vi jo også indimellem med et finanslovsudspil, hvor vi foreslår alle mulige grønne afgifter eller ting, vi kan nedlægge, eller andre indtægtskilder, som vi ikke kan få opbakning til.
Pludselig har vi ikke
så mange penge at lege med, og vi sidder i et rum, hvor der er andre partier med andre interesser og andre ideer
Det er jo bare den proces, der er, og det er jo det, der gør, at det her ikke er blevet til noget.
Det er jo ikke en stor politisk uenighed – sådan hører jeg det i hvert fald ikke.
Men problemet er jo netop ikke at blive enige om blandt os miljøordførere eller blandt jer, der er valgt i et område, der har store generationsforureninger, at det er vigtigt.
Vi ved godt, at det er vigtigt, men øvelsen er jo først at få det ind i sit eget partis politiske udspil, og så, når man sidder i forhandlingerne, når man sidder i den proces og har de afgørende mandater – det var der nogle der havde før valget, og nu er vi nogle, der har det efter valget – også at få det igennem det nåleøje, og det er jo ikke altid nemt.
Det var ikke nemt for den tidligere regering, og det har ikke været nemt for os, for der var mange ting, vi gerne ville bruge penge på.
Vi ville gerne have flere penge til urørt skov, vi ville gerne have flere penge til jordudtagning, vi ville gerne have flere penge til pædagoger, vi ville gerne have flere penge til lærere osv. osv.
Og ja, mange af os har sådan nogle finanslovsudspil, hvor vi drømmer om at skaffe alle mulige indtægter, og så kan vi godt sige, at vi har finansieret det.
Regeringen og Dansk Folkeparti havde finansieret det ved at nedlægge regionerne, men det blev ikke til noget, så de penge var der ikke.
Vi kunne også have finansieret det ved hjælp af et eller andet, som ikke blev til noget, og så kunne det ikke blive til noget.
Det er jo den proces, vi står i, og derfor bliver jeg træt af den her debat, fordi det handler om at skyde skylden på hinanden og sige, hvem der nu er mest grøn.
Det, jeg synes vi skal gøre, er – og det synes jeg egentlig at det forslag til vedtagelse, der blev lagt op til i dag, er en første anerkendelse af – at trække i arbejdstøjet og droppe det der med skyldplacering og så rent faktisk prøve at lægge en plan og finde de penge over en årrække.
Og det, der selvfølgelig bliver svært, er dels den tværgående prioritering, for betyder det så, at vi kan tage mindre jord ud og plante mindre skov, fordi vi skal prioritere de her generationsforureninger?
Det er den ene prioritering.
Den anden prioritering er, hvor hurtigt det skal gå.
Skal der gå 10 år, eller skal vi sige, at det godt kan vare 20 år, fordi der er nogle af de her generationsforureninger, der godt kan vente lidt længere, fordi vi så vil have den teknologi, der gør, at det bliver muligt eller lidt billigere, end det ville blive i dag?
På den måde er der jo også en masse både afvejninger og overvejelser, vi skal gøre os, når vi først kommer til den konkrete planlægning.
Og det er den, jeg håber at vi kommer til nu.
Jeg håber virkelig også, når vi har den plan med hjælp fra regeringen og fra regionerne, at jeg også kan gå til min folketingsgruppe – det tror jeg også at jeg kan, men jeg har jo ikke mandat til at forhandle finanslov her – og sige, at jeg altså skal have 200 mio. kr. om året til generationsforureninger.
Og så skal vi jo være så mange partier – især også partier, der har de afgørende mandater – der, når vi sidder i finanslovsforhandlingerne, prioriterer det, også vel vidende at der så vil være færre penge til at plante træer og til at tage jord ud.
Men sådan, som jeg hører de indlæg, der har været i dag, så vil vi gerne gøre det her sammen, og derfor synes jeg, at det næste vigtige skridt er at få den plan, så det hele bliver en lillebitte smule operationaliserbart, så vi også kan diskutere, hvad tidsperspektivet er – altså om det er 10 år, 15 år eller 20 år – og hvad det betyder for økonomien.