Kirsten Normann Andersen (SF), 2016-11-25:
Tak for det.
Komplekst lungesyge hjertepatienter, komplicerede knoglebrud, kræftpatienter, forskelligartede hjerneskader, ja, fortsæt selv listen over sygdomme, som vi i dag er i stand til at behandle i det etablerede sundhedssystem.
Det er godt.
Men det har kun været muligt, fordi vi har dyrket specialiseringen.
Til gengæld er finansiering og sundhedsstruktur til stadighed til debat, og jeg medgiver, at der er forbedringspotentialer.
Man kan eksempelvis sagtens spørge sig selv, hvem der bedst kan rådgive og vejlede den nyopererede patient.
Er det de specialiserede ansatte på hjerteafdelingen, eller er det generalisterne, som er ansat i kommunerne?
Netop det spørgsmål er ofte til debat mellem kommuner og regioner, når de skal aftale, hvilke patienter kommunerne skal overtage i forhold til rehabilitering, for nogle patienter kan, måske med et par dages ekstra indlæggelse, oplære sig selv, mens andre skal have hjælp fra kommunen, når de kommer hjem.
Det må til enhver tid være målet, at patienter i videst muligt omfang kan hjælpes til at hjælpe sig selv, og det må til enhver tid være målet, at patienterne får den bedste hjælp.
Hvis patienter ligger færdigbehandlede på sygehusene og godt kan udskrives, og hvis kommunerne rent faktisk spekulerer i at fastholde dem i sengen på hospitalet, fordi det økonomisk kan betale sig, selv om det koster en strafafgift, så giver det selvfølgelig mening at hæve afgiften.
Men ved man noget om, hvorvidt det forholder sig sådan?
Og hvis man ved det, hvorfor har man så ikke fået det ændret i økonomiaftalen?
Hvis årsagen til, at der er for mange liggedage for færdigbehandlede patienter, er, at behandlingsafslutningen hele tiden rykkes frem, og at ordinering af behandling og pleje i eget hjem øges, uden at kommunerne har mulighed for at følge med, så er det et strukturelt problem og ikke et økonomisk disciplinproblem.
Hvis regionernes hospitaler så ovenikøbet har incitament til at fremrykke færdigbehandlingen, fordi det kan frigive ressourcer til andre og måske mere indbringende aktiviteter, så ville den foreslåede lovændring også føre til en uhensigtsmæssig adfærd.
Hvis den markante forøgelse af kommunernes strafafgift så ovenikøbet fører til oprettelse af relativt dyre sygehussubstitutter i kommunerne, som alligevel er stærkt begrænsede i kapacitet og kan være af svingende kvalitet, så vil man samfundsøkonomisk tabe på ordningen.
Skal kommunerne undgå at betale strafafgift på antallet af færdigbehandlede patienter, som de ingen eller kun begrænset indflydelse har på, og får de ikke en udvidet aktivitetsramme, må der tages midler andre steder fra i hjemmeplejen til at betale for hurtig hjemtagelse.
I SF mener vi i lighed med KL, at der med det her forslag er tale om bureaukrati af værste skuffe.
SF kan heller ikke støtte forslaget i sin nuværende form, men vi vil stille en række spørgsmål under udvalgsbehandlingen.
Vi vil bl.a. bede ministeren om at redegøre for, om det faktisk forholder sig sådan, at kommunerne spekulerer i at undlade hjemtagning af patienter, og ministeren må kunne redegøre for, om kommunerne faktisk har de fornødne ressourcer, både økonomisk og fagligt, til at hjemtage patienter, som eventuelt ligger færdigbehandlede i en hospitalsseng.