Aaja Chemnitz Larsen (IA), 2021-11-09:
Med klimaforandringer og international interesse for Grønland og Arktis ser vi en international opmærksomhed som aldrig før.
Lokalt kommer det konkret til udtryk, ved at USA og EU vil have repræsentationer i Nuuk.
Økonomiske investeringer i Grønland er yderst velkomne, men hvad vil vi egentlig på det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område både hjemme i Grønland, men også her i rigsfællesskabet?
Svarene blæser stadig væk i vinden.
Selv om vi har en fælles politik mellem Grønland, Færøerne og Danmark på det udenrigspolitiske område, er der brug for, at vi lægger en klar strategisk linje frem mod 2030.
Det er nødvendigt, at vi i Grønland og i fællesskab med resten af rigsfællesskabet selv dikterer udviklingen i vores del af Arktis, og derfor kommer vi her med en række prioriteringer til en kommende strategi.
Det arktiske arbejde skal klart styrkes.
Et møde mellem ministre hvert andet år i Arktisk Råd er ikke tilstrækkeligt.
Vi ved godt, at der findes seks forskellige arbejdsgrupper, som meget teknisk samarbejder imellem de arktiske stater, men sammenligner vi det med andet internationalt samarbejde, mener vi, at det arktiske arbejde i Arktisk Råd bør styrkes frem mod 2030, og at der bør afsættes endnu flere midler til det arbejde.
Arktisk Råd har allerede besluttet sig for en strategi frem mod 2030 under det islandske formandskab, og frem mod at rigsfællesskabet overtager formandskabet for Arktisk Råd – jeg mener, at det er i 2025 – bør man forberede en styrkelse af rådet i tråd med den her strategi.
Der var for nylig flere af os, der deltog i Arctic Circle på Island, og som formand for Arktiske Parlamentarikere afholdt jeg sammen med Arctic Economic Council en session, hvor også udenrigsministeren deltog i debatten.
Jeg vil gerne takke udenrigsministeren for at bakke op om vores event og for at bidrage til en rig debat om bæredygtig økonomisk udvikling i Arktis.
Til eventet underskrev arktiske parlamentarikere og Arctic Economic Council a memorandum of understanding – jeg beklager de mange engelske ord – som har til hensigt at tiltrække internationale investeringer til Arktis.
Et vigtigt område inden for udenrigspolitikken er det internationale arbejde for oprindelige folk.
Grønland er det eneste land i Arktis, hvor både FN's deklaration for oprindelige folk og ILO-konvention nr. 169 er tiltrådt.
Det synes jeg er ret tankevækkende.
Dertil kommer, at Danmark betaler en lang række internationale ting, bl.a. Indigenous Peoples Secretariat under Arktisk Råd, og til en lang række andre tiltag, bl.a. UArctic-universiteternes samarbejde i Arktis.
Vi bør yderligere fremme den indsats og gøre mere for at fremme oprindelige folks rettigheder i fællesskab, herunder også opfordre de andre stater til at styrke deres arbejde for oprindelige folk.
I Grønland er det vigtigt, at vi øger antallet af frihandelsaftaler.
Dem har de en del af på Færøerne, og de er en stor rollemodel for os, og vi følger derfor med i den udvikling, som de har på Færøerne.
På den måde kan man være med til at øge Grønlands eksport og samhandel med lande omkring os.
Den udvikling kan vi være med til at støtte, ikke mindst ved at sikre, at der er en stabil regeringsførelse hjemme i Grønland og en troværdig ledelse, for momentum er virkelig nu, når vi snakker om interesse udefra og om mulighederne for øgede internationale investeringer.
Kombinationen af erhvervsudvikling og uddannelse er helt central for at skabe vækst og velstand i Grønland.
Både erhvervspolitikken og uddannelsespolitikken er hjemtagne områder, men vores fælles erfaringer har vist os, at erhvervspolitik hurtigt kan blive sikkerhedspolitik, og den kompetence ved vi stadig væk ligger i Danmark.
Det er sikkert ikke sidste gang, at vi kommer til at se, at stormagterne kommer til at have en interesse for Grønland og på den måde tænde den interne debat om, hvor grænsen mellem erhvervspolitik og sikkerhedspolitik ligger.
Kan vi f.eks. frit indgå frihandelsaftaler med alle de lande, vi ønsker?
Disse gråzoner mellem erhvervs- og sikkerhedspolitik må ikke blive en glidebane, så vi mister selvbestemmelse på hjemtagne områder i Grønland.