Stinus Lindgreen (RV), 2023-12-01:
Mange tak, formand.
Og tak til fru Mette Thiesen for at indkalde til dagens debat.
For overvægt er noget, der fylder mere og mere i den sundhedspolitiske debat.
Så sent som i mandags var jeg inviteret ud for at holde tale til et stormøde om overvægt.
Det var meget velbesøgt – der var masser af eksperter, læger, behandlere og andre interessenter.
Det viser, at det her er noget, som optager rigtig mange mennesker derude, og det er af god grund, for svær overvægt er måske ikke i sig selv en sygdom, men det er en risikofaktor, der er stærkt forbundet med en række alvorlige lidelser, kroniske sygdomme og, som flere har nævnt, tidlig død.
Det gælder ikke herinde.
Jeg har været meget glad for de taler, der har været fra ordførerne, som belyser, at det her er et komplekst emne, eksempelvis i forhold til et bmi over 30: Er man så overvægtig?
Det er man ikke nødvendigvis.
Det er ikke nødvendigvis et problem at have et bmi over 30.
Hvis du har det og andre komplikationer, kan det være et problem, og så skal du have hjælp.
Der er en masse stigma forbundet med overvægt og måden, vi taler om det på.
Jeg synes, det er vigtigt, som flere har nævnt fra stolen her, at der skal være plads til forskellige kropstyper.
Det er okay at være slank.
Det er okay at være overvægtig.
Det vigtigste er, at du har det godt.
Er der så nogen, der lider under det her?
Det er der ganske givet.
De har brug for hjælp.
Om det så skal være medicinsk hjælp, kirurgisk hjælp, psykologisk hjælp eller diætisthjælp, skal jeg ikke udtale mig om; det er der eksperter der kan hjælpe dem med.
Vi kan se, når vi kigger på overvægt, at der er en stor social slagside.
Der er også her en stor ulighed, når vi snakker sundhed, og det er et problem, hvis vi kun behandler symptomet, altså hvis vi kun behandler, at personen er overvægtig, i stedet for at se på, hvorfor det er tilfældet.
Som vi har været inde på, kan der være psykiske problemer, sociale problemer, økonomiske problemer og alle mulige underliggende problemer.
Så længe vi ikke tager os af dét, vil vægttabet ikke være blivende, uanset hvad vi gør – uanset om det er diæt eller medicinsk behandling.
For i princippet er det jo nemt at tabe sig.
Du skal bare spise mindre og bevæge dig mere.
I praksis er det bare ekstremt kompliceret, især hvis du er svært overvægtig til at begynde med, og her kan medicinsk behandling være en kæmpe gave til de svært overvægtige, som kan gøre, at de kan komme i gang med andre dele af deres behandlingsforløb.
Det er det vigtige her, altså at se på det her som et hele og som et kompliceret billede, som vi er nødt til at overlade til eksperterne at finde ud af hvordan vi bedst griber an, og vi skal ikke herindefra definere, hvilke grupper der skal have det.
Det er ikke, fordi jeg har hørt andre sige det, men det er bare for at sige, at det er vigtigt, at vi lader fagfolk definere, hvem der har bedst af en given behandling, og om den skal være medicinsk, kirurgisk eller noget andet.
Alle typer er jo forbundet med forskellige risici.
De kan jo købe det her, og det har jeg ikke noget problem med.
De kan jo gå ned at købe det for deres egne penge og tage en behandling, som virker.
Det lærte jeg jo også i mandags: Der er ingen diskussion om, at det her præparat virker virkelig, virkelig godt.
Det er jo derfor, det er så udbredt, som det er, og også derfor, det er så svært at følge med den efterspørgsel, der er.
Udfordringen kommer så, når der er personer, patienter, der rent faktisk har brug for den her medicin til deres livsvigtige behandling, og som ikke kan få den, fordi andre bruger den.
Det er en udfordring, som vi er nødt til at tage meget alvorligt, for vi risikerer altså komplikationer, alvorlige komplikationer, og for tidlig død, hvis ikke vi hjælper personer, der har eksempelvis diabetes.
Så hvordan løser vi det?
Det, jeg savner, og det, jeg kan høre at flere eksperter savner, er, at vi får nogle opdaterede nationale kliniske retningslinjer for overvægtsområdet.
Det er: Hvem skal have tilskud til medicinsk behandling?
Hvem skal have tilbudt en operation?
Hvad med hjælp til diætist eller psykologhjælp?
Det synes jeg er noget, som vi bør bede Sundhedsstyrelsen om eller måske anmode ministeren om at bede Sundhedsstyrelsen om at genbesøge.
For så vidt jeg kan se, er det efterhånden en del år siden, man har kigget på området, og der er immer væk sket en del på det her område de seneste år.
Det vil sikre en bedre og mere ensartet hjælp til dem, der har behov for det, og det vil være en bedre brug af vores ressourcer i et presset sundhedsvæsen.
Så det skal være min opfordring til ministeren, og jeg kan oplyse om, at man for få år siden i Canada har lavet et større arbejde for netop det her område.
Man har kigget på al den forskning, der findes, over en årrække og har lavet nogle opdaterede kliniske retningslinjer.
Så det er ikke, fordi vi behøver at starte på bar bund.