runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Benny Engelbrecht (S), 2017-02-01:
Først og fremmest tak for, skal vi kalde det svaret, og det kan jeg måske godt trods alt kalde det.
Men ministeren svarer jo ikke på det centrale spørgsmål, nemlig hvorfor det så er, at ministeren ikke er enig med Nina Smith og Peder J. Pedersen.
Og ministeren slipper relativt nemt uden om at dykke ned i det.
Hvorfor fremhæver jeg det?
Jo, fordi den konklusion, som ministeren når frem til her i dag og tidligere i samråd, jo sådan set er den stik modsatte.
Vi er enige om, at folk i så høj grad som muligt skal have en tilknytning til arbejdsmarkedet.
Men udfordringen opstår jo i det øjeblik, hvor vi går fra at hjælpe folk aktivt til at komme så tæt på arbejdsmarkedet som overhovedet muligt, og så til at det bliver det rene stakkelhaderi, for nu at citere min gruppeformand hr. Henrik Sass Larsen.
Altså hvor vi finder metoder frem, som er så ubehagelige for de mennesker, som er på kanten af eller uden for arbejdsmarkedet, at de ikke har nogen reel effekt.
Og når man taler om, at der er tæt på 800.000 mennesker på overførselsindkomst i Danmark, skal man huske, at det er en meget, meget lille del af dem, der rent faktisk vil være i stand til umiddelbart at kunne gå ud og få et arbejde, altså medmindre man siger, at barselsorloven skal være markant kortere, eller at man skal skære meget markant på SU'en.
Og jeg går i hvert fald ud fra, at det første ikke er noget, som er regeringens hensigt.
Så med andre ord: Hvorfor er ministeren uenig med Nina Smith og Peder J. Pedersen?
Det kunne jeg godt tænke mig at vide.
Er ministeren enig med økonomiprofessor Nina Smith og professor emeritus Peder Pedersen, der i artiklen »Øget vækst i Danmark – flere hænder eller nye instrumenter?« i Samfundsøkonomen den 4. december 2016 konkluderer, at vi ikke kan øge arbejdsudbuddet uden at reducere vores velfærdsordninger, for »der er ikke det store vækstpotentiale tilbage i arbejdsudbuddet, medmindre der er politisk vilje til at foretage nogle klare politiske valg, der markant reducerer velfærdsordninger, som primært tilfalder den potentielle arbejdsstyrkes kernetropper, såsom barselsorlov, efterløns- og pensionsalder, SU eller reducere dagpengereglerne for syge og ledige yderligere i form af lavere kompensationsgrader eller kortere periode, hvor man er berettiget til dagpenge«?
Kristian Jensen (V), 2017-02-01:
Nu har jeg igen læst spørgsmålet, og jeg svarede præcist på det i det allerførste ord, jeg sagde.
Jeg sagde nemlig: Nej, jeg er ikke enig med Nina Smith.
Og spørgsmålet var, om jeg var enig eller ej.
Så kom ikke og påstå, at jeg ikke har svaret.
Altså, kan vi nu ikke lige lade være med det?
Vi står jo ikke i en valgkamp.
Lad os nu bare lytte til hinanden.
Jeg lyttede meget til det, der blev sagt, og jeg er ikke på noget tidspunkt ude efter at jagte folk, som ikke kan arbejde.
Jeg er ikke ude efter, at folk, der er nedslidte, skal arbejde længere.
Tværtimod.
Hvis man er nedslidt, skal man enten omskoles eller ud af arbejdsmarkedet og på de ordninger, vi heldigvis har for dem, der er nedslidte.
Men nu har jeg lagt mærke til, at spørgeren er meget glad for Nina Smith.
Jeg var meget glad for Nina Smith, da hun deltog i P1 Business fredag den 27. januar, hvor hun sagde følgende: Jeg har ikke gjort mig til talsmand for reformstop, selv om nogle ville tolke det på den måde.
Og jeg er uenig i den måde, nogle har læst den artikel, vi skrev.
Nu kunne jeg jo så egentlig godt tænke mig, altså hvis det var muligt at spørge den modsatte vej, at spørge, om hr. Benny Engelbrecht er enig i følgende citat, som der nemlig også står i artiklen, nemlig at »der er flere, der med et vist element af frivillighed vælger at blive forsørget af det offentlige fremfor at være selvforsørgende.«
Hvis man er enig med Nina Smith, er man så også enig i det citat?
Anders Samuelsen (LA), 2017-02-01:
Helt specifikt i forhold til anholdelserne er det noget, som vi rejser i relevante sammenhænge, og vi gør det gennem forskellige kanaler.
F.eks. tager vi det op over for de tyrkiske samtalepartnere i vores bilaterale møder, og vi tager det også op i EU-kredsen ved passende lejligheder.
Ambassaden i Ankara og generalkonsulatet i Istanbul følger med i sagerne.
Den danske generalkonsul i Istanbul aflagde sammen med nogle af sine europæiske kolleger et besøg på avisen, som vi har talt om i dag, den 4. november sidste år.
Det var umiddelbart efter arrestationen af chefredaktøren og en række af journalisterne.
4 dage senere overværede generalkonsulen på samme vis den indledende retshøring i en sag mod en række andre redaktører og journalister, men sætte et præcist tidsperspektiv på kan jeg ikke.
Yildiz Akdogan (S), 2017-02-01:
Tak for ministerens svar.
Jeg er rigtig glad for, at ministeren deler bekymringen omkring den udvikling, Tyrkiet befinder sig i nu.
Siden kuppet i sommeren 2016 har det været enormt problematisk, ikke bare for pressen, men generelt for menneskerettighederne.
Men pressen har lidt utrolig meget under følgerne efter kupforsøget.
Når man bare ser på tallene, kan man se, at der faktisk siden juli er blevet anholdt 130 journalister, og 180 medier, herunder radio-, tv- og onlinemedier, er blevet lukket.
Den største avis, Cumhuriyet – som ministeren selv talte om, og som er den eneste kritiske avis – har måttet dreje nøglen om, og dens chefredaktør er nu i eksil et eller andet sted i Europa anklaget for bl.a. at opildne til noget terror.
Så det ser meget, meget kritisk ud, og når man spørger journalisterne i Tyrkiet, er de selv meget bekymrede.
Der var en artikel i New York Times, hvor en journalist fra et andet tidligere tyrkisk medie udtalte, at der simpelt hen ikke er nogen kritisk journalistik tilbage, 90 pct. af den frie presse er ødelagt, og det er jo ret bekymrende, når man tænker på, at vi gerne vil have, at Tyrkiet skal blive ved med at være på demokratiets sti, ikke mindst som et land, der stadig væk er kandidatland.
Jeg værdsætter de tiltag, ministeren nævner, bl.a. vedtagelsen om, at man vil kigge på situationen i forhold til, at avisen Cumhuriyets journalister skal løslades.
Men jeg kunne godt tænke mig at høre: Hvad er tidsperspektivet på det?
Har ministeren allerede nu igangsat nogle initiativer, hvor man på baggrund af den vedtagelse kan se nogle handlinger?
Anders Samuelsen (LA), 2017-02-01:
Jeg er sikker på, at man bredt rundtom i verden er klar over, hvor engageret Danmark er på det her område, og det er en væsentlig prioritering, og det er det også fra regeringens side og fra Udenrigsministeriets side, og det er det for mig personligt.
Så de steder, hvor vi kan komme af sted med det, og hvor det giver mening at rejse det her – og det er mange steder – rejser Udenrigsministeriet det selvfølgelig.
Bl.a. har jeg jo nævnt en lang liste her, og jeg skal nok sørge for, at der bliver oversendt lister.
Jeg er fuldstændig enig i, at kvinder også i Syrien kommer til at spille en fuldstændig afgørende rolle for at sikre en kommende fred.
Kirsten Brosbøl (S), 2017-02-01:
Jeg må forstå det sådan, at ministeren ikke personligt har rejst det i nogen af de drøftelser, ministeren har haft, og det vil jeg godt have at han bekræfter, og måske også, om der er nogle overvejelser, og om man kunne forestille sig nogle sammenhænge, hvor ministeren vil bringe det her op i forhold til fredsprocessen i Syrien.
Er det her noget, der arbejdes med på tværs, eller er det udelukkende forankret i det udviklingspolitiske kontor i Udenrigsministeriet?
Anders Samuelsen (LA), 2017-02-01:
Jeg tror, at spørgeren så misforstod, hvad jeg sagde.
Jeg mener faktisk, at jeg – men det kan vi jo gå tilbage og se på i de skriftlige referater fra mødet –
understregede, at det bliver taget op, også af mig.
Det gør det, og det er der selvfølgelig en god grund til.
Det er klart, at der er rigtig mange konfliktområder i verden i øjeblikket, og de er også på forskellige stadier.
Hvis vi nu tager Syrien, som blev nævnt som et konkret eksempel, så er kampen lige nu jo overhovedet at sørge for, at der er en vedholdende våbenhvile, og at vi kommer frem til, at de aktører, som er anerkendt, kommer til at være en del af den fredsproces, som der skal være.
Men det betyder ikke, at vi ikke også har fokus på det her spørgsmål, og det er et spørgsmål, som er bredt forankret i Udenrigsministeriet.
Det er et emne, som ligger højt på dagsordenen, uanset hvor vi kommer hen.
Kirsten Brosbøl (S), 2017-02-01:
Så det vil sige, at der er afsat ressourcer andre steder end i det udviklingspolitiske kontor i Udenrigsministeriet til at arbejde specifikt med 1325-dagsordenen?
Det vil jeg gerne have ministerens bekræftelse på.
Yildiz Akdogan (S), 2017-02-01:
Hvordan forholder udenrigsministeren sig til den seneste udvikling i Tyrkiet, hvor mange kritiske journalister risikerer høje fængselsstraffe eller at miste deres job, og vil udenrigsministeren tage initiativer, eventuelt i samarbejde med kollegaer fra EU-lande, der kan forbedre pressens rolle i Tyrkiet?
Tak for det.
Spørgsmålet lyder: Hvordan forholder udenrigsministeren sig til den seneste udvikling i Tyrkiet, hvor mange kritiske journalister risikerer høje fængselsstraffe eller at miste deres job, og vil udenrigsministeren tage initiativer, eventuelt i samarbejde med kollegaer fra EU-lande, der kan forbedre pressens rolle i Tyrkiet?
Anders Samuelsen (LA), 2017-02-01:
Vi skal fastholde vores bevågenhed på udviklingen i Tyrkiet.
Det er der god grund til, og det gør vi også.
Vi havde for knap 2 uger siden i Folketinget andenbehandlingen af et beslutningsforslag, der drejede sig om, hvorvidt optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet burde afbrydes på grund af den negative udvikling i landet.
I november måned blev folketingsvedtagelse V 12, der bl.a. omhandler journalister fra avisen Cumhuriyet – jeg er ikke sikker på, at jeg udtaler det et hundrede procent rigtigt, men det nærmede sig et eller andet, der lød rigtigt – vedtaget.
Ifølge denne vedtagelse skal regeringen arbejde aktivt for, at journalisterne fra avisen bliver løsladt, samt i øvrigt også parlamentarikerne fra HDP.
Presse- og menneskerettighedsspørgsmål bliver rejst af danske politikere og diplomater over for tyrkiske samtalepartnere, når lejligheden byder sig, herunder også af mig selv.
Vi holder Tyrkiet under observation.
Det har jeg også givet udtryk for ved tidligere lejligheder.
Tiltag fra den tyrkiske regerings side som arrestationer af journalister og lukninger af uafhængige regeringskritiske medier er stærkt foruroligende, og denne bekymring deles af en lang række EU-lande, ligesom den er beskrevet i Kommissionens seneste fremskridtsrapport fra Tyrkiet, som er fra november 2016.
Det er således ikke en bekymring, vi holder for os selv.
Vi har forventninger til et EU-kandidatland og medlem af Europarådet som Tyrkiet om overholdelse af de højeste standarder for retssikkerhed og menneskerettigheder, også i en vanskelig tid med opgør med kupmagere og bekæmpelse af terrorisme som den, Tyrkiet nu befinder sig i.
Der er mange følelser og modstridende hensyn i spil.
Det er jeg også enig i.
Jeg er helt enig i, at vi skal forsøge at påvirke udviklingen i Tyrkiet, herunder ikke mindst forholdene for de uafhængige medier og for pressen, og jeg er som antydet af spørgeren også enig i, at vi bedst kan gøre dette først og fremmest gennem det, som vi foretager os i Folketinget, gennem EU og Europarådet.
Det er vigtigt, at vores indsats koordineres i EU-kredsen, så vores tiltag og bestræbelser dermed forhåbentlig får en større vægt og styrke, og det gør den løbende.
Jeg ved faktisk ikke, hvordan man skulle gøre det her op helt konkret, men jeg skal gerne vende tilbage med et uddybende svar på spørgsmålet.
Det her er selvfølgelig noget af det, der er med til at gennemsyre hele den måde, Danmark tænker udenrigspolitik på.
Kristian Jensen (V), 2017-02-01:
Det, der blev lavet i 2006, har netop ikke haft en effekt på kort sigt.
Dengang tog Socialdemokraterne ikke ansvaret og hjalp ikke med til at styre dansk økonomi igennem krisen.
Jeg kommer til at lægge forslag frem, som vil virke, også på kortere sigt, i forhold til at øge arbejdsudbuddet, når vi kommer frem til det tidspunkt, hvor vi fra regeringens side lægger den slags på bordet.
For det er vigtigt for mig at sige, at skal vi styre igennem den situation, vi er i lige nu, uden flaskehalse og med en vækst, der fortsætter, så kræver det også, at vi får et større arbejdsudbud.
Det er faktisk sådan, at hvis man laver fuldt finansierede skattereformer, skattelettelser, så får man ikke skub på efterspørgselseffekten, men man får en udvidelse af udbudseffekten.
Det synes jeg man skal tænke over.
Benny Engelbrecht (S), 2017-02-01:
Så kender vi i hvert fald finansministeren og Venstre igen.
Det handler om skattelettelser, det handler om at presse flere ud på arbejdsmarkedet, men man vil ikke gøre det, som umiddelbart er det, som der er størst efterspørgsel på, nemlig at sikre, at vi har de rigtige kvalifikationer.
Og det er til trods for, at vi gentagne gange har tilbudt, at vi kan gå ind i et forhandlingslokale og lave eksempelvis opkvalificeringsreform sammen, hvis ellers det var det, regeringen ønskede.
Den største udfordring i nullerne var jo den finansielle sektor, som var ureguleret, og så skal jeg bare afslutningsvis høre ministeren, om han er enig med sin kollega, erhvervsministeren, når han mener, at der skal lettes på reguleringen af den finansielle sektor.
Kristian Jensen (V), 2017-02-01:
Lad nu være!
For 10 minutter siden sagde jeg, at vi gerne ville øge kvaliteten, at vi sammen med fagbevægelsen arbejder med at løfte kompetencerne på fremtidens arbejdsmarked.
Lad nu være med at sige her 10 minutter senere, at det vil regeringen ikke.
Det er da mærkeligt.
Folk er jo ikke så dumme, at de ikke kan huske 10 minutter tilbage.
Sagen er jo, at vi vil begge dele; vi vil både løfte kompetencer og øge arbejdsudbuddet.
Så er vi måske uenige om en ting, for jeg mener nemlig ikke, at det er en straf at sætte skatten ned på arbejde.
Jeg mener ikke, det er en straf at belønne de danskere, som arbejder hårdt, som i den offentlige og i den private sektor sørger for, at vi får skabt velstand i Danmark.
Benny Engelbrecht (S), 2017-02-01:
En af de allerstørste reformer, som er blevet vedtaget i det danske Folketing – vedtaget bredt med Socialdemokratiet og den daværende regering – var en reform, som blev vedtaget i 2006, og som netop handlede om vores langvarige sikring af velfærd.
Men ministeren må stadig lige svare på, om de ting, som ministeren foreslår, har en effekt i udgangen af 2017 – ja eller nej?
Og hvis nej, er det så, fordi der i virkeligheden ikke er så stort et problem, som ministeren antyder i BT?
Claus Kvist Hansen (DF), 2017-02-01:
Hvordan vil ministeren garantere, at Danmark fremadrettet fuldt ud lever op til OSCE's retningslinjer om forsamlingsfrihed, herunder at beskytte fredelige, lovligt anmeldte demonstrationer mod forstyrrende, truende og/eller voldelig opførsel fra andre?
Hvordan vil ministeren garantere, at Danmark fremadrettet fuldt ud lever op til OSCE's retningslinjer om forsamlingsfrihed, herunder at beskytte fredelige, lovligt anmeldte demonstrationer mod forstyrrende, truende og/eller voldelig opførsel fra andre?
Søren Pape Poulsen (KF), 2017-02-01:
Retten til at forsamle sig er en helt grundlæggende frihedsrettighed og en forudsætning for et velfungerende demokrati.
I Danmark er forsamlingsfriheden bl.a. beskyttet i grundlovens § 79, som sikrer borgerne en ret til at forsamle sig i fredelige demonstrationer for at give deres meninger til kende.
Der skal ikke være tvivl om, at regeringen vægter forsamlingsfriheden højt, og at regeringen på det kraftigste tager afstand fra enhver, som ikke respekterer andres ret til f.eks. at demonstrere.
Det er først og fremmest en politimæssig opgave at sikre, at borgerne kan nyde deres forsamlingsfrihed, bl.a. i forhold til at demonstrere.
Politiet har værktøjer i politiloven, som sikrer, at der kan gribes ind over for personer, som giver anledning til forstyrrelse af den offentlige orden eller er til fare for personers sikkerhed eller den offentlige sikkerhed.
Det er i den forbindelse vigtigt at huske på, at også moddemonstrationer har ret til at forsamle sig og ytre sig kritisk over for en anden forsamling.
Forsamlingsfriheden går begge veje.
Det understreges også flere steder i de retningslinjer fra OSCE, som spørgeren henviser til.
Men hvis personer fra f.eks. en moddemonstration udøver vold eller er til fare for den offentlige orden eller sikkerhed, kan der gribes ind.
Det har jeg også fuld tiltro til at politiet gør, hvis der er behov for det.
Dermed også sagt, at Danmark lever op til sine internationale forpligtelser på området, herunder OSCE's retningslinjer.
Claus Kvist Hansen (DF), 2017-02-01:
Tak for det.
Jeg prøvede ellers at give ministeren en chance ved at formulere mit spørgsmål sådan: Hvad vil ministeren fremadrettet gøre for at sikre forsamlingsfriheden?
Det var derfor, jeg håbede, at ministeren måske kunne – hvad skal vi sige – uddybe lidt, hvordan man fremadrettet sikrer sig, at de lovligt anmeldte fredelige demonstrationer rent faktisk bliver beskyttet, og at der ikke kun henvises til, at politiet vægter det højt, hvad de jo selvfølgelig gør.
At det er en politiopgave, ja, det er vi enige om; og at forsamlingsfriheden står ministerens hjerte nær, ja, det ved Dansk Folkeparti også.
Men helt konkret: Hvordan vil man sikre, at lovligt anmeldte demonstrationer ikke bliver overfaldet fysisk, verbalt, og at folk ikke bliver skræmt fra at udøve deres grundlovssikrede forsamlingsfrihed?
Det er nok det, jeg er lidt mere ud efter.
Kan ministeren uddybe det?
Søren Pape Poulsen (KF), 2017-02-01:
Jamen det ville jo kræve, at vi ikke følger OSCE's retningslinjer, altså hvis jeg skulle sige, hvad vi fremadrettet vil gøre for at følge dem – for det mener jeg vi gør.
Så kan vi have en helt anden diskussion, og det er nok dér, spørgeren er henne: Er vi opmærksomme på, hvordan vi får grebet ind over for de moddemonstrationer, der så kommer?
Der kan man sige, at det jo ikke er mig som justitsminister, der skal sidde på kontoret og trykke på en knap til politiet og sige, at nu skal de lige gribe ind.
Altså, det er jo sådan, at politiet er til stede, og hvis der er en moddemonstration, rykker politiet jo ind, hvis det går over stregen eller går over i vold.
Jeg er helt enig i, at vi har set nogle moddemonstrationer – jeg tror, vi taler om de samme – hvor autonome typer kommer og ligesom tror, at de skal bestemme, hvem der demonstrerer bestemte steder.
Det skal vi bare sætte hårdt ind over for, og det vil jeg gerne kigge nærmere på.
Jeg er bare nødt til at sige: Vi er ikke i konflikt med OSCE's retningslinjer; det tror jeg er vigtigt for mig at få sagt sådan en dag her.
Benny Engelbrecht (S), 2017-02-01:
For Nina Smith når jo netop frem til, at det antal, som man kunne tro var så stort, når man hører eksempelvis finansministerens parti udtale sig, faktisk er overraskende lille.
Derfor er kernespørgsmålet i den her sammenhæng og det, som jeg oprindelig spurgte til, jo lige præcis, hvorfor man egentlig er uenig med Nina Smith, og hvorfor man bruger den her artikel ret intensivt, kan jeg sige.
Ministeren har bl.a. brugt den i forskellige samråd.
Så tilbage til udgangspunktet: Jeg synes, det er rimeligt, at man spørger til, hvorfor ministeren er uenig, og at det uddybes.
Og det har vi så altså fået konstateret nu.
Men kan ministeren garantere for, at man – hvis man fortsætter ned ad en vej, hvor man presser folk tættere på arbejdsmarkedet – så ikke ender i stakkelhaderi?
Kristian Jensen (V), 2017-02-01:
Jeg overlader det til dem, der lytter med, at afgøre, om hr. Benny Engelbrecht svarede på mit spørgsmål, altså om han var enig i citatet fra Nina Smith.
Jeg svarede på, om jeg var enig i det citat, der blev valgt ud fra artiklen.
Hele artiklen er en ganske glimrende gennemgang.
Det, der står i artiklen, er, at der er 119.000, som uforklarligt er på overførselsindkomster i Danmark.
Nogle af dem, fordi de er på barselsorlov, andre, fordi de er syge.
Jeg snakker netop om at motivere via at få sat skatten på arbejde ned, og så kan jeg ikke forestille mig, at nogen synes, det er et problem, at man motiverer folk til at gå længere på arbejde, blive nogle flere timer eller tage et arbejde, der måske ikke lige var ens drømmejob.
Derfor er det, jeg vender tilbage til at sige, at hvis vi skal have flere i beskæftigelse i Danmark, er en af de rigtig gode måder at gøre det på at få sat skatten på arbejde ned, så gevinsten er større.
Benny Engelbrecht (S), 2017-02-01:
Men så må ministeren jo også give mig og dermed også Nina Smith ret i, at når det handler om skat, som Nina Smith så korrekt også behandler i sin artikel, så står der ordret: »Selv om der kan hentes bidrag her, er de forventede effekter relativt små.«
Så spørgsmålet er med andre ord, om det er der, hvor vi skal lægge vores primære fokus.
Er den store udfordring i det danske samfund ikke snarere at få kigget på, hvordan vi får lukket flaskehalsene, altså eksempelvis hvordan vi sikrer, at vi lukker det hul på omkring 70.000 manglende faglærte, som der vil være i løbet af få år i det danske samfund?
Kristian Jensen (V), 2017-02-01:
Jamen det er da et både-og.
Jeg er stolt over, at jeg er i et parti, der ikke bare har været med til at vedtage, men faktisk selv har forhandlet en erhvervsskolereform, der har som målsætning, at langt flere unge skal tage en erhvervsuddannelse.
Jeg er glad for, at vi er en regering, der har nedsat et råd om fremtidens arbejdsmarked, hvor vi sammen med LO og sammen med arbejdsgiverne skal snakke om, hvordan vi får fyldt de huller ud, der er i forhold til manglende hænder.
I øjeblikket er der 100.000 danskere, der tjener under 2.000 kr. om måneden ved at komme i arbejde.
Det er for mig for lidt – jeg vil gerne gøre det beløb, den belønning, større.
Benny Engelbrecht (S), 2017-02-01:
Det er fint nok, at vi gerne vil hjælpe folk med at komme tæt på arbejdsmarkedet for deres egen skyld.
Men jeg må indrømme, at når jeg hører ministeren her, lyder det nu mere, som om det, der er hensigten med det her, er at lægge et mere end moderat fysisk pres på folk, for at de for enhver pris skal ud på arbejdsmarkedet.
Jeg skal bare være sikker på – og nu spørger jeg så igen: Hvordan kan man være sikker på, at man – hvis vi går ned ad den vej, som regeringen lægger op til – ikke ender i stakkelhaderi og i en situation, hvor flere mennesker har svært ved at forsørge sig selv og deres egne, alene fordi man lægger et pres på dem?
Det har vi f.eks. set med indførelsen af kontanthjælpsloftet m.v., hvor der selvfølgelig er en arbejdsudbudseffekt – men en utrolig beskeden arbejdsudbudseffekt – i forhold til hvor mange mennesker det her går ud over, i form af at de får lavere indtægter.
Kristian Jensen (V), 2017-02-01:
Når jeg i interviewet i sidste uge henviste til, at der gik galt i midten af nullerne og i slutningen af nullerne, så var det bl.a., fordi Socialdemokraterne dengang var ude og foreslå at sætte lønnen op for de offentligt ansatte og afviste at lave en gradvis opsparing af penge i den offentlige sektor for ikke at overkompensere.
Man foreslog tværtimod, at der bare skulle bruges flere penge, indføres gratis mad i vores daginstitutioner og folkeskoler, og man var af den klare opfattelse, at der ikke var behov for at lave arbejdsudbudsreformer, og man nægtede at være med til det.
Der var faktisk en regering, der forsøgte at begrænse det pres, der var på arbejdsmarkedet i 2006 og 2007.
Jeg håber selvfølgelig ikke, at den fejl gentager sig i den situation, vi står i i de kommende måneder.
Benny Engelbrecht (S), 2017-02-01:
Vil de arbejdsudbudsreformer, som regeringen har foreslået, have effekt på den potentielle overophedning af økonomien i slutningen af 2017, som ministeren i en artikel i BT den 26. januar antyder, når han om temperaturen på dansk økonomi udtaler følgende: »Den bobler omkring 80 grader nu, og ifølge vores prognoser vil den komme op på 90 grader omkring nytår.
Det vil være meget usundt.«?