Nick Hækkerup (S), 2017-01-19:
I skyggen af første verdenskrig og det store Osmanniske Riges undergang voksede der blandt tyrkiske nationalister mistro til armenierne frem med alle de beskyldninger og intimideringer, vi har set så mange andre gange i historien, når en minoritet bliver lagt for had.
For nationalisterne kunne Osmannerriget kun bestå, hvis man stod sammen om den tyrkiske nationalfølelse og fællesskab, og som konsekvens heraf blev særlig armenierne set som indre fjender, som måtte fjernes.
I 1915 og frem blev der foretaget forfærdelige veldokumenterede overgreb mod armenierne.
Det være sig tvangsdeportationer, massakrer, voldtægter og alle de andre grusomheder, som man overhovedet kan forestille sig.
Det eneste, der vel reelt diskuteres i dag, er, hvor mange der døde.
Man er vel sikker på, at det er et sted mellem 300.000 og halvanden million.
Man må nok snarere sige, at det er i den høje ende end i den lave.
På en eller anden måde er diskussionen om tallet jo også så formålsløs, for under alle omstændigheder er det rigtig, rigtig mange mænd, kvinder og børn, der er blevet udsat for uendelig og utænkelig menneskelig fornedrelse.
Er det så et folkedrab?
FN vedtog i 1948 en konvention om folkedrab.
Det afgørende bliver, ud over at man skal finde ud af, hvad der faktisk skete, på en eller anden måde at finde ud af, hvad det er for et forsæt, som gerningsmændene havde.
Der er ingen tvivl om, at i den periode, som vi taler om, var der en betydelig tyrkisk nationalisme, hvor stærke tyrkiske ideologer kæmpede for et stort og stærkt Tyrkiet uden ikketyrkiske minoriteter.
Men rækker det så til at sige, at der er forsæt?
Bør Folketinget så konstatere, at der var tale om et folkedrab?
Der bliver fremført forskellige argumenter for, der bliver fremført forskellige argumenter imod.
Argumenterne for er typisk, at det gør man i andre lande.
Det gør Europa-Parlamentet, det har paven gjort.
Og med den ubeskrivelige lidelse, som har fundet sted, skulle vi så ikke tage det skridt og stille os på de godes side
helt og aldeles?
Argumenterne imod er: Bidrager det til forsoning mellem Tyrkiet og Armenien?
Selv om vejen dertil, kan man roligt sige, synes langt, så er det jo rigtigt, som udenrigsministeren sagde indledningsvis, at der trods alt er skridt, der er taget ned ad den sti.
Jeg vil godt sige, at for mig og Socialdemokratiet er det sådan set ikke afgørende, hvilken mærkat man sætter på, men at anerkende, hvad der skete, lære af det og stimulere til forsoning.
Når vi ikke synes, at Folketinget skal bruge begrebet folkedrab, er det, fordi vi synes, at man skal fastholde den parlamentariske tradition, man har, med ikke at udstede domme over historiske begivenheder.
I virkeligheden tror jeg på, at vi langt, langt hen ad vejen er enige om, hvad der skal ske osv.
Der foreligger to forslag til vedtagelse.
Det ene har støtte fra regeringen, Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet og Radikale Venstre, og det andet har støtte fra Alternativet, Enhedslisten og SF.
Hele det tidligere forslag til vedtagelse, som det refererer tilbage til, er vi enige om.
Hele indholdet bortset fra den sidste halvanden linje af dagens forslag til vedtagelse er vi enige om.
Nu sker der så det, at i stedet for, at vi får et samlet Folketing, der med den styrke, som det giver, sender et stærkt signal om forsoning, om fri historieskrivning, om respekt for alle nationale, etniske og religiøse mindretal, ender vi i en diskussion på niveau med: »Du skal bruge det ord, som jeg bruger« over for »Nej, jeg vil ej«.
Og det ender som en delt beslutning.
Jeg synes ikke, det er godt nok.
Jeg bliver nødt til sige, at de parter, der har skullet finde sammen i den her sag, nemlig dem, der har været hovedforhandlerne på den ene og anden side, Enhedslisten og Liberal Alliance, ikke har været opgaven voksen.
Det er så oven i købet i en sag, hvor det, vi allerhelst vil sige, er: Lad os nu skabe forsoning.
Det er så ikke lykkedes her.
Derfor står jeg på vegne af Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti, Venstre, Liberal Alliance, Radikale Venstre og Det Konservative Folkeparti med et forslag til vedtagelse, som lyder sådan her: Forslag til vedtagelse
»Folketinget bekræfter sin vedtagelse nr. V 54 af 19. maj 2015 vedrørende de tragiske og blodige begivenheder, som udspillede sig i det østlige Anatolien i perioden 1915-1923.
Folketinget finder, at den bedste vej til forsoning vil være en åben dialog om historien på grundlag af en fri og ucensureret historieforskning, herunder frigivelse af alle officielle dokumenter fra perioden.
Folketinget beklager, at tyrkisk lovgivning forbyder borgere og medier at bruge betegnelsen »folkedrab« om begivenhederne, og finder, at dette udgør en urimelig begrænsning af såvel forskningsfriheden som ytringsfriheden uden hermed at forholde sig til anvendelsen af denne benævnelse.
Folketinget fastholder dermed sin parlamentariske tradition for ikke at udstede domme over historiske begivenheder.«