runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jane Heitmann (V), 2017-04-20:
Jeg synes faktisk, det barokke her er, at Dansk Folkeparti prøver at skabe et indtryk af, at man ude i kommunerne er støbt i beton.
Jeg har siddet i en kommunalbestyrelse i mere end 10 år.
Det indtryk, jeg har – bl.a. fra selv at have siddet i et beskæftigelsesudvalg – er faktisk, at man i langt de fleste kommuner gør sig umage for at være i god dialog med borgeren.
Som jeg sagde i min ordførertale, har jeg også læst nogle historier, hvor jeg tænker: Hvordan kan det ske?
Det er historier, som virker fuldstændig absurde, det medgiver jeg.
Men mit generelle indtryk er faktisk, at man ude i kommunerne gør sig enormt umage for at komme i dialog med borgerne.
Det lyder så fortærsket, det lyder som en floskel, men det er jo det, det i virkeligheden handler om, nemlig at man har fokus på den enkelte, og at man i dialog ser på, hvad det er for nogle ressourcer, hvad det er for nogle muligheder, hvad det er for nogle evner, men også indimellem – som jeg sagde tidligere – hvad det er for begrænsninger, man har, og så tager bestik af det.
Lad os nu få evalueringen, og lad os se, hvad evalueringen peger på, og så tage bestik af situationen til den tid.
Så spørger hr. Finn Sørensen, om jeg kender til nogen demensdiagnoser, hvor folk faktisk får det bedre.
Jeg nævnte tidligere, at der er omkring 200 forskellige demensdiagnoser, og jeg tror faktisk, at kendetegnende for dem alle sammen er, at man i en eller anden grad – med varierende hastighed, alt efter hvilken diagnose man har, og hvilket menneske man er – langsomt bliver mere og mere syg.
Den vej går det for de fleste.
Men jeg synes også, man må anerkende, at mennesker reagerer forskelligt.
Nu nævnte jeg her demenshandlingsplanen med 23 initiativer.
Jo tidligere man får opsporet demens, jo bedre muligheder er der som oftest for, at man kan ikke helbrede, men hjælpe mennesker til et værdigt liv længere.
De muligheder synes jeg man skal bruge, og derfor synes jeg, at demenshandlingsplanen her er et fint initiativ sammen med f.eks. den reform, som er lavet på fleksjobområdet.
May-Britt Kattrup (LA), 2017-04-20:
Det synes jeg er helt fair at ordføreren mener.
Jeg er så ikke enig i den holdning.
Men det, som jeg er meget enig i, er, at vi skal derhen, hvor vi får fjernet alle de forløb, som ikke tjener noget formål, og hvor vi kan se, at mennesker, som åbenlyst ikke er klar til at tage et job, og som – lige meget hvad man gør – heller ikke vil blive det, selvfølgelig ikke skal i jobafklaringsforløb.
Pernille Schnoor (ALT), 2017-04-20:
Omkring 15.000 danskere rammes hvert år af demens.
I dag er der i Danmark omkring 35.000 mennesker over 65 år, som har en demensdiagnose, og det skønnes, at et langt højere antal lider af en demenssygdom, ligesom antallet også forventes at stige i de kommende år, fordi der bliver flere ældre.
Demens er en sygdom, der uden tvivl – som vi også har hørt andre tale om i dag – vender op og ned på livet for både den, der rammes af demens, og også de pårørende.
Mennesker med demens i den arbejdsdygtige alder, og som måske er i job, har andre udfordringer end ældre med demens uden for arbejdsmarkedet.
Denne gruppe og gruppen af nydiagnosticerede har brug for en hjælp og en vejledning, der er anderledes.
Vi skal blive bedre til at skabe ordninger, hvor denne gruppe kan forblive på arbejdsmarkedet, og støtte op om deres familieliv, så de kan bevare en god og almindelig hverdag.
Vi skal sikre en hverdag med meningsfuldhed og livskvalitet for mennesker med demens.
Derfor skal mennesker med demens, der selv ønsker at forblive på arbejdsmarkedet, have bedre mulighed for det, og ingen skal sendes i jobafklaringsforløb eller ressourceforløb mod deres vilje.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Jamen demensramte, der bliver fanget på det tidspunkt i deres sygdom, er jo aldrig i nærheden af et ressourceafklaringsforløb.
Det er jo folk, der er blevet så dårlige, at de er faldet ud af arbejdsmarkedet og derfor skal igennem et ressourceafklaringsforløb.
Så den her gruppe borgere, som vi vil tage hensyn til, er jo aldrig i nærheden af de borgere, som faktisk bliver ramt af det tiltag, som bliver iværksat for at tage hensyn til nogle andre.
Jeg kan simpelt hen ikke se logikken i, at borgere, der er så dårlige, at de er røget ud af arbejdsmarkedet på grund af en demenssygdom, skal tvinges igennem et ressourceafklaringsforløb med den udsigt, som vi alle sammen ved der er, nemlig at der aldrig kommer nogen ressourcer – eller måske engang, når der kommer noget bedre forskning, men som for nuværende ikke har udsigt til bedring.
Hvorfor skal den mulighed være der?
Kristian Hegaard (RV), 2017-04-20:
Det, der i hvert fald skal være mulighed for, er, at man ikke stirrer sig fuldstændig blind på diagnoser, men ser på de mennesker, man har med at gøre, og ser på de kompetencer, de eventuelt måtte kunne byde ind med.
Der er desværre også rigtig mange tilfælde, hvor det er et fremskredent forløb, der gør, at det ikke er relevant, og at det vil presse og stresse den enkelte borger så meget, at det vil påvirke den pågældendes helbred.
Og det er netop det, man er opmærksom på i forligskredsen, og når der er tilfælde, hvor det vil forværre den pågældendes helbred, og hvor der ikke lige er det, der skal til, jamen så er det det tilfælde, man er opmærksom på, og så er det ikke de mennesker, man skal tvinge igennem et jobafklaringsforløb.
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Jeg er da rigtig glad for, at ordføreren faktisk mener noget af det samme.
Ordføreren mener, at vi skulle have taget nogle flere diagnoser med ind under det, og det kunne jeg også godt tænke mig, men nu er det sådan, at vi har en handlingsplan for demensområdet, og at vi desværre endnu ikke har en handlingsplan for skleroseområdet, parkinsonområdet.
Det vil jeg også meget gerne have, så det kan være, at vi kan tage hinanden i hænderne bagefter og sørge for det.
Men når vi nu går ud og siger, at vi gør så meget for demente mennesker, hvorfor gør vi det så ikke helhjertet?
Hvorfor sikrer vi det så ikke?
Alle her er jo enige.
Spørgsmålet er bare, hvordan vi sikrer, at kommunen gør det.
Så jeg kunne da godt tænke mig at høre, om ordføreren måske havde en idé til, hvordan vi sikrer, at kommunerne lever op til det, som ordførerens eget parti også har været med til at beslutte.
Kristian Hegaard (RV), 2017-04-20:
Det er rigtigt, at vi alle sammen er enige om, at demenssygdom er en progredierende sygdom, hvor der sker en udvikling, desværre.
Men det, som det jo lader til at vi desværre ikke er enige om, er, at man ikke skal stirre sig fuldstændig blind på diagnoser, men se på, hvad det er for et menneske, man har med at gøre.
Nogle bliver altså fanget i et meget tidligt stadie, og det er jo rigtig, rigtig glædeligt, hvis vi kan få nogle kompetencer, nogle muligheder ud af de mennesker, hvor det måtte være tilfældet.
Og det er jo det, der er væsentligt, altså at vi skal bruge de kompetencer, der er, i de tilfælde, hvor det kan lade sig gøre.
Så vi skal se på de mennesker, de er, og ikke kun se sortsynet på deres diagnoser.
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Nu skal man jo ikke prøve at lægge ord i munden på os fra de tre partier, der siger, at det skal være op til den enkelte med diagnosen.
Det lyder, når nogle går på talerstolen, som om vi forlanger, at de skal på pension med det samme, men det er jo ikke det, vi siger.
Vi siger bare, at man skal prøve at leve op til det, som I selv kommer med i forslaget til vedtagelse: »Indsatsen må aldrig forværre borgerens helbred«.
Hvordan sikrer I, at kommunen lever op til det, og at de har ret til førtidspension, hvis de har nedsat arbejdsevne?
Hvordan vil I sikre, at kommunerne lever op til det?
Kirsten Normann Andersen (SF), 2017-04-20:
Altså, jeg mener det, der står i det forslag til vedtagelse, og det tror jeg faktisk alle gør.
Jeg har ikke hørt en eneste i salen i dag sige, at vi ikke ønsker at sikre, at demente får en ordentlig behandling.
Jeg tænker at dialog er et nøgleord i forhold til det, sådan at flere bliver opmærksomme på, at man faktisk kan skade den demente, hvis man stiller krav til den demente, som den demente ikke selv mener at kunne honorere.
Så dialog er den ene vej frem, og den anden vej frem er, som jeg også sagde i min ordførertale, at tage spørgsmålet op i forligskredsen i efteråret.
Finn Sørensen (EL), 2017-04-20:
Først vil jeg sige, at det jo ikke kan nytte noget at henvise til demenshandlingsplanen i forhold til det, vi diskuterer her.
For det, vi taler om her, er jo lovgivning om førtidspension, og den beskæftiger demenshandlingsplanen sig ikke med, og den har i hvert fald ikke nogen ambitioner om at lave nogen ændringer.
Det er jo lovgivning om førtidspension, kommunerne følger, og som gør, at vi ser alle de her groteske eksempler på forløb, som mennesker bliver jaget ud i. Så jeg er nødt til at gentage spørgsmålet, for vi har jo ikke fået noget konkret svar endnu: Hvordan vil ordføreren sikre, at kommunerne lever op til alle de smukke ord, som ordføreren sagde, og som jeg var helt enig i?
Hvordan vil ordføreren sikre det – at kommunerne ikke tvinger borgerne ud i nogle forløb, og nu citerer jeg ordføreren: som borgerne ikke selv mener at kunne leve op til?
Det er jo en rigtig, rigtig god formulering.
Det er bare ikke det, der står i loven.
Så jeg vil gerne spørge ordføreren, hvordan ordføreren vil sikre, at kommunerne lever op til det.
Det er det, vi har spurgt om så mange, mange gange, siden den reform blev indført.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2017-04-20:
Jamen ved at holde fast i lovens intentioner.
For lovens intentioner er netop ikke at udsætte mennesker for noget, som de ikke kan magte.
Men jeg tror, at der mangler viden, når vi taler om demens.
Jeg har ofte, sådan set også forud for den her debat,
lyttet til mennesker, som siger, at det er godt at holde sig i gang, hvis man f.eks. har fået en demenssygdom.
Og ja, det kan man sagtens mene, og det er i virkeligheden en logisk konklusion.
Men virkeligheden er bare, at når man har en sygdom, som er progredierende, så kan man komme til at bruge rigtig mange ressourcer på overhovedet at holde sig selv i gang og lære at leve med den situation, som indtræffer, og lære at leve med, at der kun er én sikker prognose, og det er, at det bliver værre.
Der tror jeg at dialogen er nødvendig.
Det er også derfor, jeg har gjort gældende, at vi i forbindelse med evalueringen i efteråret vil tage lige præcis det spørgsmål op, ikke kun i forhold til demens – jeg er nemlig ikke tilhænger af, at man skriver bestemte diagnoser ind i lovgivningen – men i forhold til mennesker med progredierende sygdomme.
Jeg prøvede faktisk i min ordførertale at henvise til, at vi i den kreds, der har lavet demenshandlingsplanen, jo netop har taget højde for sådan noget som demensvenlige byer.
Og i det ligger også, at man uddanner købmanden og prøver at tænke i, at andre borgere og samfundet som helhed skal forstå, hvad det egentlig vil sige at være ramt af demens.
Jeg prøvede også i min ordførertale at sige, at jeg tror, at det måske var en opgave, vi også kunne have taget på os, hvis vi havde tænkt så langt, da vi lavede demenshandlingsplanen: at netop sagsbehandlere også skal have viden om, hvad det egentlig er for en sygdom, vi taler om, når vi taler om demens eller for den sags skyld andre sygdomme, som er progredierende.
Jeg tror i virkeligheden, at det på en eller anden måde kunne være skillelinjen.
Jeg er ikke tilhænger af, at vi siger, at alle med demens skal vi opgive på forhånd – for der vil være rigtig mange med demens, som netop synes, at det vil være det samme som at få slukket lyset.
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Hvor er jeg glad for, at jeg er sundhedsordfører, hvor man kan få lov til at tale diagnoser, for der mener alle partier, at det er helt i orden, at man laver kræfthandlingsplan og kræftpakker i stedet for parkinsonpakker, at man tager forskellige diagnoser og gør noget bestemt for de folk, der har dem, ligesom vi laver en demenshandlingsplan.
Så jeg kunne da godt tænke mig at høre: Når nu regeringen, som Venstre også er en del af, laver en demenshandlingsplan, hvor i den handlingsplan, som fru Jane Heitmann remsede de her punkter op fra, står der noget om, at vi skal hjælpe dem, når de skal igennem en arbejdsprøvning?
Kristian Hegaard (RV), 2017-04-20:
Tak for det.
I takt med at gennemsnitsalderen stiger, og at flere opnår en høj alder, hvilket jo er positivt, så bliver flere desværre også ramt af demenssygdomme.
Mange flere end tidligere kommer således i berøring med demenssygdommen på et tidspunkt i deres liv.
Derfor er det glædeligt, at man i de nylige initiativer til førtidspensions- og fleksjobreformen netop har betonet, at indsatsen i et jobafklaringsforløb ikke må forværre borgerens helbred.
For vi ved, at ekstra pres og stress kan øge progredieringen af demens hurtigere.
Vi skal også bare huske på, at noget af det, vi ved forebygger og udsætter udviklingen af demens, er at holde sig i gang fysisk, psykisk og socialt.
Det betyder ikke, at man dermed skal igennem et langstrakt jobafklaringsforløb, men det betyder, at det at blive stimuleret i et eller andet omfang også kan være en fordel.
For der kan være tilfælde, hvor man har fanget demens i så tidligt et stadie, at man gennem medicinering kan mindske stejlingskurven for progredieringen, der gør, at vedkommende kan varetage nogle funktioner, som vedkommende er glad for, og som skaber livskvalitet, og det må være noget af det allervigtigste, når vi taler om demens.
Vi skal ikke reducere nogen til deres diagnose, men tage udgangspunkt i det menneske, de er, og de kompetencer, de har.
Det er derfor også væsentligt, at man i forligskredsen betoner, at det er den enkeltes situation, der er udgangspunktet for, hvilke ydelser der er relevante, og det må sådan set være det vigtigste, at vi tager udgangspunkt i den enkeltes livssituation i den svære situation, der opstår med demens.
Det er faktisk så vigtigt for forligskredsen, at der ønskes en evaluering og opfølgning allerede i 2017, altså ikke i 2018, men i år, fordi det er borgere, der skal tages hånd om, og vi skal sikre os, at der varetages de individuelle hensyn, bl.a. på grund af den forfærdelige sygdom, demens er.
Finn Sørensen (EL), 2017-04-20:
Tak til ordføreren, som jeg synes sagde mange helt rigtige ting, ikke mindst det, som jo også står i loven, nemlig at man skal tage udgangspunkt i den enkelte borgers situation.
Mit spørgsmål er så: Er det det, man lever op til, når man tvinger folk ud i de her ressourceforløb, fordi de skal udvikle arbejdsevnen, eller fordi det skal undersøges og dokumenteres, om de kan udvikle arbejdsevnen, som der står i loven?
Er det at tage udgangspunkt i borgerens situation?
For der ligger jo en økonomisk tvang i det.
Kristian Hegaard (RV), 2017-04-20:
Tak til spørgeren for de indledende rosende bemærkninger.
Der er selvfølgelig ikke nogen, der skal tvinges ud i et fuldstændig urimeligt, langstrakt jobafklaringsforløb, når der ikke er et egentligt potentiale.
Det er også derfor, man netop skal glæde sig over det, der er intentionerne i forligskredsens bemærkninger om det, nemlig at hvis det forværrer borgerens helbred, skal borgeren ikke igennem et besværligt forløb.
Finn Sørensen (EL), 2017-04-20:
Men når vi også på det her område med demens nu har set adskillige eksempler på, at kommunerne ikke tager det hensyn til den enkelte borger, men siger, at det ifølge loven skal dokumenteres, at det er helt åbenbart formålsløst at forsøge at udvikle arbejdsevnen, og at de ellers ikke må give førtidspension – det er jo derfor, kommunerne sender folk ud i sådan nogle forløb, ofte stik imod de lægelige anbefalinger – vil ordføreren så ikke mene, at det ville være godt at få fjernet det tvangselement?
For så havde man da en mulighed for at tage udgangspunkt i, hvad borgeren selv ønsker.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Vi er alle sammen enige om, at der ikke er nogen demenssygdomme, hvor der er udsigt til bedring.
Vi er alle sammen enige om, at borgere, der ikke har udsigt til bedring, ikke skal i jobafklaringsforløb.
Hvad er logikken i, at der overhovedet skal være mulighed for, at der i kommunerne skal skabes tvivl om, hvorvidt det er sådan, at en demensdiagnose skal føre til, at man ikke skal igennem et jobafklaringsforløb?
Jeg har forsøgt at få de øvrige ordførere fra forligskredsen til at forklare det, og måske den radikale ordfører kan forklare, hvorfor noget, som vi alle sammen er enige om ikke bør ske, alligevel skal have muligheden i lovgivningen for at ske?
Hvad er logikken bag det?
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Mange tak.
Jeg synes, at man måske engang imellem skulle kigge på, hvad det er for en sygdom, vi taler om.
Nu er det føget med tal, og det bliver sagt, at der er 200 forskelige demenssygdomme, og der vil jeg skynde mig at sige, at der er 70.000-85-000 mennesker med en demenssygdom, men ca. 50.000 af dem har alzheimer, og det er den værste, hvor gennemsnitslevetiden er 7-10 år.
Det er bare for at få det på plads, når der bliver sagt, at man gerne ser, at de får en afklaring.
Så kan det ellers komme til at strække sig over måske 5 år, og så er der måske 2 år, hvor man ikke kan huske, at man har brugt sin pension, som man selv har tjent op til.
Når man sidder i den her forligskreds, som har lavet den her aftale, kunne man så ikke tænke sig at sige: Hvordan sikrer vi, at kommunerne lever op til det, alle har stået og sagt her på talerstolen, og som ordføreren også har sagt?
Kristian Hegaard (RV), 2017-04-20:
Der er ingen tvivl om, at alzheimer lige så vel som alle de andre demenssygdomme er meget forfærdelig, og det er netop derfor, vi alle sammen med stor interesse sidder her og debatterer det.
Og der er ingen tvivl om, at det naturligvis er i alles interesse at sikre, at kommunerne sørger for, at der bliver gjort noget væsentligt for de borgere, der er i en situation, hvor de har det rigtig svært.
Derfor er der jo al mulig god grund til at glæde sig over, at det er noget, der bliver evalueret allerede i år, fordi man synes, at det her er et vigtigt indsatsområde, og det er jo glædeligt, at der er flere, der deler det synspunkt.
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Ja, stakkels dem, der så skal sidde derhjemme og vente på, at der er nogen, der tager sig sammen.
Nogle af dem er blevet smidt ud af deres hjem.
Jeg talte i går med en socialrådgiver fra Hvidovre, som fortalte, at der sidder en håndfuld, som ikke har været lige så heldige at få en førtidspension.
Så med alle de her lovprisninger og alt det, man siger, om, at kommunerne skal leve op til det, vil jeg spørge: Hvad vil man gøre, for at de så også gør det?
Det er et simpelt spørgsmål: Hvad vil man gøre, for at kommunerne lever op til det, I alle sammen siger?
Kristian Hegaard (RV), 2017-04-20:
Det arbejde, vi allerede har indledt, og det, som forligskredsen er meget opmærksom på, går jo ud på, at man iværksætter de her initiativer således, at hvis der ikke er et fremtidigt klart forløb, og hvis man forventer at der vil ske en forværring af helbredet i forbindelse med det her jobafklaringsforløb, så er det jo ikke det rette.
Det er jo de klare rammer, der er i forhold til det, og som jo er klart betonet i det, forligskredsen har sagt.
Så det er de rammer, der er, og som kommunerne naturligvis skal rette ind efter.
Det er helt rigtigt, at hver gang vi hører nogle af de her meget skrækkelige historier, der desværre indimellem er dukket op, hver gang vi hører de her konkrete, individuelle eksempler, hvor det ikke lige er gået efter bogen, så er det jo vigtigt, at det er noget, vi handler på.
Og det er der netop blevet handlet på i forligskredsen, hvor man har taget nogle nye initiativer, der skal sikre, at der tages de hensyn, der bliver påpeget af spørgeren, sådan at man ikke sender nogen unødigt ud med tvang.
Det er noget, der bliver fulgt løbende, og derfor bliver det evalueret allerede i år.
Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2017-04-20:
Tak for det.
Jeg vil blot kvittere over for børne- og socialministeren, i forhold til at jeg synes, vi har haft en god proces.
Vi har et fælles mål om, at flere børn skal have en fair chance, og vi har fået ministeren og den samlede regering med på et ændringsforslag til lovforslaget, der sikrer netop det – det er jeg slet ikke i tvivl om.
Så jeg vil gerne kvittere for, at vi har brugt udvalgsarbejdet til at blive klogere undervejs.
Socialdemokratiet ser gerne, at vi går endnu videre, sådan at vi ikke bare opsporer børnene tidligere, i forhold til at de måske har brug for noget ekstra hjælp, men at vi rent faktisk også ser bredere på det end på sproget – at vi ser på deres generelle udvikling, og at vi får udviklet nogle deciderede test til, at vi kan gøre det, så kommunerne har de bedst mulige redskaber.
Men i første omgang en kvittering over for ministeren og regeringen i forhold til at have lyttet og i forhold til at have forbedret, hvad jeg synes bliver en god indsats.
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Demens er en forfærdelig sygdom, som allerede i dag berører rigtig mange tusinde danskere, og det forventes, at den vil ramme endnu flere de kommende år.
Det er imidlertid ikke godt nok.
Der blev sat penge af i sundhedsvæsenet til udredning, behandling, pårørendearbejde og netværk, men mange af de andre udfordringer, der vedrører de demente, blev ikke adresseret.
Grunden til denne forespørgsel er det stigende problem med, at yngre med demenssygdomme sendes i arbejdsprøvning, jobtræning og ressourceforløb.
Problemet er tosidet.
For det første forsinker det tildelingen af førtidspension, hvilket for mange er et kæmpe problem, da de ofte forud for udredning og diagnose er røget ud af arbejdsmarkedet og derfor er økonomisk pressede.
Det mener vi ikke er i orden, og derfor håber vi, at ministeren vil sikre, at mennesker, der rammes af demens, ikke skal have ekstra udfordringer på grund af deres sygdom.
Jeg ser frem til debatten.
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Jeg kan jo godt huske, dengang man lavede den her reform, og jeg tænker på, om ikke Socialdemokratiet har et ansvar her.
Man sad på ministertaburetten på det tidspunkt.
Jeg sad selv med til et af møderne, hvor vi netop diskuterede nogle af de tilfælde med dem, der var for syge til at komme i arbejdsprøvning og alle de her ting, de skulle trækkes igennem.
Når man hører alle de her historier, er der så en grund til, at man ikke før nu begynder at grave ned i det og finde ud af, hvad man kan gøre anderledes?
Er det først nu, ordføreren mener man skal begynde at kigge på det?
Er det ikke en idé, at man i ministeriet og hos de ordførere, der arbejder med beskæftigelsesområdet, måske begynder at koncentrere sig om, hvad sygdom er, hvad en demenssygdom er?
Ordføreren står og taler om muligheder for forbedring, udviklingsmuligheder for en person med en demenssygdom.
Er det at kigge på de enkelte sygdomme noget, som ordføreren kunne tænke sig at tage med i betragtning, eller vil man hele tiden lave elastik i metermål, så kommunerne selv kan afgøre, om det er individuelt, eller hvilken sygdom der er tale om?
Leif Lahn Jensen (S), 2017-04-20:
Det var mange spørgsmål, men jeg skal forsøge at svare på dem alle, og så har vi heldigvis en runde mere.
Jeg kan også se, at der er flere fra DF til stede, og så tager jeg den gerne.
Ja, selvfølgelig har Socialdemokratiet et ansvar, og det har vi da aldrig nogen sinde sagt at vi ikke har.
Jeg var selv med i det som ordfører, og jeg har stået på den her talerstol adskillige gange og diskuteret det her.
Derfor anerkender jeg også – og det har man også hørt mig sige flere gange ikke bare her, men også i pressen – at det ikke fungerer godt nok.
Jeg har også flere gange været lidt hård ved kommunerne og sagt: Nu må I snart til at levere varen.
Så ja, vi har et ansvar, og derfor går jeg også ind og tager det ansvar.
Når ministeren kalder, kommer jeg, og når vi skal have lavet nogle ændringer, er jeg med til at lave dem.
At vi først er begyndt at kigge på det nu, er ikke korrekt.
Nu har vi så lavet den her skrivelse.
Og hvorfor gør vi det?
Det jo netop derfor, vi har taget et initiativ, og det er derfor, vi laver den her skrivelse.
Det er en slags løftet pegefinger, der skal fortælle dem, hvordan de skal opføre sig.
Pia Adelsteen (DF), 2017-04-20:
Tak for det.
Der er stillet forslag om nogle nye ændringer i forhold til den her lov, så derfor ønsker vi at få sagen tilbage i udvalget.