Jens Joel (S), 2022-05-03:
Tak for det, formand.
Det her er ganske rigtigt, som der lige er blevet sagt, et spørgsmål om forlængelse af frihedsgrader, og man kan jo sige, at der er rigtig mange ting, som pandemien har lært os.
Der er rigtig mange dårlige ting at sige om covid-19, men der kom også nogle værdifulde erfaringer ud af noget af det, og frem for alt så vi jo, at skolernes måde at håndtere det på var ret imponerende, men at det faktisk også fordrede, at man fik mulighed for at håndtere det efter de lokale forhold.
Man kan sige, at det, vi behandler i dag, er en forlængelse af en model, som vi har haft under pandemien, fordi det var så forskelligt, hvordan krisen ramte, fordi det var så forskelligt, hvordan de forskellige elever blev ramt, fordi skolerne blev ramt forskelligt, fordi vi jo af gode grunde lærer forskelligt og har brug for forskellige indsatser.
Så vi lagde i virkeligheden rigtig meget frihed ud til skolerne i forhold til at indrette skoledagen lige præcis sådan, som det var bedst for de elever, der gik på den pågældende skole eller i den pågældende klasse, og det, der er frihedsgraderne i det her, er, at man kan konvertere eksempelvis den understøttende undervisning til andre ting, som udløser det samme personaleforbrug, altså oversat: Det må ikke være en spareøvelse, men man må gerne indrette skoledagen anderledes med tolærerordninger eller turboforløb eller nogle andre ting, som giver mening lokalt.
Man kan sige, at vi jo heldigvis er på den anden side af pandemien.
Der er nok stadig væk nogle steder, hvor man er i gang med at hente ind på det, der måtte være sket, men vi har jo sideløbende en diskussion om større frihed til skolen, og derfor giver det sådan set også god mening at sige, at mens vi diskuterer, hvordan vi kan give mere frihed til skolen, er det måske et lidt underligt tidspunkt at fjerne frihedsgrader, vi har, og mens vi i øvrigt sidder og diskuterer, hvordan vi kan lære af de ting, vi lærte under pandemien, og af de frihedsforsøg, der er i øvrigt kører, og frihedsgrader, man har haft, og så også på et tidspunkt, hvor vi jo egentlig synes, at en del af den frihed, som er blevet givet, skal være permanent, enten på præcis den samme måde eller i en afskygning.
Så vi støtter, at man forlænger muligheden for de her frihedsgrader.
Vi synes, det er blevet håndteret godt på skolerne, men det er jo selvfølgelig klart, at vi ikke har truffet en beslutning om, hvordan vi skal indrette skolerne permanent, og det er det, vi sidder og gør.
Jeg synes jo, det er åbenlyst, at den allerstørste udfordring med kompetencedækningen i skolen er manglen på uddannede lærere, altså det, at der er for mange, der underviser i vores folkeskole, som slet ikke har en læreruddannelse.
Det er den største udfordring i forhold til kompetencedækningen, men det er jo også klart, at det altid er en kvalitet, at de lærere, der underviser, også har særlige kompetencer i de fag, de underviser i, og derfor er det sådan set klogt, at man har en målsætning om at sikre, at man i størst muligt omfang har en linjefagsdækning – eller hvad man skal sige; det var jo i hvert fald det, det hed, da jeg begyndte at sætte mig ind i det – på de fag, man underviser i.
Til gengæld har man under pandemien, hvor man havde et hensyn til færre lærere på grund af smittehensyn, og hvor der skulle være færre forskellige personer i klassen, nogle steder også oplevet, særlig i de mindste klasser, afhængigt af klassen, afhængigt af børnegruppen, at det har opvejet og mere end kompenseret for, at man ikke havde linjefagsdækning, at man havde en tættere relation, et større kendskab til klassen, en bedre elev-lærer-relation, og derfor mener jeg egentlig, vi skylder hinanden en diskussion om, hvordan vi indretter det der.
For nogle steder så det i virkeligheden ud, som om det var en pædagogisk gevinst og en faglig gevinst at løsne på noget af det, vi normalt betragter som en entydigt fagligt god ting, nemlig at man har linjefagsdækning.
Så jeg synes, der udestår en diskussion om det her, men det er meget vigtigt, at det ikke bliver sådan en sort-hvid diskussion, og det bliver formodentlig også noget, som man er nødt til at begrunde pædagogisk derude.
Og igen vil jeg jo sige, at den allerallerstørste udfordring er, at for mange underviser uden egentlig at være uddannede lærere, og det skal vi også i forskellige andre forhandlinger omkring læreruddannelsen og andet have fat på.
Så det vil jeg se frem til.