runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Tak for ordet.
Det er rigtigt, som ministeren nævnte indledningsvis, at jeg ofte siger noget om arbejdsmiljø som sundhedsordfører.
Men i dag er jeg her faktisk som arbejdsmiljøordfører for første gang, selv om arbejdsmiljø er et tema, som jeg har arbejdet med i et langt liv og også et langt fagligt liv.
Vi taler i dag om dem, der hver dag går på arbejde og tager de største risici på vores alle sammens vegne.
Det er dem, der beskytter os mod kriminalitet, redder vores liv og hjælper vores mest sårbare borgere.
Det er politibetjente, fængselsbetjente, brandmænd, socialpsykiatrisk personale og mange andre offentligt ansatte, som arbejder i miljøer, hvor trusler, vold og svære oplevelser desværre er en del af hverdagen.
Vi skylder dem ikke bare tak.
Det er ganske enkelt for fattigt.
Ærlig talt er det på tide, at vi lever op til det ansvar.
VIVE's rapporter og andre undersøgelser har allerede vist os, at de psykiske belastninger er omfattende.
Det er chokerende, at op mod 13,5 pct. af fængselsbetjentene og 10,6 pct. af politibetjentene i 2019 havde symptomer på ptsd, depression, angst eller stress.
Tallene er lige så alarmerende for brandmænd, ambulancepersonale og andre i højrisikojob.
Til sammenligning er forekomsten af ptsd i den almindelige befolkning omkring 1 pct.
Og lad os bare være ærlige: Den slags forskelle taler deres eget helt tydelige sprog.
Vi beder mennesker om at tage en risiko, men vi svigter dem, når det kommer til at hjælpe dem bagefter, når det går galt.
Det her forslag handler om retfærdighed.
Vi har skabt en ordning for veteraner fra forsvaret, der sikrer dem den rette behandling, rehabilitering og hjælp til deres familier, og det er rigtig godt.
Men skulle vi ikke tage skridtet videre, så også en politibetjent, en fængselsbetjent eller en socialpædagog kan få den samme hjælp?
Vi ved, at den tidlige indsats er afgørende for at kunne bevare tilknytningen til arbejdsmarkedet, familien og fællesskabet.
I SF anerkender vi, at forslaget om konkrete indsatser kan være en dyr investering, men det skal ikke afholde os fra at tage samtalen og få igangsat et arbejde for en model.
Det er jo derfor, at vi i dag foreslår en model for, hvordan vi kan komme videre med det her arbejde, som er vigtigt.
For vi skal kunne hjælpe de mennesker, der hver dag påtager sig en risiko og får vores samfund til at køre rundt.
Lad mig understrege, at det her forslag på ingen måde udelukker behovet for at arbejde for forebyggelse.
Vi skal selvfølgelig gøre alt, hvad vi kan, for at forbedre arbejdsmiljøet, så færrest mulige pådrager sig ptsd eller andre skader i deres arbejde.
Men når skaden er sket, har vi en forpligtigelse til at handle, og det håber jeg at vi kan samles bredt om med det her forslag.
Får vi ikke opbakning blandt kollegerne i de andre partier, er jeg sikker på, at Enhedslisten og SF kommer til at knokle i udvalget for måske at lave en fælles beretning, som kunne føre os derhen, hvor vi bliver enige om, at det ikke er nok, at vi er enige om intentionerne og enige om, at der skal ske noget; vi er også nødt til at have en plan for, hvornår det sker.
Tak for ordet.
Kim Valentin (V), 2025-01-30:
Det er bare for at høre den præcise overvejelse over, hvorfor der står »offentligt ansatte«.
For der er mange i de grupper, som I nævner her, som ikke er offentligt ansatte.
Tænker I ikke på dem, eller hvad?
Det tror jeg ikke på.
Der må have været en bestemt overvejelse, siden I skriver »offentligt ansatte«.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Jeg tror, at hr. Kim Valentin skal se det som et udtryk for, at det er velfærdspersonale.
Det er personale, som er ansat af samfundet til at passe på os, altså politibetjente, fængselsbetjente, sundhedspersonale og andre, som er ansat til at hjælpe os i situationer, hvor vi har brug for assistance som borgere.
Men som jeg også sagde til ordføreren tidligere i dialogen, er det for mig ikke vigtigt, om det hedder offentligt ansatte eller privat ansatte; alle, der er udsat i højrisikojob på samfundets og på vores allesammens vegne, skal være omfattet af sådan en løsning her.
Kim Valentin (V), 2025-01-30:
Så i forhold til en eventuel tekst, man kunne blive enige om, er det selvfølgelig alle ansatte, vi snakker om?
Victoria Velasquez (EL), 2025-01-30:
Det her handler jo også om, at vi desværre har ret mange offentligt ansatte, der har arbejdet i højrisikojob, hvor vi ved, at man er særlig eksponeret.
F.eks. er det, at du bliver udsat for trusler, med til at fordoble risikoen for at udvikle ptsd.
Det, at du bliver udsat for vold, øger risikoen med 30 pct.
Det vil sige, at det er rimelig veldokumenteret, at der er specifikke opgaver, du løfter, hvor du bliver sårbar over for at få ptsd.
Alligevel har de kæmpet i så mega mange år i systemet for at få anerkendt, at der var tale om en arbejdsskade.
Og politibetjentene ved vi – og det gælder sikkert også for andre faggrupper – er overrepræsenteret i forhold til skilsmissestatistikker osv.
Så jeg håber, at ordføreren vil være med til at sikre, at det ikke bliver sådan, at man lige pludselig vil putte rigtig mange ting ind i forslaget, der gør, at det ikke bliver til noget, eller omvendt, at der skal gå længere og længere tid.
For som ordføreren også siger, er en tidlig indsats så vigtig.
Derfor er det også vigtigt, at der ikke går for lang tid, før vi får den handling, som der er brug for.
For det er ny viden for mig, at man på den måde skulle kunne differentiere mellem eksempelvis de to faggrupper.
Den ptsd, der rammer dig på dansk jord, er ikke nødvendigvis mindre kompleks eller svær end den, der rammer dig på udenlandsk jord.
Dina Raabjerg (KF), 2025-01-30:
Det, jeg tror er vigtigt, og som i hvert fald er vigtigt for mig her, er at anerkende, at det er forskellige rammer, der er her, og at den måde, som vi håndterer ptsd hos udsendte på, er og skal være anderledes, end når det handler om de medarbejdere herhjemme, som kan opleve at få ptsd i deres dagligdag.
Jeg tror, det nogle forskellige indsatser, der er behov for.
Jeg tænker, at man godt kan lade sig inspirere af mange af de ting, man gør for veteranerne, hvor der er et beredskab, både inden de bliver udsendt og efter.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Tak for det, og tak for talen.
Jeg tror, at jeg vil tilslutte mig den tidligere ordførers ønske om at se, hvad det er for et videnskabeligt grundlag, der ligger til grund for, at man ligesom kan sige, at den ene slags ptsd rammer hårdere end den anden slags ptsd.
Mig bekendt rammer ptsd bare vilkårligt, og så kan vi følelsesmæssigt have et forhold til årsagerne til, at man får sygdommen, og de kan være alvorlige nok, også herhjemme, når man står med alvorlige ulykker eller en voldsom ildebrand eller i voldelige situationer, hvor man risikerer sit liv for at skulle redde nogle andre.
Men mit eget spørgsmål gik nu lige så meget på, at det forhold, at det er svært at få anerkendt ptsd som en arbejdsskade, jo også gør, at der vil være nogle, der er overrepræsenteret i forhold til nogle andre.
Så mener ordføreren, at det er reelt at sige, at der forholdsvis er flere soldater, der har fået ptsd, end andre, der har fået ptsd, alene på baggrund af anerkendelsesraten?
Dina Raabjerg (KF), 2025-01-30:
Det er et supergodt spørgsmål.
I forhold til de data, som jeg har fået, skal jeg gerne være ærlig og sige, at jeg ikke ved, hvilken årrække de dækker over.
Så der kunne det være interessant at se tallene, fra før og efter at vi har lavet nogle ændrede regler for veteraner.
Så der bliver jeg simpelt hen ordføreren svar skyldig.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Så kunne jeg spørge på en anden måde: Er ordføreren enig i, at vi skal have lavet en model, hvor vi sikrer, at mennesker, der bliver ramt af ptsd pga. deres arbejde i et højrisikojob, rent faktisk også får mulighed for at få anerkendt deres sygdom, sådan at vi også har et rigtigt tal at arbejde med i fremtiden?
Dina Raabjerg (KF), 2025-01-30:
Jeg forstår faktisk ikke helt spørgsmålet.
For vi har jo nogle borgere og nogle medarbejdere i højrisikojob, som får deres ptsd anerkendt allerede i dag.
Det, jeg læser mig til her, er, at vi gerne vil lave nogle bedre rammer for de her borgere, og det vil vi meget gerne bakke op om.
For jeg tror, at der er nogle områder, hvor vi undervurderer den belastning, der er, og hvor vi ikke i vores forebyggelse har været dygtige nok til at tænke det ind.
Vi ved, når vi udsender soldater, at nu kommer de i en belastningssituation.
Det har vi måske ikke været gode nok til at gøre noget ved, f.eks. i forhold til medarbejdere på bosteder.
Samira Nawa (RV), 2025-01-30:
Mange tak.
Tusind tak til SF og Enhedslisten for det her forslag, som er et gennemarbejdet beslutningsforslag, og i hvilket det også skinner tydeligt igennem, at man har konsulteret nogle af dem, som har stor viden og måske også personlig erfaring på området.
Jeg synes også, det er meget klogt af Enhedslisten og SF med det her beslutningsforslag at bede om en kortlægning eller en analyse og en modeludarbejdelse, som bl.a. skal afdække økonomien, afdække målgruppen og, vil jeg sige, også afdække, om der er nogle forhold, som måske er mere branchespecifikke og kan gribes an med forebyggelse.
Jeg synes, det er et meget gennemarbejdet og klogt beslutningsforslag, der er tale om her.
Når det kommer til indholdet, lad mig så bare erklære mig enig med alle de forrige talere her på talerstolen.
Når vi igennem mange år er lykkedes med stødt at forbedre forholdene for ptsd-ramte veteraner, skyldes det jo også, at vi her i Folketinget er enige om, at det er en meget særlig situation at være udsendt for sit fædreland – udsendt uden for Danmarks grænser under meget vanskelige og særlige vilkår.
Men det, der er blevet overset, er jo, at der også er mennesker herhjemme i det, som vi vil betegne almindelige jobs, men som vi i dag i Folketingssalen kalder højrisikojobs, der kan blive udsat for vold, for psykisk belastning og for fare.
Det er alt sammen noget, der kan føre til, at man havner i en situation som ptsd-ramt.
Det kunne være fængselsbetjente, ansatte i socialpsykiatrien eller politiet, sagsbehandlere i det sociale system m.v.
Det er mennesker, som hver dag går på arbejde for at beskytte os andre eller for at yde omsorg for en særlig udsat gruppe.
Dem skal vi selvfølgelig passe på og tage os af som samfund, når og hvis de bliver ramt af f.eks. ptsd.
I Radikale Venstre mener vi også, at der derudover massivt skal sættes ind med forebyggelse dér, hvor man kan forebygge, og det er nu engang sværere at gøre for mennesker, der er udsendt i militærtjeneste, end det er for den her målgruppe.
Når alt kommer til alt, kan vi støtte forslaget, men det lyder også, som om vi nærmer os noget, der ligner en beretning, og det synes jeg vi skal arbejde hen imod, sådan at regeringen bliver forpligtet på at udarbejde en model eller i hvert fald afdække, hvad det er for nogle målgrupper, der er tale om, og hvad de økonomiske konsekvenser er.
Jeg synes sådan set også, at Enhedslistens ordfører var inde på noget af det rigtige tidligere, da hun efterspurgte, at en sådan analyse også kunne indeholde nogle anbefalinger.
Tak for ordet.
Dina Raabjerg (KF), 2025-01-30:
Altså, jeg har ikke set nogen sammenligninger, med hensyn til om det er mere komplekst for en politibetjent end for en udsendt soldat.
Men det, jeg har kunnet læse mig frem til, er, at det i almindelighed, når man taler om ptsd, typisk er nogle langt mere komplekse og langvarige traumer, der skal behandles, når det handler om veteraner.
FOA har jo sendt en mail ud – den går jeg ud fra at alle ordførerne har fået – med en oversigt over, hvor mange der har fået anerkendt ptsd, og hvor mange der er blevet afvist.
Og der kan man også se, at der jo er en massiv overrepræsentation af veteraner fra forsvaret på den liste, og det indikerer jo, at der er noget helt særligt i forbindelse med den gruppe.
Victoria Velasquez (EL), 2025-01-30:
Jeg håber, at ordføreren lige vil præcisere, at forslaget selvfølgelig er finansieret.
Ordføreren kom til at sige, at det ikke er finansieret, men det er det.
Det, det handler om, er – og det kan beskæftigelsesministeren ikke engang svare på – hvad det koster, og det er jo derfor, som flere også har været inde på, at det selvfølgelig skal specificeres, hvad målgruppen og kriterierne er.
Så det ville have været fuldstændig useriøst, hvis vi havde nævnt et eller andet beløb, der skulle sættes af til det.
Det ville jo være et skud i tågen, når vi ikke har fået konkretiseret, hvad det er for nogle dele, det handler om.
Men selve det her forslag om udarbejdelsen af en model og de forskellige dele, forslaget består af, er selvfølgelig finansieret.
I forhold til det med veteranerne, så har det virkelig været hjerteblod for Enhedslisten.
Det var det især for vores tidligere arbejdsmiljøordfører hr. Jørgen Arbo-Bæhr, der indkaldte daværende beskæftigelsesminister og nu statsminister, fru Mette Frederiksen, i samråd osv., og vi fik bl.a. samlet flertal uden om regeringen dengang.
Der er dog noget, jeg undrer mig over, fordi det ikke er noget, jeg har hørt om.
Jeg vil bare høre, hvor ordføreren har fra, at den ptsd, der rammer eksempelvis folk, der er udsendt i militæret, skulle være mere kompleks end den, politibetjente eksempelvis oplever.
Hvor har ordføreren det fra?
Karin Liltorp (M), 2025-01-30:
Vi er helt enige om, at hurtig behandling er altafgørende.
Og når jeg snakker om andre faggrupper, er det jo netop, fordi jeg frygter, at vi også får skabt et A- og et B-hold af psykisk syge, selv om det i grunden er lige farligt for den, det nu engang rammer.
Men det er jo ikke ensbetydende med, at man ikke skal være specielt varsom med de her grupper, hvor der er en høj risiko.
Der skal man være specielt varsom, og det er jo også der, man i højere grad kan kigge på forebyggende initiativer, når man netop ved, det er den her arbejdsfunktion, hvor man bliver udsat for en kæmpe risiko.
Så er det jo dumt ikke at kigge mere på forebyggelse.
Victoria Velasquez (EL), 2025-01-30:
Vi havde jo en helt grel sag for et par år siden, hvor der var en borger, der havde fået en fysisk arbejdsskade, men det, der fik ham til at få en førtidspension, var, at han havde fået ptsd af den behandling, jobcenteret var kommet med, fordi det bare var systematisk ydmygelse og terror, han var blevet udsat for.
Det er jo helt vildt, og det tænker man jo slet ikke burde være muligt.
Det burde det ikke.
Men det, jeg bare virkelig vil holde fast i, er, at vi faktisk får taget fat.
I 2012 demonstrerede flere hundrede veteraner, og det bliver først i år, at vi endelig får vedtaget det med omvendt bevisbyrde – og nogle af de andre sidste ting – for at komme tættere på.
Jeg mener bare ikke, de her mennesker skal vente i 14 år, før der kommer til at ske noget.
Så jeg vil høre, om ordføreren vil være med til at lægge pres på.
Karin Liltorp (M), 2025-01-30:
Jeg synes bestemt heller ikke, de skal vente.
Og jeg vil bare sige, at heldigvis har man jo fået meget mere fokus på psykiatrien – måske ikke nok – her de seneste år, så der sker jo noget på mange fronter, og nu tænker jeg også på psykiatriplanen.
Men selvfølgelig skal vi også gøre noget for de her veteraner, og selvfølgelig skal vi gøre noget specielt for dem, der ved, at de igennem deres arbejde udsætter sig for fare.
Men jeg kan også forsikre ordføreren om, at jeg kender alle de eksempler på folk, der har fået ptsd gennem jobcentrene, og jeg vil selvfølgelig også være ked af det, hvis de ikke kan få behandling, fordi vi har skabt nogle grupper.
Jeg vil kæmpe for begge grupper så at sige.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Tak, og tak for talen og for at anerkende problemet, som vi skal gøre noget ved.
Jeg bliver lidt usikker på, om ordføreren siger, at man faktisk kan bakke op om, at der skal findes sådan en model, for det ville jo være en forudsætning for, at man også ved, hvad det så er, man rent faktisk skal gøre, altså hvordan vi sikrer, at man kan få arbejdsskadeerstatning eksempelvis, og hvordan vi sikrer, at det er de rigtige grupper, der er nævnt.
VIVE har i forvejen nævnt 15 forskellige grupper, og en af dem er også specialundervisere og lærere i udsatte miljøer, så nogle har i hvert fald tænkt på undervisningsmiljøet som et af de steder, der også kunne være omfattet af højrisikogrupper.
Hvis vi ligesom kunne nå dertil, at vi måske starter med dem, vi kender, og så begynder at få en indsats sat i gang, ville vi også lettere at kunne inkludere andre, hvis der var nogen, vi måtte have glemt.
Der er flere, der har nævnt det undervejs: Er der nogen, vi glemmer lige nu?
Hvad tænker ordføreren om her at være enige om, at der altså nu skal igangsættes en model for, hvordan vi kan få taget hul på det her problem?
Victoria Velasquez (EL), 2025-01-30:
Jeg ville ønske, at det her forslag handlede om, at vi skulle vedtage modellen, men modellen er slet ikke lavet endnu.
Det er derfor, at der ikke er nogen finansiering.
Vi ved ikke, hvor meget det koster.
Så en del af opgaven med at udarbejde modellen er også at finde ud af, hvor mange udgifter der kommer til at være i det.
Altså, selv om vi jo på et menneskeligt plan godt kan sige, at der lige nu er en stor ubetalt regning, som bliver sendt til de mennesker, der bliver ramt af ptsd – og det er dem, der løfter udgiften lige nu –
Men det er derfor, at det er vigtigt, at der bliver lavet en model for det.
Lad os se på f.eks. politibetjentene og den rehabilitering, der skal være dér.
Så det er ikke manglende vilje; der er tværtimod en fantastisk stor vilje til at ville dem det allerbedste.
Så jeg vil høre, om det ændrer noget, sådan at Danmarksdemokraterne godt vil bakke op om det.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Vi behøver ikke at lave et analysearbejde for at finde de grupper, som vi godt ved er der.
Det er der allerede analyser der viser: Hvem det er, der bliver ramt af de her problemstillinger.
Jeg er ikke så bange for at glemme nogen i den sammenhæng, for jeg er sikker på, at vi kan inkludere dem, vi aktuelt måtte have glemt, men jeg er bekymret for, om vi kommer til at snakke uden at sætte handling bag.
Men måske ved ordføreren som medlem af et regeringsparti bedre, hvad det er for et analysearbejde, og hvornår det sættes i gang.
Karin Liltorp (M), 2025-01-30:
For mig er analysearbejdet jo ligesom det fundament, vi skal have på plads, før vi laver nogle endelige beslutninger om, hvor det er, vi skal sætte ind.
Det er ligesom udgangspunktet for at tage de rigtige beslutninger at sige: Det er her, det er specielt slemt; det er de her forebyggende indsatser, man kunne forestille sig af.
Så det er jo ligesom grundlaget for det.
Og netop ved at igangsætte et analysearbejde siger vi også, at vi har tænkt os at gøre noget ved det.
Jeg ser det bestemt ikke som en syltning af sagen, men det er for at modvirke, at vi tager nogle hovsabeslutninger og siger: Så viser vi, at vi gør noget – men vi gør ikke det rigtige.
Jeg synes, det vigtige her er, at vi gør det rigtige, og det gør vi, når vi har udfaldet af analysen.
Dina Raabjerg (KF), 2025-01-30:
Tak, formand.
Offentligt ansatte som politibetjente, fængselsbetjente og ansatte i socialpsykiatrien arbejder i krævende og indimellem traumatiske miljøer.
Deres indsats er uvurderlig, og vi har et ansvar for at støtte dem, når de rammes af psykiske belastninger.
Men vi må også være ærlige om forskellene i forhold til veteraner, som man vil sidestille den før omtalte gruppe med.
Ptsd er ikke en samlet diagnose, som opleves ens af alle.
Veteraner fra krigszoner oplever ofte traumer af en anden kompleksitet, bl.a. på grund af langvarig eksponering for livsfare, tab af kammerater og det at være langt væk hjemmefra i måneder ad gangen.
De kan ikke tage en pause og komme hjem i trygge rammer efter en hård dag, og de kan ikke engang sygemelde sig og indkalde en vikar.
En krigs ubarmhjertige realiteter skaber nogle dybdegående, livslange og komplekse traumer.
De oplevelser kan vi ikke uden videre sidestille med selv de hårdeste oplevelser i danske højrisikojob.
Når det så er sagt, forstår vi godt intentionen bag beslutningsforslaget, og vi forstår og bakker også op om ønsket om at støtte de medarbejdere, der er blevet syge i deres job.
Vi er enige i, at der er behov for en bedre forebyggelse og adgang til støtte, både under arbejdet, og efter man eventuelt er blevet syg.
Og vi går meget gerne ind i en nærmere dialog om, hvordan vi kan gøre det.
Som andre her i dag har gjort opmærksom på, er beslutningsforslaget formuleret på en måde, der skaber en uheldig forskelsbehandling mellem offentligt og privat ansatte.
Ambulancereddere, vagter, sikkerhedspersonale og medarbejdere på private bosteder står ofte i præcis de samme risikofyldte situationer som de grupper, der er nævnt i beslutningsforslaget.
Endelig bør det nævnes, at der i forslaget ikke er tænkt finansiering ind.
Det er de ting, der gør, at vi ikke kan bakke op om beslutningsforslaget, som det er fremlagt her.
Men som sagt vil vi meget gerne gå ind i en dialog om, hvordan vi skaber nogle bedre rammer og hjælper danskere i højrisikojob.
Tak for ordet.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Tak for det.
Vi ved jo også allerede rigtig meget om, hvad der virker, fordi vi jo har arbejdet intenst med det i forhold til eksempelvis veteraner, og det er jo nogle af de samme håndtag, man skal dreje på for at hjælpe nogle af de mennesker, der bliver ramt af ptsd, fordi de er udsat for ulykker, kriser, vold, eller hvad det nu måtte være af mange forskellige kriseagtige situationer ude i det øvrige samfund.
Derfor ville jeg egentlig også have ønsket, at ministeren var mere imødekommende i forhold til at sige, at vi skal have fundet ud af, hvordan vi hjælper de mennesker.
384 mennesker har allerede fået anerkendt ptsd på botilbud siden 2005, så vi ved jo godt, hvem nogle af dem er.
Det kan også være i psykiatrien, men det kan såmænd også være andre steder, hvor en social- og sundhedshjælper i en nattevagt står med en brand og ikke kan hjælpe en borger ud.
Der er mange situationer, hvor man kan blive bragt i en krisesituation, der får psykiske konsekvenser.
Så giver det ikke mening at finde ud af, hvordan vi hjælper de mennesker, når skaden er sket, uagtet at vi skal forebygge?
Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2025-01-30:
Det mener jeg til fulde, og jeg står her med et meget stort ønske om, at vi forebygger mest muligt, fordi det jo kan være ødelæggende for et liv.
Jeg står heller ikke og påstår, at det tror jeg vi kommer til at kunne.
Vi kommer nok desværre aldrig til at komme derhen, hvor ingen mennesker bliver syge af at gå på arbejde, og derfor er vi nødt til at gøre begge dele.
Vi skal gøre det sådan, at det er så få som muligt, men de mennesker, der så gør det, skal selvfølgelig også opleve at blive grebet bagefter.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2025-01-30:
Jeg er jo helt enig i, at man skal prøve at forebygge, hvor man overhovedet kan forebygge, og nogle steder er de såmænd også rigtig, rigtig gode til det.
Det kan være lidt bekosteligt, men det er virkelig også bekosteligt på den anden side, hvis det er sådan, at skaden først er sket.
Derfor synes jeg også, det giver mening at have en aftale om eller en model for, hvordan vi hjælper mennesker, når skaden er sket.
Det er både for at hjælpe folk hurtigt tilbage igen, men også måske som inspiration til arbejdspladserne til, hvordan man måske kunne forebygge i fremtiden.
Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2025-01-30:
Jeg vil bare endnu en gang også kvittere for, at SF er engageret i den her sag.
Det oplever jeg sådan set at ordføreren altid er der, hvor krydsfeltet mellem beskæftigelse og sundhed er, og det er jo der, vi bevæger os lige nu.
Bare for også lige at samle op på det første spørgsmål, spørgeren havde, i forhold til at der er ting, vi ved, vil jeg sige: Ja, for vi har jo faktisk sat en række ting i gang på vores veteranområde, og jeg synes, det ville være klogt af os at prøve at få samlet op på, hvad for noget af det der har virket allerbedst.
Så er det selvfølgelig noget af det, vi også skal have kigget ind i i forhold til en politisk handling her, som så selvfølgelig skal finansieres, og det er jo så en anden del af det, men intentionerne deler vi i hvert fald.