Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2019-01-15:
I dag er jo en historisk dag.
Det har ikke vakt vildt meget opsigt, men Højesteret har stadfæstet en dom mod ledelsen i Capinordic Bank, og det er dermed første gang, at Højesteret har taget stilling i retsopgøret i kølvandet på finanskrisen.
Efter finanskrisen diskuterede vi jo meget, hvad vi skulle gøre, og hvordan vi skulle undgå, at det kommer til at ske igen.
Det vidner om, at erhvervsministeren tager det her meget alvorligt.
I 2015 udkom der en ret interessant bog, som på dansk kom til at hedde »Svømme med hajer«, og som er skrevet af en hollandsk journalist, som har talt med over 200 finansfolk i City of London og prøvet at forstå, hvad det var for en kultur, der havde gjort, at tingene var eskaleret både på Wall Street og i City of London og egentlig mange steder i verden.
Han kom frem til, at det jo ikke var det enkelte individ og det valg, individet havde truffet, men at det simpelt hen var en kultur, der gennem årene var eskaleret, når der ikke var stopklodser, og hvor der måske er det ene sted sad nogle nørder og lavede finansielle produkter, og et andet sted nogle, der skulle sælge så mange af de her produkter som overhovedet muligt for at tjene flest penge.
De forstod egentlig ikke, hvad det var for en slags finansielt masseødelæggelsesvåben, man havde i hænderne.
Så hans konklusion var, at det var kombinationen af de her giftige produkter, manglen på regulering og manglen på forståelse i omverdenen for, hvad der egentlig foregik inde i det her relativt lukkede system, og så en kultur, der bare over tid eskalerede, som gjorde, at man til sidst kunne se, hvor galt det gik.
Så det var i højere grad systemets fejl end individets.
I kølvandet på Danske Bank-skandalen har der selvfølgelig været noget fokus på nogle individer: Hvad gjorde bestyrelsesformanden, hvad gjorde direktøren osv. osv.?
Selvfølgelig er der et individuelt ansvar, og det har vi også skærpet lovgivningen om, men det handler jo først og fremmest om, hvad det er for en kultur, og hvad det er for nogle indbyggede mekanismer, der er i de finansielle institutter, specielt med den aktionærkultur, der er kommet, og med den kvartalskapitalisme, der gør, at man som ejer forventer de kortsigtede resultater, et højt afkast og store udbytter.
Vi kan se, at Danske Bank, som blev reddet af de danske skatteborgere, i de selv samme år, hvor de blev reddet med bankpakker, lod de her ting foregå i Estland.
Og det var med advarsler fra ironisk nok den russiske centralbank, fra whistleblowere og fra andre.
Der har simpelt hen været en kultur, hvor man ikke har taget det her alvorligt nok, eller hvor kortsigtede hensyn har vejet tungest.
Det er jo også kommet frem, at da det gik op for topledelsen i Danske Bank, hvor alvorligt det stod til i Estland,
skyndte man sig ikke at lukke det ned, for det var jo en ufattelig profitabel afdeling.
Derfor er det beslutningsforslag, som Alternativet og Enhedslisten og SF har fremsat, jo ikke rettet mod nogle enkelte bad apples – hvad hedder det på dansk – nogle enkelte, der gør noget forkert.
Altså, det er ikke rettet mod de enkelte bestyrelsesmedlemmer, der ikke har moralen i orden.
Det handler om, at der skal være nogen, der kan sidde i bestyrelseslokalet og sige: Nu skrider tingene altså, nu lever I ikke op til lovgivningen.
De skal have en privilegeret adgang til ministeren og skal kunne sige – i første omgang ikke i al offentlighed: Jeg tror, at der er noget, der skal kigges på.
Det kan også være til Finanstilsynet, de skal kunne sige det.