Morten Bødskov (S), 2024-05-02:
Tusind tak for det, formand.
Og tak for den, kan man vel roligt sige, brede opbakning til forslaget og den deraf selvfølgelig også positive modtagelse.
Jeg vil gerne starte med at prøve at sætte lidt perspektiv på det her lovforslag, som jo trods alt i den store sammenhæng er relativt begrænset.
Der er ingen som helst tvivl om, at Danmark har en styrkeposition på det grønne område.
Vi har tusindvis af lønmodtagere beskæftiget inden for den grønne industri, men der er også krig i Europa, der er større forsyningsusikkerhed, og der er skærpet konkurrence om de grønne arbejdspladser.
Der er ingen som helst tvivl om, at grøn energi, energiuafhængighed og grønne arbejdspladser er helt centrale områder lige i øjeblikket.
Det er de, fordi vi kan se, at der eksempelvis på den anden side af Atlanten pumpes – for at sige det direkte – milliarder af dollars i at tiltrække nye grønne investeringer i grøn kritisk infrastruktur, eksempelvis vedvarende energi.
Og hvis vi ikke sikrer, at hastigheden i sagsbehandlingen kommer op, så flytter de her investeringer, og så koster det den grønne førerposition for Danmark, det koster grønne arbejdspladser, og det koster grønne investeringer.
Det er det, der er på spil.
Derfor skal vi selvfølgelig gøre det på den rigtige måde, og derfor skal vi selvfølgelig finde balancerne, således at vi sikrer, at vi stadig tager de rigtige hensyn.
Men der er ingen som helst tvivl om, at med det, der sker i verden rundtomkring os lige i øjeblikket, og med de store investeringer, der i øvrigt er i spil på det grønne område, er hastighed i sagsbehandlingstid og godkendelsesprocedurer det nye konkurrenceparameter.
Hvis investorerne skal vente på bøvlede procedurer, bureaukrati, langsommelige sagsbehandlingstider og klagesagsprocesser, der trækker ud i det uendelige, så flytter de investeringerne, og det koster arbejdspladser, det koster investeringer, og det koster grøn produktion, og det betyder, at den, kan man roligt sige, verdensførende position, som store danske virksomheder har på det grønne område, langsomt forvitrer.
Det er det, der er årsagen til det.
Det er derfor, at hastighed er det nye konkurrenceparameter nu.
For hvis vi halter efter, flytter investeringerne som sagt til udlandet, og det må ikke ske.
Derfor har vi også i regeringen sammen med Folketinget en ambition om, at vi frem mod 2030 skal sikre en firdobling af produktionen af el fra vedvarende energi.
Men lovgivningen på området er, som det jo også så rigtigt er blevet fremført her fra talerstolen, kompleks.
Der er ofte mange modsatrettede interesser i spil på området, og det betyder også, at der nogle gange opstår uenigheder mellem f.eks. myndigheder og en borgergruppe eller en organisation.
Den slags uenigheder kan bremse projekterne, og derfor er det afgørende for den grønne omstilling, at vi får håndteret de her uenigheder så hurtigt som muligt.
Det har vi sådan set allerede i dag et rigtig godt udgangspunkt for.
Vi har nemlig et uafhængigt domstolslignende nævn, som det hedder, til at løse tvisterne, så de eksempelvis ikke bliver til lange retssager ved domstolene, hvilket vil give en endnu længere sagsbehandlingstid, end vi har i dag.
Alle tvister vedrørende solceller og vindmøller bliver i dag løst inden for maksimalt 6 måneder, fordi vi har afsat finansiering til et stående beredskab for netop disse sager.
Men vi skal have sat endnu mere fart under den grønne omstilling, og her skal vi sørge for at komme så langt som overhovedet muligt.
Lovforslaget giver derfor klagenævnene de nødvendige redskaber til generelt at sikre en effektiv sagsbehandling.
Helt konkret siger forslaget for det første, at nævnet skal kigge på forhold, der er klaget over, og at de, som der står, skal lade førsteinstansvurderingen indgå med betydelig vægt – det har også været omtalt her fra talerstolen.
Det lyder måske som juristeri, men det handler i bund og grund om, hvor tæt og dybt nævnene skal gå i deres vurdering af det her spørgsmål.
Jeg tror, det er vigtigt at understrege her, at når man ser på nogle af de klager, der bliver indgivet i dag, er der jo faktisk klager, som også er ganske upræcise.
Det, som det her handler om, er at sikre, at der eksempelvis ikke, som det fremgår af lovforslaget, ubevidst eller bevidst bliver klaget på en måde, som har til formål at trænere sagsbehandlingen.
Altså, det er eksempelvis: Jeg vil klage over kommunens afgørelse om X vindmøllepark.
Det er en klage i dag.
Er det ikke meget rimeligt, at sådan et klagenævn her, som er til for at fremme klager, gennemsigtighed i klager, gennemskuelighed i klager og processen omkring klager, får mulighed for så her at sige til klageren: Prøv at høre, det er helt fair, at du klager, det har du ret til, men vi vil gerne have de her oplysninger, og vi vil gerne have dem der og der?
Er det ikke fair nok?
Det synes jeg det er, for det handler jo grundlæggende om, at vi skal sørge for, at processerne går deres gang, og at det ikke sander til.
Det er derfor, vi ændrer det.
Så er det klart, at respekten for første instans selvfølgelig går begge veje.
Det er kommunale afgørelser.
Og at der skulle være demokratiske problemer i det, kan jeg simpelt hen ikke genkende.
Det må jeg sige.
Jeg tror, det er vigtigt for mig at sige, at det her handler om den måde, som klagerne behandles på; det handler ikke om, hvilke anlæg der skal placeres, og hvordan planloven er omkring dem.
Det er jo en afgørelse, der træffes der, hvor de bliver truffet i dag.
Det her handler grundlæggende om, at den bemyndigelse, der er her, giver den til enhver tid siddende erhvervsminister mulighed for at sikre, at den effektivisering, som kommer, af klagesagsprocessen, også kan komme til at gælde andre områder.
Hvor de skal placeres, hvordan de skal placeres, og hvordan det skal hænge sammen, er noget af det, der bliver truffet beslutning om inden for de regler, der er i dag.