Pernille Skipper (EL), 2021-05-28:
Tak for det.
Og tak til borgerforslagsstillerne, for i virkeligheden kan man nok sige, at borgerforslagsstillerne ikke bare har stillet ét borgerforslag – borgerforslagsstillerne har jo sørget for, at Konservative også vil afsætte penge til fødselsområdet, at Venstre har lavet udspil, at vi i Enhedslisten har været ude med vores rettighedsforslag en gang til og har fremsat beslutningsforslag, og at SF har gjort det, og der er en kæmpestor forskel på det, som ministeren siger i dag at der skal til, og det, ministeren sagde for nogle måneder siden at der skulle til.
Så tak, ikke bare for at have stillet borgerforslaget, men tak for at have rykket os alle sammen herinde.
Det synes jeg er rigtig, rigtig godt, og det, der i virkeligheden er den store succes, er, at der er en enighed om, at vi skal sikre nogle fundamentale rettigheder på fødselsområdet.
Det handler om tiden før og det handler om tiden under og det handler om tiden efter en fødsel.
Der var engang, hvor Enhedslisten sagde, at vi skulle have ret til 2 dage på barselshotel eller opfølgende hjemmebesøg, og alle syntes, det var et lidt småsindssygt og radikalt forslag, og nu ville alle sige: Ja, ja, det er godt med jer i Enhedslisten, men det er jo slet ikke nok.
Og det er jo også rigtigt.
Så på den måde synes jeg jo egentlig, at vi er kommet rigtig, rigtig langt bare i løbet af den tid, hvor det her borgerforslag har haft sin vej igennem Folketinget – eller rettere hen til Folketingssalen, for det er jo ikke færdigbehandlet endnu.
I Enhedslisten er vi fuldstændig enige i hele tankegangen bag borgerforslaget.
Vi skal have nogle fundamentale rettigheder.
Det skal ikke være sådan, at one size fits all.
Det her er ikke et spørgsmål om at trække en bestemt måde at forholde sig til at amme eller ej eller til at føde på eller lave fødselsforberedelse på ned over hovedet på folk, men det handler om at sikre, at der er den støtte og hjælp, som der er behov for, til os alle sammen.
Og efter mange års nedskæringer i vores sundhedsvæsen, 2-procentsbesparelser hvert eneste år, som har ramt fødselsområdet rigtig hårdt, mange år, hvor jordemødre er flygtet fra faget, og hvor der er en alt for hurtig udskiftning og dermed også nogle steder mangel på erfaring, så er det klart, at vi har behov for at sikre en bund.
Jeg synes, at den bund både handler om at sikre helt fundamental velfærd, men den handler også om at sikre lighed i sundhed.
For sammen med dårligere og dårligere forhold på fødegangene i det offentlige sundhedsvæsen har vi jo også set en opblomstring af private tilbud.
Man kan købe sig til en tryg fødsel, hvis man har pengene til det.
Man kan købe sig til fødselsforberedelse, hvis man har pengene til det.
Hvis man ikke kan få amningen til at fungere, kan man købe sig til individuel ammerådgivning, hvis man har pengene til det.
Og det betyder jo, at vi øger uligheden i vores sundhedssystem markant, fordi den start, man får på livet, pludselig afhænger helt bogstaveligt af ens forældres pengepung, allerede før man er blevet født.
Det er grundlæggende derfor, at det her er så vigtigt – det er, fordi det øger uligheden i vores samfund allerede fra det sekund, man kommer til verden.
Det er basal velfærd, det handler om, og den skal være tilgængelig for os alle sammen, uanset hvor mange penge vi har, og uanset hvor mange penge vores forældre har.
Så vil jeg bruge mit sidste minuts taletid på at sige, at hvis det her skal blive til virkelighed, er det ikke kun et spørgsmål om at diskutere, hvor hurtigt ministeren skal indkalde til forhandlinger, selv om jeg synes, han skal gøre det hurtigere.
Det er heller ikke nødvendigvis et spørgsmål om at diskutere finanslov versus sundhedsaftale.
Men det kræver altså også, at vi tager en diskussion af, hvordan vi rekrutterer til det her område.
For allerede nu forlader jordemødre området og har gjort det i mange år.
Det er mange år siden, at det her problem startede.
Jordemødre har ikke lyst til at blive i faget; det er for hårdt.
Men der er også en tredjedel af landets jordemødre og jordemoderstuderende, som lige nu effektuerer et løfte om ikke at tage ansættelse i det offentlige, hvis de ikke får en bedre løn – en mere rimelig og fair løn.
Og det er en del af ansættelsesvilkårene.
Så kan man godt stå og sige, at det hører til hos en anden minister, eller at det hører til i overenskomstforhandlinger, men problemet ender jo herinde, for de her rettigheder bliver ikke til virkelighed, hvis Folketinget ikke vil forholde sig til rekrutteringsproblemerne.