Victoria Velasquez (EL), 2019-11-28:
Der er gået over 2 år, siden den her aftale, som lovteksten stammer fra, blev vedtaget.
Og jeg håber, at den tid har givet anledning til refleksion, og at aftalepartierne bag vil genoverveje, om alle elementerne virkelig er noget, man ønsker at vedtage.
De skærpede sanktioner vil ramme nogle af dem i vores samfund, som er de mest udsatte borgere, og samtidig forringe retssikkerheden.
Der er flotte vendinger i aftalen, der kan lyde gode.
Ingen uhensigtsmæssig sanktionering, og særlig ikke over for udsatte ledige.
Den vision og den ånd, der er i den sætning, er vi selvfølgelig fuldstændig enige i.
Men hvis vi går i dybden og kigger på, hvad det er for nogle elementer, der er i aftalen – når det bliver konkret – så sker det modsatte.
Til trods for at vi gang på gang er vidne til, at en betydelig del af kommunernes sanktioneringer er fejlagtige, så lægges der i aftalen ikke op til, at der skal laves et øget tilsyn med kommunernes praksis.
Der er det ikke konkret.
Men i stedet for bliver det enormt konkret, når aftalepartierne har valgt at skærpe sanktioneringerne, gøre dem højere og forenkle dem på en måde, så man som borger ikke har mulighed for at forsvare sig på samme måde som før.
Vi ved, at sanktioneringer har horrible konsekvenser.
For flere mennesker har det ført til hjemløshed med efterfølgende konsekvenser.
Og den bekymring er der flere organisationer, der bakker op om; vi nævnte tidligere Dansk Socialrådgiverforening m.fl.
Og selv hvis man skulle få den hjælp og klage, hvad flere har sagt man kan gøre, selv hvis man kunne finde det overskud og klage og man skulle få medhold, så kan man jo ikke rulle konsekvenserne af hjemløshed væk med tilbagevirkende kraft.
Og det vil altså være en katastrofe.
At man på den måde bare kan gå ind og sige, jamen det er rigtigt, vi tog fejl, ændrer jo ikke på den fortid og den situation, borgeren så står i.
Derfor synes vi også, at den del, hvor man som borger bliver ramt så hårdt anden gang, f.eks. ved en udeblivelse, som der før blev talt om – hvis det var gentagne gange i forhold til at leve op til ens rådighedsforpligtelse – strider imod sund fornuft omkring, hvad det er for en borger, vi har med at gøre, og hvordan man kan sørge for at skabe en proces, der gør, at borgeren kan få bedre livsbetingelser og bedre livsvilkår.
Så siger man bare: Jamen vi vil gerne sanktionere med det samme.
Og der taler vi altså om, at borgeren mister sin hjælp i 3 måneder.
Det er altså ret meget.
Derudover har vi en rapport fra Deloitte, der viser, at du ikke kommer tættere på arbejdsmarkedet ved at blive sanktioneret.
Det forstår jeg simpelt hen ikke, altså at man vil straffe nogen, som står i så sårbar en position.
Og det er på samme måde, når man taler om forenklinger: Når vi ser på, hvad det er for nogle dele, der bliver forenklet, så er det ofte den del, som handler om borgerens retssikkerhed.
F.eks. er den del, man har valgt at forenkle, de rimelige grunde til, hvorfor man som borger ikke kan møde frem, og den tager man ud.
Og jeg tænker bare, at det altså er noget, der betyder så meget, når man står i så sårbar en situation, altså at der er hjemmel i loven, at man har en rettighed, som man ved man kan holde sig til og også bruge i sin sagsbehandling eller over for ens sagsbehandler, f.eks. hvis ens helbred forringes, så det ikke er op til sagsbehandlerens forgodtbefindende, om det så lige er den ene del den ene dag og så den anden del den anden dag.
Men det værste i forhold til retssikkerheden er, at aftalepartierne nu vil indføre, at afgørelse og partshøring bliver sendt i samme brev.
Det er altså et alvorligt angreb på borgernes retssikkerhed og den beskyttelse, som forvaltningsloven giver i dag.
I praksis kan det betyde, at partshøring sættes ud af kraft, og i forvejen er det problematisk, at sanktionsafgørelser bliver truffet på den måde, som de gør, hvor situationen ikke altid er helt klarlagt.
Og derfor ved vi bare, at det i rigtig mange sager har en kæmpe betydning, at man faktisk får hørt borgeren og der er bedre tid til, at man kan finde ud af: Hov, hvad er det, der er foregået her?
og sørge for, at man hjælper den borger bedst muligt.
Det er vel det, der er vores fælles interesse.
Og det er også det, jeg holder fast i: Jeg bliver nødt til at tro på, at vi har et fælles ønske her i salen om at hjælpe de her mennesker og ikke skubbe dem længere væk med sanktioner og rokke ved deres retssikkerhed.
Derfor giver jeg ikke op endnu, selv om nogle af jer ikke har givet mig helt medhold i mine spørgsmål i dag.
Det arbejde ser jeg frem til, og jeg håber, vi kan få ændret noget ved lovforslaget.
Tak for ordet.