runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ellen Trane Nørby (V), 2020-01-15:
Tak, fru formand.
Jeg vil gerne følge op, hvor min gode kollega tog fat, nemlig i forhold til det her spørgsmål om, hvor opgaver skal håndteres.
Altså, er det ministeren, der sådan ligesom pr. skrivebordsøvelse skal beslutte, hvordan tingene i uddannelsessektoren skal se ud, eller har vi egentlig en tillid til vores lærere, vores ledelser, vores elevråd og vores skolebestyrelser ude på de enkelte institutioner?
Der bryder det her jo fundamentalt med den tillidskultur, vi ellers har i forhold til diskussionen om lige adgang til uddannelse, og den er helt relevant, den anerkender vi til fulde, og der er nogle steder, hvor vi har set eksempler på, at studieturene er blevet for dyre.
Men skal vi detailregulere det herindefra, eller skal vi sørge for, at den diskussion bliver forankret i elevrådet, i skolebestyrelsen, også i forhold til at finde nogle løsninger, så studieturene ikke får et prisniveau, så alle elever ikke kan være med?
Jeg kan bare sige, at jeg har fået en konkret henvendelse fra bl.a. kinesisklærerforeningen i gymnasiet, som står i den situation, at der er dygtige elever, der tager kinesisk på et højt niveau, og som så ikke længere vil kunne tage til Kina, selv om de brænder for det og det ville være dybt relevant.
For det vil ministeren umuliggøre, og det synes vi egentlig ikke er rimeligt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Altså, det synes jeg jo er et reelt dilemma.
På den ene side er der et ønske om en gratis uddannelse, som alle har mulighed for at deltage i, og på den anden side et ønske om, at man skal kunne tage til Japan, når man har lyst, hvis det er der, den nye verden ligger.
Det mener jeg simpelt hen er et regulært dilemma.
Det håber jeg også Venstres ordfører i virkeligheden anerkender.
Jeg synes jo, at vi i Danmark gerne vil have, at uddannelse skal være gratis.
Hvis vi så som samfund mener, at en del af det at uddanne sig, og i øvrigt en vigtig del af det at uddanne sig, er at tage til Japan, hvem skal så betale for det?
Hvad har det så af konsekvenser i forhold til vores syn på, at uddannelse skal være gratis?
Det synes jeg er et sindssygt svært dilemma, vil jeg gerne sige.
Det, vi har gjort nu som regering, er jo at melde det ud.
Jeg tror, det er kendt for enhver, at vi ikke er en flertalsregering, og derfor bliver det jo en forhandling.
Jeg har da et stærkt håb om, at det er noget, vi kan lande i fællesskab med hinanden.
Jeg håber, at vi kan sætte os ned omkring et bord, og så håber jeg da på, at så mange som overhovedet muligt går med, og at vi kan lande et eller andet, hvor vi får taget højde for det her dilemma.
Men jeg anerkender fuldstændig det, spørgeren siger.
Der her er ikke noget let problem at løse.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-15:
Men det er måske noget af det, som også forvirrer os lidt, altså at ministeren den ene dag rykker i den ene retning og den næste rykker i den anden retning.
Den ene dag synes ministeren godt, at lærerne selv kan finde ud af det, men den næste dag skærer hun igennem og siger, at hun ikke har tillid til skolelederne, i forhold til at de kan tage et ansvar.
Det er måske der, hvor vi så også synes, at det virker lidt ulogisk.
Ministeren har været ude at sige, at der skulle laves et loft.
Jeg tror, at der er blevet sagt 3.000 kr., og så ved jeg godt, at der efterfølgende måske har været nogle af støttepartierne, der har ment noget andet, så nu må vi se, hvor den lander.
Er ministeren ikke bekymret i forhold til nogle af de steder, hvor man jo faktisk har levet op til også nogle af de aftaler, vi har, om internationalisering, hvor man jo egentlig helt konkret bruger det med at tage på f.eks. en studietur, der er længere end til København, nemlig også uden for landets grænser, altså at ministeren dermed nu kommer til at begrænse de muligheder?
Er ministeren enig i, at regeringens forslag om at sætte et loft over egenbetalingen for elever og forældre til studieture er endnu et eksempel på centralisering og øget statslig kontrol, og at gymnasierne selv er i stand til at fastsætte en rimelig grænse for egenbetalingen til uddannelsernes studieture?
Pernille Bendixen (DF), 2020-01-15:
Jeg har ikke flere spørgsmål.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Det gælder samtlige af landets ungdomsuddannelser.
Vi går alle sammen og betaler skat og har en forventning om, at vores børn kan komme igennem en uddannelse, uden at det skal koste os meget store summer, og det vil sige, at det her dilemma simpelt hen er noget, vi skal løse på en anden måde.
Jeg er åben til forhandlingerne, I er velkomne til at lægge hvad som helst ind på det bord, og så må vi jo drøfte det, og er der nogle gode, sunde og fornuftige varianter af, hvordan vi kan gøre det her, så er jeg åben for at høre det.
Men jeg synes, at vi i fællesskab med hinanden skal konstatere, at det er dilemmafyldt.
Jeg elsker jo dannelsesrejser, og det vil sige, at der på den ene side er noget med gerne at ville åbne verden op for børn og unge, særlig dem, der ikke har fået vist verden hjemmefra, og på den anden side må vi ikke gøre tingene så dyre, at det er et kæmpe pres på almindelige danske familier, altså at de ikke kan betale for, at deres unge går på ungdomsuddannelser.
Jeg synes faktisk, at det er en upræcis beskrivelse, for der er egentlig ikke noget kontrol i det.
Det er jo en regel.
Men til den anden del af spørgsmålet, der handler om, om det her er et udtryk for, at ministeren bestemmer noget, som man i dag selv kan bestemme på gymnasierne, er svaret jo ja.
Nu var der så lige en spørger, der ikke dukkede op.
Der gik spørgsmålet på det modsatte, altså om jeg som minister ville være venlig at læne mig ind over bordet og bestemme over nogle kommuner, som gjorde noget andet end det, spørgeren gerne ville have.
Der kommer jo regler, der går den ene vej, hvor vi herindefra bestemmer mere over dem derude, hvor de ellers selv har kunnet bestemme, og så det omvendte.
Altså, der er nogle ting, der ryger ud, og så kan man selv bestemme det derude.
Og jeg synes, at vi i de her år skal have det sådan, at for hver gang vi har to, der går den ene vej, skal vi have en, der går den anden vej.
Det synes jeg egentlig også jeg har praktiseret.
Jeg har f.eks. løsnet på lige det spørgsmål, vi havde her forud, for at man selvfølgelig ude i klasselokalet godt selv kan bestemme, hvilken fraværsregistrering der skal være.
Så der har vi sendt noget den anden vej.
Og jeg vil sige, at jeg jo ville have ønsket, at gymnasierne selv kunne finde ud af.
Vi kan bare konstatere, at på baggrund af de ting, der bliver oplyst af Danske Gymnasier, så har der været, i hvert fald sådan som de siger det – jeg ved jo ikke, om de tal er endegyldigt sande – kun 75 pct., der har lavet regler for det her.
Det vil sige, at det i 25 pct. af ungdomsuddannelserne så har været up for grabs, hvor dyrt det ville blive for forældrene, at der skulle tages en uddannelse.
Det synes jeg ikke duer.
Så det er faktisk et eksempel på, at jeg havde håbet – nu har de haft 10 år til at bevise, om de kunne eller ej – at de selv kunne finde ud af at administrere det.
Det viste sig jo så at de ikke kunne.
Det er jeg superærgerlig over.
Ellen Trane Nørby (V), 2020-01-15:
Hvis jeg skal følge op på det, min gode kollega lige spurgte om, nemlig hvornår vi så skal forhandle, så er det jo et udtryk for, at vi fra Venstres side er utålmodige.
Det her er et arbejde, som vi satte i gang, og hvor vi har taget en lang række initiativer, men hvor vi jo ikke er fuldstændig i mål i forhold til vores ønske om også økonomisk at få ligestillet vores forskellige typer af ungdomsuddannelser.
Derfor er det jo ikke et spørgsmål om ikke at afvente anbefalingerne fra det ekspertudvalg, som er nedsat; det er bare et ønske om at få et tilsagn fra ministeren om, at der ikke går 1 år eller ½ år, inden vi skal i gang, men at ministeren også er i arbejdstøjet, sådan at vi kan forvente, at vi forhåbentlig kan få håndteret de her problemstillinger inden sommerferien.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Jeg synes jo altid, man kan diskutere ting, selv om evalueringen ikke er der endnu; det er bare en god idé at vente, til efter den er kommet, med at begynde at lave ting om.
Nu bliver jeg så bedt om at skulle indkalde til forhandlinger på et tidspunkt, hvor der formodentlig er ret kort tid, til de undersøgelser, som Venstre selv var med til at sætte i gang, kommer.
Jeg tænker, at vi venter med begge dele, i hvert fald med forandringsdelen af det.
Jeg synes, vi skal bruge meget tid på at debattere det, men vi skal vente med at lave tingene om, indtil ekspertarbejdet er lavet færdigt, og det er der ikke særlig lang tid til.
Ja, så er det, vi begynder at komme ned i de finere nuancer, ikke?
Jeg kan rigtig godt lide campusser, og nogle gange bliver det der med at være imod fusioner – i hvert fald ude i den store offentlighed, selvfølgelig ikke i det selskab her, hvor vi beskæftiger os rigtig meget med uddannelsespolitik – oversat til, at man så heller ikke kan lide campusdannelser.
Jeg kan rigtig godt lide campusdannelser, for jeg kan godt lide, at de unge mennesker får et ordentligt ungdomsuddannelsesmiljø, altså at der simpelt hen kommer et ordentligt undervisningsmiljø – også blandt lærerne.
Det giver os mulighed for at smelte tingene sammen.
Der er rigtig meget godt i det.
Og der er åbenhed over for, at vi sagtens efter min mening kan tage en diskussion om det, i forbindelse med at vi går ind og kigger på taxametrene.
Så får jeg lyst til bare lige at spørge den anden vej: Når vi nu skal ind og drøfte alt muligt, kunne man så også forestille sig, at man kiggede på kapacitetsstyringen? spørger jeg Venstre åbent.
For jeg mener, at det er noget af det, der også er afgørende for, hvor langt vi egentlig kan komme, og om vi tør at gå så langt som at sige, at noget af det, der altid går galt med det der med fordelingen mellem de forskellige uddannelser og den konkurrencesituation, der på nogle punkter kan være god, er, at det kammer en lille smule over, når de selv får lov til at diktere, hvor i landet der skal være flest uddannelser, for folk vil stemme med fødderne.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-15:
I forlængelse af det, som min gode kollega fru Ellen Trane Nørby var omkring, kunne jeg høre, at ministeren sagde, at man ikke ønsker at lave flere fusioner, eller at fusioner faktisk ikke var noget af det, som ministeren holdt så meget af.
Der har vi jo også helt konkret en problemstilling, som ikke er løst endnu, men som jeg helt klart mener vi bør tage fat på.
I forhold til grundtilskuddet er der ikke ret meget gulerod i forhold til at lave et campusdannelse.
Hvad mener ministeren om det?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Jeg får lyst til igen at sige, at jeg jo ikke har 90 mandater, og jeg har ikke lavet den endelige model, og det vil sige, at det er utrolig svært altid at garantere noget.
Men jeg har egentlig lyst til bare at sige et klart ja.
Jeg har ikke lyst til, at vi finder på et nyt system, som ikke sikrer den balance.
Det vil sige, at det bare er et tilsagn om, at ja, vi skal have ensartede økonomiske strukturer.
Det er min ambition.
Når jeg sætter mig ind til det forhandlingsbord, vil det oplæg, der kommer fra min side, være, at der skal være en ligestilling mellem de forskellige typer af ungdomsuddannelser.
De skal have ensartede økonomiske betingelser for det, de laver.
Det vil sige, at uanset hvilken type ungdomsuddannelse der er tale om, vil der dog være nogle vrid, og et af de vrid vil være, at jo længere uddannelsen ligger væk fra en stor by, jo større tilskud får man, hvis det står til mig og regeringen.
Det er selvfølgelig et ønske om på den ene side at sørge for, at uddannelserne er på nogenlunde de samme betingelser, og på den anden side, at man, uanset om man bor i en landkommune eller en bykommune, har mulighed for at have en ungdomsuddannelse.
Anni Matthiesen (V), 2020-01-15:
Jeg tror helt bestemt, at det er noget af det, vi kommer til at drøfte, når vi forhåbentlig snart bliver inviteret.
Det skal så være mit sidste spørgsmål: Hvornår er ministeren klar til at sende invitationen ud?
Det er jo rigtigt, at det var noget af det, vi satte i gang, da vi havde magten, og derfor venter vi også utålmodigt på at komme i gang med at diskutere taxameterreformen.
Ellen Trane Nørby (V), 2020-01-15:
Hvis jeg skal tolke det positivt, hører jeg i hvert fald et tilsagn fra ministerens side om, at det ønske, som Venstre på et tidspunkt har stået alene med, men som vi heldigvis ikke står alene med længere, nemlig at der også skal være en geografisk balance i vores uddannelsessystem og vores tilbud til unge over hele landet, er et ønske, som ministeren deler, og ministeren ser også et behov for, at vi fastholder nogle af de særtilskud – udkantstilskuddene, som vi kalder dem – der er i dag, også i et kommende taxametersystem.
Men jeg vil sådan set også høre, om ministeren så vil være med til at sikre en ligestilling mellem udkantstilskuddene, så der ikke er så stor forskel på de udkantstilskud, der er, til det merkantile område, og de udkantstilskud, der er, til det almene område.
Mener ministeren, at det er rimeligt, at der fortsat er markant forskel på størrelsen af taxametertilskud til de forskellige typer af ungdomsuddannelser, og at de erhvervs- og handelsorienterede gymnasiale uddannelser modtager et mindre taxametertilskud på en række områder, og vil regeringen forpligte sig til at ændre det i en kommende taxameterreform?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Der har jeg egentlig lyst til at sige ret klart, at jeg er imod alle de der fusioner, der har været, og jeg er imod, at man centraliserer uddannelsessystemet.
Det betyder selvfølgelig også, at hvis der er noget, Venstre og Socialdemokratiet kommer til at være enige om inde ved det forhandlingsbord, er det ved Gud i himlen, at vi sørger for, at der bliver ved med at være uddannelsesudbud.
Det bør efter min mening ikke bare være på det niveau, der er nu.
Spørgsmålet er så, om Venstre vil være med til at gå skridtet videre, og at vi faktisk sørger for, at der er uddannelsesudbud flere steder end i dag, og det mener jeg egentlig forudsætter det andet, Venstre siger, som jeg er enig i, nemlig den del, der handler om ligestilling mellem de forskellige typer af uddannelser.
For jeg mener jo et eller andet sted, at vi skal bevæge os et sted hen, hvor der på ungdomsuddannelserne i langt højere grad bliver mulighed for, at man kan samarbejde.
Ellen Trane Nørby (V), 2020-01-15:
Jeg kan sige klart og tydeligt, at Venstre står ved vores tidligere tilsagn om, at vi ønsker, at der skal være en ligestilling.
Det var et arbejde, vi påbegyndte, mens vi sad i regering – også på det mere symbolske plan, f.eks. hvornår man må kalde sig student, og forskellige andre ting, men det handler grundlæggende om en ligestilling, hvor vi også nu i samme lovgivning regulerer de forskellige retninger af vores gymnasiale uddannelser.
Det er vigtigt, og taxameterreformen er nødvendig for også at sikre en økonomisk ligestilling.
I Børne- og Undervisningsudvalget var der foretræde fra nogle af synergiskolerne, altså nogle af de handelsgymnasier, som lige nu arbejder under at have en helt anden økonomi end de almene gymnasier.
De havde fremlagt beregninger, som de også havde fået konsolideret i Moderniseringsstyrelsen, som viste, at et handelsgymnasium på deres størrelse havde rundt regnet på bundlinjen 4 mio. kr. mindre, end hvis de havde været et alment gymnasium.
Det er beregninger, der har været lagt frem her i Folketinget.
Det synes vi grundlæggende ikke er rimeligt, og det er jo også derfor, vi iværksatte eftersynet af taxameterordningerne, for vi ønsker, at der skal være det samme grundlag for at uddanne vores unge mennesker, ligegyldigt hvor man bor i landet, men også ligegyldigt om man vælger en merkantilt orienteret uddannelse, en teknisk orienteret uddannelse eller en alment orienteret gymnasieuddannelse, for dermed at sige, at der også kan være behov for ligestilling mellem nogle af de andre typer.
Der er jo i dag en lang række særtilskud, som bl.a. også er med til at lave en omfordeling fra de store institutioner til de små institutioner, og det bryder jo egentlig lidt med det her lighedsprincip, men er jo forudsætningen for den geografiske lighed i vores uddannelser.
Derfor vil jeg spørge ministeren helt konkret, om ministeren ser særtilskuddene til f.eks. udkanten som værende noget, der, desuagtet at vi går efter større ligestilling, er noget, der skal fortsætte efter en taxameterreform, så vi også sikrer ligestilling i vores udbud over hele landet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2020-01-15:
Det skægge ved det her spørgsmål er, at fordi Venstre og Socialdemokratiet lige nu har flertal i Folketinget, får jeg næsten lyst til at sige, at hvis I gør det, har jeg også mulighed for at gøre det, kan man sige.
Hvis I ikke gør det, bliver det lidt svært.
Jeg tror, at jeg i alle de år, jeg har været i Folketinget, har været med til, hvad enten jeg har siddet på den ene eller den anden eller den tredje stol, at forsøge at løfte, at der var en ubalance i det her system af den karakter, som Venstre løfter.
Så det er tæt på, at jeg vil sige, at hvis I vil forpligte jer til, at vi får kigget på det, så kan vi jo gøre det bedste forsøg i hele verden på at få det nivelleret ud.
Det er også kompliceret.
Nu havde vi lige landbrugsskolerne oppe, og det er jo en kæmpe myriade, og jeg tror faktisk, at Ellen Trane Nørby er en af dem, der kender systemet allerbedst, dvs. også ved, hvor utrolig mange forskellige ting der skal tages i betragtning for at få det gjort rimeligt.
Peder Hvelplund (EL), 2020-01-16:
Nu vil jeg først gerne lige sige til Martin Geertsen, at man jo godt kan anlægge den betragtning, at det er sundhedsministeren, der har fuldstændig styr på sit parlamentariske grundlag.
Men det kunne jo også godt ske, at det var det omvendte, der gjorde sig gældende.
Men vi kan da konstatere, at der er en eller anden form for enighed mellem regeringen og det parlamentariske grundlag i den her sag.
Det er klart, at når vi snakker finansiering i forhold til det her forslag – og det er jo også derfor, at vi ikke stemmer for i dag – mener vi ikke, at vi kan se på det isoleret.
Derfor tror jeg, det er ret fornuftigt – og det kan man sige sådan set også var det, der lå i regeringens sundhedsreform – at se det i sammenhæng med en reform af hele det nære sundhedsvæsen.
For jeg tror ikke, at det kun er i forhold til fysioterapi, at vi skal se på, hvordan de praktiserende læger skal aflastes i forhold til deres opgaver.
Jeg tror også, at der er andre områder, som vi skal kigge på i forhold til det.
Derfor vil det være meget fornuftigt, at vi ikke kun piller et enkelt element ud og behandler det særskilt, men at vi ser på det i sammenhæng og dermed også finder den samlede finansiering til at sikre det.
For det er klart, at vores ambition – og der tror jeg, at vi har så meget styr på regeringen, at det også bliver regeringens ambition – at vi denne gang ikke skal lave en sundhedsreform, der er underfinansieret.
Når vi laver en ny sundhedsaftale, skal den selvfølgelig være finansieret – i modsætning til den sundhedsreform, som den tidligere regering fremlagde.
Martin Geertsen (V), 2020-01-16:
Jeg synes faktisk også, det er lidt sjovere, hvis det er sådan, at det er hr. Peder Hvelplund, der har styr på sundhedsministeren, så lad os bare blive enige om, at det er den vej rundt, situationen er.
Så vil jeg bare spørge – for man kan jo have al mulig sympati for det der med at se tingene i sammenhæng
: Hvordan er hr. Peder Hvelplunds tålmodighed med regeringen i forhold til det med at indkalde til nogle forhandlinger?
Altså, når nu hr. Peder Hvelplund efter egen mening har så godt styr på regeringen, hvordan er det så med hr. Peder Hvelplunds tålmodighed med regeringen i forhold til at få indkaldt til de her forhandlinger, hvor man kan diskutere sundhedsreform generelt, herunder også spørgsmålet om vederlagsfri fysioterapihenvisning?
Peder Hvelplund (EL), 2020-01-16:
Jamen vi er altid utålmodige efter at få gennemført ting og få resultater, og det kommer også til at ske i forhold til den her sundhedsaftale.
Jeg tror bare, det er vigtigt, når vi skal lave en ny sundhedsaftale, som er så gennemgribende, at vi sikrer os, at vi får en grundig involvering af de berørte parter.
Det var noget af det, der var fejlen ved den tidligere regerings forslag til en sundhedsreform: at de berørte parter ikke følte sig inddraget i det.
Og det betyder, at vi i første omgang – forestiller jeg mig i hvert fald – skal have landet en psykiatrihandlingsplan, og som efterfølger til den skal vi have lavet en samlet sundhedsaftale.
For den indeholder mange af de samme elementer.
Nu kunne man næsten fristes til at tro, at det her var et ledende spørgsmål.
Men jeg vil i hvert fald konstatere, at det er sådan – og sådan har det i øvrigt altid været – at Enhedslisten selvfølgelig er et økonomisk ansvarligt parti.
Og derfor er det sådan, at hvis vi fremlægger beslutningsforslag her i salen, så sikrer vi også, at de er fuldt finansieret.
Og jeg kan jo konstatere, at man i det her tilfælde fremlægger et beslutningsforslag, som i indholdet egentlig er ganske fornuftigt, og som man kan høre at der er bred opbakning til, men som det ikke lykkes at finde et flertal for, bl.a. fordi der ikke er anvist nogen finansiering.
Der synes jeg, det kunne have været fornuftigt, hvis man i det mindste havde gjort sig den umage, at man havde fremlagt en finansiering.
Så kunne det være, at vi havde stemt imod, fordi vi var uenige i finansieringen, men det er jo en politisk diskussion.
Men alt andet lige er det jo svært at tage den diskussion, når der ikke bliver fremlagt nogen form for finansiering.
Per Larsen (KF), 2020-01-16:
Dansk Folkeparti har fremsat et ganske fornuftigt beslutningsforslag om at ophæve henvisningskravet til fysioterapi, hvilket så skal evalueres efter 3 år.
Det er et forslag, vi i Det Konservative Folkeparti støtter, og det gjorde vi også før valget.
En ophævelse af henvisningspligten vil jo dels frigøre kapacitet hos de praktiserende læger, hvor lægemanglen gør, at der ofte kan være lang ventetid for at komme til lægen, og dels sparer det jo også patientens tid i forhold til at skulle til læge.
Her er vi jo netop inde ved fysioterapeuternes spidskompetence.
Hvis ikke behandlingen og træningen har den ønskede effekt, kan patienten jo efterfølgende konsultere sin læge.
Vi ved jo også, at rigtig mange borgere i dag bruger deres sundhedsforsikring til netop fysioterapi.
Med forslaget om at ophæve henvisningspligten skabes der dermed med andre ord også mere lighed i sundhed.
Vi vil derfor gerne anbefale Folketingets partier at støtte forslaget, og vi glæder os til at se udviklingen på området.
Sparer vi nogle midler på sygedagpengeområdet?
Og hvilke andre effekter er der?
Det bliver rigtig spændende at se, hvis det er sådan, at forslaget bliver vedtaget.
Tak for ordet.