Zenia Stampe (RV), 2024-11-07:
Tak for det.
I virkeligheden burde den her lov jo, måske afhængigt af hvilket parti man kommer fra, og hvilke holdninger man har, være en lov, man så frem til – for nogle måske det modsatte.
Jeg har det altid ambivalent med den her lov, for det er jo en stor dag for mange mennesker rundtom i vores land, fordi de med den her lov får tildelt dansk statsborgerskab.
Derfor er der jo mange af os, der også tit holder en tale, som handler om at sige velkommen og tillykke til de mennesker, og samtidig får vi ofte en meget polemisk debat heroppe om danskhed og om muslimer.
Det handler om ekstremister osv. osv.
Og jeg er egentlig ked af, at vi ikke kan skille de ting ad, for jeg synes, det er trist for de mange mennesker, som er på lovforslaget, som har gjort sig fortjent til det, og hvor det er fuldstændig uproblematisk.
Der synes jeg jo egentlig, de fortjente en varm velkomst fra os alle sammen her i dag.
Men sådan er det.
Men derfor vil jeg også gerne bryde min tale en lillebitte smule op og starte med at tale om dem, og der tror jeg og håber jeg, vi enige om, at de fleste, som får dansk statsborgerskab i dag, har fortjent det.
Og det er jo en stor dag for dem.
Det er også en stor dag for os og for Danmark.
For statsborgerskab er en forpligtende gensidig og ligeværdig relation mellem en stat, som vi jo i et eller andet omfang repræsenterer i Folketinget, og så den enkelte borger.
Derfor vil jeg også kommentere på noget af den debat, som vi har haft i dag, men som vi måske især havde sidste gang, der handlede om: Hvad er et statsborgerskab?
Er det en gave?
Nu handler det mere om de få ekstremister, der måtte være på et lovforslag.
Det skal jeg ikke kunne sige om der er.
Men ellers har debatten jo i mange år handlet om den her gave.
Og der vil jeg sige det samme i dag, som jeg sagde sidst, for et halvt år siden: Ja, statsborgerskab er en gave for nogle af os.
Nogle af os er jo så heldige, at vi er født af forældre, som har dansk indfødsret, og derfor har vi fået det ved fødslen som gave – fuldstændig betingelsesløst med bånd og sløjfe.
Men det er ikke en gave for dem, der får statsborgerskab ved lov, altså dem, vi behandler i dag.
For det er jo ikke noget, de bare får.
Det er krav, som er så skrappe, at mange indfødte danskere, som jo altså har fået deres indfødsret, statsborgerskab, som gave, ikke ville kunne opfylde dem.
Så nej, at få statsborgerskab ved lov er ikke en gave.
Og man behøver heller ikke at modtage den med underdanighed og taknemlighed, men med stolthed, fordi statsborgerskabet jo markerer en ligeværdighed.
Den handler om at udelukke antidemokrater og fjender af det liberale demokrati og frihedsrettighederne.
Vi har, synes jeg, i Danmark en meget stolt tradition for at bekæmpe demokratiets fjender med redskaber fra det liberale demokratis værktøjskasse: ytringsfrihed og fri debat.
Det gjaldt nazisterne, der stillede op til Folketinget i 1939 og fik 3 mandater.
Men vi har en lang tradition for at rumme hinanden og bekæmpe demokratiets fjender og frihedsrettighedernes fjender med det liberale demokratis egne værktøjer.
Men hvis vi skal bryde med det princip – og det er vi grundlæggende imod, men hvis vi skulle gøre det – kunne vi så ikke i det mindste blive enige om at være konsistente, så alle ekstremister bliver behandlet lige?
Jeg kan ikke helt forstå, at du står dér, formand
Nå, okay.
Jamen så glæder jeg mig til spørgsmålene.