Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2020-05-13:
Tak for det, formand.
Tak for ordet og for anledningen til at diskutere, hvordan vi skaber de bedst mulige rammer for handicappede i vores uddannelsessystem.
Jeg vil godt takke forslagsstillerne for at bringe det her vigtige emne op.
Forslagsstillerne ønsker, at regeringen ved lov skal sikre, at studerende med handicap får tildelt en individuel og helhedsorienteret studieplan ved studiestart.
Forslaget begrundes med, at det skal undgås, at studerende skal søge dispensationer for det samme handicap flere gange under studiet.
Det kan man jo kun være enig i.
Det er jeg og regeringen enige i intentionen om, for selvfølgelig skal der være plads til at være handicappet i det danske uddannelsessystem, og systemet skal jo kunne rumme og respektere og håndtere de udfordringer, som et givet handicap giver den enkelte studerende.
Derfor skal vi også løbende overveje, hvordan de her rammer bliver de bedst mulige.
Når vi alligevel ikke kan støtte beslutningsforslaget, skyldes det, at det her underliggende formål, som er så flot og rigtigt, i virkeligheden allerede er opfyldt via den lov, der hedder lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet.
De videregående uddannelser i Danmark har allerede ansvaret for at tilbyde hensigtsmæssige og individuelle tilpasninger, herunder f.eks. også særlige prøvevilkår til studerende med handicap fra det øjeblik, hvor de gøres bekendte med det handicap.
De studerende skal derfor kun oplyse om deres handicap én gang.
Det har vi alle mulige lokale eksempler på igennem tiden kunne have været forvaltet bedre.
Derfor har vi også i Styrelsen for Forskning og Uddannelse for nylig afsendt det, man kalder et hyrdebrev, til de videregående uddannelsesinstitutioner, hvor vi sætter fokus på det her problem.
Og man har hos institutionerne fået en tjekliste, som kan understøtte dem i det arbejde, så vi er sikre på, at det, der er hjemlet i lov, det, de har ret til, faktisk så også er det, de oplever derude.
Der er nogle balancer i den her diskussion, hvor man ikke kan regulere sig ud af alting, og hvor et handicap ikke altid bare er et handicap, og hvor det, man har brug for hjælp til, kan gælde i nogle situationer, i nogle lokaler, i nogle fag, men ikke i andre.
Derfor er der også brug for noget fleksibilitet.
Det er ikke det samme, som at det skal blive bøvlet og bureaukratisk og føles som benspænd.
Og jeg tror, at vi kan finde den balance, hvis vi får den lov til faktisk at blive udført i virkeligheden, som den er tænkt.
Forslagsstillerne ønsker også, at den studerende kan få su under hele et eventuelt forlænget studieforløb som følge af et handicap.
Helt grundlæggende ønsker jeg faktisk ikke at ændre på de almene betingelser for at kunne få su, nemlig at det skal være tilrettelagt som heltidsudvisning, og at man skal opfylde nogle studieaktivitetskrav.
Jeg synes faktisk, at kravet om, at man skal være studieaktiv, er ganske fornuftigt.
Som vi tidligere i dag har været inde på, er su et vigtigt redskab i at understøtte den frie og lige adgang til uddannelse, og formålet er jo, at de studerende faktisk færdiggør deres uddannelse.
Der skal kunne tages individuelle hensyn, det var også min pointe fra tidligere, men jeg ville blive bekymret for et system, hvor der ikke ville være plads til at blive syg, eller hvor man ud over de bekymringer, man i øvrigt hele tiden har, skal have økonomibekymringerne oven i. Men det mener jeg faktisk også de nuværende su-regler tager højde for.
Man kan søge om su-tillægsklip, hvis man bliver forsinket, f.eks. på grund af sygdom.
Man kan søge flere gange for samme sygdom eller for et handicap, hvis det opblusser eller forværres.
Det synes jeg er fornuftigt som en overligger på det grundlæggende princip om heltidsundervisning og studieaktivitet som krav for su.
Jeg hæfter mig desuden ved, at den del af forslaget med et forsigtigt skøn vil koste et sted mellem 70 og 180 mio. kr. årligt.