Jacob Jensen (V), 2018-12-19:
Vi har et rigtig godt udgangspunkt i Danmark.
Vi har rekord i beskæftigelse; siden valget er der kommet 150.000 i beskæftigelse godt og vel.
Vi har den laveste ledighed i over 10 år.
Vi har et stadig bedre erhvervsklima med lavere afgifter og skatter, som jo er hele forudsætningen for, at vi kan have indtjening til den fælles velfærd.
Vi har her for nylig igen fået en såkaldt triple a-rating af vores økonomi, så vi er altså i top, når man kigger på økonomien udefra.
Danmark er ikke et perfekt land, men vi er et af de bedste, der findes i verden.
Den finanslov, som vi her skal behandle, er hele Danmarks finanslov både befolkningsmæssigt og geografisk.
Finansloven er ikke kun for dem med båd i Skovshoved Havn, men det er også for dem – i modsætning til sidst, da Socialdemokraterne sad i regering, hvor topskatten og selskabsskatten blev sænket markant finansieret af forringelser i førtidspensionisternes og kontanthjælpsmodtagernes ydelser.
Og det var dengang, hvor direktøren kunne grine hele vejen ned til banken for årligt at kunne hæve over 20.000 kr. i skattelettelse, men hvor kontanthjælpsmodtageren og førtidspensionisten og kommunerne kunne se langt efter de lovede midler.
Og hvor uligheden i Danmark eksploderede under S-ministrene, herunder den nuværende S-formand, fru Mette Frederiksen, som en ledende figur.
Det er heller ikke kun en finanslov for København, men også for København, og det er også i modsætning til tidligere, hvor S sad i regering, hvor man udnævnte en landdistriktsminister, som dokumenterbart var det mere af navn end af gavn.
Der flyttede man statslige arbejdspladser og uddannelser til København.
Vi flytter dem ud i provinsen, og vi skaber et Danmark i bedre balance med en beskæftigelsesfremgang i alle 98 kommuner – alle 98.
Finansloven er ikke kunne tal og økonomi.
Den er ikke kun et spørgsmål om, hvilke befolkningsgrupper som skal tilgodeses.
Den er også et spørgsmål om at kunne adressere andre emner som tryghed i befolkningen, kriminalitetsbekæmpelse, udlændinge, miljø og klima osv.
Men en god økonomi er et godt udgangspunkt for at kunne prioritere og også for at kunne omprioritere.
Og det er ikke tilfældigt, at Danmark bliver vurderet til at ligge i top, for nok er verdensøkonomien i bedring og har været det gennem nogle år, men der er også blevet taget en stribe politiske beslutninger her i lokalet, både på arbejdsmarkedsområdet og skatteområdet og på uddannelse, energi, erhvervspakke og meget mere, hvilket er en del af årsagen.
Derfor kan vi netop på det her års finanslov prioritere bl.a. ældres økonomi, som får et markant løft, sundhed og psykiatrien foruden det udspil, der som bekendt snart kommer, omkring en reform af sundhedsområdet.
Landdistrikterne, hvor øer få bedre vilkår, pendlerfradrag, en Kattegatforbindelse forundersøges, små gymnasier i landdistrikterne, kultur, mindre afgifter på landbruget, færre afgifter til grænsehandelsproblematikken, uddannelse bl.a. i region Sjælland og andre steder og en landsbypulje m.v. Der bliver prioriteret en fortsat stram udlændingepolitik med nej til dem, der ikke kan og ikke vil, men ja til dem, der kan og vil.
Miljø og klima får igen et løft også her, både på den korte bane, men også med et langt sigte med en vision for at udbygge Danmarks førerposition på den grønne omstilling.
Socialområdet får en mere permanent løsning end på satspuljeområdet hidtil.
Infrastruktur bliver nævnt, men adresseret efter nytår, og meget mere.
Det kommer oven på regionernes og kommunernes budgetter, som er blevet øget med de aftaler, der er blevet lavet, og der bliver så også her lagt øgede midler ind i finansloven.
For kommunernes vedkommende er de blevet løftet med 2½ mia. kr. siden 2015, og det står også i modsætning til under den tidligere regering, hvor man skar i kommunernes økonomi med 3½ mia. kr. Men skar i mulighederne for at lave borgernær velfærd.
Til gengæld sænkede man altså som bekendt topskatten og selskabsskatten, mens SF sad i regering med Socialdemokratiet og Radikale og støttet af Enhedslisten – bare så det er sagt.
Vi vil måles på de resultater, som følger med.
Og derfor er innovationsministeren jo bl.a. også i gang med et hårdt arbejde om at kunne afbureaukratisere vores offentlige sektor og fokusere på øget produktivitet.
Vi vil styre økonomien inden for en afbalanceret ramme, så opsvinget kan vare ved og ikke brænder ud for hurtigt.
For der er jo som bekendt nogle, der mener, at vi bruger for få penge.
Der er også andre, der mener, at vi bruger for mange penge.
Finansloven skal også vedtages i en situation, hvor der er en markant forskel på klimaet, også det politiske klima blokkene imellem.
Rød blok består som bekendt af fem partier, som vil skabe et flertal – nogle tror i hvert fald, man kan skabe et flertal – bag fru Mette Frederiksen som statsminister.
Tre af de fem partiledere vil dog selv være statsminister.
De resterende to partier, SF og De Radikale, kritiserer Socialdemokratiet for ikke at have noget så helt fundamentalt som en samlet økonomisk plan.
Det er altså ikke noget, jeg står og siger – jeg refererer blot til SF og De Radikale.
Og et andet parti, nemlig Alternativet, vil slet ikke pege på Mette Frederiksen som statsminister.
Og det er så det fundament, som man i givet fald skal bygge en ny ledelse af Danmark på, et fundament, som vil kræve en del pilotering, hvis det skal have chancen for bare at stå nogenlunde fast og ikke synke ned i kviksandet.
Jeg er selvfølgelig godt klar over, at når et folketingsvalg nærmer sig, skyr man ikke nogen midler.
Man bruger dem til gengæld godt og vel, og løfterne fyger om ørerne på os: Flere penge til sundhed, altså endnu flere end dem, regeringen var kommet med – ja, uanset hvad vi var kommet med, var det ikke nok; flere penge til kommunerne; millionærskat på de rige kapitalister; 1.000 flere sygeplejersker, selv om man måtte indrømme, at de jo ikke findes; skat på investeringer og kapital; mere til kultur; mere til Danmarks Radio; mere til børn; mere til uddannelse; mere til livet; ja, mere af det hele.
Det gode mod det onde, må man forstå.
Og i øvrigt gult til alt det svære, når man skal stemme om det konkrete.
Og finansieringen – ja, det er nok simpelt hen for kedeligt at snakke om, og derfor er der ikke nogen økonomisk plan ifølge SF og De Radikale, for befolkningen forstår jo åbenbart alligevel ikke, hvad Socialdemokratiet mener.
Det er tydeligvis det, der er rationalet.
Løfte på løfte fra Socialdemokratiet, som lyder populært.
Men når der så skal forhandles et regeringsgrundlag med partier, som mildest talt har meget lidt tilfælles, og som også stiller med deres egne statsministerkandidater, så ved vi jo godt, hvad der sker, som det gjorde sidst: Man kom ud fra et sort tårn med noget helt andet end det, man var gået ind med.
Man lover én retning, men kommer ud med den stik modsatte – i øvrigt kommer den gode løsning så i morgen på 12 minutter.
Så hvorfor skal vi tro på det denne gang?
Det er ikke bare leg og spin og taktik og ublu påstande som røgslør for egen fortid; det er et ansvar, der skal tages, og der hjælper det ikke noget bare at stemme gult.
Blå blok har lige leveret en samlet finanslov med massive investeringer i kernevelfærden som ældre, børn og sundhed; med forbedringer for erhvervslivet, som skaber grobund for kommende arbejdspladser og indtægter til vores fælles velfærd; med styr på udlændingepolitikken og med indsatser, der skaber øget tryghed i befolkningen; med miljø- og klimatiltag, der rækker langt ud i fremtiden med både realisme og visioner, som ikke tidligere er set i dansk politik.
Derfor vil jeg også godt benytte lejligheden til at sige tak til Dansk Folkeparti og ikke mindst hr. René Christensen og hr. Peter Skaarup som de gennemgående forhandlere ved finanslovsforhandlingerne.
For nok er vi jo ikke enige om alting, så langtfra, men forhandlingerne – vil jeg gerne afsløre her; det ved jeg ikke om jeg må, men nu gør jeg det alligevel – foregik faktisk i en meget fin, fortrolig og seriøs tone, de mange timer og dage til trods.
Det lover godt for fremtidige aftaler om f.eks. annonceringen af sundhedsreformen og infrastrukturen, som er noget af det, vi har adresseret, og som vi vender tilbage til først i det nye år.
Jeg vil også gerne, måske lidt utraditionelt her, rose embedsværket i Finansministeriet.
De bliver tit beskyldt for have alt for stor indflydelse, og de kan jo ikke svare igen, men jeg har den dybeste respekt for dem, lige fra den yngste fuldmægtig til ministersekretæren og departementschefen, som ved, hvad det drejer sig om, og som arbejder solen sort.
Vi har et godt udgangspunkt: rekord i beskæftigelsen, laveste ledighed i over 10 år.
Ja, Danmark er ikke et perfekt land, men det er et af de bedste, der findes i verden.