Kristian Hegaard (RV), 2019-12-06:
Jordbærboden har fået videoovervågning.
Sådan sagde Mette Frederiksen i sin åbningstale til det her folketingsår.
Det lød som et skræmmebillede på Danmark, men kort efter blev der af regeringen netop foreslået en udrulning af massiv masseovervågning under parolen: Det, der driver mig som statsminister, er et ønske om at passe på Danmark; skal jeg gøre det, er vi nødt til at tage nogle af de ting i brug, som vi ikke tidligere har haft hverken behov for eller lyst til.
For vi har alle sammen et fuldstændig oprigtigt ønske om at passe på Danmark, men der er ingen grund til at gøre ting, vi hverken har behov for eller lyst til.
For hvad blev der af visionen om en jordbærbod fri for overvågning, hvor kassen kan stå frit fremme?
Hvad blev der af tilliden?
Er overvågning af jordbærboden nu blevet ambitionen i stedet for skræmmebilledet?
Ville jeg købe jordbær i den bod, hvor der hænger kameraer rundtomkring?
Nej, det ville jeg ikke, jeg ville tænke: Hvad i alverden er det for et sted, hvor man ikke kan gøre den slags uden at have et kamera i nakken?
Hvad rager det kameraet at filme, mens jeg rager efter, hvilke jordbær der er modne?
Det skal skabe tryghed, lyder forklaringen.
Sandheden er bare, at kriminaliteten i Danmark er stærkt dalende.
Antallet af indbrud er ifølge Danmarks Statistik faldet fra 115.000 i 2009 til 75.000 i 2019, og i 1998 blev der anmeldt 135.000 forbrydelser, hvilket var faldet til under 90.000 i 2018.
Antallet af fængselsdømte er faldet fra over 25.000 i 1990 til 15.500 i 2018.
Det går fremad – tusind tak til politiet for den store indsats.
Hvorfor skulle tiden netop nu være inde til at udrulle massiv masseovervågning med engelsk forbillede?
Jeg forstår det ikke.
Og skal svaret på enhver ny kriminalitet bare være, at der skal sættes flere nye kameraer op?
Det synes jeg ikke.
Eksperterne har været ude at sige, at kameraovervågning netop ikke er løsningen på den slags kriminalitet, der vinder frem.
Det har ikke løst noget i England, så hvorfor skulle det særlig være i Danmark at det var den slags kriminalitet, det løste?
For det er altså nemt at omgå masseovervågning, desværre, med hættetrøjer og kasketter – de kriminelle er tit et skridt foran – og vi har i forvejen 1,5 millioner kameraer i Danmark svarende til et for cirka hver fjerde dansker.
Hvor mange ekstra skal vi have, for at vi sådan for alvor føler os trygge?
Derfor er udrulningen af yderligere massiv masseovervågning bare falsk tryghed, hvor man kunne sætte midlertidigt ind og målrettet ind på udvalgte steder i stedet for bare at besvare enhver kriminalitet med en vilkårlig opklistring af kameraer.
Kameraer på hvert gadehjørne og ved jorbærboden mistænkeliggør uskyldige danskere.
Det skaber utryghed og er en forkert politisk eskalering i en situation, hvor kriminaliteten jo rent faktisk er dalet.
Derfor glæder jeg mig sådan set også over, når justitsministeren i et nyligt svar bl.a. kan tilkendegive, at ansigtsteknologi i hvert fald ikke er vejen frem, og det håber jeg er en linje man fortsætter.
For hvis man ellers går i den retning, bliver ofrene bare de jordbærspisende danskere, og det kan da ikke være løsningen på noget som helst.
Men er det ikke lige meget, når man ikke har noget at skjule?
lyder der ofte.
Men at sige, at man er ligeglad med overvågning, fordi man ikke har noget at skjule, er det samme som at sige, at man er ligeglad med ytringsfrihed, fordi man ikke har noget at sige.
Så lad os kere os om vores frihedsrettigheder og om jorbærboden i vejkanten uden videoovervågning.