runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Jamen den konservative ordfører har gjort det klart for mig, hvad det er, der er galt her.
Det er jo, at Beskæftigelsesministeriet og beskæftigelsesordførere taler om syge mennesker, som de ikke ved noget om.
Det er derfor, der er lavet en lov, der gør, at man ude i kommunerne presser syge mennesker igennem noget, som kun gør, at deres tilstand bliver forværret.
Og samtidig kan jeg høre på ordførerens tale, at problemet her også handler om, at nogle tror, at andre gør det – men ingen gør noget.
Det er sådan en lov, vi har.
Og uanset, om man bliver ved med at sige, at vi har en lov, der siger, at vi ikke skal gøre det, så presser kommunerne dem alligevel.
Jeg prøver at sige, at tag til Hvidovre Kommune.
I dag sidder der en håndfuld mennesker der, som stadig væk skal igennem afklaringsforløb og sådan noget, selv om alle sammen herinde siger, at det skal de ikke.
Hvordan sikrer vi, at kommunen lever op til det, som alle her i forligskredsen mener?
Kirsten Normann Andersen (SF), 2017-04-20:
Jeg tror stadig væk ikke på, at der er kommuner, der gør det her for at pine og plage folk, så derfor vil jeg gerne understrege, at kommunerne allerede har muligheden for at vælge at give en borger med demens en pension, også på det foreliggende grundlag, at man har en diagnose, som hedder demens.
Jeg har noteret mig, at der er nogle eksempler på, at sådan forholder det sig ikke altid, og det er dybt beklageligt.
Derfor tror jeg, vi skal blive ved med at tale om, at der findes nogle andre og bedre løsninger, og hvis det ikke er nok, så er det et tema, som kommer med fra SF's side i forligskredsen, når det er sådan, at aftalen skal evalueres.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Jeg kan forstå, at det er umuligt at få skrevet konkrete sygdomme – altså ved navns nævnelse – ind i lovgivningen.
Det er altså sygdomsgrupper, hvor man ved at der ikke er nogen udsigt til forbedring, ikke engang en stabilisering, men kun forværring.
Rasmus Jarlov (KF), 2017-04-20:
Det ville jeg jo mene vi næsten allerede har gjort, i og med at man – hvis det er vurderingen, at der ikke er nogen som helst udsigt til, at man på noget tidspunkt kan få en jobevne – ikke bør ryge ud i de her forløb.
Det er jo ikke intentionen med det.
Så det synes jeg måske virker lidt overflødigt at skulle skrive igen.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Det er jo ikke helt overflødigt, fordi vi jo kan konstatere, at det foregår.
Det sker derude, så der er et eller andet sted, det går galt, og det er jo med henvisning til lovgivningen, at kommunerne siger, at de skal gøre det, og med henvisning til afgørelser fra Ankestyrelsen.
Så der er jo et behov for at ændre i lovgivningen, når det nu sker, til trods for at intentionen er en anden i forligskredsen, må man forstå.
Rasmus Jarlov (KF), 2017-04-20:
Jeg er jo nok ikke enig i, at hvis lovgivningen ikke bliver fulgt, er der behov for at ændre lovgivningen.
Så er der mere behov for at sikre, at lovgivningen bliver fulgt.
Troels Lund Poulsen (V), 2017-04-20:
Det er helt o.k., at sundhedsministeren havde et møde, der trak ud.
Jeg var her til tiden
, men det skal overhovedet ikke skille os ad, for jeg skal ikke noget foreløbig, så alt er godt.
Men i det notat er der jo bl.a. gennemgået en lang række ting.
Rasmus Jarlov (KF), 2017-04-20:
Jeg tror ikke, jeg kan bidrage med nye argumenter, i forhold til hvad der har været i debatten indtil videre, hvor vi er kommet godt rundt.
Jeg er spændt på, hvordan man kan holde tre forespørgsler kørende, i øvrigt om det samme emne, men det må tiden jo vise ved de efterfølgende forespørgsler.
Ligesom de andre ordførere, som har været modstandere af forslaget her, mener vi hos Konservative også, at det vil være underligt at skrive en bestemt sygdom ind i lovgivning, det må bero på en konkret vurdering af folks arbejdsevne.
I modsætning til nogle af de ordførere, som har været tilhængere af forslaget, og forespørgerne, føler jeg ikke, at jeg er i stand til at vurdere uden at kigge konkret på folk, om alle med demens har så lidt arbejdsevne, at de ikke skal i jobafklaringsforløb.
Så jeg tror, det er mest sikkert, at vi lader nogle, som har forstand på det, kigge på personerne enkeltvis, i stedet for at vi her blankt afviser, at der ikke er nogen med nogen grad af demens overhovedet, som vil være i stand til at komme i sådan et forløb og have glæde af det.
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Nu glemte jeg jo helt, hvad jeg skulle spørge om.
Men når ministeren siger, at det står klart i teksten, vil det så sige, at man ikke vil ændre noget i lovgivningen, fordi man mener, at den er god nok?
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Tak for det.
Når verden bliver mindre og mindre overskuelig for en borger i Danmark, har vi som samfund et ansvar for at lave vores systemer så let overskuelige som muligt.
Hvad der giver mening for systemet, giver ikke altid – ja, vel faktisk stort set aldrig – mening for borgerne.
At forskellige indsatser hører under forskellige kontorer og forvaltninger, kan skabe fokus i netop den indsats, den enkelt medarbejder skal levere til borgeren, og at forskellige ydelser og forskellige hjælpeindsatser falder under forskellige paragraffer, er overskueligt for sagsbehandleren, der skal tildele hjælpen, men denne sirlige strukturering og kasseinddeling behøver ikke at være noget, som borgeren skal præsenteres for, eller være noget, som borgeren skal forholde sig til og sætte sig ind i for at kunne få den hjælp, som er nødvendig for den enkelte borger.
Det må og skal ikke være svært at få den hjælp, man har behov for i Danmark.
Punktum.
Og det gælder i særlig grad, når man rammes af en demenssygdom.
Demens er en sygdom, som i forhold til emnet, vi diskuterer her, er så djævelsk indrettet, at jo mere specialiseret støtte fra det offentlige, man har brug for, desto sværere har man ved at gennemskue, hvordan man skal bede om den.
Derfor har samfundet en helt særlig forpligtelse til at gøre det overskueligt for den demensramte at få den hjælp, som vil gøre det muligt for den demente at fortsætte sit liv så længe som muligt.
Derfor er vi også glade for, at regeringen vil tage det her op over for kommunerne, for det er her, opgaven ligger.
Der skal findes nye metoder til at forenkle den måde, man som borger møder det offentlige på.
Det er ikke borgerens opgave at forstå kommunen.
Det er kommunens opgave at forstå borgeren.
Jeg skal til sidst på vegne af Dansk Folkeparti, Venstre, Liberal Alliance og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget finder, at borgere med demens kan have forskelligartede udfordringer, der stiller krav til en sammenhængende, helhedsorienteret og individuel sagsbehandling. Folketinget noterer sig med tilfredshed, at regeringen har særligt fokus på borgere med demens og deres pårørende og at der i den nationale demenshandlingsplan er afsat midler til et markant løft af området.
Folketinget er enig i, at ansvaret for sagsbehandlingens tilrettelæggelse fastholdes kommunalt, og mener, at demenskoordinatorer spiller en afgørende rolle i koordineringen af kommunernes demensindsats.
Folketinget har med tilfredshed noteret sig, at der for at understøtte en enkel og forståelig sagsbehandling løbende udvikles redskaber, som kommunerne kan anvende.
Folketinget er derfor tilfreds med, at regeringen vil drøfte med KL, hvordan kommunernes opmærksomhed på generelt at sikre en bedre, enklere og mere sammenhængende sagsbehandling kan øges.«
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Det er selvfølgelig altid rart at snakke om udredninger og sådan noget, men nu er det selvfølgelig en forespørgselsdebat rejst over for socialministeren om sagsbehandling og ikke over for sundhedsministeren om udredning – men lad nu det ligge.
Jeg kan forstå, at ordføreren er lidt skuffet over, at Dansk Folkeparti ikke har lagt op til handling.
Det er jo, fordi det her er et forslag til vedtagelse uden retsvirkning.
Hvis vi vil have handling, går vi efter beslutningsforslag eller lovforslag – det er der, man kan få noget, der signalerer handling.
Men lad nu det ligge, lad os så se fremad, lad os handle sammen.
Jeg kan forstå på en gallupmåling, at det netop er Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti, som befolkningen ser mod, hvis der skal ske noget på ældreområdet.
Hvilke handlingsinitiativer ser Socialdemokratiet så der skal tages i forhold til det, som forespørgslen handler om, nemlig sagsbehandling for demente?
Orla Hav (S), 2017-04-20:
Jamen det skriver vi jo faktisk i det forslag til vedtagelse, som DF ikke vil støtte, nemlig at der er brug for en håndholdt indsats i kommunerne.
Det er jo helt afgørende, at der er en håndholdt indsats i forhold til den enkelte borger, som står med sine konkrete symptomer på det stadie af den sygdom, som er fremadskridende.
Så det er jo den håndholdte indsats, vi vil have sikret at kommunerne kan leve op til.
Om kommunerne bliver bedre i stand til at leve op til det med de finanslove, som Dansk Folkeparti får vedtaget sammen med regeringen, skal jeg ikke kunne svare på, men det kan hr. Jeppe Jakobsen svare på.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Nu kan det godt være, at jeg ikke er så semantisk belæst og ikke ved så meget om ordenes betydning, men hvad er forskellen på en håndholdt sagsbehandling og en, som vi foreslår, sammenhængende, helhedsorienteret og individuel sagsbehandling?
Hvordan er »håndholdt« et bedre sagsbehandlingsredskab end en sammenhængende, helhedsorienteret og individuel sagsbehandling, når man nu klandrer os for ikke at gøre det godt nok i forhold til det her?
Orla Hav (S), 2017-04-20:
Jamen jeg tror da ikke, at der er voldsom stor forskel i forhold til det, som hr. Jeppe Jakobsen giver udtryk for.
Det håndholdte er jo bare et mere forståeligt udtryk for den almindelige borger, altså det, at man har en forventning om, at man i kommunen bliver mødt med, at kommunen tager udgangspunkt i borgerens situation, og at den kan være vidt forskellig.
Det kan være en tidlig demensdiagnosticering, man møder frem med, eller det kan være en sen diagnosticering, og så er der himmelvid forskel på den indsats, som skal finde sted, og det er altså op til kommunen at agere på den bane.
Så det er den indsats, der er behov for.
Det er også derfor, vi opfordrer til, at det ikke alene er kommunerne, der skal levere på den her dagsorden – det skal man også fra det sundhedsvæsen, som stiller diagnosen.
Liselott Blixt (DF), 2017-04-20:
Jeg må starte med at sige, at jeg faktisk tror, vi går fuldstændig fejl af hinanden i forhold til forespørgslen og besvarelsen fra Socialdemokratiet.
Vi har jo netop lavet en national handlingsplan, hvor I også selv er med, om sundhedsvæsenet.
Det her drejer sig om sociale ydelser, og hvor svært det er, når man får en diagnose som demens, altså at man har svært ved at få et værgemål, at man har svært ved at få ledsagelse, at det er svært, når man først har diagnosen, at komme på plejehjem, at det er svært, når man skal have fat i skat.dk, når man skal have tilskud til sin medicin, når man skal ind alle mulige andre steder, hvor der er en sagsbehandling.
Det drejer sig om de sociale ydelser, det drejer sig ikke om udredning – det har vi jo sat penge af til, og det har vi lavet en national handlingsplanen om.
Jeg tror, det her skyder helt forbi, så jeg vil faktisk hellere lade være med at stille et spørgsmål, for vi går fejl af hinanden, og man klandrer hinanden for noget, som overhovedet ikke har noget med det at gøre.
Det her handler om sociale ydelser, og det er derfor, det er socialministeren, der har sagen.
Så det hænger slet ikke sammen.
Orla Hav (S), 2017-04-20:
Jeg ved ikke, om det ikke hænger sammen i fru Liselott Blixts hoved.
For mig hænger det ganske udmærket sammen, altså at den borger, der henvender sig med sin pårørende, har behov for at få en sagsbehandling, som tager udgangspunkt i borgerens aktuelle situation.
Og det skal kommunen agere ud fra.
Nogle får det konstateret på et ganske tidligt tidspunkt, andre kommer meget sent – det er også en del af sygdomsbilledet.
Så derfor har vi en kæmpestor forventning om, at kommunerne er i stand til at håndtere det her, og derfor er der ingen forskel i forhold til den verden, som vi svarer på det her ud fra.
Der er en sammenhæng, i forhold til at det bliver konstateret.
Og det er fint, at der er en national handlingsplan, det undsiger vi overhovedet ikke, og vi er med på, at kommunerne skal følge op med den håndholdte indsats, som skal afspejle, at de her forløb er meget forskellige.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Tak for det.
I december vedtog satspuljepartierne den nationale handlingsplan for demens.
Det var et arbejde, der pågik i Sundheds- og Ældreministeriet, hvor man tog fat på væsentlige udfordringer på demensområdet, bl.a. med midler til kompetenceløft for plejepersonale, bedre udredning, mere forskning og meget andet godt.
Men handlingsplanen tog jo netop afsæt i Sundheds- og Ældreministeriets ressort, og derfor har vi i dag rejst de her tre forespørgselsdebatter til andre ministre.
For demens er jo ikke bare en sygdom, som kræver behandling, men derimod en sygdom, som rammer et helt menneske og en hel familie og har indvirkning på snart sagt alle livets forhold.
Derfor denne forespørgsel til børne- og socialministeren, da demensramte og deres pårørende også har behov for indsatser, som falder inden for kommunernes socialforvaltninger.
Det er indsatser, som ofte kan være svære at få tildelt, og som ofte ikke tager hensyn til, at systemer bliver særlig besværlige, når en demenssygdom sætter ind.
Vi ser frem til besvarelsen og den efterfølgende debat.
Finn Sørensen (EL), 2017-04-20:
Som jeg hører det, ministeren citerer, og som jeg selv har læst mig til, så er der jo ikke noget nyt i det, i forhold til hvad der står i loven i forvejen og hvad der er indskærpet mange gange i forskellige vejledninger og orienteringsskrivelser.
Så tilbage står jo spørgsmålet: Når vi alligevel har set alle de eksempler, som alle er enige om at tage afstand fra, hvad vil ministeren så helt konkret gøre, for at kommunerne ikke kan sende borgere ud i de her groteske forløb?
Det er jo det, der er kernespørgsmålet, og det har vi ikke fået noget svar på.
Hver gang vi har spurgt om det igennem de sidste 3 år – reformen har fungeret 4 år, er det vel snart – har vi fået at vide: Nu skriver vi til kommunerne og siger, at de skal opføre sig ordentligt og gøre tingene godt og rigtigt, og vi gentager, hvad der står i loven, og ellers må vi vende tilbage til det, når vi evaluerer det.
Jeg tror faktisk, der er rigtig mange mennesker derude, der gerne vil have et konkret svar på, hvad ministeren vil gøre for at undgå, at kommunerne sender alvorligt syge mennesker ud i de her groteske forløb.
Troels Lund Poulsen (V), 2017-04-20:
Nej, så tror jeg, at jeg misforstod spørgsmålet, og det kan jo ske for selv den bedste.
Vi laver nu en evaluering, som tager afsæt i alle dele af den lovgivning, som findes.
Det er ikke sådan, at jeg pr. definition siger, at der er ting, der er hellige, som vi ikke kan diskutere.
Jeg synes, det er afgørende at sige – også i respekt for den diskussion, vi har haft i Folketinget i dag – i forhold til de sager, vi har set rundtom i landet, at der kan være behov for, og det er jeg åben over for, at der skal laves tilpasninger og præciseringer.
For det er helt afgørende for mig – og det ønske synes jeg at alle i Folketinget deler i dag – at alvorligt syge mennesker ikke skal igennem noget, der, om jeg så må sige, ikke har et perspektiv, for nu at sige det sådan.
Finn Sørensen (EL), 2017-04-20:
Jeg ved godt, at ministeren ikke har været minister hele vejen igennem, men ministeren har været medlem af et parti, der er forligspart.
Hvis man kigger på den kritik, der var af lovforslaget i sin tid, og som ikke kun kom fra Enhedslisten og Dansk Folkeparti, som ikke er med i det forlig, men også fra en lang række interesseorganisationer, så må jeg bare sige, at der jo ikke er sket noget, som der ikke blev advaret mod.
Alle de ting, vi har set – jeg taler ikke om konkrete eksempler, dem kan man ikke forudse – i forbindelse med den måde, loven virker på, blev der faktisk advaret imod fra mange sider dengang.
Når man så bliver ved med at gentage noget, som står i loven i forvejen, så er det vel naturligt, at vi spørger: Hvad skulle det hjælpe at skrive det til kommunerne en gang til, hvis man ikke vil forholde sig til det, som er problemet, nemlig at der er noget rivravruskende galt med tankegangen i den lovgivning, og at det er den, der skal laves om, for at vi kan få en ordentlig behandling af borgerne ude i kommunerne?
Troels Lund Poulsen (V), 2017-04-20:
For ikke at foregribe morgendagens forespørgsel, som hr. Finn Sørensen jo er initiativtager til, og hvor vi skal drøfte det her tema mere bredt, så har jeg altså tænkt mig at tage den diskussion i morgen.
Men jeg vil gerne sige, at når jeg nu valgte at være med til forhåbentlig at skabe en større klarhed, så var det jo, fordi hr. Finn Sørensen under den her debat har været meget enøjet i forhold til det, der har været citeret.
Jeg synes, det ville være på sin plads at sige, at i åbenlyse sager kan man jo meget klart lægge de ting til grund, som er kendte.
Der synes jeg altså bare, at det fortjener et svar.
I forhold til reformen som sådan og om vi er glade for den eller ej, kan jeg sige, at det er jeg selv, men det er jo så en debat, jeg synes vi kan tage i morgen, når vi ses igen.
Jeg har endnu ikke haft fornøjelsen af – og det er heller ikke sikkert, at det lykkes – at være beskæftigelsesminister i 3 år.
Men det, som jeg jo har sat i værk, og som er en opfølgning på det, som vi har haft drøftelser om i forligskredsen – også under min forgænger, Jørn Neergaard Larsen – er, at vi nu i højere grad har givet en meget klar kommunikation til kommunerne om, hvordan ressourceforløb skal forløbe.
Og den her initiativpakke er jo ét offensivt svar på det.
Det andet er jo, at jeg også følger det her område.
Selvfølgelig gør jeg det.
Hr. Finn Sørensen hjælper også med til, at jeg som minister følger det, ved at stille spørgsmål og ved at henvise til konkrete sager rundtom i landet.
Derfor kommer vi jo også til at tage afsæt i nogle af de ting, vi har oplevet, i den evaluering, der finder sted.
Der synes jeg bare – med al respekt – at man også skal tage imod den fremstrakte hånd, der kommer i dag.
Selv om alle ikke kan støtte det forslag til vedtagelse, der ligger, så er der faktisk et oprigtigt ønske i forligskredsen om at sikre, at der ikke fremover opstår nogen af de her ulykkelige situationer, som vi desværre har set.
Det må jo være det, vi i fællesskab skal arbejde for sker.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Det har vi nemlig, og forhåbentlig får vi flere om ikke så lang tid.
Men det er jo sådan set ikke lige det, det handler om nu.
Jeg spørger i forhold til de regler og rammer, som vi sætter herindefra.
Hvis man nu er enige i forligskredsen om, at man ikke vil se flere af de her sager, vil jeg bare høre: Er man så villig til at lave nogle konsekvenser for de kommuner, som alligevel gør det her, til trods for at det er imod alle intentioner og al vilje herinde?
Der må jo være en konsekvens, hvis man bryder de intentioner, som der er fra lovgivernes side.
Troels Lund Poulsen (V), 2017-04-20:
Nu er jeg generelt stor tilhænger af åbenhed, men jeg tror måske, at det er en for stor grad af åbenhed, hvis jeg her fra Folketingets talerstol skal til at føre forligskredsforhandlinger med Folketingets partier uden at have lavet en evaluering.
Så med al respekt vil jeg altså have lov til at gøre det med de politiske partier, der står bag den her aftale, og så kommer vi jo til at vende tilbage til drøftelsen også her i Folketingssalen.
Jeppe Jakobsen (DF), 2017-04-20:
Vi har af flere ordførere i løbet af debatten fået at vide, der ingen grund er til at fremsætte det forslag til vedtagelse, vi er kommet med, for loven sådan set taget hånd om det, vi ønsker, og der er sendt breve ud til kommunerne, og der er løftede pegefingre, så der er faktisk styr på det.
Så skal jeg bare høre ministeren: Har vi set den sidste sag?
Har vi set den sidste demensramte borger, der bliver kostet ud i et ressourceafklaringsforløb?
Troels Lund Poulsen (V), 2017-04-20:
Det er jo et spørgsmål, som er meget svært at svare på.
Jeg håber jo ikke, at vi ser de her eksempler, men jeg kan ikke stå og garantere for, at alt nu går fuldstændig efter bogen.
Så det løfte kan jeg ikke stå og give.
Men jeg håber jo, at Dansk Folkepartis lokale medlemmer af landets byråd også forfølger det her lokalt, så man er opmærksom på at stille de rigtige spørgsmål, bl.a. til forvaltningen.
Der er vi jo i den lykkelige situation, at Dansk Folkeparti har mange byrådsmedlemmer rundtomkring, og derfor håber jeg også, at Dansk Folkeparti gør deres indflydelse gældende på det niveau.
Astrid Krag (S), 2017-04-21:
Det er lige præcis derfor, vi fra Socialdemokratiets side har foreslået at gå konkrete konkurser igennem.
Hvis det der var korrekt, ville vi se, at det store flertal af konkurser havde vi set i kommuner, der har valgt udbudsmodellen, som er den, der betyder, at man konkurrerer på prisen.
Det gør man ikke med godkendelsesmodellen.
Med den fastlægger kommunen en pris, og så kan man byde ind.
Men som jeg sagde til ministeren, har vi en opgørelse tilgængelig.
Af dem havde de 19 altså godkendelsesmodellen og kun de 3 udbudsmodellen.
Jeg er ked af at sige det, men det er virkeligheden, der banker på regeringens ideologiske fortælling om, at det skulle være den lovændring, der lige er problemet.
Jeg siger ikke, at det ikke også kan være en del af problemet.
Det tror jeg ganske givet det er for nogle typer leverandører.
De får meldt sig banen et sted, hvor det faktisk ikke er økonomisk holdbart for dem.
Jeg tror også bare, der er andre ting på spil.
Jeg synes i hvert fald, at den opgørelse, vi har fra KL, som mig bekendt er den eneste opgørelse, vi har, tegner det stik modsatte billede af det, der ville blive tegnet, hvis det, spørgeren siger, var rigtigt.
Så det er altså ikke helt så enkelt.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2017-04-21:
Men lidt i forhold til økonomi vil jeg sige, når nu ordføreren henviser til Gladsaxe, at i Aarhus havde man på et tidspunkt en konkurs, som ramte 800 borgere, og det var midt i sommerferien, så det betød også, at kommunens egne ansatte var sendt på ferie i stor stil, og det siger næsten sig selv, at det at skulle tage sig af så mange borgere koster rigtig meget, fordi der jo er mange, der skal hentes ind på noget overarbejde.
Men oven i det ligger der også en usikkerhed, fordi i den virksomhed, der går konkurs, har kommunen jo ikke bare et overblik over, hvor meget løn der allerede er udbetalt, eller hvor stort et efterslæb der er på ferieindbetalinger eller pensionsindbetalinger, så der er ikke rigtig nogen, der ved, hvad regningen er.
Er det ikke rimeligt at forestille sig en bankgaranti, hvor man faktisk er fleksibel, i forhold til hvor mange borgere den pågældende virksomhed skal tage sig af?