Henrik Dahl (LA), 2021-01-26:
Tak for ordet.
Som jeg allerede har været inde på nogle gange, er den faglige drivkraft bag ødelæggelsen af Frederik V-busten et fænomen, der hedder postkolonial teori.
Og hvad er så postkolonial teori?
Det er en teoretisk begrundet antagelse om, at den vestlige verden har en moralsk forpligtelse til at gøre op med kolonitiden.
Når jeg nævner det teoretiske, er det, fordi museumsinspektør ved Nationalmuseet Ulla Kjær i Berlingske den 8. december sidste år skrev, at Frederik V's styre faktisk ikke tjente en særlig stor del af statsindkomsten ved den såkaldte trekanthandel.
Regimet tjente først og fremmest penge ved at forbedre produktiviteten i landbruget, ved fjernhandel og ved at holde sig ude af krig i perioden fra 1721 til 1801.
Det, der jo er problemet, er, at den form for empiriske facts ikke gør noget indtryk på postkolonial teori, for den har en gang for alle bestemt, hvordan verden hænger sammen.
Den er en af de mange woketeorier, som har erobret den akademiske verden.
Jeg undskylder over for forretningsordenen, for jeg ved godt, at vi skal tale dansk, men »woke« kan ikke oversættes, og jeg tror også, at det er gledet ind i det danske sprog som et dansk ord.
Det har nogle betydningsklange som: politisk korrekt, intolerant over for andre opfattelser og intolerant over for andre mennesker.
Det, der er fælles for de her woketeorier – det er ikke kun postkolonial teori; det er bare en af dem – er to ting: Det er for det første, at man ikke tror, at der findes objektive sandheder, og for det andet, at man tror, at det, vi i gamle dage kaldte sandhed, er udøvelse af magt.
Det er altså politik og ikke videnskab.
Og det er det, der ligger i de her woketeorier.
Erfaringen fra bl.a. USA, men jo også fra Kunstakademiet i Danmark, er, at wokeism , altså wokebevægelsens ideologi, i bund og grund er antidemokratisk.
Man tror ikke på legitim uenighed; man tror ikke på ytringsfrihed; man er fortaler for censur; og man er modstander af de sædvanlige normer for retssikkerhed, når man anklager folk for det ene og det andet.
Så wokeism er for det første antidemokratisk, men den er også en svoren fjende af de sædvanlige idealer for videnskabelig metode, fordi man ikke anerkender, at videnskaben er en proces, der fører til en stadig forbedring af menneskets viden.
Man har den opfattelse, at videnskab er en ideologi.
Og det er jo en meget besynderlig opfattelse, altså at videnskab er en ideologi – for hvordan kan man mene, at det er ren og skær ideologi, at vi er kommet så langt, at vi kan lave vacciner imod covid-19, og hvad ved jeg?
En tilgang, der bygger på den mærkelige antagelse, at den videnskabelige metode er en slags ideologi og ikke nogle procedurer, som har bevist deres værdi gennem mange hundrede år, hører jo grundlæggende ikke hjemme på institutioner, der er sat i verden for at fremme den videnskabelige metode.
Det, der er afgørende her – hvad enten det er Kunstakademiet eller andre steder – er god ledelse.
Det er jo god ledelse, der i USA har ført til Chicagoprincipperne, som fastslår, at universitetet er en institution, der ikke tager parti i verserende uenigheder.
Det er vigtigt at holde fast i armslængdeprincippet, men det er også vigtigt at holde fast i, at wokeism er ødelæggende for alle former for videnskabelige institutioner.
Derfor er jeg glad for, at der er tilslutning til ønsket om styrket ledelse inden for rammerne af armslængdeprincippet, som kan sætte en stopper for wokeism, og jeg er glad for, at der er tilslutning meget bredt til det fælles forslag til vedtagelse, som hr. Kim Valentin har læst op.
Jeg skal hilse fra Nye Borgerlige, men det fremgår også af det, hr. Kim Valentin sagde, og sige, at de også bakker op om forslaget til vedtagelse.
Tak for ordet.