Lars Boje Mathiesen (NB), 2019-12-13:
Det er næsten trist, at ordføreren for Enhedslisten ikke er her nu, for så kunne jeg jo lige have pointeret over for ham og spurgt – når han nu snakkede om, at man i Hjørring havde sparet på udgifterne til administration – om man ikke skulle spare på de her grundlæggende ting.
Det, som ordføreren fra Enhedslisten så ikke siger, er, at man samtidig har hævet skatten i Hjørring.
Det er jo klart, at hvis man bare tager flere penge op af borgernes lommer, så er det ikke så svært at levere mere i kommunekassen.
Altså, vi tror, at vi kan finde midlerne på andre måder.
Når vi kommer til det her med at styrke ældres sikkerhed, altså det her med en tryg tilværelse, er der jo en lang række elementer, som indgår i det.
Grundlæggende handler det om, at vi har skabt et samfund, hvor man som borger er dybt afhængig af velfærdsstaten igennem alle faser af livet, og når man skaber sådan et samfund, overlader man også utrolig meget magt til politikerne.
Jeg synes, når jeg kigger på ældreområdet, at de ældre er blevet nogle brikker i et politisk magtspil – år efter år efter år.
Og den bedste måde at komme det til livs på er selvfølgelig ved at sørge for, at mennesker gennem et helt liv har langt større frihed og ansvarlighed, både økonomisk, men også menneskeligt, til at træffe de valg, som de synes er de rigtige.
Det gør også, at når de kommer til den sidste del af deres liv, så har de haft en mulighed for at have skabt en frihed og en økonomisk frihed til at tilrettelægge deres tilværelse, som de synes giver mening.
Det er det, som vi i Nye Borgerlige mener vi som samfund skal sigte efter på det lange stræk.
Så har vi jo nogle umiddelbare udfordringer, som vi står over for på nuværende tidspunkt, og der mener vi, at det med samspilsordningen, omkring, hvordan du bliver modregnet på nuværende tidspunkt, er noget af det, som gør rigtig, rigtig ondt på de ældre.
Når vi snakker om tryghed her, har mange af de ordførere, der har været på, snakket om plejehjem, serviceniveau og sådan noget, og det er også utrolig vigtige ting, men noget af det, som fylder, når jeg taler med ældre mennesker, er det her med, om de har en tryghed og sikkerhed, med hensyn til hvad de har i kroner og øre hver måned, men også over året, og hvad de har i udsigt at kunne have, altså hvilken levestandard, de kan have resten af deres tilværelse.
Der synes jeg, at vi har et behov for også – og det er et fælles ansvar på tværs af alle partier – at skabe en tryghed og en sikkerhed, så vi ikke ved hver eneste valgkamp bruger det her område til at love det ene og det andet, for det skaber en utryghed derude for de ældre, så de ikke ved, hvad de har at gøre godt med.
Så vi bliver nødt til på en eller anden måde at få skabt – og jeg håber, at det er noget, vi kan gøre på tværs af partiskel – en sikkerhed om de ældres økonomi, så de ved, hvad de har fremadrettet.
Så har vi spørgsmålet om midlerne, altså hvordan midlerne skal bruges, og der er Nye Borgerliges politik jo klokkeklar.
Vi mener, at midlerne skal direkte ud til de enkelte plejehjem, altså lige forbi kommunerne, og det er ikke det samme, som at vi vil lukke kommunerne ned, og at vi ikke vil have kommunalt selvstyre.
Men vi mener simpelt hen, at der er for mange led mellem der, hvor pengene kommer fra, og dem, som ved, hvordan de skal forvaltes, og det er altså helt ude på de enkelte plejehjem.
Så vi vil gerne fjerne de led, og det gør ikke, at kommunerne ikke stadig væk kan have en forpligtelse til at holde øje med de her aktører, som er derude, og sørge for, at de leverer det, som de skal.
Vi vil kunne se, at hvis vi giver større frihed til de enkelte plejecentre og de mennesker, som er derude, og de bestyrelser, der er, de familiebestyrelser, der er, så vil vi kunne løfte det her område og skabe en i min optik langt mere fleksibel og langt bedre ældrepleje.
Så der er en lang række områder, hvor vi kunne gøre det bedre for de ældre.
Det sidste punkt, som jeg gerne vil adressere, er måske et, som nogle gange skiller inde i Folketinget.
Jeg forstår faktisk ikke altid, hvorfor det der med at fjerne og sænke afgifter skal skille os ad, for hvis man sænker og fjerner afgifter, har det som regel altid den sociale pil nedad, og det har det i hvert fald, når vi taler om ældre; det kan f.eks. være vandafgifter.
Nu har jeg siddet i bestyrelsen for Aarhus Vand, hvor man sammen med Aarhus Kommune indførte en årlig afgift på 500 kr. bare lige sådan bum.
Man skal ikke sige, at det ikke betyder noget, men det betyder ikke lige så meget for dem i de store huse, der ligger ude i Risskov – for det er en afgift på matriklen – som det betyder for den pensionist, som bor i en ældrebolig.
Der skal vi altså tænke hele det her system igennem og kigge på de her punktafgifter.
Når der skal betales elafgift og der skal betales vandafgift, er det altså langt hårdere for en pensionist, som ikke får flere midler og ikke har nogen mulighed for at øge sin indkomst og sin indtægt.
Derfor skal vi altså ikke hæve de her afgifter; dem må vi altså holde i ro, således at de ved, hvad de har at gøre godt med.