Morten Bødskov (S), 2022-01-11:
Tak for det, formand.
Som sagt skal vi behandle et beslutningsforslag fra Enhedslisten, som pålægger regeringen at udarbejde en national sortliste over skattely.
Der er tale om en delvis genfremsættelse af et beslutningsforslag fra folketingsåret 2018-19 – det, der hed B 34.
Formålet med en national sortliste er at supplere EU's sortliste, der ifølge Enhedslisten er utilstrækkelig i kampen mod skattely og aggressiv skatteplanlægning.
Jeg vil gerne starte med at kvittere for Enhedslistens engagement i kampen mod skattely og skatteunddragelse, og det mener jeg virkelig.
Det engagement er et, som jeg selv og hele regeringen deler helhjertet.
Jeg mener ikke, at en national sortliste er et middel, der er brug for.
Det er, for at sige det direkte, et både besværligt og, vil det også vise sig, et ineffektivt middel til at nå et i øvrigt ganske fornuftigt mål.
Ifølge Enhedslisten skal den nationale sortliste fungere som et supplement til EU's sortliste over skattely.
Det foreslås, at sortlisten på tre punkter skal adskille sig fra den sortliste, der er i EU.
For det første skal lande med en selskabsskattesats på under 9 pct. automatisk placeres på den nationale sortliste.
Selskabsskattesatsen er ikke et kriterium for at komme på EU's sortliste i dag.
For det andet skal den nationale sortliste omfatte både tredjelande og også EU-lande.
EU's sortliste omfatter i dag jo altså udelukkende lande uden for EU.
For det tredje skal der i tilknytning til den nationale sortliste ikke være en observationsliste.
Lande skal først fjernes fra den nationale sortliste, når de efterlever de oplistede kriterier.
EU opererer med en observationsliste i form af den såkaldte gråliste, hvor landene oplistes, når de har givet tilsagn om at efterleve de oplistede kriterier.
Jeg er overbevist om, at vi alle her i Folketinget ønsker, at der skal sættes offensivt ind imod skattely, skatteunddragelse og aggressiv skatteplanlægning, og jeg er virkelig glad for, at der siden regeringsskiftet er fundet et nyt bredt flertal i Folketinget, faktisk nærmest med alle Folketingets partier, som har prioriteret ikke bare midler, men også nye værktøjer til den her kamp.
For skattely underminerer vores velfærdssamfund, og den danske regering har som sagt en ambition om at bidrage, også mest muligt, til etableringen af et retfærdigt globalt skattesystem.
Men jeg mener ikke, at en national sortliste som den, Enhedslisten foreslår, som sagt er et effektivt værktøj til at fremme god skattepraksis i internationalt regi.
Det opnås mest effektivt internationalt, ikke mindst i EU-regi, og det er der flere grunde til.
En national sortliste vil indeholde individuelle og separate tiltag, som Danmark vil stå alene med at håndhæve.
Hvis kravene i en sådan liste bliver for hårde, kan vi risikere, at virksomheder, jo også de gode virksomheder, forlader landet til fordel for andre, f.eks. andre europæiske lande.
En effektiv og meningsfuld gennemførelse af en national sortliste forudsætter også et indgående kendskab til alle landenes skattesystemer og desuden jo altså så et stort ressourceforbrug, herunder indhentning af tilsagn og vurdering af kriterier, opfølgning og løbende altså også diplomatisk kontakt på jo altså typisk højt niveau, hvis man skal have det her til at virke.
Derfor er det ikke mindst af den grund naturligt, at vi plejer vores europæiske alliancer og konfronterer de skadelige skatteregimer, som man kalder dem, i et stærkt europæisk fællesskab.
Danmark kan jo altså herved få større indflydelse ved at fokusere på at påvirke og styrke de fælles initiativer, der gennemføres i EU.
Det her handler om, at vi skal implementere EU-lovgivning i dansk ret.
Dem vælger et bredt flertal i Folketinget så at bruge til at styrke kriminalforsorgen med.
Og det var det, jeg forsøgte at sige før: Hvis man sådan fra Venstres side forsøger at være så virkelighedsfjern, at man siger, at det er sådan en helt uvant øvelse for Venstre, så tror jeg, man skal prøve at vågne lidt op og så bare prøve at blive lidt klogere på, hvad man selv har været med til.
Det her vil selvfølgelig have konsekvenser, men når man ser den økonomiske politik, som den daværende Venstreledede regering har stået bag, så kan det slet, slet ikke måle sig med det – det tvivler jeg ikke på.