Astrid Krag (S), 2020-02-04:
Tak for det, formand.
Med beslutningsforslaget ønsker forslagsstillerne ved lov at forpligte kommunerne til at nedsætte udsatteråd for at sikre, at socialt udsattes stemme bliver hørt i det lokalpolitiske arbejde.
Det er et meget sympatisk ærinde at være ude i, og jeg er helt enig i, at lokale udsatteråd kan kvalificere socialpolitikken i kommunerne og kaste lys over både udfordringer og løsninger, der virker i praksis.
Inddragelse af socialt udsatte mennesker i de beslutninger, der særlig vedrører dem, er en væsentlig del af at række hånden ud til dem, der befinder sig helt eller delvis uden for vores fællesskab.
Det er noget, som denne regering har som et af sine socialpolitiske pejlemærker.
Vi skal række hånden længere ud og give bedre plads til stemmerne blandt dem, der ofte bliver overhørt eller ikke selv har kræfterne til at råbe op.
Det kan man gøre ved at tage med folk, ved at tage på besøg på herberger, væresteder, krisecentre, ved at tage sig tid til at snakke med gadens folk, når man møder dem.
Men med et udsatteråd kan man give de her mennesker en formel stemme, og man tilkendegiver som kommunalpolitiker ved at oprette et lokalt råd, at deres stemme er vigtig.
I dag har 41 kommuner efter eget ønske nedsat udsatteråd, og jeg ved, at flere nye er på vej.
Rådet for Socialt Udsatte har i perioden 2017-2020 til opgave at gøre en særlig indsats for at fremme og understøtte kommunernes arbejde med lokale udsatteråd.
De rådgiver og støtter de eksisterende råd; de inspirerer nye kommuner med erfaringer fra andre steder.
Bl.a. har de fokus på det oversættelsesarbejde, der kan være nødvendigt mellem de formelle rammer i en offentlig forvaltning og de ofte mindre strukturerede rammer, der er hverdag for mange socialt udsatte mennesker.
Persongruppen for de lokale udsatteråd er bl.a. hjemløse, mennesker med misbrug og mennesker med psykiske lidelser.
Hvis man vil have de mennesker med, kræver det, at man tilrettelægger rådets arbejde på en måde, så det er tilgængeligt, og så der sker en reel inddragelse.
For der er ikke noget vundet ved formel inddragelse og pseudoinddragelse – det tror jeg i øvrigt at forslagsstillerne er helt enige med mig i.
Med det nye Rådet for Socialt Udsatte, som jeg udpegede i sidste uge – eller måske var det i forrige uge; tiden går så hurtigt – blev der som noget nyt også oprettet to paneler, som skal sikre, at rådet favner bredere.
Det ene panel består af brugere og praktikere inden for de forskellige former for udsathed, og det andet panel er et landspanel med repræsentanter fra de lokale udsatteråd i kommunerne.
Panelet her skal mødes med både medlemmerne i Rådet for Socialt Udsatte og den siddende socialminister, i hvert fald så længe den siddende socialminister er undertegnede.
Jeg tror, at det vil styrke interessen for at få et lokalt udsatteråd og oprette det, når de igennem landspanelet ikke bare kan være en stemme i lokalpolitikken, men også får en direkte adgangskanal til det landspolitiske niveau.
Som sagt støtter vi fra regeringens side intentionerne bag beslutningsforslaget, men vi er ikke overbevist om, at en pligt til at nedsætte udsatteråd reelt vil sikre den inddragelse, som vi mener er så afgørende.
Derfor foreslår regeringen, at vi i stedet for tæt følger arbejdet i Rådet for Socialt Udsatte med den opgave, som de har til og med indeværende år, med at understøtte den fortsatte frivillige nedsættelse af udsatteråd, hvor der er så mange på vej.
Jeg har desuden givet det nye Rådet for Socialt Udsatte den opgave at skrive deres eget kommissorie igen – at gentænke, hvad det er for en rolle, Rådet for Socialt Udsatte har og skal have i Danmark, og hvad det er for nogle arbejdsmetoder, de kan have, der sikrer, at vi får givet flere socialt udsatte en stærk stemme i vores samfundsdebat.
Og jeg forventer, at noget af det, de vil komme omkring i det arbejde, netop er den lokale forankring og de lokale udsatteråds rolle.