Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2025-05-15:
Tak for ordet.
Jeg håber, jeg har sparet lidt op på kontoen til at få lov til at sige noget ved andenbehandlingen her i dag.
Jeg synes ikke, jeg tager ordet for tit.
Det her lovforslag handler om offentligt ansattes ytringsfrihed, og jeg tager ordet på vegne af fire partier, Radikale Venstre, Enhedslisten, SF og Alternativet, som alle sammen bakker de her ændringsforslag op.
Hvorfor er det vigtigt lige her at sige noget om det?
Det er det, fordi offentligt ansattes ytringsfrihed simpelt hen er en forudsætning for et levende demokrati.
Vi ved, at fagforbundene i undersøgelse på undersøgelse viser, at der er store problemer med ytringsfriheden.
I politiet er det f.eks. 50 pct., der kender til eller selv har oplevet sanktioner, når de har valgt at bruge deres lovlige ytringsfrihed.
Det synes jeg er et kæmpestort problem, så der er brug for mere end et lovforslag, som alene lovfæster den gældende retstilstand.
Der er ingen forbedringer med det her lovforslag af den gældende retstilstand.
Det stadfæster den gældende retstilstand, men der er brug for mere.
Jeg synes, der er blevet lavet en dårlig aftale.
Vi havde i den røde opposition en aftale, som selvfølgelig handlede om lovfæstelsen, men også om, at man skulle kigge på privatansattes ytringsfrihed.
Det er ikke med i det her lovforslag, som Dansk Folkeparti jo har lavet en aftale med regeringen om.
Derfor har vi fire ændringsforslag – fem, tror jeg faktisk endda –
som forbedrer det her lovforslag.
Jeg vil bare lige kort sige noget om dem.
Det ene handler om bevisbyrden.
I dag er det den ansatte, der selv skal bevise, at han er blevet udsat for en urimelig sanktion.
Jeg synes, vi skulle lade os inspirere af barselsreglerne, hvor der jo er omvendt bevisbyrde, og det betyder, at den ansatte ikke skal stå alene med at bevise det her.
Det er derfor, der bliver ført så få sager.
Det er en helt klar forudsætning, at man enten skal lave delt eller omvendt bevisbyrde, for ellers får vi ikke ført de her sager, og så lykkes det de offentlige arbejdsgivere at tryne deres ansatte.
Det handler også om kompensationsniveauet.
Det er simpelt hen nødt til at komme op.
For det, man har respekt for ude i forvaltningerne, er, hvis man skal betale i dyre domme efterfølgende.
Så er der selvfølgelig hele spørgsmålet om de privatansatte, hvor der burde have været sat gang i et arbejde med at sikre dem en lige så god ytringsfrihed – eller i hvert fald rettigheden til at have den – som de offentligt ansatte.
Jeg tror, mange af os kender sagen om Nanna, som døde af nogle af ætsningsskader, som hun var påført på sit bosted.
Der var store udfordringer på det pågældende bosted, og det her bosted søgte ved socialtilsynet indsigt i, hvad medarbejderne havde sagt om den her sag, hvad de havde forklaret over for socialtilsynet.
Det er jo klart, at hvis man som medarbejder bliver intimideret på den måde, er lysten til at fortælle nok ikke ret stor.
Så som minimum burde vi indføre den samme ytringsfrihed for privatansatte, der udfører opgaver for det offentlige i de her år.
Vi udliciterer den ene opgave efter den anden til private, som tager sig af de mest sårbare borgere i vores samfund, men de har en ringere retssikkerhed end de offentligt ansatte på det her område.
Det duer ikke.
Ministeren lader sig gerne citere for, at han er åben over for at drøfte flere forslag.
Vi får en lovfæstning af den gældende retstilstand og ikke mere, men jeg håber ikke, debatten behøver at lukke her, for der er i høj grad behov for at gøre mere på det her område.
Sagen er i hvert fald ikke lukket for os.
Tak for ordet.