Ellen Trane Nørby (V), 2021-12-10:
Tak for ordet.
Je suis Samuel Paty –
sådan indledte jeg også talen, da vi havde forespørgselsdebatten om samme emne i foråret.
Det var jo ord, som lød over hele Frankrig den 16. november 2020, hvor læreren Samuel Paty blev dræbt på brutal vis, halshugget på åben gade, fordi han havde vist tegninger af profeten Muhammed i sin undervisning.
Den diskussion og den historie har vi jo repeteret flere gange både på samråd og ved forespørgselsdebatter og diskussioner her i salen.
Og den er vigtig, og den er jo ikke kun lokaliseret til at handle om Frankrig.
Vi har eksempler på undervisere på ungdomsuddannelser i Danmark, som er under PET's beskyttelse, på baggrund af at de stod frem, efter at de havde undervist i Muhammedtegningerne.
Jeg læste selv op lige før fra en lærer i den danske folkeskole, som er sygemeldt med stress, og som jo som en kommentar til forslaget om, at der skal udarbejdes centralt undervisningsmateriale, som vi jo har foreslået med det beslutningsforslag, som vi behandler i dag, sagde, at det kunne have sparet vedkommende for meget.
Og hvorfor er det så vigtigt?
Det er jo vigtigt, for hver gang vi har taget den her debat, har det jo netop handlet om, hvordan vi løfter ansvaret væk fra den enkelte lærer, og hvordan vi sørger for, at vi anerkender, at det her er et samfundsproblem, som jo handler om, at er ytringsfriheden under pres; som handler om, at lærernes undervisningsfrihed er under pres mange steder, ikke kun når vi taler om Muhammedtegningerne, men også på en række andre områder.
Det kan og det skal vi ikke acceptere, og derfor er den her debat i dag jo principiel, og derfor synes jeg også, at det er ærgerligt, at vi igen oplever, at der egentlig sker et forsøg på at grave grøfter og bagatellisere i stedet for at stå sammen om at løfte ansvaret.
Jeg er glad for at høre, at ministeren efter forespørgselsdebatten, som vi havde i foråret, nu har fået opdateret skolesikkerhedsberedskabsplanerne, for så kan vi jo ligesom sætte kryds ved den del.
Hvis vi kigger på Muhammedtegningerne, er de og hele Muhammedkrisen som formativ periode skelsættende for nyere dansk historie, og derfor handler det her jo ikke kun om nogle tegninger.
Det handler om Danmarks placering i verden.
Det handler om vores udenrigspolitik, det handler om ytringsfrihed, og det handler også om undervisningsfrihed for vores lærere rundt på de danske undervisningsinstitutioner.
De skal selvfølgelig ikke stå med en frygt, der gør dem tilbageholdende, og som gør, at de udøver selvcensur og ikke tør vise f.eks. Muhammedtegningerne eller i det hele taget bare tør undervise i emner som Muhammedkrisen, fordi de frygter for repressalier.
Det nytter ikke noget.
Det nytter ikke noget i et demokratisk samfund, og derfor er vi nødt til også at påtage os den del af ansvaret, vi kan påtage os herinde.
Det betyder jo ikke, at vi så bare med et fingerknips løser problemerne – det er der jo ingen af os der har foregivet.
Men det handler om at give lærerne rygdækning, sådan som de også har efterspurgt.
Nej, det er det ikke, for vi skal ikke løfte en frihed for så at knægte en anden frihed, som er grundlæggende og fundamental for den måde, som vi anskuer det danske samfund på.
Derfor er det her netop ikke et opgør med metodefriheden, men det er en kamp for ytringsfriheden og også for lærernes undervisningsfrihed.
Jeg var meget enig i det svar, som SF's formand, fru Pia Olsen Dyhr, i forbindelse med SF's årsmøde i september måned gav på et spørgsmål om, hvorvidt man egentlig nåede i mål med det her, og om man ikke også risikerede, at der var et mindretal, der havde deres religiøse følelser i klemme.
Der svarede hun: »Vi skærer skive for skive af vores frihed ved hele tiden at have diskussionen om, hvorvidt vi må det ene eller det andet.«
Derfor glæder jeg mig også rigtig meget over, at SF's formand i forbindelse med SF's landsmøde så tydeligt sagde, at SF var enig i, at der skulle udarbejdes nationale undervisningsmaterialer på det her område.
Det var SF også enig i for et år siden, og jeg håber på, at det så kan betyde, at vi nu kan komme et skridt videre i forhold til netop at få cementeret, at det her ikke er en debat, der har politiske farver, men at det her er en debat, som vi politisk står sammen om for at værne om lærernes sikkerhed, deres undervisningsfrihed og deres ytringsfrihed og de grundlæggende demokratiske værdier, som vores samfund bygger på.
Derfor håber jeg også på, at vi kan få en god behandling af det beslutningsforslag, vi har fremsat, så vi også kan vise, at vi tager ansvar for at bevare og kæmpe for ytringsfriheden og undervisningsfriheden i Danmark.
Tak for ordet.