Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2017-04-18:
Tak igen.
Den forespørgsel, som SF har indkaldt til, lyder: Hvad kan finansministeren oplyse om den kommende aftale mellem KL og regeringen om kommunernes økonomi for 2018?
Baggrunden for forespørgslen er selvsagt et ønske om at høre, hvad regeringen forestiller sig om de forestående kommuneforhandlinger, som går ind i deres afgørende fase i næste måned.
Men allerede i dag kunne vi høre og læse om finansministerens holdninger til bl.a. anlægsloftet.
Selvfølgelig er det først og fremmest den kommunale økonomi, som har været under et ekstra stort pres, efter at blå blok trådte til i 2015, på trods af at mængden af opgaver er stigende, ikke mindst på ældreområdet.
Samtidig har vi oplevet betydelige forringelser på alle kommunale kerneområder som børnepasning, folkeskole, ældre- og handicapområdet som følge af den stramme økonomi i kommunerne.
Alligevel – og det er vi jo kede af – fremturede Venstreregeringen i den første del af deres valgperiode med deres såkaldte omprioriteringsbidrag, som vi heldigvis slap af med sidste år efter pres fra fagforeninger, brugerorganisationer og store dele af det kommunale bagland.
Selv Venstreministre beklagede dengang deres nød.
I stedet fik vi det såkaldte moderniserings- og effektiviseringsprogram, som man siger skal effektivisere kommunerne for 1 mia. kr. pr. år, hvilket i realiteten betyder, at staten inddrager 0,5 mia. kr. fra kommunerne svarende til ca. 1.200 ansatte.
Det er i en tid med store demografiske udfordringer som følge af flere ældre.
I SF mener vi ikke, det er en holdbar situation, og derfor ser vi som nævnt også frem til at høre, hvad regeringen vil spille ud med i de forestående kommuneforhandlinger.
I SF mener vi, at pengene bør blive i kommunerne, og vi ser frem til debatten.
Jo, altså, hvis alle synes, det er meget morsomt, kan jeg godt det.
Det ved alle her jo godt, og det er netop den erfaring, der gør, at vi fremsætter det her forslag.
Det er for, at vi ikke skal komme i den situation igen.
Det afgørende skal være, om man synes, at det er en god idé eller ej i det hele taget at sælge.
Teknisk set sad SF ikke i regering, da aktstykket gik igennem i Finansudvalget, men det er en teknikalitet.
Når jeg helt utilsløret også selv bruger eksemplet med DONG, synes jeg, det er en lille smule barnligt, at det bliver taget imod på den måde, det gør.
For det er jo netop for at sige, at den erfaring, som mit parti har gjort, vil vi da gerne bruge til, at man en anden gang kan være på forkant med tingene, at man ikke lige pludselig skal opleve, at der i nattens mulm og mørke er lavet bonusaftaler og optionsprogrammer og alt muligt andet, hvor man ikke kan gøre til eller fra.
Det var egentlig intentionen med det.
Optioner giver helt tilfældige direktionslønninger, skaber grundlag for interessekonflikter og sætter ofte markedskræfterne mere eller mindre ud af kraft, når aflønningerne aftales ved noget, der nærmest har karakter af et tag selv-bord.
Det skrev Anders Dam, Jyske Bank-direktør, for 10 år siden, og dengang var anledningen, at TDC var blevet solgt og daværende direktør, Henning Dyremose, havde modtaget et meget stort beløb, efter at TDC var blevet solgt til en række amerikanske kapitalfonde.
Nu har vi også i dag i debatten haft DONG fremme som et eksempel.
Nets er jo helt ekstremt, men det er ikke det, som det her forslag sigter mod, for for det første tænkte jeg, at der ingen chance er for at skabe flertal bag det, og i første omgang er det vigtigste at sikre skatteborgernes penge i forhold til de statslige selskaber.
Vi kan få mange spændende diskussioner, og jeg vil faktisk også gerne takke dem, der har opfordret til en forespørgselsdebat – både fru Josephine Fock fra Alternativet og hr. René Christensen fra DF.
Jeg synes faktisk, det er en rigtig god idé, og så kunne man måske også få et lidt bredere sigte.
For det var faktisk helt bevidst, at det her skulle være smalt og målrettet statslige virksomheder i den situation, hvor der er tale om et salg eller en børsnotering.
Det er jo, fordi vi igen og igen har kunnet se, at det faktisk giver en fuldstændig modsatrettet incitamentsstruktur i forhold til det, der er til virksomhedens bedste, til medarbejdernes bedste, til ejernes, altså statens bedste, til samfundets bedste.
For man sætter nogle topchefer og bestyrelsesmedlemmer i den mærkværdige, skulle man synes, situation, at de skal vælge imellem at prisfastsætte – eller være med til at prisfastsætte – virksomheden lavest muligt for dermed at kunne score den højest mulige gevinst, når virksomheden bliver børsnoteret, eller at sige: Jeg har så høj en moral, at det ikke er det, jeg vil gå efter; det vil jeg gerne give afkald på for at prisfastsætte virksomheden, præcis som den skal prisfastsættes.
Der synes jeg at hr. René Christensen sagde det meget godt: Selvfølgelig er det ikke det, der sker.
Med en borgerlig-liberal regering hører vi jo ellers, at incitamentsstruktur fylder alting.
Det er derfor, kontanthjælpsloftet skal være der; det er derfor, ydelser skal sættes ned.
Det er, fordi incitamenter betyder noget, og specielt økonomiske incitamenter betyder noget.
Jeg synes også, det er bemærkelsesværdigt, at vi igen og igen hører om konkurrencedygtige lønninger.
Når det er i toppen, skal konkurrencedygtige lønninger være så høje som muligt, men når det er almindelige mennesker, skal konkurrencedygtige lønninger være så lave som muligt.
Jeg tror på, at hvis man i forvejen får 8-10 mio. kr. om året og ens opgave er at få den her virksomhed bedst muligt igennem et forløb, uanset hvad man så ellers mener om det politisk, så skal man nok, om ikke andet så for sin fremtidige karrieres skyld, gøre sit arbejde bedst muligt.
Og det er jo bare sådan helt common sense og også det, vi forventer af alle mulige andre mennesker
, så derfor er det jo mistillid til folk at sige: Du vil nok ikke gøre dit arbejde godt nok, hvis du skal nøjes med din almindelige løn.
Det er det, der er så spøjst, og som jeg tænkte, SF tænkte, at vi på tværs af politisk uenighed om, hvordan virksomheder skal håndteres, og om man er for eller imod statslige virksomheder, og om noget skal privatiseres eller ej, faktisk godt burde finde fælles fodslag om, fordi det handler om en specifik situation, nemlig en børsnotering eller et salg.
Der man kan sige, at lige i den specifikke situation skal man jo ikke belønne folk økonomisk for at handle i strid med virksomhedens interesser og dermed også ejernes og medarbejdernes.
Jeg synes, det har været en ret interessant diskussion, og jeg glæder mig også til udvalgsarbejdet.
Jeg har også sådan lagt bånd på mig selv for ikke at kaste mig ud i den store, hvad skal man sige, ideologiske diskussion om, hvad jeg synes nogle af de her aflønningssystemer gør ved vores samfund.
Jeg synes, det er ude på et overdrev.
Men det var bare ikke meningen med det her forslag; det var at prøve at holde det så snævert som muligt for netop at sige, at der er nogle helt afgrænsede situationer, hvor det her simpelt hen virker fuldstændig modsat det, der var tanken.
Så tak for det.
Men tak for alle bemærkningerne.
Og så glæder jeg mig virkelig – jeg ved godt, at man bare plejer at sige det – men jeg glæder mig virkelig til udvalgsarbejdet.
Jeg tror, at det bliver rigtig spændende.
Så tak for det.