René Christensen (DF), 2020-12-21:
Tak for det, formand.
Så står vi har ved slutningen på L 77.
Og som Venstre også sagde, startede det jo med, at vi skulle træffe de her beslutninger hen over en eftermiddag.
Heldigvis blev det sådan, at vi fik det i udvalget og fik en ordentlig behandling af det.
Jeg er tilfældigvis også formand for Miljø- og Fødevareudvalget, og jeg kan sige, at det var godt, at vi fik det ned til en ordentlig behandling.
Der er stillet omkring 200 spørgsmål.
Der har været en hel del samråd.
Så sagen er i hvert fald indtil videre på mange områder godt belyst.
Men som det blev sagt, bliver der nu også nedsat en granskningskommission, som skal kigge på, hvad det egentlig var, der skete.
Det er det, jeg gerne lige vil bruge en lille smule af min taletid på.
Handler den her sag egentlig om mink?
Det handler også om mink, men jeg og Dansk Folkeparti håber virkelig, at den her sag kan medvirke til, at kommende regeringer uanset farve ikke kommer til at stå i en situation som den, regeringen har sat sig i,
som Folketinget er blevet sat i, og som borgerne er blevet sat i.
For hvis man kigger på, hvad konsekvensen blev af den meget hurtige beslutning om at slå alle mink ned, så kender vi jo ikke engang konsekvensen i dag.
For som det rigtigt er blevet sagt, er kompensationsordningen ikke faldet på plads endnu.
Det synes vi faktisk er meget foruroligende, i forhold til at vi i dag står her og L 77 bliver stemt igennem.
Jeg vil godt sige, at det er grunden til, at Dansk Folkeparti ikke kan stemme for L 77.
Vi ønsker selvfølgelig, at der bliver lovhjemmel til, at man kan udbetale erstatning.
Vi ønsker også, at der bliver lovhjemmel til, at man kan udbetale tempobonus.
Men vi ønsker også, at vi havde vidst, hvad det var, man så ville udbetale, når vi nu giver hjemmelen til det, og det ved vi jo ikke på nuværende tidspunkt.
Det, der skete i sagen, var jo også, at da man traf beslutningen om, at alle mink skulle slås ned, så hørte vi det gang på gang, nemlig at det drejede sig om folkesundheden.
Vi stod midt i en pandemi.
Der skulle træffes nogle hurtige beslutninger.
Det er vi sådan set enige i at der skulle.
Men når man så kigger på det, kan man jo se på mange af de spørgsmål, der er stillet, at man ikke har fundet én syg mink på Fyn, Sjælland eller Lolland-Falster.
Man har fundet mange syge mink i det jyske.
Vi kunne også se, at det flyttede sig meget hurtigt.
Derfor var der absolut grund til at skride hurtigt ind i forhold til at aflive mink.
Men var det alle mink, der skulle aflives?
Det spørgsmål kan man stille i dag, og svaret får man jo aldrig.
For det er jo sket, og vi ved ikke, hvad der ville være sket, hvis man ikke havde gjort det.
Man må også sige, at det er jul lige om lidt.
Og på mange af de samråd, vi har haft, hører jeg, hvordan ministre fra forskellige ministerier har siddet og sagt: Jamen vil I ikke have, at minkavlerne skal have deres penge?
Nu har vi jo truffet den her beslutning, så vil I ikke have, at minkavlerne skal kunne sove roligt om natten?
Ja, nogle har endda stået og grædt ude foran minkavlerne og sagt, at hvor er det forfærdeligt, at vi har stillet dem i den her situation.
Det er ikke i orden.
Vi giver en hjemmel – eller der bliver givet en hjemmel, for vi gør det ikke i Dansk Folkeparti – men der er ingen, der ved, hvad hjemmelen skal bruges til.
Hvad er det, den skal udmønte?
Så er det blevet, som om der er kommet sådan en talblindhed, både i det danske samfund, men så sandelig også herinde i salen.
Som hr. Hans Kristian Skibby sagde nede fra sin plads før: Ja, vi snakker måske om 15-20 mia. kr. Og den beslutning blev truffet, uden at Folketinget på nogen måde var involveret.
Det vil sige, at man har brugt 15-20 mia. skattekroner, uden at Folketinget på nogen måde er blevet inddraget.
Jeg kan godt forstå, hvis der sidder nogle socialordførere eller andre her i salen og tænker: Hvad er det, der sker?
Man kan sidde ovre i Finansministeriet og kæmpe om nogle få millioner til nogle mandecentre eller andet.
Man kan kæmpe om, at man kan få 5-10 mio. kr. til dyrevelfærd og andet.
Det sidder vi og kæmper om politisk.
Men en regering, nogle få ministre, kan alene beslutte at bruge op til 20 mia. kr.
Vi håber virkelig, at vi, når granskningskommissionen bliver færdig, også får et værktøj, således at vi fremadrettet, ligegyldig hvilken farve regeringen har, ikke kommer til at stå i en situation, hvor vi får et lovforslag, der ligner L 77, hvor vi med tilbagevirkende kraft skal give en regering hjemmel til at udføre det, den allerede har udført.