Martin Lidegaard (RV), 2019-12-19:
Mange tak, formand.
Tidligere på året holdt Det Udenrigspolitiske Nævn en høring, hvor vi gennemgik resultaterne af den krigsudredning, som der kom her i sensommeren.
Det var en meget spændende høring, der bl.a. fulgte op på de konklusioner, der gjorde det rimelig tydeligt, at det forberedende arbejde og hele grundlaget for de to militære missioner, som krigsudredningen beskæftigede sig med, nemlig den første Irakmission og Afghanistan, men også tidligere missionerne på Balkan, kunne man godt mene på nogle punkter kunne have været bedre, og det gav stof til en grundig drøftelse i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Vi blev enige om, at den bedste måde at tage den sag videre på for at forbedre vores fælles samarbejde om, hvordan vi forbereder militære missioner for Danmark, ville være at lave en fælles forespørgsel til udenrigsministeren og forsvarsministeren, hvor vi forhåbentlig i enighed kunne blive klogere på, hvordan vi forbereder os til det, når Danmark skal sende militære missioner ud, og dermed kan give den bedste rygdækning til de mænd og kvinder, vi sender af sted på tit farefulde missioner.
Vi glæder os meget til debatten, som jeg har et forfængeligt håb om kunne munde ud i et forslag til vedtagelse, som hele Folketinget kan se sig selv i, når vi skal stemme om det i morgen.
Mange tak.
Danmark er et af de lande i verden, der relativt set bidrager mest til militære missioner i udlandet.
Det gør vi i regi af NATO, det gør vi i regi af FN, og det gør vi både i den skarpe ende, og vi gør det krigsforebyggende og stabiliserende.
Og vi må nok erkende, at det har været med blandede erfaringer og blandede resultater.
Militære missioner kan være nødvendige som den sidste udvej, bl.a. når det gælder forpligtelsen til at beskytte folkeslag, der er udsat for overgreb, altså af humanitære årsager.
Men vi må også erkende, at det er meget sjældent, at man kan kalde militære missioner en ubetinget succes, fordi selve den militære operation i sig selv – selv når den opfylder sit formål – skaber nye problemer og konflikter, som skal håndteres bagefter.
Det er svært at gøre det godt, også når det er nødvendigt.
En af forudsætningerne for, at man samlet set bidrager positivt til en ny udvikling, er, at man har forberedt sig meget, meget grundigt, inden man går ind, fordi freden som bekendt er så meget sværere at vinde, end krigen er.
Og vi må nok erkende, når vi læser den krigsudredning, som forespørgslen i dag handler om, at det ikke altid har været tilfældet, og at vi har haft eksempler på, at vi har sendt danske soldater ud, uden at have forberedt os godt nok på, hvad vi egentlig ville gøre bagefter, hvad formålet var, hvad den samlede strategi skulle føre til, hvordan vi skulle komme ud af det igen og samlet set have gjort det bedst.
For mig selv er der ingen tvivl om, at der, hvor der er grund til størst kritik, når man har læst krigsudredningen, er i forbindelse med den første Irakkrig, hvor man kunne have ønsket sig mange ting bedre forberedt, og hvor også resultatet og exitstrategien nærmest var totalt fraværende.
Og derfor er den her debat utrolig vigtigt; det er vigtigt at lære af vores fejltagelser, hvis Danmark fortsat skal være et land, der bidrager, når det er nødvendigt.
Fra Radikales side vil jeg gerne understrege, at ligesom det er vigtigt at have et bredt flertal, når man sender folk ud – og det er det også for os, vi hører også til blandt de partier, som gerne havde set en politisk aftale, der simpelt han bare gik ud på, at vi helst skulle have to tredjedele af Folketinget med, når vi sender danske soldater i krig – er det også vigtigt for os, at vi kan samle et bredt flertal i dag.
Og derfor har vi som forslagsstillere været med til at forhandle et forslag til vedtagelse, som kan samle et bredt flertal i Folketinget, og forhåbentlig endnu bredere, når vi skal stemme om det.
Og det, vi har lagt vægt på i de forhandlinger, er, at Folketinget og Det Udenrigspolitiske Nævn bliver inddraget meget tidligt i overvejelserne og på et fyldestgørende grundlag, hvad også begge ministre har understreget.
Og – måske allervigtigst – at både formålet, den samlede strategi, også inden for alle de ikkemilitære spor, og exitstrategien, når vi går ind, står klart.
Det er et kæmpe ansvar at lægge på ikke bare en regerings skuldre, men jo også på Udenrigspolitisk Nævn og på Folketingets skuldre, for det er ikke altid så let at forudse, hvad det er, man går ind i.
Det er også vigtigt at lære af erfaringerne, som begge ministre har været inde på, altså at vi har åbne evalueringer, hvor vi tør snakke om, hvad der er gået godt og dårligt.
Der er ingen tvivl om, at vi har gjort meget godt.
Vi kom af med Taleban i en periode, og det vil give en hele generation af afghanere mulighed for at gå i skole, ikke mindst pigerne.
Men det er jo også tydeligt, når vi kigger på udviklingen i Afghanistan i dag, at vi risikerer at tabe det hele på gulvet igen.
Heller ikke her er noget let.