Rasmus Nordqvist (ALT), 2020-01-31:
Det er jo en sådan lidt sjov redegørelsesdebat, vi har i dag, for det er ligesom mellemtiden, altså tiden mellem det gamle system og det nye system, som vi skal i gang med, og som jo forhåbentlig også vil gøre, at der egentlig kommer meget mere substans, så det faktisk er andre end klimaministeren, som sidder på ministerrækkerne, fordi det her vil have så vidtrækkende konsekvenser.
Jeg tror, at stort set alle ministerpladserne vil være fyldt ud, når vi skal have de her debatter.
Der er jo sket noget fantastisk det sidste år.
Altså, ét er, at klimakrisen er virkelighed, men noget andet er, at den så også er blevet til virkelighed i dansk politik.
Og det synes jeg er første gang, hvor man kan sige: Super.
Nu skal vi så bare sørge for, at den virkelighed, der er gået op for danske politikere, også bliver omsat til handling.
Det håb, der blev talt om i Venstres ordførers tale, kommer jo kun gennem handling.
Altså, håb er ikke bare noget, man går og snakker om; det er noget, man kan handle sig til at have.
Det tror jeg er så vigtigt at vi indser.
Det er også vigtigt, at vi indser, at vi altså har et ret stort ansvar her i Danmark for den klimakrise, der er.
Den her minimum 70-procentsreduktion af drivhusgasser i 2030 eller vores seneste 2050-mål skal være andet end mål – det skal virkelig være en opgave.
Og det er jo det, vi skal over og forhandle hos klimaministeren.
Jeg tror, han har fået nok hentydninger til, at vi gerne snart ser den der invitation, så jeg er sikker på, at han går hjem med det samme og ser på det, eller at ministersekretæren allerede er i gang med at rydde kalenderen, så vi kan komme i gang, for der har været nok efterspørgsel efter det.
Det, som jeg synes er vigtigt at fremhæve, når vi snakker handlingsplaner og de handlinger, der skal til, er, at det ikke går hen og bliver enkelthandlinger, og at det ikke bliver siloer – nu gør vi lidt herovre, og så gør vi lidt derovre.
Det skal ikke være noget med, at vi opsætter lidt flere vindmøller her og lige skifter ud til en masse elbiler, men vi skal faktisk se det som en reel samfundsforandring, vi skal i gang med.
Jeg synes, den konservative ordfører sagde det så smukt, altså det med den her balance mellem den fælles handling og selvfølgelig vores frihed til og ønske om at skabe vores egne liv.
Men det er reel samfundsforandring, der skal til, hvis vi skal lykkes med det her.
Det er ikke små justeringer i skatter og afgifter eller lidt investeringer i vind, der skal til; det er reel forandring.
Hvordan går vi fra et samfund, hvor vi måler os selv og hinanden rigtig meget på økonomi og på forbrug, til et samfund, hvor vi skal sætte noget andet i stedet for?
Det gør ikke, at økonomien skal dø, eller at økonomien helt skal afskaffes, men det er nogle andre værdier, der skal ind, og der skal til.
Og det, som jeg tror bliver spændende i de forhandlinger, vi skal i gang med, er, hvordan vi kan tage nogle skridt hen imod den samfundsforandring.
Jeg tror, det kræver, at vi også tør gå i gang med den store masterplan, og at vi faktisk tør tænke stort og tænke langt, og at vi ikke kun ser på handlingen i morgen, men også hele tiden har det lange lys på og egentlig begynder at tegne stregerne til det samfund, vi ønsker at skabe sammen.
Hvordan skal vi leve, når vi erstatter nogle værdier med nogle andre?
Det tror jeg vi hele tiden skal have det lange og det korte lys på.
Noget, der jo også fylder rigtig meget i debatten her, har specielt fyldt noget, fordi flere partier er begyndt at rykke på den dagsorden med en grøn skattereform – det er rigtig dejligt, specielt når man har gået og sukket efter det længe og har fremlagt modeller for det, så er det jo skønt.
Men det rører jo ved hele det her med finansiering af det, som vi skal i gang med.
Og som vi ser det, er der ligesom forskellige dele af finansieringen, vi skal se på.
Den ene del er, at vi skal i gang med nogle meget, meget store investeringer, og der har vi fremlagt nogle ideer, der også er kommet med i finansloven, om grønne obligationer.
Det er en finansiering af nogle investeringer, vi laver nu og her.
Så er der den del, der handler om, at der er noget, der løbende skal finansieres igennem skatter og afgifter.
Men så er der hele den blok, som egentlig er den svære, og som handler om, at der – når vi nu skaber forandringen og vi nu har lavet adfærdsændringen – er en masse penge, der forsvinder ud af statskassen.
Hvordan laver vi et nyt system til det?
Det er eksempelvis benzin og diesel.
Vi kan godt sidde og snakke om elbilerne, men hvad gør vi med de penge, der forsvinder med det system?
Så skal vi skabe et andet system og turde gøre det.
Heldigvis er der jo rigtig mange gode modeller som eksempelvis roadpricing, hvor vi også kan regulere, hvor det er, man kører henne i landet, hvor det er, man har brug for en bil, og hvor det bare er nice to have, og så må man betale lidt mere.
Så det glæder vi os rigtig meget til at gå i gang med.