Marianne Jelved (RV), 2017-01-17:
Jeg vil også gerne kvittere over for Dansk Folkepartis initiativ her, og i øvrigt også for ministerens svar på initiativet.
Det synes jeg lægger op til et godt samarbejde om at følge implementeringen mere grundigt, når vi laver lovgivning.
Det er svært at bremse politikeres iver efter at lave nye love, men vi kunne måske prøve at hjælpe hinanden med det.
Barnets Reform har haft en meget, meget stor plads i socialpolitikken i Danmark gennem årene, både i forhold til forberedelsen af selve reformen, men også implementeringen af den.
Og jeg vil godt nævne fem konkrete mål, bare lige for at illustrere hvor stort der faktisk er tænkt.
Det ene mål er at sikre et trygt omsorgsmiljø, der tilbyder nære og stabile relationer og øvrige relationer over for barnet.
Det er også et mål at sikre barnets eller den unges muligheder for personlig udvikling og opbygning af kompetencer til at kunne indgå i sociale relationer og netværk.
Det tredje mål er at sikre barnets eller den unges skolegang og integration i uddannelsessystemet, og det fjerde er at fremme barnets eller den unges sundhed og trivsel.
Og endelig er det femte mål at forberede barnet eller den unge til et selvstændigt voksenliv.
Man kan altså se, at der med Barnets Reform tages hånd om hele barne- og ungdomslivet.
Det er jo også en meget stor gestus over for et ungt og sårbart menneske, som pludselig skal stå på egne ben og klare sig.
Så der er altså rigtig mange gode initiativer i det.
Der er støtte til forældre i forbindelse med et barns anbringelse ved hjælp af en støtteperson, og barnet kan også selv efter at være blevet 12 år klage over foranstaltningerne i kommunen, og barnet kan også få en støtteperson.
Så er der to særlige initiativer, som jeg godt vil bruge resten af min tale på.
Det ene er § 49 a, som handler en tidlig tværfaglig indsats, og det andet er § 153 om skærpet underretningspligt for fagpersoner.
Jeg vil begynde med den nemme af dem, og det er § 153.
Den er velkendt i hele den sociale verden, og der er faktisk blevet evalueret på, hvordan den er blevet brugt, og den er blevet brugt rigtig, rigtig meget.
Det var det statsautoriserede revisionsaktieselskab BDO, som vandt den udlicitering, som Socialstyrelsen foretog for at undersøge de to paragraffer, jeg har nævnt her, og de siger, at § 153 virker; alle kender den.
Men i forhold til § 49 a er det faktisk meget svært at finde ud af, om nogen kender den.
Og det, der undrer mig, er, og det er på baggrund af 22 års erfaringer som lærer i folkeskolen, hvor jeg har haft rigtig meget at gøre med specialundervisningsbørn og sårbare børn osv. osv., at det har været et kæmpestor drøm at få en paragraf, der gjorde det muligt at tale sammen på tværs af institutionerne om den samme familie og om det samme barn.
Derfor er meningen med den at sørge for, at en sundhedsplejerske, en pædagog i en daginstitution, en pædagog fra en vuggestue, en pædagog i SFO'en og en lærer kan mødes og tale om den familie og om, hvorvidt de iagttagelser, de har gjort sig omkring børnene der, hvor de nu har mødt dem, kunne overbevise dem om eller gøre dem bevidste om, at der var grund til at gå ind og gøre noget.
Den paragraf kender de ikke, den bliver ikke brugt, og revisionsfirmaet har faktisk undersøgt det for at finde ud, hvorfor den ikke bliver brugt.
Og konklusionen er, at det nok er et holdningsspørgsmål, og at det muligvis er sådan, at de voksne, som kunne bruge den, ikke bryder sig om at bruge den, fordi de kan gøre det uden samtykke fra forældrene.
Og det mener de ikke er en god måde at gøre det på i forhold til samarbejdet mellem forældre og institution.
Jeg synes, det er et tema, som jeg egentlig godt vil diskutere med ministeren ved lejlighed i udvalget.
Nu skal man ikke indkalde til samråd i tide og utide, men det er da et tema, som vi burde tage op.
Den er kommet ind, for at man kan gribe tingene i god tid.
Det var også budskabet fra ministeren, og måden at arbejde med satspuljen på har jo ændret sig konstruktivt.
Vi har fået mere sans for og fokus på udviklingsmuligheder.
Man har taget et distrikt ud og prøvet at give socialrådgiverne bedre tid, nedsat antallet af opgaver og ansat nogle flere socialrådgivere, og inden der var gået 1 år, havde de nyansatte socialrådgivere tjent deres egen løn ind.
Nu gælder det i hele Herning Kommune, og satspuljepartierne har jo valgt at gøre det til et eksempel, som andre kommuner kan følge op på.
Dermed vil jeg bare sige, at man skal inddrage kommunerne på en konstruktiv måde og få dem til at bidrage til at gøre tingene bedre.
Det kunne også være en målsætning for os.
Tak for ordet.