Maria Durhuus (S), 2024-04-30:
Tak for ordet, og tak for at rejse en vigtig debat, som pårørendes rolle jo er.
Når samarbejdet fungerer godt, kan vi rigtig meget, og når det falder, eller når det piner den syge eller den pårørende, fungerer det skidt for alle parter.
Når det skete, faldt situationen til ro, og der var egentlig ikke rigtig behov for yderligere tiltag.
Det, jeg egentlig også gerne vil sætte fokus på med den her tale, er, at vi også har livsvidner i de pårørende, at vi også har ekspertvidner i de pårørende, og at vi også ser pårørende, som måske ikke bliver syge, men som har brug for at aflevere den ekspertviden og har brug for at gøre brug af at kunne fortælle den livshistorie, der følger med, uden at blive sygeliggjort og uden at være nogle, der beskrives som nogle, der knækker eller falder sammen, men for hvem det kan være meget, meget skadeligt, hvis man ikke får lov til at give den ekspertviden videre og give det livsfølgeskab, man har haft med et andet menneske, videre.
Sygeplejersker, social- og sundhedsassistenter og andre, der møder vores nære og kære ude i sundhedsvæsenet, har også en faglig viden.
Det mener jeg egentlig vi har drøftet meget i ældreforhandlingerne.
Jeg mener, det er noget af det, der er rigtig meget fokus på, også når man taler om, hvordan vi mødes i sundhedssektoren, i plejen, i psykiatrien og andre steder.
Når jeg lytter til oplægget her i dag fra ordføreren for forslagsstillerne, har jeg egentlig også brug for at hejse det flag, at vi skal huske, at der er meget stor forskel på, om du er pårørende i ældreplejen, om du er pårørende i psykiatrien eller i misbrugsverdenen, om du er det på et hospital, på en kræftafdeling eller på en skadestue, om du er det i systemet med et barn, der har en diagnose, eller du er det i handicapverdenen.
Der er ekstremt stor forskel på, hvad man går igennem.
Fællesnævneren er, at man er pårørende.
Jeg vil bare meget gerne slå på, at der også er pårørende, der ikke længere magter relationen, ikke fordi det er systemet, men fordi det kan være svært, fordi det er et menneske, der er svært psykisk syg, eller fordi det kan være et menneske, der er i et svært misbrug.
Jeg har mødt rigtig mange mennesker, som faktisk ikke havde pårørende og måske aldrig rigtig har haft det.
Dem mener jeg vi skylder også at have et fokus på, så det ikke kun bliver dem med pårørende, vi laver noget til.
Grundlæggende mener jeg ikke, at vi behøver at lave en masse lovgivning.
Jeg mener, vi behøver at holde samtalen i hævd.
Jeg mener, at vi har indgået aftaler som 10-årsplanen for psykiatrien, ældreudspillet og andre store aftaler inden for sundheds- og socialområdet – eller på socialområdet kommer det lige om lidt, har jeg hørt – hvor vi faktisk har fokus på pårørende, og jeg mener, at der bør vi tage de her debatter om, hvordan det er, vi ønsker at sætte fokus på pårørende i aftalerne med den faglighed og viden, der ligger dér.
På vegne af regeringspartierne vil jeg gerne have lov at fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget anerkender, at pårørende spiller en vigtig rolle for borgere og patienter på sundheds-, social- og ældreområdet, men også at pårørende ofte står i en sårbar situation, der kan påvirke deres egen fysiske og mentale sundhed.
Folketinget finder det positivt, at regeringen i april 2024 indgik en bred aftale om en reform af ældreområdet, hvor tæt samspil med pårørende, lokale fællesskaber og civilsamfund skal være bærende værdier i en ny ældrelov.
Folketinget finder det positivt, at alle Folketingets partier i oktober 2023 indgik en aftale om bedre hjælp til børn og unge, som er pårørende.
Folketinget tilslutter sig regeringens ambitioner om at styrke psykiatrien og noterer, at aftalepartierne med aftalen om en 10-årsplan for psykiatrien blev enige om at prioritere pårørende.
Folketinget finder det positivt, at der de seneste år er afsat flere midler gennem bl.a. SSA-reserven til relevante organisationer, som gør en vigtig indsats for pårørende.«