Inger Støjberg (V), 2018-11-02:
Tak for det.
Jeg vil gerne indledningsvis sige, at jeg synes, at hr. Christian Langballes tale i dag som ordfører sådan set er en af de bedste taler, jeg nogen sinde har hørt her i Folketingssalen.
Jeg synes, at den var principiel, og jeg synes, at den løftede debatten til et niveau, som debatten så efterfølgende ikke rigtig har levet op til, desværre.
Men derudover vil jeg gerne sige tak for en god debat, synes jeg, på nogle måder, i hvert fald omkring det her lovforslag.
Det er jo sådan, at regeringen, Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti den 29. juni indgik en ny aftale om indfødsret.
Indfødsretsaftalen skærper kravene for at opnå dansk indfødsret, og vi har efter min mening indgået en rigtig god aftale, som gør det klart, at det er et helt særligt privilegium at blive dansk statsborger.
Det er ganske enkelt en tillidserklæring fra det danske samfund at få tildelt et dansk statsborgerskab, og som ansøger skal man selvfølgelig vise, at man vil Danmark.
Med aftalen stiller vi derfor også nogle større krav til, at man skal forsørge sig selv, til, at man skal have gjort en aktiv og reel indsats for at lære dansk, og vi sætter hårdt mod hårdt, når det kommer til kriminalitet.
Aftalen indebærer også, at tildelingen af dansk statsborgerskab fremover skal betinges af ansøgerens deltagelse i en grundlovsceremoni.
Og til ceremonien skal ansøgeren skrive under på at ville efterleve dansk lovgivning, herunder selvfølgelig også grundloven, og respektere grundlæggende danske værdier og retsprincipper, herunder det danske demokrati.
Ansøgeren skal også ved ceremonien udvise respekt for danske værdier og optræde respektfuldt over for repræsentanter for myndighederne.
Formålet med lovforslaget er at henlægge disse grundlovsceremonier til kommunalbestyrelserne, og i den forbindelse indeholder lovforslaget et forslag til at bemyndige den til enhver tid siddende udlændinge- og integrationsminister til at fastsætte nærmere regler om afholdelse af disse ceremonier.
Videre har lovforslaget til formål at ændre en bemyndigelsesbestemmelse i danskundervisningsloven, så udlændinge- og integrationsministeren bemyndiges til at fastsætte regler om registrering af alle udlændinge, der deltager i et danskuddannelsesforløb.
Og endelig har lovforslaget til formål at hæve gebyret for ansøgning om dansk indfødsret for at finansiere den øgede administration, som der jo følger af en række af elementerne i indfødsretsaftalen.
Det, der jo har fyldt mest i medierne og bestemt også her i Folketingssalen i dag i forbindelse med lovforslaget, har jo været hele debatten omkring håndtrykket.
Det vil være en del af grundlovsceremonierne, at repræsentanter for kommunen mødes ansigt til ansigt med deltagerne og udveksler et håndtryk med deltagerne.
Når der stilles krav om håndtryk i forbindelse med ceremonierne, er det for at højtideligholde og helt konkret markere det helt særlige øjeblik i deltagernes liv, hvor de bliver danske statsborgere.
Med afsæt i en grundlæggende dansk kulturnorm, som håndtrykket efter regeringens opfattelse er et udtryk for, vil ansøgeren samtidig med denne symbolske handling udtrykke en særlig respekt for det danske samfund, som efter regeringens opfattelse bør være forbundet med at blive dansk statsborger.
Samtidig vil vedkommende symbolsk signalere, at vedkommende har taget det danske samfund og værdisæt til sig.
Med det afsæt må jeg så også sige, at det ærlig talt er med stor forundring, at jeg har fulgt debatten her i dag.
Jeg har ganske enkelt svært ved at forstå, at Socialdemokraterne, som jo var med i den her aftale i sommer om skærpelse af kravene til at få dansk indfødsret, ikke kan stemme for det her lovforslag.
Men omvendt set
vil man heller ikke stemme imod.
Man kan spørge sig selv om det.
Lad mig lige opsummere: Med lovforslaget gives der hjemmel til, at den til enhver tid siddende minister kan fremsætte de nærmere krav til afholdelse af grundlovsceremonier, herunder jo også at sikre en ramme, som har den fornødne højtidelighed, og hvor dem, der får tildelt et dansk statsborgerskab, selvfølgelig optræder med den fornødne respekt og værdighed over for repræsentanter for det land, som nu giver dem et statsborgerskab.
Og her, få måneder efter at vi en meget varm sommerdag indgik indfødsretsaftalen, kan Socialdemokraterne så pludselig ikke finde ud af, om det skal sikres, ved at man, hvad man jo i min optik kan definere som en fuldstændig naturlig kulturnorm i Danmark, stikker hånden frem og hilser respektfuldt med et håndtryk for at markere det præcise øjeblik i en ansøgers liv, hvor vedkommende bliver dansk statsborger.
Fra da af kan man kalde sig dansker.
Heldigvis er regeringen og Dansk Folkeparti enige om at tage tildelingen af dansk statsborgerskab så alvorligt, at vi er enige om, at markeringen med et håndtryk i den her sammenhæng selvfølgelig også er helt rigtig.
Så vil jeg bare sige, at alt imens Socialdemokraterne forsøger at finde sine ben, tror jeg måske nok, at man i al stilfærdighed også må sige til Socialdemokraterne, at hvis Socialdemokraterne en dag får regeringsansvaret, og hvis fru Mette Frederiksen en dag bliver statsministeren, tror jeg simpelt hen også, at hun kommer til at træffe store beslutninger, og måske også beslutninger, der kan være svære – og i min optik også sværere end at blive enig med sig selv om, om det er en ganske almindelig omgangsform i Danmark og en ganske almindelig kulturnorm i Danmark at give hånd til hinanden.
Det er blot lige til overvejelse.
Jeg får sådan nærmest lidt lyst til retorisk at spørge, om man egentlig fra Socialdemokratiets side har tænkt sig at ophæve kravet om håndtryk igen, hvis man engang måtte få regeringsansvaret.
Det synes jeg jo kunne være interessant.
Men med de her ord vil jeg gerne takke ordførerne for debatten her i dag og takke partierne, som tager tildelingen af statsborgerskab så alvorligt, at de støtter det her lovforslag.
Jeg synes, at vi har haft nogle spændende forhandlinger, hvor der også var en stor grad af alvor omkring netop tildelingen af statsborgerskaber, for det er en stor gave.
Det er den største gave, og det er også en tillidserklæring, man opnår, når man kan kalde sig dansker.
Og selvfølgelig er der strikse krav og formelle krav til at opnå det her statsborgerskab, fordi det er noget helt specielt at blive dansker.