Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2021-05-20:
Tak for ordet, og tak for en rigtig fin debat.
Jeg fornemmer i hvert fald, at der er en vilje til at kigge på det her.
Hvad det er for en model, vi så kan lande på i fællesskab, må tiden jo vise, men jeg noterer mig i hvert fald, at der er folk, som ønsker et opgør med, at det er så svært at slæbe rundt på den her gæld i dag.
Så det synes jeg er virkelig, virkelig positivt.
Jeg ved ikke, om der var nogen af jer, der måske læste om Christian Breum i Jyllands-Posten; det var i går.
Han er 36 år, han har en hel del domme bag sig, og nu skylder han faktisk 3 mio. kr. i straffesagsomkostninger.
Hvis han skulle være så heldig at få et godt job, når han engang er færdig som pædagog, og lad os sige, at han kunne betale 6.000 kr. af om måneden, så ville han efter 30 år have barberet 2,1 mio. kr. af sin gæld, altså ikke det hele.
Men i det regnestykke er renten på 8 pct. ikke engang regnet ind, og så skal man i hvert fald ikke være særlig klog for at regne ud, at Christian nok står i gæld resten af sit liv, uanset hvad han gør.
For den reelle mulighed for gældseftergivelse er ikkeeksisterende, ja, faktisk kan vi se, at i de få sager, hvor der eftergives, er en af de hyppigste årsager til, at gælden eftergives, at den pågældende dør.
Man dør simpelt hen fra sin gæld.
Og det er jo ikke, fordi jeg ikke også er enig i, at når man har begået kriminalitet, skal man tage straffen, og det gør de fleste jo da så også.
De afsoner, ligesom Christian gjorde, de går igennem afvænningsprogrammer, ligesom Christian gjorde, de tager en uddannelse, ligesom Christian er i gang med, og de har den samme drøm, som Christian har lige nu, nemlig en drøm om på et eller andet tidspunkt at blive gældfri.
Og når jeg møder mennesker som Christian, er de altid fulde af håb, når de står der over for en løsladelse: Nu skal det være, nu vil de lægge kriminaliteten bag sig, nu vil de starte på en frisk.
De mener det, de håber det, og de tror på det.
Så mangler de måske en bolig, og så finder de ud af, at håbet knækker, når straffeattesten spærrer for, at de kan komme i job.
Og når regningen fra straffesagsomkostningerne tikker ind, finder de ud af, at de livslangt har gældsat sig.
Og faktisk er de to ting, som indsatte hyppigst nævner over for mig som barrierer for at komme videre med deres liv, lige præcis straffesagsomkostninger og straffeattester.
Hvad ved vi så om de grupper, der står med den her gæld bagefter?
Det har forsker Annette Olesen faktisk beskæftiget sig lidt med, og hun siger, at der egentlig dybest set er tre grupper: Der er en gruppe, som klarer sig på trods.
De vil være kriminalitetsfri.
Det er hårdt, men de starter fra en ende af.
Det er ikke sikkert, at de nogen sinde bliver gældfri, men de vil i hvert fald ikke lave mere kriminalitet.
Andre er det måske lidt mere ligegyldigt for.
De ved, at de skal ud og lave kriminalitet igen.
De er typisk meget udsatte, og jeg gætter på, at de ligger i den gruppe af de 72 pct. af skyldnerne, som ikke afdrager, og som er uden betalingsevne, men som står for 80 pct. af gælden fra straffesagsomkostninger.
Det er ikke sikkert, der kan være enighed om det, men i virkeligheden kunne vi jo lige så godt eftergive den her gruppes gæld.
Vi får aldrig nogen sinde penge fra dem, de har ingen betalingsevne, de er så udsatte, at det aldrig kommer til at ske – alene for at undgå at bruge de mange ressourcer, som vi gør i de offentlige systemer, på at håndtere en gæld, som aldrig bliver betalt.
Men så er der midtergruppen, og den synes jeg er virkelig interessant i den her sammenhæng.
De vil rigtig gerne stoppe med deres kriminalitet, men det, vi ved om dem, er, at når modgangen bliver for stor, så er der også stor risiko for, at de falder tilbage, og det var her, jeg virkelig ville ønske, at vi havde nogle redskaber til at kunne fastholde den gode udvikling og motivere dem ved at stille nogle muligheder op for dem.
Måske kunne vi give dem den der gulerod ved at stille dem i udsigt, at de inden for en overskuelig periode kunne slippe ud af den her gæld.
De ville få nogle incitamenter til ligesom at komme videre, et håb, og bedst af alt: Hvis vi lykkes, skaber det her jo færre ofre, i hvert fald færre nye ofre.