Mogens Jensen (S), 2020-03-10:
Tak for det, og også tak for bemærkningerne til lovforslaget.
Det er jo dejligt, når partierne bakker op om regeringens lovforslag, som det jo så tydeligt er tilfældet her i dag.
Som det er nævnt, har forslaget til formål at indføre en 5-årig forældelsesfrist for bestemte overtrædelser af markedsføringsloven, hvor der i dag gælder en 2-årig forældelsesfrist.
Den udvidede forældelsesfrist skal gælde for overtrædelser af markedsføringslovens vildledningsbestemmelse i forbindelse med markedsføring af fast ejendom, af boligkreditaftaler og af løbende kontraktforhold med angivelse af varig pris.
Den udvidede forældelsesfrist skal styrke Forbrugerombudsmandens håndhævelsesmuligheder i forbindelse med sådanne overtrædelser og dermed også medvirke til bedre forbrugerbeskyttelse.
Som det har været nævnt af flere ordførere, har der jo, når man har undersøgt praksis, været tre typer af sager, hvor Forbrugerombudsmanden ikke har kunnet håndhæve de her regler på grund af den 2-årige forældelsesfrist.
Det har for det første været de sager, hvor forbrugere har købt sig en projektlejlighed, og hvor det har vist sig, at den færdigbyggede bolig var langt mindre end den, som forbrugeren var blevet lovet i salgsopstillingen og på plantegningerne; der var den 2-årige forældelsesfrist udløbet.
For det andet har der været sager, hvor et realkreditinstitut gennem flere år har markedsført et realkreditlån som et lån med en fast ydelse, selv om realkreditinstituttet efterfølgende har hævet bidragssatsen; dette skete også først efter udløbet af den 2-årige forældelsesfrist.
For det tredje har der været sager, hvor et teleselskab har markedsført en pris på et abonnement som fast for altid, men efterfølgende har hævet prisen; det skete også her efter udløbet af den 2-årige forældelsesfrist.
Så den styrkede håndhævelse, vi her lægger op til, begrundes jo altså i, at der i den her type sager kan indtræde forældelse, inden det ulovlige indhold kan konstateres, fordi virkningen af den ulovlige markedsføring først indtræder, mere end 2 år efter at markedsføringen er sket, og det er det, som lovforslaget jo skal rette op på.
Der er stillet nogle spørgsmål undervejs her, som jeg, selv om jeg jo kun er vikar, skal forsøge at svare på, men de kan selvfølgelig også oversendes skriftligt.
Først er der spørgsmålet om, hvorfor det er de her tre områder, der er valgt ud, og hvorfor man ikke gør det generelt.
Der er det altså i forbindelse med lovforslaget blevet undersøgt, på hvilke områder der har været problemer med vildledende markedsføring – det er jo det, vi skal adressere – som først har vist sig, efter den 2-årige forældelsesfrist er udløbet, og som Forbrugerombudsmanden derfor ikke har kunnet håndhæve.
I den undersøgelse har man ikke kunnet identificere andre områder, hvor der er det her problem, og det kan sandsynligvis tilskrives, at forbrugerne jo heldigvis i langt de fleste tilfælde forholdvis hurtigt kan konstatere, om de er blevet vildledt.
Så med det her forslag synes vi altså, vi har ramt en balance mellem på den ene side at beskytte forbrugerne på de områder, hvor problemerne er, og hvor der er et reelt behov, og på den ene side hensynet til erhvervslivet og ikke mindst de retskafne virksomheder, som jo faktisk følger reglerne i dag.
Så var der et spørgsmål om, hvorfor det er 5 år og ikke 4, 10 eller 30 år.
Generelt er det jo sådan i straffeloven, at der gælder 2 års forældelsesfrist, men på en række områder har man afveget fra det.
Det gælder bl.a. en 5-årig forældelsesfrist for bl.a. lov om finansiel virksomhed, og på den baggrund mener vi, at man har sat en forældelsesfrist på det her område, som dækker tilsvarende områder med tilsvarende ansvar, og så der er den her balance mellem frist og det ansvar, der gør sig gældende her.
Endelig blev der stillet et spørgsmål om byrder for erhvervslivet i forbindelse med det her.
Når der foretages en vurdering af, om et lovforslag medfører administrative konsekvenser, tager man udgangspunkt i princippet om, at virksomheder efterlever reglerne, og det betyder jo, at det tidsforbrug, som virksomhederne måtte have ved at stille information og dokumentation til rådighed for myndigheder ved de her kontrol- og klagesager i tilfælde, hvor virksomhederne har eller formodes at have overtrådt regler, ikke kan opgøres som en administrativ byrde, for man kunne bare overholde reglerne.
Derudover er det jo altså Forbrugerombudsmanden, der har bevisbyrden i sager om vildledende markedsføring, og der er virksomhederne ikke forpligtet til at opbevare dokumentation.
Derfor mener vi ikke, at der på den måde er byrder, der pålægges virksomhederne unødigt.
Med det skal jeg igen takke for bemærkningerne og den positive modtagelse.
Jeg ser frem til udvalgets behandling af lovforslaget.