Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2021-11-24:
Tusind tak, og bare til den almene information: Jeg kender mange steder, hvor man kan få en stor fadøl til 45 kr.
, så ellers kan vi da begive os i den retning.
Tak for debatten, tak for indlæggene, og ikke mindst tak for støtten til dem, der indtil videre har tilkendegivet den, og selvfølgelig også tak til partierne bag aftalen.
Blankmedieordningen består i dag dels af en vederlagsbetaling på løse lagringsmedier såsom cd'er, dvd'er og usb-stik – også kaldet blankmedievederlaget – dels af en bevilling på finansloven til rettighedshaverne benævnt som dvd-kompensationen.
Blankmedievederlaget betales af producenter og importører af de omfattede lagringsmedier til forvaltningsorganisationen Copydan KulturPlus, der er godkendt af Kulturministeriet til at administrere vederlagsfordelingen til rettighedshaverne.
Dvd-kompensationen er en supplerende statslig kompensation til rettighedshaverne via en finanslovsbevilling.
Ordningen medfører en pligt for staten til at kompensere rettighedshaverne for forskellen mellem provenuet for salget af blanke dvd'er i et givent år og provenuet i 2005, i det omfang provenuet er mindre end i 2005.
Det er ikke kun i Danmark, at der er indført regler om en kompensation for privatkopiering.
Flere har været inde på, at forskellige lande har forskellige modeller.
Det er stort set alle EU-medlemskaber, der har indført den her slags kompensation, og det følger nemlig af det såkaldte Infosoc-direktiv, som blev gennemført i dansk ret i 2002, og hvis medlemsstaterne tillader privatkopiering af ophavsretligt beskyttet materiale, som debatten i dag også har handlet om, så skal de selvfølgelig også i de givne lande kompensere rettighedshaverne for lige præcis det.
Direktivet og den efterfølgende retspraksis fra EU-Domstolen overlader dog til medlemsstaterne en skønsmargen i forhold til at fastsætte de forskellige elementer i deres kompensationsordninger, altså hvilken form og hvilket omfang de skal have.
Derfor er de her ordninger også meget forskellige på tværs af EU-landene, både i forhold til hvilke medier man omfatter, hvilke niveauer man lægger sig på og ordningernes indretning i det hele taget.
Det kan være mange grunde til at vi gør på forskellig vis, f.eks. vores teknologiske udvikling, der ikke er ens, eller markeder for lagringsmedier, forskellige privatkopieringsregler og en forskellig privatkopieringsadfærd og definition på kompensationsberettiget privatkopiering.
Nogle lande, f.eks. Frankrig og Tyskland, har indført meget komplekse og omfattende kompensationsordninger og en meget høj kompensation til rettighedshaverne, mens andre lande har mere begrænsede ordninger, der resulterer i mere moderate kompensationer til rettighedshaverne.
I Danmark har en revision af vederlagsordningen for eksemplarfremstilling til privat brug været længe undervejs – det har også fyldt i debatten i dag.
I februar i år lykkedes det så sammen med SF, Radikale, Enhedslisten og Frie Grønne at komme i mål med en politisk aftale om en revision af ordningen, som det fremsatte lovforslag har til formål at udmønte.
Med lovforslaget foreslås det bl.a. at tilpasse de af ordningen omfattede lagringsmedier og vederlagene på disse, at inddrage lagringsmedier erhvervet fra udenlandske virksomheder til privat brug i ordningen, at afskaffe den statslige medfinansiering i form af dvd-kompensationen og at indføre regler om en løbende evaluering af ordningen.
Det er ingen hemmelighed, at det her deler vandene – det har vi også kunnet se på debatten i dag – og det handler både om de berørte rettighedshavere og industrien, og også her i Folketinget er der forskellige og til tider stærke holdninger til den her sag.
På den ene side argumenteres der for, at de af ordningen omfattede lagringsmedier bør være mange, også gerne endnu flere, og at kompensationsniveauet bør være højere, og på den anden side argumenteres der for det modsatte, og nogle sætter endda mere principielt spørgsmålstegn ved, om vi overhovedet bør have en ordning som den her.