Rosa Lund (EL), 2020-06-18:
Under det danske formandskab for Europarådet i 2018 lykkedes det den daværende danske regering at få vedtaget den såkaldte Københavnererklæring, som har været nævnt et par gange nu i debatten.
Det skete efter mange måneders dansk lobbyarbejde, der havde til formål at få Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol til at blande sig mindre i den stramme danske udlændingepolitik.
Nu blev Københavnerklæringen ikke helt så vidtgående, som det første danske udkast, men i dag, 2 år senere, er der vist almindelig enighed blandt dem, der følger Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis, om, at erklæringen fik domstolen til at trække følehornene til sig og udvise større tilbageholdenhed med at blande sig.
Da det stod klart, at Københavnerklæringen kunne vedtages,
konstaterede den daværende danske justitsminister, hr. Søren Pape Poulsen, over for Ritzau: Ansvaret for at overholde menneskerettighederne er hos de enkelte lande, vi behøver ikke en second opinion fra Strasbourg.
Enhedslisten er helt, helt uenig i den tidligere justitsministers synspunkt.
Når vi har en Menneskerettighedskonvention og en Menneskerettighedsdomstol, er det netop udtryk for, at det ikke er godt nok at overlade ansvaret for at overholde menneskerettighederne til de enkelte lande.
Rusland, Ungarn og Tyrkiet er alle lande, som har tilsluttet sig Europarådet og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, men det er nok svært at argumentere for, at vi bare skal overlade ansvaret for at overholde menneskerettighederne i de tre lande til Putin, Orbán og Erdogan.
I Danmark er menneskerettighedskrænkelserne heldigvis ikke så omfattende som i Rusland, Ungarn eller Tyrkiet, men også vi har brug for en second opinion fra Strasbourg, for ellers er vi ilde stedt.
Hvis det ikke havde været for Menneskerettighedsdomstolens dom i Hauschildtsagen i 1989, kunne vi i dag have haft en retspraksis, hvor den samme dommer, der mere end 30 gange har varetægtsfængslet en anklaget, oveni får lov til at være dommer ved domsforhandlingen.
Menneskerettighedsdomstolen slog fast, at sådan en dommer er inhabil.
Hvis ikke det havde været for Menneskerettighedsdomstolens dom i Jersildsagen fra 1994, kunne vi i dag have haft et medielandskab, hvor aviser, web-medier, radio og tv holdt sig tilbage fra at gengive ekstremistiske synspunkter og dermed fortie dem.
Menneskerettighedsdomstolen slog fast, at man ikke kan straffe budbringeren, altså journalisten, for at rapportere yderliggående synspunkter.
Men det er jo alle sammen gamle sager fra forrige årtusinde, vil nogle så indvende, og sige, at vi i dag da ikke har brug for en second opinion fra Strasbourg, som den tidligere justitsminister har sagt.
I dag har vi jo orden i menneskerettighederne her i Danmark.
Eller har vi?
I dag har vi så, heldigvis, en regering, der har lovet, at den til enhver tid vil respektere de internationale konventioner, som det også står i forståelsespapiret.
Men vi har, desværre, må jeg så også sige, en regering, som fører den gamle regerings udlændingepolitik, og som for tiden i Strasbourg kæmper for myndighedernes ret til at nægte krigsflygtninge retten til familiesammenføring, de første 3 år efter de har fået opholdstilladelse i Danmark.
Så længe vi har regeringer, der enten selv laver lovgivning på kanten af konventioner, eller som viderefører tidligere regeringers tvivlsomme lovgivning uden at ændre den, vil der være brug for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, og så vil der være brug for en second opinion fra Strasbourg.
Enhedslisten kan støtte den vedtagelse, som hr. Kristian Hegaard læste op.