Zenia Stampe (RV), 2024-01-11:
Tak for det.
Jeg skal også med det samme sige, at vi ikke kan bakke op om forslaget.
Der er jo et paradoks i at ville bekæmpe én type diskrimination – her kan man måske sige den allerværste form for diskrimination, nemlig når den kommer til udtryk i hadtale og måske ligefrem vold – men at ville bekæmpe den med en anden form for diskrimination.
Det vil det her jo være, fordi det de facto så vil betyde, at der kommer en forskelsbehandling afhængigt af religion, og det er vi ikke tilhængere af.
Hadforbrydelser er en form for forbrydelse, som der heldigvis er kommet mere og mere opmærksomhed på de seneste år, både de hadforbrydelser, som er etnisk betingede, men jo også hadforbrydelser mod f.eks. homoseksuelle.
I den forbindelse kan jeg anbefale Thomas Korsgaards bog »Mente I det«, som er hans reaktion på at have været udsat for en hadforbrydelse, men jo også hans reaktion på at få at vide af advokater, at det altså ikke kan betale sig at gå i retten med den type forbrydelser, for det kommer man ikke særlig langt med.
Det er jo også en form for falliterklæring.
Han har i stedet for skrevet en bog, og jeg kan varmt anbefale den.
Den er læst meget hurtigt, og den giver et uhyggeligt, præcist billede af, hvordan det må være at være en udsat gruppe, om det så er på grund af ens seksualitet, kønsidentitet, etniske oprindelse eller religion.
Det at kunne blive peget ud, ikke på grund af den person, man er, men på grund af netop sådan nogle ydre omstændigheder og forhold, om det så netop er religion eller seksualitet, og på den måde kunne være et mål, når man går på gaden, må være ekstremt voldsomt.
Der er jo mange af os, der er i den heldige situation, at vi ikke tilhører sådan en minoritet og derfor ikke har prøvet det.
Men vi kan jo så til gengæld høre fra de minoriteter, der bliver udsat for den her type forbrydelser, hvor fuldstændig traumatiserende det er, og hvor store konsekvenser det har, og derfor også give opbakning til generelt at beskæftige sig med hadkriminalitet.
Det er ikke nogen undskyldning at sige, at det bare var noget, man ikke skulle tage personligt, og at det jo ikke var dig, der var noget galt med – det var din seksualitet eller din etniske oprindelse.
Det gør det næsten værre, for det betyder, at der er nogle mennesker i det her samfund, som altid vil gå og være bange for at blive udsat for vilkårlig vold eller overfald, og sådan et samfund skal vi ikke leve i.
Derfor vil vi bestemt gerne være med til at sætte ind over for hadforbrydelser, men vi vil ikke være med til på den her måde at trække nogle hadforbrydelser frem foran andre og sige, at de er mere alvorlige, eller omvendt.
For man kunne sådan set godt overbevise mig om at indføre strengere straffe for hadforbrydelser, men så synes jeg jo ikke, at der er nogle, der skal have rabat, altså sådan noget: Nå, du begik det imod en muslim; det er ikke så slemt, og så skal du ikke have så høj en straf.
Eller det kunne være: Nå, du begik det imod en homoseksuel kvinde, og ej, det er heller ikke så alvorligt.
Sådan kan vi jo ikke operere.
Det er det med at blive udsat for vold på grund af ydre forhold, altså netop tilhørsforhold til en etnicitet, religion, seksualitet osv.
Det kan aldrig nogen sinde være et legitimt grundlag for at angribe andre, og der skal man vide, at man har staten på sin side, uanset hvilken religion, seksualitet eller etnisk oprindelse man så har.
Så der er fuld opbakning til mere fokus på hadforbrydelser, måske endda en imødekommenhed over for at straffe hårdere, men bestemt ikke en imødekommelse af at forskelsbehandle på baggrund af religion, eftersom det jo i princippet er det, vi er imod.