Pia Kjærsgaard (DF), 2025-05-20:
Tak for det.
Jeg beklager, at jeg ikke har været her under hele debatten.
Dyrene skal jo også have det godt.
Der var en aftale, der skulle på plads derovre.
Men det her er jo også vigtigt, og jeg vil sige, at begge dele sådan set er en hjertesag for mig.
De sidste ordførere, som jeg nåede at høre, var inde på, at vi har fået en ny ældrelov, en ældrereform kalder man den.
Det blev bekendtgjort den 1. januar 2022 af statsministeren i nytårstalen, at der skulle udarbejdes en ældrelov – en lov, der skulle sikre de ældre helt basale rettigheder.
Så langt, så godt.
Nu er vi her så, 2½ år senere.
Mange skåltaler og meget alvorlige miner er blevet udvekslet fra regeringens ministre, som gang på gang har forsikret os om, at en ny ældrelov ville blive både ordentlig og ambitiøs.
Og ja, så er den såkaldte ældrereform vedtaget.
Den træder i kraft den 1. juli.
Men lad mig bare være helt tydelig: Dansk Folkeparti anerkender ikke det her som en ældrereform.
Jeg kan jo også høre, at selv nogle af aftalepartierne, forligspartierne, kalder det en lille aftale og ikke en reform, som ministeren har gjort.
Jeg synes, at der er tvivl om den, for at sige det ligeud.
Det synes jeg desværre, når nu vi havde muligheden.
Jeg synes ikke, at der er grundlæggende reformer på ældreområdet.
Derfor må man jo kalde det en ældreaftale og ikke en reform.
For en reform indebærer forandring i dybden, og det gør den her aftale ikke.
Vi har stemt imod, ikke fordi vi ikke ønsker forbedringer, men netop, fordi aftalen ikke indeholder reelle forbedringer.
Tværtimod synes jeg, at den på visse områder flere steder forværrer de allerede utilfredsstillende forhold.
Ældres vilkår skal forbedres markant, ikke forringes.
Det, der var så underligt – det bliver jeg så igen nødt til at minde ministeren om – var, at man, inden man overhovedet havde haft en eneste samtale med ministeren bilateralt, fik en opringning om, at man ikke skal være med i aftalen.
Det var dumt.
Det var rigtig, rigtig dumt.
Der må jeg altså både lægge ansvaret på ministeren, men også ministerens mange spindoktorer.
Det var dumt.
Det giver mig også anledning til at være kritisk, og jeg ville i virkeligheden allerhelst være positiv.
Jeg ville meget gerne have været med i det her og gjort det bedre end det, vi står og taler om nu i dag med den her redegørelse.
Der skæres i tilsynet, de obligatoriske forebyggende hjemmebesøg fjernes, og serviceniveauet, som i forvejen er lavt, bliver desværre fastholdt.
Der bliver ikke sikret ret til basale behov som regelmæssige bade, rengøring eller ordentlig mad – overhovedet.
Samtidig gør man intet effektivt for at løse manglen på plejepersonale.
Der er jeg helt enig med Enhedslistens ordfører i, at der skal gøres meget, meget mere for at få rekrutteret plejepersonale inden for ældreforsorgen.
Altså, det er simpelt hen så trist at opleve, at det hverv ikke er meget mere højnet, end tilfældet faktisk er.
De personer, som beskæftiger sig med det her, burde have ordener og medaljer.
Det er simpelt hen så vigtigt.
Jeg forstår virkelig ikke, at Folketinget ikke kunne stemme for Dansk Folkepartis forslag om 5.000 ekstra plejehjemspladser i samarbejde med pensionskasserne.
Jeg fatter det simpelt hen ikke, når man ved, hvor stort et behov der er.
Vi har ikke nok plejehjemspladser.
Behovet bliver større og større.
Der bliver flere og flere ældre.
Der bliver flere og flere, jo ældre man bliver, der har behov for at komme på plejehjem.
Så bruger regeringen og ministeren ordet frisættelse.
Det lyder jo godt, og det har vi hørt til bevidstløshed fra ministeren.
Frisættelse og helhedspleje er de to ord, som jeg har hørt mest.
Er det de ældre, man frisætter, eller er det systemet, man frisætter fra sit ansvar?
Når man afskaffer forpligtelser, krav og kontrol uden at sikre minimumsstandarder og ressourcer, risikerer man, at frisættelsen i virkeligheden bare betyder forringelser pakket ind i floskler.
Vi bliver ikke inddraget.
Vi ville have krævet en ægte ældrereform og ikke bare en aftale, der ændrer lidt i overfladen, men i virkeligheden lader de grundlæggende problemer bestå.
Det er enten ældre, der selv er i stand til i sidste instans at henvende sig til en journalist for at få råbt ekstra op, eller nogle pårørende eller måske en ansat, som mange gange ikke vil ind i sagen, for det er man også bange for.
Jeg tror ikke, det bliver ændret.
Jeg håber det virkelig af hele mit hjerte, men jeg er ikke overbevist om, at den her lov vil ændre ret meget.
Lad os se.
Det kommer jo an på mange ting.