Jakob Sølvhøj (EL), 2020-11-13:
Desværre er der jo en del forældre, en del unge med betydelige, varige handicap, som oplever, at de ikke får den nødvendige støtte af deres kommune til forberedelse af voksenlivet.
Læser man høringssvaret fra #enmillionstemmer, kan man endda se, at nogle forældre oplever det sådan, at det kommer som en stor overraskelse for kommunen, at nogen bliver 18 år og dermed er voksen og bliver omfattet af nye regler.
Man kan jo i sit stille sind håbe, at det ikke er helt så galt, at det ligefrem er en overraskelse for kommunerne.
Men der er desværre ingen tvivl om, at der er mange unge og deres familier, som kommer i klemme, fordi de ikke får den nødvendige hjælp til at forberede overgangen til voksenlivet.
Derfor er det jo godt, at vi med lovforslaget her forpligter kommunerne til at påbegynde forberedelsen af overgangen til voksenlivet, når den unge fylder 16 år.
Det bakker vi i Enhedslisten varmt op om.
Det har en helt afgørende betydning for unge med handicap, at de får hjælp til at få afdækket deres behov og muligheder og til at træffe de mange vanskelige beslutninger, der skal træffes ved overgangen til voksenlivet.
Hvilken støtte og hjælp er det, den unge vil have behov for?
Hvor skal den unge bo?
Hvordan er uddannelsesmulighederne?
Hvordan tegner beskæftigelsesmulighederne sig?
Og ikke mindst: Hvad vil forsørgelsesgrundlaget være?
I forhold til den konkrete udformning af lovforslaget synes vi, at der er en problemstilling, som vi bør kigge nærmere på.
Også med dette forslag har jeg – i lighed med det, vi behandlede for lidt siden – bemærket, at socialministeren har imødekommet en række af de forslag til ændringer, der fremgår af høringssvarene.
Men der er ét særligt ønske til ændringer, som ikke er indarbejdet.
Det er spørgsmålet om, hvordan det sikres, at overgangen til voksenlivet og voksenregler ikke bare er godt forberedt, men at det også kan ske som en glidende overgang fra det ene regelsæt til det andet.
Det hedder i lovforslaget, at kommunen skal træffe en rettidig afgørelse.
Men hvad er rettidig?
Det er ikke defineret, og derfor kan man med god grund frygte, sådan som lovforslaget er formuleret, at der stadig væk vil være unge og deres familier, der oplever, at den unge på sin 18-årsfødselsdag, som fru Charlotte Broman Mølbæk skræmmende fortalte med sit eksempel, mister støtten efter servicelovens børneparagraffer, men i en kortere eller længere periode ikke er omfattet af voksenreglerne.
En mulighed for at løse det kunne være, at der sikres en hjemmel til at træffe afgørelse efter voksenbestemmelserne, inden den unge fylder 18 år – det kan man ikke i dag – sådan at man på den måde kan have en afgørelse, som også skal kunne ankes, inden den unge bliver 18 år, sådan at man kan få den direkte overgang til støtte efter de nye bestemmelser.
En anden mulighed, som også er skitseret af andre ordførere, er at lade børnebestemmelserne fortsætte, indtil der er truffet en afgørelse om støtte efter voksenbestemmelserne, inklusive igen en eventuel ankeproces, hvis nogle vælger at indbringe afgørelsen for Ankestyrelsen.
Jeg skal ikke forsøge at sige, at der er én vej til at lykkes med det her.
Men jeg synes, det er helt fundamentalt, at vi med forslaget her ikke bare siger, at der skal sikres en god forberedelse.
Det er altså ikke nok, hvis overgangen bliver dårlig, og overgangen må nødvendigvis i hvert fald blive meget problemfyldt, hvis det er sådan, at nok har man startet drøftelsen op, fra den unge blev 16 år, men oplevelsen bliver alligevel, at når den uge fylder 18, så står vedkommende i et tomrum, hvor han eller hun ikke kan få støtte efter børnereglerne, men heller ikke får den fornødne støtte efter voksenreglerne.
Så det er godt med en god forberedelse, men i sidste ende er det vigtigste jo, at det også bliver en god overgang til voksenlivet.
Jeg håber, vi kan drøfte det videre i udvalget.
Det er vi også.