Rosa Lund (EL), 2021-05-06:
Tak for det.
Jeg har lovet at hilse fra Radikale Venstre og hr. Kristian Hegaard og sige, at de overraskende nok ikke kan støtte de her to beslutningsforslag.
Jeg har snart ikke længere tal på, hvor mange gange Dansk Folkeparti har fremsat beslutningsforslag i det her folketingsår, der på den ene eller på den anden måde handler om at vise, at man går ind for en meget stram udlændingepolitik.
Vi forstår det godt.
Jeg ser ikke specielt meget frem til at bruge hele dagen hernede på at behandle det ene usaglige forslag efter det andet fra Dansk Folkeparti.
Jeg ser selvfølgelig altid frem til at bruge en hel dag hernede sammen med jer, hvor vi diskuterer udlændingepolitik, som vi skal i dag.
Men jeg må sige om de her to beslutningsforslag, som vi behandler nu, at nu handler det ikke længere om en politisk uenighed.
Altså, vi ved jo godt, at vi – Dansk Folkeparti og Enhedslisten – ikke deler overbevisning på det her område, går jeg ud fra.
Det ved vi godt.
Men jeg synes alligevel godt, at man kunne gøre sig lidt umage og i det mindste bare fremsætte beslutningsforslag, som er inden for rammerne af grundloven.
Det ville være lidt mærkeligt, synes jeg, men jeg synes også, det er meget mærkeligt at fremsætte beslutningsforslag, som ikke holder sig inden for rammerne af grundloven.
Det, som det her forslag handler om, er jo at straffe mennesker, som ikke har begået kriminalitet, og man vil så gerne straffe de mennesker for noget kriminalitet, som deres familiemedlem har begået.
Så bliver det altså en lille smule useriøst, synes jeg.
Det er et af de helt grundlæggende principper i vores retsstat og i grundloven, at alle er lige for loven.
Uanset hvem man er, og hvor man er fra, gælder loven ens for os alle sammen, og man kan ikke straffes, hvis man ikke har begået en forbrydelse.
Sådan er det jo i vores grundlov.
Det forslag,
vi behandler nu,
går ud på at straffe mennesker for forbrydelser, andre har begået.
Det er en straf at blive udvist af Danmark.
Hvis man har ret til at bo her, skal man ikke kunne fratages det, blot fordi man har et familiemedlem, der har svært ved at overholde loven.
Det minder meget om det, der foregår hos Assad i Syrien, synes jeg, hvor familier til personer, der er flygtet, straffes alene på baggrund af deres families forhold.
Det minder på ingen måde om et demokrati og om en retsstat.
Uanset om vi er i straffeprocessen eller andre steder i den offentlige forvaltning, skal en afgørelse altid træffes individuelt, og derfor kan Enhedslisten på ingen måde støtte det her forslag, da vi i øvrigt også mener, at det er grundlovsstridigt.
I forhold til det andet forslag synes jeg jo, at det er spændende, og det er også lidt blevet en tradition hernede i Folketingssalen, når der i bemærkningerne fra Dansk Folkepartis beslutningsforslag henvises til Socialdemokratiets eget udlændingeudspil, som vi må forstå er meget tæt på Dansk Folkepartis politik på samme område, siden man stiller de her forslag.
Noget af det, der henvises til, er, at vi i Danmark skal til at udfordre Menneskerettighedsdomstolens afgørelser, og jeg tænker, at det må betyde, at forslagsstillerne ønsker at se, hvor langt vi kan presse den – altså gerne ud over kanten faktisk, hvis jeg kender Dansk Folkeparti ret.
Hvis Dansk Folkeparti kender Enhedslisten ret, ved I også, at det er vi absolut ikke enige i.
Konventionerne er jo ikke sådan et loft, man støder på; konventionerne er et minimum, og så kan vi udvide rettigheder derfra.
Det er i hvert fald sådan, vi betragter det i Enhedslisten.
Det ligger jo så også til grund for, at vi skal respektere de afgørelser, som kommer fra domstolen.
Og når man som land har tiltrådt konventionen, har vi gjort det, fordi vi er enige i, at menneskerettighederne altid gælder, også for dem, vi ikke kan lide.
Det er ikke noget, vi kan vælge til eller fra efter forgodtbefindende.
Derfor kan det jo undre, at et demokratisk parti vælger at fremsætte et forslag, vel vidende at det kan være i strid med helt grundlæggende rettigheder.
Menneskerettighederne er ikke et eller andet tilfældigt projekt, der handler om at gøre livet surt eller besværligt for undertegnede eller hr. Morten Messerschmidt.
Nej, menneskerettighederne er den absolutte minimumsgrænse for, hvordan vi kan tillade os at behandle mennesker i vores samfund.