Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2021-03-23:
Tak for ordet.
Jeg vil jo gerne starte med at slå fast, at vi i SF synes, at det er rigtig vigtigt, når man bliver udsat for en krænkelse eller en kriminel handling, at den så også bliver straffet.
Det siger sig selv, at det aldrig må være konsekvensfrit at udsætte et andet menneske for kriminalitet.
Vi straffer jo, fordi det generelt har en præventiv virkning – det er det, der får dig og mig og andre til at lade være med at begå kriminalitet.
Men vi straffer først og fremmest for at sikre, at ofrene oplever, at der bliver taget hånd om den oplevelse, de har haft.
Og med til den oplevelse af retfærdighed hører også, at sagen kommer hurtigt for retten, så vi hurtigt kan sætte et punktum i sagen og offeret kan komme videre; det er i hvert fald noget, som ofrene tit beskriver at de har meget brug for.
Desværre kniber det er jo en del, fordi vi har domstole, der er i knæ ressourcemæssigt.
Vi har i SF problematiseret, at såkaldte serieforbrydere bare kan begå nye ting og dermed skubbe, at en sag kommer for retten, fordi der er en regel om, at man kan få samlet alle forhold og få dem pådømt ved retten på én gang på.
Vi så bl.a., at de på TV 2 beskrev, hvordan en stalker og voldsmand generede en række ekskærester og var utrolig bevidst om, at han bare kunne skubbe sagen ved at begå nye forhold – og i den pågældende sag gik der så ovenikøbet 8 år.
Og når der så ovenikøbet går lang tid, kan der også gives en strafrabat, fordi sagen har været meget lang tid undervejs i domstolssystemet.
Og jeg tror faktisk også, at vi på færdselsområdet kan finde mennesker, som gør det samme.
Til gengæld mener jeg også, at vi har et politisk ansvar for at sikre, at sagerne ikke bliver så gamle, at de udløser en strafrabat; det er jo lidt bagvendt, at vi skal afskaffe strafrabatten, fordi domstolene og politiet i årevis har lidt ressourcemæssigt, men det er jo altså virkeligheden lige nu.
Men altså, vi har en aftale om at kigge på de her ting.
Men jeg er også bare nødt til at sige, at i SF er vi ikke optaget af minimumsstraffe eller normalstraffe.
Og så vil jeg da også lige til sidst nævne, at noget af det vigtigste er, at vi overhovedet får forbryderne dømt for det, de rent faktisk laver, og her er det altså en kæmpe udfordring, fordi der i de her år også sker en voldsom henlæggelse af mange, mange sager, fordi politiet er presset på deres ressourcer.
Jeg er sikker på, at der er rigtig mange sager, hvor vi måske også havde kunnet få ram på flere, hvis der havde været kræfter til en reel efterforskning.
Sidst, men ikke mindst, tror jeg også, at det er vigtigt at huske på, at ofrenes rettigheder jo også inkluderer rettigheden til at få en hurtig erstatning og til at få hjælp til at komme sig over krænkelsen.
Straffen kan hjælpe med til at sætte punktum for sagen, men det er jo sjældent det, der alene gør, at offeret heler psykisk.
Det kan bidrage, men det kan måske ikke få offeret helt i mål.
I dag er det sådan, at der er en egenbetaling på 40 pct., hvis man bliver udsat for kriminalitet.
Så jeg synes, at der er rigtig mange ting, vi endnu kan gøre for ofrene, og som vi skal tage hånd om, men minimumsstraffe synes jeg ikke er et af de redskaber, der ligger ligefor.
Tak for ordet.