Trine Torp (SF), 2017-05-11:
Det her er sådan en af de dage, hvor det er en fest at være folketingsmedlem, ikke fordi den sag, vi behandler, er sådan særlig festlig – tværtimod – men fordi det vidner om, at det godt kan lade sig gøre en gang imellem at lave nogle brede løsninger i det her Folketing.
Jeg vil gerne starte med at sige tak for de mange indlæg.
Det er jo ikke en egentlig debat, der har været, men jeg vil sige, at det, som alle ordførere, der har været på talerstolen, har givet udtryk for, er en kæmpe medfølelse med de mennesker, der rammes af det her, og det tror jeg i sig selv også betyder noget for dem.
Jeg vil gerne sige tak for opbakningen til forslaget både fra ordførerne og fra ministeren.
Jeg er med de meldinger sikker på, at vi kan få landet en beretning, der forbedrer ligestillingen og også forbedrer livssituationen for de par, som oplever det ubærlige, det er, at miste deres spædbarn.
Det her er en sag, som vi i SF har kæmpet for i mange år, og det er vist femte gang, vi fremsætter beslutningsforslaget; første gang, så vidt jeg kan se, var tilbage i 2006 og senest også i folketingssamlingen 2014-2015.
Nu ser det ud til, at det kan lykkes, og det er jeg rigtig glad for på familiernes vegne.
Omkring 400 forældrepar oplever hvert år at miste et spædbarn inden den 32. uge efter fødslen.
Det er 400 familier, der lider et ubegribeligt tab.
Det er næsten ikke til at rumme, hvor stor en sorg det må være for de forældre og familier, som skal gennemgå det.
Når mennesker rammes af sådan nogle tragedier, er det vigtigt, at vi som samfund står klar med hjælp, og det gør vi heldigvis i Danmark, fordi vi har en god og solidarisk samfundsmodel, der understøtter og hjælper borgere, der måtte have brug for det.
Men når det kommer til samfundets hjælp i forbindelse med sorgorlov, er der altså et mærkværdigt ligestillingsproblem, som vi er nødt til at tage hånd om.
Moren, der mister et spædbørn har i dag ret til 14 ugers sorgorlov, hvilket er godt.
Faren derimod har kun ret til 2 uger, og det mener vi i SF simpelt hen hverken er retfærdigt eller på nogen som helst måde kan forklares.
Det er et ligestillingsproblem, som vi som samfund må gøre noget ved.
Fædre eller medmødre, der mister et barn, bliver lige så hårdt ramt af sorgen som moren til barnet, og derfor mener vi i SF, at det er helt rimeligt, at begge parter skal have ret til 14 ugers sorgorlov.
Der er to tungtvejende årsager til, at der bør ske en ligestilling på området.
Den første grund er, at sorgen efter at have mistet et barn ikke handler om køn.
Det mener vi i SF at lovgivningen bør anerkende.
Den anden grund er noget lige så vigtigt, nemlig at lovgivningen også bør afspejle, at sorg ikke bare er et individuelt anliggende.
Den sorg, det er at miste et spædbarn, er i høj grad en sorg, man gennemgår som familie og som forældrepar, og det bør lovgivningen give mulighed for at man kan gøre til fulde.
Det er netop det, den foreslåede lovgivning skal tage højde for.
Det skal være en rettighed, som man kan vælge, om man vil gøre brug af, hvis man har behov for det.
Som vi også har beskrevet i beslutningsforslaget, er vi ganske åbne for finansieringen af forslaget.
Når vi foreslog det med satspuljen, er det, fordi de andre gange forslaget har været rejst, er det altid faldet på finansieringen, og vi ville bare helgardere, at den her gang skulle vi finde en eller anden form for finansiering, så det i hvert fald ikke er det, der stopper det.
Jeg håber derfor også, at de forskellige ordførere, der har givet tilsagn om opbakning til forslaget i dag, er et udtryk for, at vi inden for en relativt overskuelig periode kan finde en finansiering, der kan ligestille fædre og mødre, og at vi kan komme hurtigt i gang med at få ændret lovgivningen.
Så jeg vil gerne sige tusind tak for det, og jeg skal sige fra Radikale Venstre og Alternativet, at de også kan støtte forslaget.