Ulla Sandbæk (ALT), 2018-11-22:
Mange tak, og tak til regeringen for redegørelsen.
Vores udenrigspolitiske ordfører, hr. Rasmus Nordqvist, kan desværre ikke være her i dag, for han er nemlig til møde i Bruxelles.
Men denne debat er bestemt også meget relevant for mig som udviklingspolitisk ordfører i Alternativet.
Jeg har læst redegørelsen om regeringens udenrigs- og sikkerhedspolitiske strategi 2019-2020, som både indeholder gode og dårlige nyheder.
Hvis vi skal starte med de gode, vil det nok ikke undre nogen, at vi i Alternativet er særlig glade for ideen om en grøn ambassadør, som udelukkende skal arbejde med klima rundtom i verden – især fordi vi selv faktisk oprindelig foreslog en grøn ambassadør, og nu senest i vores regeringsprogram fra august foreslår vi at oprette et grønt superministerium med tre ministre, herunder også en minister for den globale grønne omstilling, som en grøn ambassadør netop kan rapportere til.
Det giver nemlig mening at fokusere på, hvordan vi som et af verdens allerrigeste og mest velfungerende samfund kan hjælpe den grønne omstilling på vej i hele verden.
Som vi alle sammen godt ved, hjælper det ikke meget i det store billede, hvis vi udelukkende fokuserer på den grønne omstilling i Danmark.
Vi skal have modet til at se på den rolle, vi kan spille globalt.
Men samtidig har vi i Alternativet også altid ment, at vi jo alle skal gøre, hvad vi kan, og en ambitiøs grøn omstilling i Danmark kan være med til at vise vejen for resten af verden.
Som udviklingspolitisk ordfører har jeg fulgt udviklingen i dansk udviklingspolitik med nogen bekymring over de seneste år.
Vi har set, hvordan Danmark har foretaget et markant skifte, nogle vil måske ligefrem kalde det et paradigmeskifte, og vi benytter nu i høj grad udviklingsbistand og den danske udenrigstjeneste til at sælge danske produkter i stedet for at hjælpe verdens fattige og marginaliserede.
Lad mig lige understrege, at jeg ikke sætter spørgsmålstegn ved den rolle, erhvervslivet kan og skal spille i kraft af investeringer og skabelse af arbejdspladser, som jo er noget, der er det allervigtigste for at fremme udvikling.
Men jeg kan godt frygte, at regeringens særlige udsending for klima og energi på samme måde primært skal sælge danske produkter.
Når jeg læser, hvorfor regeringen vil udnævne en særlig udsending for klima og energi – nemlig en ambassadør, som skal understøtte Danmarks indsats frem mod og som opfølgning på FN-generalsekretærens klimatopmøde i september 2019 ved at fremvise danske løsninger, offentlig-private partnerskaber og den høje danske profil på investeringsdagsordenen, herunder som opfølgning på P4G – lyder det endog meget positivt, da Danmark vitterlig har en stærk ekspertise på disse områder.
Men det kunne også godt lyde, som om regeringen her primært ser en mulighed for at sælge danske produkter og ikke på for alvor at sørge for, at Danmark bliver det bedste land for verden.
Jeg håber naturligvis og tror da også, at formålet er det sidste.
Men derfor vil jeg alligevel gerne bede ministeren uddybe, hvordan den særlige udsending for klima og energi – ud over at udbrede dansk teknologi – helt konkret skal bidrage til den grønne omstilling i hele verden.
Hvad det internationale samarbejde angår, er vi i samme tråd fra Alternativets side også meget glade for at se regeringens fokus på et stærkt, regelbaseret internationalt samarbejde.
Det er lige præcis det, vi mener verden har brug for.
Derfor mener vi også, at USA's beslutning om at forlade en af verdens allervigtigste internationale aftaler, Parisaftalen, er en katastrofe.
Ifølge den seneste rapport fra IPCC har vi kun 12 år til at halvere det globale CO2-udslip for at undgå katastrofale klimaforandringer.
Og derfor er det selvfølgelig en tragedie, at den nuværende amerikanske administration kæmper imod det internationale samarbejde på klimaområdet.
Her vil jeg gerne høre, hvad den danske regering kan gøre for at kompensere for USA's manglende deltagelse, og hvordan vi kan presse dem til at tage et ansvar.
Nu til konventionerne: Dansk Flygtningehjælps generalsekretær, Christian Friis Bach, skriver i en nylig kommentar: »De internationale menneskerettighedskonventioner er noget af det fineste, menneskeheden nogensinde har skabt.
Fra Alternativets side vil vi opfordre regeringen til at efterleve egne flotte ord om vigtigheden af det regelbaserede internationale samarbejde og anmode om at melde Danmark ind igen i FN's samarbejde om kvoteflygtninge.
I det hele taget bør regeringen træde meget varsomt, når det kommer til Danmarks deltagelse i internationale aftaler og konventioner, hvad også hele debatten og den stærke kritik i Europarådet omkring det oprindelige udkast til Københavnererklæringen viste.
Vi risikerer at underminere den internationale retsorden, som vi som et lille land er så afhængige af.
Vi er jo netop blevet valgt til at indtræde i Menneskerettighedsrådet, og her vil vi ligeledes opfordre regeringen til at tage Danmarks deltagelse meget alvorligt og også her udnytte muligheden for at sætte fokus på det regelbaserede samarbejde.
I strategien står der, at regeringen med afsæt i Danmarks medlemskab af FN's Menneskerettighedsråd vil forsvare de liberale værdier som basale retsstatsprincipper som religions- og trosfrihed, kvinders rettigheder og ytringsfrihed og fremme det politiske rum for menneskerettighedsforkæmpere.
Igen kan vi fra Alternativets side kun tilslutte os de flotte ord, som vi håber på og regner med at regeringen vil efterleve.
Vi ser gerne, at regeringen f.eks. sætter fokus på Israels mere end 50 år lange besættelse af Palæstina, bl.a. ved at sørge for, at danske virksomheder og investeringsselskaber holdes ansvarlige, når de bidrager til at krænke menneskerettigheder.
Hvor er regeringen, når Israel dagligt krænker internationale love og konventioner?
Er det bare fine ord i et dokument om regelbaseret internationalt samarbejde?
Eller har regeringen rent faktisk tænkt sig at efterleve hensigtserklæringerne og holde Israel ansvarlig og forsvare international lovgivning?
Sidst, men ikke mindst, undrer jeg mig også over, at regeringens udviklingspolitiske fokus efterhånden meget snævert handler om at stoppe migration, vel at mærke ikke i form af øget udviklingsbistand, men – for blot at nævne et eksempel – i form af at bruge en masse ressourcer på at få de lande, som nu modtager bistand fra Danmark, til at tage deres flygtninge og migranter tilbage.
Problemet er, at vi ender med at forringe vores udviklingsbistand, når den bruges til andre formål end det, den er tiltænkt, nemlig udvikling.
For Alternativet er udviklingsbistand noget, vi bruger til at skabe en bedre verden og bedre vilkår for verdens allerfattigste og mest marginaliserede mennesker.
Derfor er det ærgerligt, at vi lukker flere og flere langsigtede landeprogrammer og afskediger dygtige fagmedarbejdere.
I alt er den såkaldt bilaterale indsats skåret ned fra godt 6,3 mia. kr. i 2015 til 3,8 mia. kr. i finanslovsudspillet for 2019.
Alt i alt kan Alternativet således støtte op om langt det meste af regeringens udenrigs- og sikkerhedspolitiske strategi 2019-2020.
Men vi kan – og forhåbentligvis med urette – som jeg allerede har været inde på, være bekymrede for, om regeringen rent faktisk vil efterleve sine egne fine hensigtserklæringer.
Tak for ordet.