Liselott Blixt (DF), 2019-03-12:
Mange tak, og tak for gennemgangen.
Det er lang tid siden, jeg har været med til en forespørgsel, så jeg har ikke været med til den nye måde at gøre det på.
Men jeg er rigtig glad for det.
Først og fremmest vil jeg sige tak til alle ordførere i dag, for vi er nemlig nået til enighed i et forslag til vedtagelse, som jeg læser op, når jeg er færdig med min ordførertale.
Og når jeg siger »til at ske«, undrer det mig, at ministeren taler om en rapport, der blev færdig i juni sidste år.
Jeg tror, vi har modtaget flere hundrede henvendelser fra mennesker, der ligger derhjemme med ME, som ikke kan arbejde, som ikke kan gøre noget som helst; som ligger enten på sofaen eller i sengen 24 timer i døgnet.
Det eneste, de får tilbudt, er noget træning, som man ved fra forskning andre steder nedbryder dem frem for at hjælpe dem.
Det er det, vi har set gentagne gange i mange af de år, hvor jeg har siddet her som ordfører.
Det er også en af grundene til, at det her med at blive ved med at kalde det en funktionel lidelse ikke er godt nok.
Men alle ved efterhånden, at folk føler det som en skraldespandsdiagnose.
Når lægen ikke ved, hvad man fejler, og man har nogle af de her uklare symptomer, så er det en funktionel lidelse, og så er det et eller andet psykisk, og så skal man have kognitiv terapi eller psykiatrisk behandling.
Nogle får også psykofarmaka.
Det kan vi også se med den diagnosekode, der har været.
Det er en af grundene til, at vi nu også retter henvendelse og siger, at vi vil have den her anden diagnosekode, som man også bruger fra WHO's side – for at sikre, at vi herindefra sender det signal, at vi anerkender de mennesker, der har ME, kronisk træthedssyndrom, og sikre, at man kigger på behandlingen og ikke bare venter og bliver ved med at gøre det samme, for det samme er ikke godt nok.
Vi er nået til enighed om et forslag til vedtagelse.
Jeg kunne da godt have set det anderledes, men jeg syntes, det ville være meget bedre, at vi var et samlet Folketing, alle partier, der stod sammen, også med regeringen, om at sige, at vi vil noget andet på det her område.
Vi kan ikke blive ved.
De mennesker, der ligger derhjemme, skal have hjælp.
Vi ved godt, at man ikke har en behandling, man bare kan gå ind og give dem, eller at det er nemt udrede.
Vi ved, der skal forskellige specialer til.
Men vi bliver også nødt til at sige, at det ikke duer bare at blive ved med at gøre det, man ved er forkert, eller at der er praktiserende læger, som ikke vil tage sig af dem, når de ligger derhjemme.
Vi ved, at de ikke kan komme ud af sengen, og alligevel kan der ikke komme sygebesøg.
Nogle af dem har en læge, der bor rigtig langt væk fra deres eget hjem.
Vi kan ikke være det bekendt.
Der er sygehusafdelinger, der har svært ved at tage sig af dem.
De skal være heldige, at de kommer et sted hen, hvor der er nogle, der anerkender det og prøver at hjælpe dem.
Der var en konference i februar, hvor 15 europæiske lande var samlet om ME for at finde ud af, hvad man gør i de forskellige lande, og hvor langt man er nået.
Der ligger Danmark i bunden.
Sverige og Norge er nogle af dem, som kan bryste sig af at gøre lidt mere, end hvad vi gør.
Sverige har fire forskellige afdelinger, specialklinikker for ME, hvor de tre af dem betales af det offentlige.
Allerede i 2011 startede man med at forske.
Så de har gjort noget.
Jeg synes, at i de mange år, der er gået, er der ikke sket meget i Danmark.
Det mener jeg må være slut nu med det her forslag til vedtagelse.
Vi skal anerkende, at der er patienter, der har ME, samt at den behandling, de har fået indtil nu, er mangelfuld.
Vi skal sikre, at vi får en behandling, om ikke andet så prøve at se, hvad de andre i de andre lande gør.
Vi skal også sikre, at vi med den nye kodepraksis adskiller ME fra samlebetegnelsen funktionelle lidelser, og så skal vi indhente den viden, man har i andre lande.
Det er det, jeg vil sige i min ordførertale.
Jeg har brugt tiden.
Jeg skal så lige hilse fra De Radikale, fru Lotte Rod, og sige, at det er vigtigt for De Radikale at anerkende ME som den somatiske sygdom, det er, så man kan forske og hjælpe de mange berørte mennesker på den rigtige måde.