Christian Langballe (DF), 2017-05-05:
Det er L 189, der er til forhandling i dag, og det drejer sig om tildeling af dansk statsborgerskab.
Der er 2.139 voksne og 571 børn, der i dag får statsborgerskab.
Vi kommer ikke til at stemme for.
Vi kommer ikke til at deltage i den fortsatte opløsning af Danmark.
Vi kommer ikke til at fremme parallelsamfund med statsborgere, der måske aldrig bliver danskere.
Vi nægter at deltage i det parlamentariske skuespil, der kommer til at foregå i dag, hvor samtlige andre partier vil ønske velkommen og tillykke og bedyre, hvor fantastisk det går.
Socialdemokratiet har lige gjort det, Venstre vil gøre det, Liberal Alliance, De Radikale, SF, Enhedslisten, Alternativet – og måske selv De Konservative vil gøre det.
I en stor kollektiv venlig forbrødring vil de foregive, at alting er så fantastisk godt.
Og sådan vil det parlamentariske teater køre videre med de samme humanistiske floskler, som er hentet fra de kulturradikale og den intellektuelle venstrefløjs gamle arsenal, og dette parlamentariske teater vil så fortsat bevirke en opløsning af Europa og Danmark.
Hvorfor det?
Det vil det, fordi historien bliver ved med at gentage sig.
Det begynder altid med, at der kommer flygtninge og indvandrere til Danmark, og der er jo kommet en farlig masse siden den ulyksalige flygtningelov anno 1983.
Det er en flygtningestrøm, der hovedsagelig er kommet fra mellemøstlige muslimske lande.
Nu er det så gået sådan for sig, at disse flygtninge fra dag et er blevet gjort til indvandrere, der så skal have arbejde og integreres i det danske samfund, og når der så er gået omtrent 10 år, skal de selvfølgelig ifølge et stort flertal af partier i Folketinget have dansk statsborgerskab, for man kan ikke udvise dem, når de har været her i så mange år, har et stort flertal sagt.
Konsekvensen af det har så været, at personer, der har fået asylstatus, på et eller andet tidspunkt ender med at få statsborgerskab.
Det er jo nærmest en menneskeret, mener et stort flertal af Folketingets partier, og derfor kommer de også til at stemme for indfødsretsloven igen, sådan som de har gjort det gang på gang.
Blot for at der ikke er nogen tvivl om, hvor vi i Dansk Folkeparti står: Flygtninge skal pr. definition ikke have dansk statsborgerskab, fordi de er kommet til Danmark som flygtninge.
De skal hjem, når der er fred i hjemlandet.
Hvorfor skal 120 irakere i dag have statsborgerskab?
Hvorfor bliver de ikke sendt hjem, når der nu er fred og ingen fare?
Hvorfor skal de ikke hjælpe med at opbygge deres eget land?
Og sådan kan man jo så blive ved.
Det er personer, der kommer til landet som flygtninge og indvandrere, og der mener et stort flertal af partierne i Folketinget, at de personer på en eller anden måde har en uimodsigelig og hellig ret til dansk statsborgerskab.
Derfor fortsætter det parlamentariske teater, og derfor stemmer alle Folketingets partier på nær DF for statsborgerskab gang på gang.
Vi gider ikke at deltage i det forløjede teater.
Vi mener, at hensynet til fædrelandet og vores efterkommere en gang imellem bør erindres.
Vi mener, at et flertal af partierne fortsat medvirker til at opløse Danmark, og vi nægter at medvirke til dette.
Tillad mig så her til sidst at adressere et forhold mellem DF og Venstre.
Venstre talte meget højlydt for inden valget at gøre op med konventionsregimet.
Hr. Karsten Lauritzen udtalte sig om det, Pind udtalte sig om det, men det er selvfølgelig lang tid siden, og nu er man kommet i regering.
Men jeg spørger så alligevel, hvordan det kan være, at Venstre i Indfødsretsudvalget begiver sig ind under konventionsregimet og stemmer for, at et stort antal dispensationssager, de såkaldte handicapsager, nu skal prøves af jurister fra Indfødsretskontoret i forhold til handicapkonventionen.
Hvordan kan det være, at Venstre med Enhedslisten, Alternativet, De Radikale og Socialdemokratiet stemmer for dette og imod DF?
Jeg spørger bare.
Tak for ordet.
Det, jeg siger, er faktisk ikke noget nyt.
Jeg sagde det i sin tid, da vi behandlede forslaget med loftet på 1.000 statsborgere.
På det tidspunkt sagde jeg, at hvis det ikke var et krav, der blev opfyldt, eller der kom yderligere stramninger, følte vi os ikke mere forpligtet af den aftale.
Vi anerkender, at vi har indgået den, men det er bare sådan, som det er.
Jeg har sagt det før.