Holger K. Nielsen (SF), 2017-02-07:
Ghettoer er ikke nogen god ting.
Hvor som helst i verden vi ser det, er det ikke nogen god ting, og det er jo et udbredt fænomen også i andre lande.
Kommer man til USA, kan man se, de er der; kommer man til forskellige ulande, kan man se, de er der.
Og det er altid skidt, når mennesker med en bestemt baggrund – det kan være socialt, det kan være etnisk, det kan være kulturelt, det kan være andre ting – lukker sig sammen om sig selv og ikke har kontakt til den verden, der er uden om dem.
Det er i høj grad det, der karakteriserer ghettoen.
Det er også skidt, når det finder sted i danske boligområder, og derfor synes jeg, at hvis den her debat i dag skal give mening – og ud fra de hidtidige bemærkninger kan det været svært at se, men hvis det skal give mening – må det jo handle mere generelt om, hvordan vi undgår ghettodannelser i danske boligområder, det være sig Brøndby Strand, det være sig Vollsmose, det være sig Gellerupparken, det være sig alle de andre steder, hvor man ser ghettoer og ser tendenser til det.
De problemer løses jo ikke gennem flygtningepolitikken, således som ministeren ligesom lagde op til.
Halvdelen, måske tre fjerdedele, af hendes tale handlede om stramninger på flygtningeområdet, men det er jo ikke det, som det her handler om.
Det handler om, at der er mennesker, som, om jeg så må sige, klumper sig sammen i bestemte områder og ikke har tilstrækkelig kontakt med omgivelserne uden for de pågældende områder.
Grundlæggende handler det efter min mening om to problemstillinger.
Der er nogle sociale problemer, som har været i samfundet i mange år, og der har i mange år været en fuldstændig forfejlet boligpolitik.
Hvad angår det sociale, er der jo en fuldstændig klassisk sammenhæng, også i ghettoområder, nemlig en sammenhæng mellem etnicitet og sociale problemer.
Når de to ting går sammen, har man to problemer ved siden af hinanden, som så kan være vanskelige at håndtere.
Det sociale er jo ikke afgrænset til det etniske, og derfor får man, om man så må sige, to problemstillinger ved siden af hinanden, som kan give vanskeligheder.
Brøndby Strand som boligområde er jo i virkeligheden et interessant eksempel på den danske velfærdspolitik i 1960'erne.
Det var den vision, som velfærdsarkitekterne havde i 1960'erne.
Sådan var det jo i starten i Brøndby Strand, og sådan ver det også i starten i Gellerupparken.
Jeg var selv postbud i Gellerupparken i 1972, lige da det var startet, og jeg kan stadig huske, at det var et enormt attraktivt område.
Mange var flyttet derud, de var glade for at bo derude, og der kom hele tiden nye til, men siden hen har vi kunnet se, at det har ændret sig, fordi man – for at sige det rent ud – har haft en boligpolitik, der har favoriseret ejerboliger fremfor almene boliger.
Det vil sige, at straks folk har fået råd til udbetaling på en ejerbolig, har de købt sådan en, fordi det har været økonomisk fornuftigt af dem at gøre det.
Men det har så betydet, at den almene sektor i stedet for at være en sektor for hele befolkningen, hvilket jo oprindelig var meningen med den, er blevet en sektor for socialt dårligt stillede danskere.
Det kan være af fremmed herkomst, det kan være det, man kalder etniske danskere, det kan være danskere af dansk-etnisk herkomst, kan man sige osv.
Det er jo derfor, man har fået de der boligområder, som har de mange problemer, og der er vi da nødt til at tage udgangspunkt i at få løst de problemer i stedet for at stå og snakke om kultur og islam og om, at man pr. definition ikke kan integrere sig, fordi man kommer fra en fremmed kultur, og så tage fat på problemerne, som de er – jordnære, som de er – som man forsøger nogle steder.
Det er tidligere under debatten i dag nævnt, at man i Mjølnerparken er gået i gang med at løse de her problemer, at mennesker i boligbevægelsen, ildsjæle, er gået i gang med at løse de her problemer.
Dem skal vi da give opbakning i stedet for at pege fingre af dem, som mange gør her i dag.