Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2024-05-21:
Tak for det.
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at jeg synes, at det var en landvinding at få samtykkeloven, og at jeg var rigtig glad, fordi det var et enigt Folketing, som stemte den igennem.
Med den flyttede vi jo fokus fra, at man skal sige nej til sex, over til, at man skal sige ja og samtykke til det, og det synes jeg egentlig er fair nok.
Før var der jo et fokus på, om der var tvang, vold og trusler, når der var tale om en voldtægt.
Og mange har nok også haft sådan en opfattelse af, at det ideelle offer var sådan et, der skreg og sagde fra, sagde nej og gjorde modstand.
Senere viden viser, at sådan er det faktisk ikke.
Langt de fleste ofre, 75 pct., fryser i situationen og er af forskellige årsager ikke i stand til at sige fra, f.eks. på grund af frygt, eller fordi kroppen simpelt hen ikke reagerer.
Og det betyder jo, at man skal være særlig opmærksom ved passivitet.
Derfor er det også i min optik rigtigt, at den initiativtagende part skal sikre sig, at der er samtykke, for
er der ikke det, så er der tale om en voldtægt.
Det er jeg ikke så overbevist om.
Det er ikke så lang tid siden, at vi var på besøg hos rigsadvokaten, og der fortalte han, at langt de fleste anmeldelser aldrig bliver til en sag.
Sådan var det med den gamle lov, og sådan er det med den nye lov.
Faktisk er det jo stadig væk sådan, at omkring ni ud af ti sager aldrig bliver til noget.
Og det er jo, fordi det stadig skal bevises ud over enhver rimelighed, at det, der er foregået, er en voldtægt.
Men jeg hører selvfølgelig godt bekymringerne fra forskellige sider, og jeg er også en stor tilhænger af, at vi opererer på et oplyst og opdateret vidensgrundlag.
Og det er jo ikke så lang tid siden, jeg selv stod her med et forslag om en undersøgelse af gerningspersoner, ligesom vi i dag også sambehandler forslaget om en opdatering af vores viden om falske anmeldelser.
For hvis vi ikke har viden, forebygger vi, behandler vi, efterforsker vi og ikke mindst lovgiver vi i blinde.
Derfor er vi i SF også umiddelbart positive over for, at vi lander en beretning på begge forslag, altså også Dansk Folkepartis forslag, så vi får den her opdaterede viden.
Der skulle jo alligevel laves en evaluering af samtykkeloven – det aftalte vi sådan set allerede, dengang vi lavede loven – og derfor synes jeg, at det giver rigtig god mening at få nedskrevet alle de bekymringer, som Dansk Folkeparti har, så vi kan få dem undersøgt nærmere.
Men jeg mener grundlæggende ikke, at samtykkeloven er en fejl.
Og jeg kan være en lille smule bekymret for, at debatten nu begynder at handle om, at de virkelige ofre er de dømte og de frifundne og altså ikke ofrene for voldtægt.
En frifindelse af en tiltalt er jo ikke en dom over den forurettede, og at en tiltalt frifindes for voldtægt betyder jo heller ikke, at anmeldelsen var falsk, og måske endda heller ikke, at der ikke var tale om en voldtægt.
Det betyder, at der er rimelig tvivl om skyldsspørgsmålet, og når der er det, så skal tiltalte selvfølgelig frifindes.
I vores retssamfund rejses der tiltale og dømmes der
Og forslagsstillerne bringer desuden spørgsmålet om en frivillighedsbaseret voldtægtsbestemmelse på banen.
Ja, et flertal i Straffelovrådet talte jo engang i sin tid for en frivillighedsbestemmelse og ikke just for en samtykkelovgivning.
Det medlem mente i store træk, at de to lovgivninger lignede hinanden, og rigsadvokat Jan Reckendorff, som også var med til at lave det oplæg til en frivillighedsbaseret bestemmelse, slår sådan set også fast i et indlæg, at om loven var hængt op på frivillighed eller samtykke, ville sådan set ikke have ændret på bevistemaet.