Mette Frederiksen (S), 2020-10-08:
Tak, og først og fremmest tak for en god og en – tør jeg næsten sige – også lang debat i dag under lidt andre forhold end det, som vi er vant til: større afstand mellem stolene og ikke helt den samme fest, om end hr. Sjúrður Skaale på vanlig vis dog kan få os til at grine.
Det er præcis, som det plejer, men derudover er der ikke meget, der er, som det plejer; det er tiden ikke til.
Vi er også her i Folketingssalen jo kun mennesker, og vi skal passe på hinanden på alle måder, og jeg vil gerne have lov til at sende en særlig varm tanke til alle kolleger og venner i Det Radikale Venstre og også en særlig tak til hr. Morten Østergaard for et rigtig godt samarbejde igennem mange år.
Vi har været tætte kolleger i både med- og modgang, og med det er der jo også et velkommen til fru Sofie Carsten Nielsen som ny politisk leder af Det Radikale Venstre.
Vi ser frem til samarbejdet.
Jeg er også sikker på, at jeg taler på alles vegne, når jeg siger, at vi har savnet Venstres formand her til debatten, og jeg forstår, at jeg har særlige aktier i sygdommen.
Det skal jeg selvfølgelig beklage og med de ord sende alle de bedste ønsker om god bedring hurtigt.
En særlig tak til det parlamentariske grundlag: Vi har et tæt og et godt samarbejde med Radikale Venstre, SF og Enhedslisten.
Vi er godt i gang med at gennemføre vores forståelsespapir.
Coronaen har selvfølgelig forsinket noget af arbejdet, men ambitionerne har vi ikke ændret på.
En åbningsdebat som den, der har været afholdt i dag, er egentlig ofte kendetegnet ved, at vi i hvert fald det meste af dagen diskuterer med ordentlighed og respekt.
På den baggrund synes jeg sådan set også der er god grund til at takke ledelsen her i huset, både hr. Henrik Dam Kristensen, fru Karen Ellemann, fru Pia Kjærsgaard, hr. Jens Rohde og fru Trine Torp, som har siddet i formandsstolen på skift igennem en lang dag og aften; I har styret debatten på forbilledlig vis.
Når jeg dvæler en lille smule ved det her, så er det, fordi jeg synes, at Folketinget evner at have en saglig og ordentlig debat, venskabelige drillerier, vi griner med hinanden og mest ad os selv, og på en eller anden måde er det lettere at holde fast i den soberhed, når man er i det samme lokale eller i hvert fald ansigt til ansigt.
Det kan man jo også godt være digitalt, men jeg synes, vi ser for ofte på de sociale medier, at ordene bliver for hårde, også i den politiske diskussion, måske fordi mange mennesker føler, at man kan tillade sig hvad som helst, især hvis man optræder med anonymitet.
Tænk, hvis vi kunne skrive til andre, som vi ville tale, hvis vi mødtes med dem ansigt til ansigt.
Jeg tror, det ville være godt for vores demokrati og dermed for sammenhængskraften i vores samfund.
Alt det her er ment som en hyldest til jer og til den debat, vi stadig evner at have på Christiansborg, men som jo heldigvis hver eneste dag også finder sted i lokalsamfundene, foreningslivet og skolebestyrelser overalt i vores samfund.
Det synes jeg vi skal holde fast i, altså at de små problemer ikke skal have lov til at blive blæst op til at være de største, og at de rigtig tunge samfundsmæssige problemer ikke forsvinder i den daglige støj, jeg synes kendetegner den offentlige debat.
Vi har brug for refleksion, vi har brug for dannelse, vi har brug for udsyn.
Det gælder i øvrigt også i det vigtige opgør med sexisme.
Det handler om, at vi alle arbejder for en gensidig respekt, lige muligheder, ordentlighed, anstændighed, ligeværd og ligestilling i den måde, vi omgås på, taler til og med hinanden på, alt det, der er grundlæggende og bør være grundlæggende for et ægte fællesskab.
Så er der i dag flere fra Nye Borgerlige, som har efterspurgt en borgerlig renæssance, og der spidsede jeg selvfølgelig særligt ører.
For der er ikke noget galt med store ambitioner, og renæssancen havde jo mange kendte og markante personligheder – Kopernikus, Erasmus, og det var i renæssancen, at da Vinci malede Mona Lisa – og ja, jeg er med på, at hr. Morten Messerschmidt har indspillet en jule-cd, men her stræber man alligevel lidt højere, og selv om jeg som socialdemokrat synes, at der fra tid til anden mangler noget i den borgerlige fortælling, så er det selvfølgelig lidt i overkanten, hvis for mange borgerlige politikere selv synes, at man hænger lidt fast i middelalderen, som jo er det, der går forud for renæssancen. Så galt står det altså ikke til, bliver jeg nødt til at sige.