Trine Pertou Mach (EL), 2024-05-28:
Tak for det.
Tilbage i januar kom Den Internationale Domstol med en kendelse, hvor den pålagde Israel en række ting.
Måneden efter, hvor Israel skulle rapportere om, hvordan de levede op til kravet om nødhjælp til palæstinenserne, beskyttelse af civile osv., kunne alle, der har kigget på det, der var sket, konstatere, at Israel ikke havde levet op til de pålæg.
Der var en yderligere skærpelse i marts måned.
I forrige uge meldte chefanklageren for Den Internationale Straffedomstol, at han anmodede om en arrestordre på fem navngivne personer, nemlig tre Hamasledere og to ministre fra Israel, herunder den israelske premierminister.
I fredags, tror jeg det var, meldte Den Internationale Domstol, ICJ, sig igen på banen og beordrede et øjeblikkeligt stop for den israelske militæroffensiv i Rafah.
Der er ingen domme her.
Der er endnu ikke en arrestordre, men det er det internationale samfunds institutioner, der taler med meget store bogstaver omkring alvoren i den situation, som udspiller sig i Gaza.
Det er en alvor, vi har diskuteret mange gange i Folketingssalen, og som man diskuterer verden over, hvor folk demonstrerer og laver manifestationer, kræver sanktioner, boykot osv., men som indtil videre i dansk sammenhæng primært er blevet ved ord.
Det er ikke sådan, at ordene ikke har været vigtige – der har også været skærpet retorik fra regeringens side, det anerkender jeg – men det har endnu ikke ført til egentlig handling.
Den kendelse, som kom fra Den Internationale Domstol i sidste uge, efterlader ikke plads til fortolkning, heller ikke til fordrejning.
Domstolen har i sin vurdering også behandlet betingelserne for det argument, Israel bruger, nemlig at de har ret til selvforsvar, og vurderingen er netop, at den plan om at gå ind i Rafah ikke kan lade sig gøre uden fuldstændig uoverskuelige konsekvenser for civilbefolkningen.
Det, der foregik i forgårs, understreger den vurdering.
Der er blevet trukket på verdenssamfundets fremmeste stemmer, UNICEF, FAO og WHO, hvis rapporter er fuldstændig enslydende med, hvad internationale organisationer har sagt siden sidste år – det være sig Røde Kors, Amnesty International osv. – nemlig at der ikke er nogen sikre områder, som mennesker kan flygte til, og at dem, der er fordrevet i Gaza, har været fordrevet ikke bare en gang, men to gange, tre gange, fire gange.
Og lige så klar, den melding er, lige så klart er det også, at Israel ikke har levet op til den afvejning.
De har ignoreret den afvejning og de pålæg, de har fået hele vejen igennem.
Domstolen kan ikke sanktionere.
Det er op til resten af verdenssamfundet at handle på den viden, vi har.
Det er os, altså Danmark som land.
Det er andre europæiske lande, som bryster sig af – med god ret – at være en del af verden, hvor man på stærkeste vis har haft udviklede retsstater, forsvar for menneskerettigheder og velfungerende samfund.
Det er også en del af verden, hvor vi påkalder os den internationale retsorden som fuldstændig afgørende i kampen mod barbariet, ufriheden, diktatorer og undertrykkende regimer.
Derfor påhviler det os – også som Folketing, mener vi i Enhedslisten – ikke bare entydigt at udtale opbakning til både ICJ og ICC, sådan som udenrigsministeren har gjort, men også med alle midler og ad alle veje at søge måder at få Israel til at stoppe sin offensiv på.
Det er jo sådan med international ret, at den gælder for alle.
Heller ikke Israel har ret til at begå folkedrab, krigsforbrydelser eller ignorere folkeretten og krigens love, og derfor mener vi, at vi har pligt til som Folketing, og at regeringen har pligt til, at vi flytter os væk fra det, som i virkeligheden er ved at blive en yderposition, som Danmark placerer sig i ved ikke endnu klart at have taget afstand fra Israels fremfærd.
Derfor synes vi, at den her kendelse skal have konsekvenser, også for dansk udenrigspolitik.
Nu ligger der jo to forslag i dag, både et om økonomiske sanktioner mod Israel, men også et om at stoppe for vores våbenhandel, og jeg vil gerne på det allerstærkeste appellere til, at man lytter til, hvad EU's udenrigschef har sagt, nemlig at EU nu må træffe et valg, og Danmark må også træffe et valg, kunne jeg tilføje.
Det er at vælge imellem, om vi støtter de institutioner, der står vagt om folkeretten, eller om vi støtter Israel.
Fordi det ikke tilkommer mig som folketingsmedlem at smide folk ud af det parti, jeg er en del af.
Det har vi processer for, hvilket jeg ved at ordførerens eget parti også har.
Jeg vil til gengæld også bare gerne gentage, at Enhedslistens årsmøde entydigt – entydigt – stemte det forslag ned om, at man skulle genoptage det her samarbejde.
Det er ikke på nogen måder Enhedslistens politik, og hvis de mennesker mener det, må de stå på mål for de holdninger; det er ikke Enhedslistens politik, og det er ikke min politik.
Jeg er i Enhedslisten, fordi det er et parlamentarisk parti, der ikke går ind for den slags metoder i forsøget på at ændre verden.
Så det er fuldstændig klart for mig.
Jeg deler ikke værdier med nogen, der mener, at man skal støtte terror, hvad enten de placerer sig det ene eller det andet sted på det politiske spektrum.
Så det kan jeg godt bekræfte ordføreren i.
Den tilgang, vi havde på årsmødet, var at tage debatten.
Det var i øvrigt, før de her videoer kom ud, skal jeg lige understrege.
Ikke desto mindre faldt det efter den debat med et kæmpestort brag.
De medlemmer, der ønskede at genoptage det samarbejde, fik en meget klar melding om, at det ikke er Enhedslistens holdning og ikke årsmødets holdning, og derfor bliver det samarbejde ikke genoptaget.