Mette Kierkgaard (M), 2024-11-21:
Tusind tak for ordet, formand, og tusind tak også for debatten og indlæggene i dag.
Også tusind tak til aftalekredsen for et godt og konstruktivt forhandlingsforløb.
Der er ingen tvivl om, at det for hver og en i partierne er ældres trivsel, der er en hjertesag.
Det har man kunnet mærke igennem det hele.
Tusind tak for det.
Det mener jeg også hele aftalen bærer præg af.
Jeg har glædet mig utrolig meget til at stå her i dag.
Nu er jeg jo helt ude vestfra, faktisk næsten så langt, man kan komme, og derfor er jeg også vant til at dosere min begejstring og mine armbevægelser.
Men jeg må indrømme, at i dag er en særlig dag, og jeg har også svært ved at skjule, at jeg er glad.
Jeg er glad over, at vi her i salen i dag starter behandlingen af forslaget til ældrelov, og vi starter også behandlingen af hele det lovkompleks, som udmønter den samlede aftale om en reform af ældreplejen.
Det er en reform, det er en ældrelov, hvor vi sætter den ældres behov og ønsker i centrum, og hvor den ældres behov ikke længere skal defineres bag et skrivebord på et kommunekontor, men hvor social- og sundhedshjælperen og social- og sundhedsassistenten selvfølgelig sammen med borgeren finder ud af, hvilken omsorg og pleje der er behov for i dag, og de finder ud af, hvordan hjælpen og plejen skal tilrettelægges.
Det er en ældrelov, hvor vi viser tillid – hvor vi starter i tilliden – og hvor personalets faglighed kan udfolde sig, samtidig med at de også slipper for at lave unødig dokumentation.
For mig at se har vi helt uden intention, men det er der, vi er endt, fået et system, hvor vi har fået opbygget nogle kolonner i et excelark, som bare er vokset og vokset i antal, hvor vi definerer standarder, som skal gælde for alle, hvor der er centrale visitatorer – der er faktisk 1.500 af dem ud over hele landet, langt væk fra borgerne – der har planlagt hjælpen for den ældre langt ud i fremtiden, og hvor minutterne på medarbejdernes stopure i al for høj grad har sat rammerne for, hvilken hjælp man som ældre kan få.
At det er blevet sådan, kan vi takke os selv for, for forvaltningen af ældreplejen er nemlig rammesat af lovgivning, som vi laver her i Folketinget.
Derfor er jeg også utrolig glad for, at vi i dag behandler forslaget til ældrelov, hvor vi netop fastholder den nuværende retstilstand.
Vi fastholder ældres rettigheder til at få dækket deres behov for hjælp, pleje og genoptræning, men vi tager et grundlæggende opgør med den måde, vi forvalter, styrer, kontrollerer og leverer plejen på.
At vi skifter styresystem, er altså ikke det samme som at se stort på borgerens retssikkerhed, tværtimod.
Der skal stadig væk foretages en individuel, konkret vurdering, når der skal træffes forvaltningsretlige afgørelser.
Der skal stadig træffes afgørelser, nemlig ved indgangen til hjælpen.
Det er med akkurat de samme krav til afgørelser som i dag, og afgørelserne vil også stadig væk kunne påklages præcis som i dag.
Kommunen får også pligt til at oplyse, hvilken hjælp man kan forvente at få lige netop i den kommune, og det skal alt sammen styrke transparensen.
Når vi nu med helhedsplejen giver plads til en løbende tilpasning af hjælpen, skal det selvfølgelig ske i dialog mellem medarbejderne og den enkelte ældre, så man ved, hvad man får.
Det tror jeg særlig er noget af det, der vil styrke transparensen.
Vi skifter også styresystem, og det er altså overhovedet ikke det samme som at se stort på borgerens retssikkerhed, for der skal stadig væk foretages den individuelle vurdering, som jeg var inde på.
Men det er med de samme krav som i dag, og vi skal også kunne påklage det som i dag, som jeg nævnte.
Og vi starter med det meget, meget simple spørgsmål: Hvad har du brug for i dag?
Heldigvis er regeringen ikke de første, der har tænkt den her tanke.
Man har igennem flere år hos både kommuner og private leverandører set faste teams og fået erfaring med det, med tværfaglighed og med, hvordan vi kan være kreative og dygtige og samarbejde med civilsamfundet.
Der har været velfærdsaftaler med kommunerne, som har arbejdet med frisættelse, og jeg mener også, at vi altid som lovgivere har en forpligtelse til at stå på viden om, hvad der virker.
Vi har også en forpligtelse til at lytte til, hvad det er for nogle snubletråde, og hvad det er for nogle barrierer, der er derude, og det er det, vi gør med ældreloven.