runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Espersen (DF), 2016-11-16:
Nu er der jo forskellige valgmetoder rundtom i verden.
Her skal andelen af de stemmer, man får, være ret stor, inden det giver valg; i England har de et specielt valgsystem med enkeltmandskredse; i USA har vi lige set, at Hillary Clinton fik 1 million stemmer mere end Donald Trump og alligevel ikke blev præsident.
Så jeg tror, vi skal se bort fra det valgsystem og bare sige, at sådan fungerer det altså i Tyrkiet, og set i det lys var det vel et demokratisk valg, der fandt sted.
Er det ikke rigtigt, at befolkningen stemte sig til islamisme, og hvad gør vi så ved det?
Michael Aastrup Jensen (V), 2016-11-16:
Tak for spørgsmålet.
Allerførst vil jeg jo lige henlede opmærksomheden på noget, som vi måske en gang imellem glemmer, og det er, at der faktisk ikke var et flertal i den tyrkiske befolkning, som stemte for Erdogan.
Det er jo kun på grund af det meget mærkelige – undskyld, jeg siger det – tyrkiske valgsystem, hvor du har meget, meget høje krav til, hvornår et parti er valgt ind, at AKP-partiet har fået flertal i parlamentet.
For ellers var det faktisk under 50 pct., som stemte på AKP, Erdogans parti.
Dernæst vil jeg til spørgsmålet om, om det kommer som en overraskelse, sige: Ja, det gør det faktisk.
For én ting er selvfølgelig, at man har kunnet høre en retorik fra Erdogans side, som er meget bekymrende, og jeg deler det, som hr. Søren Espersen siger, om, at vi allerede før kupforsøget har kunnet se en negativ udvikling, men en anden ting er, at vi nu i dag har kunnet se tusinder af tilfældige anholdelser og domstole, der reelt også er politiske, i forhold til anholdelser, osv. osv. Det må jeg indrømme jeg tror er kommet som en stor overraskelse for en lang række mennesker.
Søren Espersen (DF), 2016-11-16:
Og så kom kuppet, som selvfølgelig gjorde det nemmere for Erdogan at få fængslet sine politiske modstandere.
Men ellers fik han jo magten ved et demokratisk valg, så der var jo på den måde et demokrati i Tyrkiet.
Men man valgte så at stemme for en islamistisk retning.
Jeg vil spørge Venstres ordfører, om det kommer som en stor overraskelse for ham, at en islamistisk politiker fører islamistisk politik.
Michael Aastrup Jensen (V), 2016-11-16:
Vi følger selvfølgelig situationen nøje.
Vi må jo indrømme, at de forskellige tiltag, der er taget, senest med anholdelsen af deciderede parlamentsmedlemmer, er ekstremt bekymrende, og derfor er det meget, meget svært at sætte sådan en – hvad skal vi sige – faktaliste op, i forhold til om det, hvis der er andre tiltag, så er for meget eller for lidt.
Så derfor er det reelle og ærlige svar, at vi følger situationen nøje, og at vi gør stillingen op, jo længere vi kommer ind i processen.
Vi håber på, at det internationale pres, der er nu, vil sende et klart signal til ikke bare Erdogan, men også til hele parlamentet, om, at nu skal man altså sørge for, at man ikke går for langt.
Nikolaj Villumsen (EL), 2016-11-16:
Jeg er helt enig i, at dødsstraf er uacceptabelt.
Jeg tror bare ikke, vi skal undervurdere, at den tyrkiske præsident Erdogan ikke er dum, og han kan sagtens finde på at lege kispus med os.
Han vil gerne have os til at diskutere indførelse af dødsstraf, og det skal være en rød linje, og så kan al den undertrykkelse, som vi jo står og diskuterer i dag, fortsætte, uden at det får en konsekvens.
Så jeg vil bare gerne høre fra Venstre: Er indførelsen af dødsstraf virkelig det eneste, der kan få Venstre til at støtte en suspension af optagelsesforhandlingerne, indtil de demokratiske rettigheder igen er sikret?
Tak for det.
Fra Enhedslistens side har vi jo foreslået, at en måde, hvorpå man ligesom kunne sætte hårdt mod hårdt over for den tyrkiske præsident Erdogan, kunne være ved at suspendere optagelsesforhandlingerne med EU, indtil Tyrkiet igen sikrer de demokratiske rettigheder.
Kan Venstre støtte det?
Og hvis Venstre ikke kan støtte det, hvad skal der så til, før de her forhandlinger kan blive suspenderet?
Michael Aastrup Jensen (V), 2016-11-16:
Udviklingen går absolut i den forkerte retning i Tyrkiet.
Kupforsøget er blevet brugt af Erdogan som en meget belejlig anledning til at sætte politiske modstandere bag lås og slå.
Vi har tidligere her i salen jo også debatteret Tyrkiets anholdelser og forfølgelse af folkevalgte, og det er bestemt nødvendigt, at vi endnu en gang forholder os til den negative udvikling i Tyrkiet.
Landet er jo som bekendt både medlem af NATO og Europarådet, og det betyder, at Tyrkiet skal leve op til visse standarder.
Der er ingen tvivl om, at Tyrkiet er meget langt fra disse standarder fra f.eks. Europarådets side.
Samtidig er der også indledt sager mod chefredaktører og en gruppe journalister på Tyrkiets eneste uafhængige avis.
Selvfølgelig har Tyrkiet både en ret og pligt til at bekæmpe terrorisme, herunder også i forhold til PKK, og Tyrkiet har naturligvis også ret til at bringe de ansvarlige for kupforsøget til ansvar.
Imidlertid skal begge dele foregå inden for retsstatens rammer og dets institutioner, og det er desværre meget tydeligt, at det ikke er det, der foregår i øjeblikket.
Fængslinger og ransagninger er i høj grad politisk motiverede eller direkte vilkårlige, og fra dansk side skal vi naturligvis være bekymret over udviklingen.
De to konkrete sager medførte derfor, at den tyrkiske ambassadør blev indkaldt til en samtale i Udenrigsministeriet.
Det er et af de mere alvorlige diplomatiske skridt, man kan tage, og det er skridt, som sjældent bliver taget i anvendelse.
En samtale i Udenrigsministeriet får selvfølgelig ikke Tyrkiet til sådan helt automatisk at rette ind.
Det er kun gennem EU, at vi for alvor kan trække Tyrkiet i en anden retning.
Når vi taler med én stemme i EU, har det en helt anden effekt på Ankara, end hvis det blot er Danmark, der kritiserer overtrædelserne af menneskerettighederne.
EU har ad flere omgange kritiseret udviklingen i Tyrkiet, herunder svækkelsen af retsstaten og de basale frihedsrettigheder.
Det skete så sent som den 7. november, hvor der blev udsendt en meget skarp erklæring vedrørende Tyrkiet.
Tyrkiet er en del af en række vestlige samarbejdsorganisationer og som sådan en stærk allieret i NATO, og det har taget årtier at opbygge dette fortrolige forhold.
De sekulære værdier, som Atatürks moderne Tyrkiet er bygget på,
er udfordret.
Dermed er forholdet mellem Tyrkiet og den vestlige verden ligeledes udfordret.
Erdogan har bragt Tyrkiet til en skillevej, og fortsætter udviklingen, må Erdogan gøre op med sig selv, om landet skal være et vestligt inspireret demokrati og retsstat eller noget helt andet, f.eks. et mellemøstligt land.
Vi har naturligvis en interesse i at knytte Tyrkiet tæt til Europa og den øvrige vestlige verden, men et Tyrkiet, hvor retsstaten og de almindelige frihedsrettigheder permanent er sat ud af spil, er ikke et land, som vi kan have som nær allieret i fremtiden.
Så lad os håbe på, at det ikke kommer så vidt, og at det lykkes at få Tyrkiet til at opgive den farlige kurs, landet har begivet sig ud på.
Det er i hvert fald vigtigt, at vi også fra dansk side gør alt, hvad vi kan, for at sørge for det.
Søren Espersen (DF), 2016-11-16:
Men ofte i den her situation er det sådan, at man jo først og fremmest skal tænke på det, som ligger en nærmest.
Vores ærinde her er at sikre, at Tyrkiet ikke bliver medlem af EU – og ikke nogen sinde bliver medlem af EU.
Det er opgaven for Dansk Folkeparti.
Det er meget vanskeligt at sige, hvem det er man støtter ved det, eller hvem man ikke støtter ved det.
Jeg tror, at Erdogan ville se det som en meget stor ydmygelse, hvis EU besluttede sig for at standse optagelsesforhandlingerne.
Nikolaj Villumsen (EL), 2016-11-16:
Det synes jeg faktisk var meget rart at få på plads.
Altså, når Dansk Folkeparti fremsætter forslag om fuldstændigt at afvise optagelsesforhandlinger mellem EU og Tyrkiet, er det ikke for at hjælpe den demokratiske opposition.
Så siger hr. Søren Espersen, at vores eneste opgave er at sørge for, at Tyrkiet ikke bliver medlem af EU.
Nu er Tyrkiet jo medlem af NATO.
Tyrkiet er et land lige på grænsen til Europa, hvor vi allerede nu kan se, at hundred tusinder af flygtninge fra de kurdiske områder er jaget på flugt.
Har Danmark ikke en interesse i at stoppe endnu et diktatur med internt kaos og konflikt på grænsen til Europa, og kunne vi ikke gøre det ved at bakke op om de demokratiske kræfter?
Søren Espersen (DF), 2016-11-16:
Det kan vi jo ikke vide.
Altså, det ville være rent gætteri om, hvad der ville ske, hvis det rent faktisk blev en realitet, at man afbrød optagelsesforhandlingerne.
Men det er jo ikke det, der er vores opgave i den her situation.
Vores opgave er at være helt sikker på, at Tyrkiet aldrig bliver medlem af EU.
Det er der, det starter.
Hvordan det så vil udvikle sig i Tyrkiet, kan man ikke vide.
Nikolaj Villumsen (EL), 2016-11-16:
Tak for det.
Først må jeg starte med at sige, at det måske undrer mig lidt, at Dansk Folkeparti er så rosende over for Atatürk, vel vidende at det jo bl.a. var Atatürk, der var ansvarlig for folkedrabet på armenierne, og som indførte en forfatning, der ikke anerkender kristne og kurdere og mange af de andre minoriteter i landet.
Så den arv har jo været meget undertrykkende.
Det er jo ikke nyt, at Dansk Folkeparti mener, at man skal afvise EU-optagelsesforhandlinger med Tyrkiet.
Det har man, så vidt jeg husker, ment altid.
Men mener Dansk Folkeparti, når man nu foreslår det i dette forslag til vedtagelse, og hvor vi diskuterer fængsling af parlamentarikere og journalister, der klart tog afstand fra kuppet, men nu sidder fængslet, at en afvisning af optagelserne fuldstændig vil være til gavn for dem fra den demokratiske opposition, der sidder fængslet?
Michael Aastrup Jensen (V), 2016-11-16:
Jamen fra Venstres side kan vi ikke støtte det.
Venstre har som parti den klare holdning, at der kan sættes nogle røde streger, og en af de røde streger er f.eks. dødsstraffen.
Og hvis Tyrkiets parlament indfører dødsstraf, vil det være en rød streg i forhold til en EU-optagelse.
Men som det foregår lige i øjeblikket, er det selvfølgelig en balancegang, og derfor mener Venstre klart, at den balancegang må være, at vi på den ene side skarpt irettesætter Tyrkiet i forhold til de brud, der er på frihedsrettighederne, men at vi på den anden side også har en aktiv dialog med oppositionen og med de forskellige ngo'er, som arbejder for et mere demokratisk Tyrkiet.
Så det er en balancegang.
Troels Lund Poulsen (V), 2016-11-16:
Det kommer forhåbentlig ikke som en stor overraskelse, at jeg altid synes godt om de lovforslag, jeg selv fremsætter, og ellers var det et problem, at jeg fremsatte dem.
Jeg har det synspunkt, at politiske forhandlinger kan føres i Folketingssalen, men at de også kan føres bilateralt, og jeg har ikke tænkt mig at tage hul på de her politiske forhandlinger i dag i forbindelse med et spørgsmål om dette emne.
Det har jeg tænkt mig at vi både gør i udvalget, men det gør vi også på et bilateralt møde.
Jeg mener sådan set, at det, jeg har svaret, er meget tydeligt og meget klart i forhold til spørgsmålet om samtykke og også hele spørgsmålet om konkurrencer på nettet.
Men det skal jo ikke afholde mig fra at sige, som jeg også sagde under det tidligere spørgsmål, at jeg ikke har nogen grund til at lave en konflikt ud af det her tema, og derfor lægger jeg også op til en fremtidig dialog på et bilateralt niveau med Socialdemokratiet.
Malte Larsen (S), 2016-11-16:
Jeg takker for svaret.
Karin Gaardsted (S), 2016-11-16:
Allerede i dag skal forbrugeren jo være oplyst om, hvad der gives samtykke til.
Alligevel kan vi konstatere, at netop konkurrencer og spørgeskemaer og lignende, som betinges af samtykker til markedsføring, er årsag til rigtig mange klager til Forbrugerrådet, og det tyder altså på, at det halter med den klarhed, som ministeren også selv siger at der skal være.
Men det er lige så væsentligt, at forbrugeren ikke kan deltage i konkurrencerne uden at acceptere vilkår om efterfølgende reklamer, der ofte ikke har nogen naturlig sammenhæng med konkurrencens indhold.
Mener ministeren, at det er en rimelig situation?
Eller ville det være mere fair, hvis forbrugeren kunne deltage i konkurrencer med sådan rigtig og reel valgfrihed?
Malte Larsen (S), 2016-11-16:
Jeg er med på, at det har taget lidt tid og måske også mere tid, end man har regnet med, at få løbet behovet for de her pædagogiske assistenter i gang.
Men det er også mit indtryk, at uddannelsen til pædagogisk assistent langt om længe er ved at få den anerkendelse, den fortjener, og så er det lidt bekymrende for mig, at man vælger at begrænse optaget så voldsomt; der er måske lidt stop-go i det her.
Det kan måske i realiteten betyde enden på uddannelsen.
Uddannelsen er med til at sikre kvalificerede medarbejdere til et af kommunens kerneområder, nemlig vores børn og unge.
Samtidig giver det et løft til rigtig mange unge mennesker, som trænger til og har interesse for det her.
Helt konkret betyder den her dimensioneringsaftale, at antallet af elevpladser på den pædagogiske assistentuddannelse i Randers og Djursland falder fra 61 til 27 elever.
Og som ministeren også var inde på, har man faktisk haft helt op imod 260 ansøgninger til 36 elevpladser i 2015 og 2016.
Traditionelt set
har pædagogmedhjælperområdet været opfattet som et arbejdsområde, hvor unge mennesker kunne få kortvarige uddannelser, når de var på vej til noget andet.
Det ry er der blevet arbejdet benhårdt på at få ændret, senest i forbindelse med overenskomstforhandlingerne i 2015, hvor retten til uddannelse blev et centralt punkt.
Pædagogmedhjælperne har igennem lang tid haft en overenskomstmæssig ret til uddannelse efter 2 års ansættelse, og på den måde har man sikret, at der inden for faget bliver de nødvendige kvalifikationer.
Men jeg vender tilbage til, at jeg jo er bekymret for det.
Og jeg vil gerne gentage spørgsmålet.
Når vi nu alle sammen mener, at vi skal have 95 pct. af en ungdomsårgang løftet, ville det så ikke være fornuftigt måske at give nogle lidt mere her, end vi nu gør med den nye aftale?
Ellen Trane Nørby (V), 2016-11-16:
Det er regeringens ønske, også sammen med aftalepartierne bag erhvervsuddannelsesreformen, at flere unge skal gennemføre en erhvervsuddannelse i Danmark.
Det handler bl.a. om at sikre kvalificeret arbejdskraft, men det handler også om at sikre, at de unge vælger en uddannelse, hvor der er et jobperspektiv og et fremtidsperspektiv for dem.
Det betyder også, at vi med den trepartsaftale, vi har lavet, er med til at understøtte, at der også er nok praktikpladser på de forskellige områder, og det er også væsentligt i forhold til at sikre tiltrækningen, både af de unge til uddannelser, men også, så der sker et bedre match mellem den efterspørgsel, der ligger på arbejdsmarkedet, og det at kunne rekruttere kvalificeret faglært arbejdskraft inden for en bred vifte af beskæftigelsesområder, som erhvervsuddannelserne dækker.
Samtidig er det jo også vigtigt, at elever, som uddannes, efterfølgende har gode muligheder for at få beskæftigelse inden for deres område, og det er jo bl.a. her, vi også er nødt til at kigge på dimensioneringen af uddannelserne – bl.a. på PAV, den pædagogiske assistentuddannelse.
Der er der jo sammen med arbejdsmarkedets parter på det offentlige arbejdsmarked indgået en aftale om en dimensionering af den pædagogiske assistentuddannelse.
Aftalen indebærer, som spørgeren også sagde og skrev i spørgsmålet, en dimensionering på 700 elever om året i 2017 og 2018.
Det niveau afspejler parternes vurdering af behovet for færdiguddannede fra uddannelsen i de kommende år.
Derudover har regeringen så indgået en bredere trepartsaftale med arbejdsmarkeds parter, som bl.a. lægger op til at etablere fordelsuddannelser på de områder, hvor der vurderes at være gode beskæftigelsesmuligheder.
Men hvis vi kigger udelukkende på PAV-uddannelsen, må vi sige, at der har vi desværre en for høj arbejdsløshedsprocent for de færdiguddannede, men vi kan også se, at der har været et alt for stort optag på skolerne gennem de seneste år, i forhold til hvor mange praktikpladser der er.
Og vi er nødt til at være ærlige over for de unge, så de uddannelser, man starter på, kan gennemføres via en praktikplads og efterfølgende også med et jobperspektiv.
Malte Larsen (S), 2016-11-16:
Jeg gentager det spørgsmål, som også skriftligt er fremsendt: Mener ministeren, at der er en fornuftig sammenhæng mellem det politiske mål om, at 95 pct. af en ungdomsårgang får en ungdomsuddannelse, og den omstændighed, at dimensioneringen til den pædagogiske assistentuddannelse i fremtiden er sat ned til 700 elever om året på landsplan?
Mener ministeren, at der er en fornuftig sammenhæng mellem det politiske mål om, at 95 pct. af en ungdomsårgang får en ungdomsuddannelse, og den omstændighed, at dimensioneringen til den pædagogiske assistentuddannelse i fremtiden er sat ned til 700 elever om året på landsplan?
Skriftlig begrundelse
Den nye dimensionering medfører, at Randers Social- og Sundhedsskole i fremtiden blot skal uddanne omkring 27 elever årligt på den pædagogiske assistentuddannelse.
Spørgeren er bekymret for, om vi i fremtiden får løftet for få fra ufaglært til faglært inden for den pædagogiske assistents arbejdsområder.
Ellen Trane Nørby (V), 2016-11-16:
Dimensioneringsaftalen er jo aftalt mellem parterne, og jeg har stor tiltro til, at parterne – i det her tilfælde arbejdsgivere og arbejdstagere repræsenteret ved LO, KL og Danske Regioner – har overblik over, hvad beskæftigelsessituationen er rundtom i landet i de forskellige regioner, med de regionale forskelle, der kan være.
Jeg mener også, det er vigtigt, at vi støtter op om den dimensioneringsaftale, der er lavet, fordi det er det bedste bud på, hvordan vi sikrer, at der hverken sker underuddannelse eller overuddannelse.
Vi kan ikke være tjent med, heller ikke som folketingspolitikere og jeg som minister herinde, at der bliver uddannet for mange unge, og at de ikke har et jobperspektiv efterfølgende.
Derfor henholder jeg mig til den dimensioneringsaftale, der er lavet.
Og hvis kommunerne i Randersområdet har behov for flere elever, kan de jo altid laver aftaler, der går ud over det, der er kapaciteten på skolen.
Malte Larsen (S), 2016-11-16:
Jeg er glad for, at vi ser et fælles behov for, at der i fremtiden er tilstrækkelig arbejdskraft til rådighed.
Det betyder vel i virkelighedens verden også, at man skulle uddanne en lille smule flere end dem, der egentlig er brug for, fordi det nok ikke er alle, der lader sig ansætte inden for området.
Men i trepartsaftalen står der: »Hvis vi skal sikre vækst og velstand i fremtiden, skal offentlige og private virksomheder have let adgang til tilstrækkelig og kvalificeret arbejdskraft i hele landet.
Det handler både om at forebygge rekrutteringsudfordringer og at sikre tilstrækkelig og kvalificeret arbejdskraft på alle niveauer, men med særligt fokus på faglærte.
Adgang til faglært arbejdskraft er vigtig i forhold til at sikre, at virksomhederne kan få den arbejdskraft de efterspørger - både på kort og lang sigt.«
Det er fine ord, men aftalen får måske den stik modsatte effekt for Randers Social- og Sundhedsskole og for Djurslandsområdet.
Den nye aftale betyder i hvert fald et fald i skolens optag på 31 pct. frem mod 2018.
Der vil altså samlet blive uddannet færre elever.
Tal fra FOA siger, at tallet måske kommer helt op på 8.000 yderligere frem mod 2020.
Oveni kommer, at 361 kommunalt ansatte FOA Randers-medlemmer inden for de næste 3 år vil opnå efterløns- og pensionsalder.
En meget stor del af disse vil erfaringsmæssigt vælge at forlade arbejdsmarkedet.
De 361 svarer til næsten 10 pct. kommunalt ansatte på social- og sundhedsområdet.
Sammenlagt betyder det, at behovet for kvalificerede medarbejdere inden for kommunernes kernevelfærdsområder vil stige.
En af mine bekymringer er selvfølgelig: Får vi uddannet for få på skolen i Randers med de konsekvenser, det har for den del af Danmark, og vil der modsat blive uddannet for mange andre steder, som vi måske ikke kan bruge til så meget?
Ellen Trane Nørby (V), 2016-11-16:
Der er efter flere års forhandlinger indgået en 2-årig dimensioneringsaftale om offentlige praktikpladser på uddannelserne til social- og sundhedshjælper, social- og sundhedsassistent og pædagogisk assistent med LO, KL og Danske Regioner.
Og som led i den her dimensioneringsaftale forpligter arbejdsgiverne sig til hvert år at stille minimum 2.200 praktikpladser til rådighed for social- og sundhedshjælperuddannelsen og minimum 5.000 praktikpladser til rådighed for social- og sundhedsassistentuddannelsen.
De fastsatte dimensioneringsniveauer afspejler parternes vurdering af behovet for færdiguddannede for disse uddannelser i de kommende år, og arbejdsgiverne i de enkelte kommuner og regioner kan til hver en tid oprette flere praktikpladser, hvis de vurderer, at der er et behov herfor.
Jeg kan også oplyse, at der i samarbejde med arbejdsmarkedets parter etableres to nye selvstændige uddannelser til henholdsvis social- og sundhedshjælper og social- og sundhedsassistent, som med hver deres tydelige faglige profil skal sikre, at uddannelserne fremadrettet afspejler arbejdsmarkedets behov bedst muligt.
Og i den forbindelse er det også væsentligt at sige, at i stedet for at man har behov for to praktikpladser i forhold til en trinuddannelse, har man jo så udelukkende behov for et praktikpladsophold.
Derfor ser tallene anderledes ud, end de gjorde med den gamle uddannelse.
Jeg mener sådan set, at vi med de initiativer, der er taget, både i trepartsaftalen i forhold til det private arbejdsmarked, men også med den dimensioneringsaftale, som parterne på det offentlige arbejdsmarked har indgået, står godt, både til at sikre, at der uddannes de unge, der er behov for, men også så der er en sammenhæng mellem det antal, der uddannes, og de praktikpladser, der er – og efterfølgende de arbejdspladser, der er, og dermed de job, der er at få derude.
Malte Larsen (S), 2016-11-16:
Jeg takker og vil gerne læse spørgsmålet op: Hvilke initiativer vil ministeren tage for at sikre, at der i fremtiden uddannes tilstrækkelig mange elever fra social- og sundhedsskolerne?
Hvilke initiativer vil ministeren tage for at sikre, at der i fremtiden uddannes tilstrækkelig mange elever fra social- og sundhedsskolerne?
Skriftlig begrundelse
Bekymringen skal ses i forlængelse af, at der er nedlagt mange elevpladser på Randers Social- og Sundhedsskole.
Ulla Tørnæs (V), 2016-11-16:
Det sidste er jeg ikke enig i.
Jeg mener stadig væk, at vi har et af verdens allerbedste uddannelsessystemer, hvor der er rigtig mange muligheder, både i form af at man kan skifte spor undervejs, og også i form af at man kan have progression hele vejen igennem uddannelsessystemet.
Er der blindgyder, skal vi selvfølgelig have dem identificeret og have gjort noget ved dem.
Der er mig bekendt ikke opstået flere blindgyder gennem aftalen her, bortset fra det, jeg nævnte før, om bygningskonstruktører.
Så vil jeg sige om sygeplejerskeuddannelsen, at der dér mig bekendt ikke er mulighed for at have en deltidsuddannelse til sygeplejerske, men som jeg nævnte før, er sygeplejerskeuddannelsen også afhængig af, at der er et praktikforløb, så man ville skulle kunne komme i praktik.
Hvis man får en plads på sygeplejerskeuddannelsen, ville man fortrænge en anden.
Der ville ikke blive uddannet flere sygeplejersker af den grund.
Så igen vil jeg vende tilbage til den første del af min besvarelse, nemlig at det handler om prioriteringer af vores skattekroner.
Eva Flyvholm (EL), 2016-11-16:
Jamen det må vel så også betyde, at der vil være en række uddannelser, man så ikke længere har mulighed for at kombinere, hvis vi ikke ændrer på strukturen af, hvilke uddannelser man kan tage med betaling.
For der findes en lang række uddannelser nu, der jo ikke er betalingsuddannelser.
Det vil jeg gerne lige have bekræftet af ministeren.
Og så vil jeg endelig sige, at nej, det er ikke vores politik i Enhedslisten, at vi skal forringe muligheden for at få et fleksibelt uddannelsessystem.
Det er jo netop det jeg mener regeringen desværre gør her sammen med Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet, nemlig at man faktisk lige præcis begrænser muligheden for at få en god og fleksibelt sammensat uddannelse.
Det synes jeg er super ærgerligt.