runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-12:
Det synes jeg faktisk ikke.
Jeg synes, at når man sender det meget stærke signal, at man ikke ønsker at komme i den situation, at man skal diskutere et indgreb, så får man skabt en motivation på begge sider, som er helt nødvendig.
Hvis vi derimod på forhånd ønsker at tage stilling til, hvad der skal ske i en given forhandlingssituation, så synes jeg man tager luften ud af forhandlingerne, om jeg så må sige, og punkterer dem.
Og det er der ikke behov for lige nu.
Rasmus Jarlov (KF), 2018-04-12:
Det Konservative Folkeparti noterer sig, at der er forhandlinger i gang mellem arbejdsmarkedets parter.
Det er vi glade for, og vi håber, at de finder frem til en god løsning.
Christian Juhl (EL), 2018-04-12:
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad De Konservative synes vi har lært af overenskomstindgrebet i 2013, hvor der kom et ensidigt indgreb fra regeringens side, og hvor der også var en ensidig lockout fra den samme regerings side.
Rasmus Jarlov (KF), 2018-04-12:
Jeg skal ikke kunne sige, hvad vi har lært af det.
Hvad hr. Christian Juhl og andre har lært af det, må man jo selv svare på.
Jeg har lært en masse om overenskomstforhandlinger ved at følge det.
Jeg har ikke tænkt mig at komme med flere tilkendegivelser om, hvordan vi vil stille os, hvis vi skulle komme i den uløselige situation, at der kunne blive behov for et regeringsindgreb.
Jeg tror ikke, at jeg vil komme med udtalelser i retning af, at det skal gå mere den ene vej end den anden vej i forhold til tidligere.
Christian Juhl (EL), 2018-04-12:
Jeg fik ikke svar, og jeg spørger derfor en gang til: Er der ikke noget at lære af 2013-konflikten, som jo har været meget debatteret, og som reelt har skabt så store dønninger, at de rent faktisk har påvirket de her overenskomstsforhandlinger så alvorligt, at hele lønmodtagersiden har følt sig nødsaget til at lave en fælles aftale om at stå sammen om at få løst de problemer, der opstod i 2013?
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-04-12:
Og der findes heldigvis også rigtig mange andre gode modeller, man kan læne sig op ad.
Jeg nævner 1998, som er et godt eksempel på, at man faktisk gjorde noget ekstra for ligesom at få det til at glide ned, fordi alternativet var nogle tomme strejkekasser – for det er det jo også, hvis man bare lader en konflikt køre og køre.
Så nogle gange ville organisationerne ønske sig, at der kom et regeringsindgreb, de ikke selv skulle have taget stilling til.
Christian Juhl (EL), 2018-04-12:
Jamen man siger, at i 2013 var der et problem.
Vi havde en regering, der ensidigt lavede en lockout – der var ikke engang en strejke fra den modsatte part – som ensidigt gennemførte et lovindgreb over for konflikten, og som ensidigt fremkaldte en ret voldsom debat i samfundet, som jo har givet dønninger helt frem til den her konflikt.
Er det så ikke ahistorisk ikke at drage nogen egentlige konklusioner af det, f.eks. at man skal lade være med at lave regeringsindgreb på arbejdsgivernes vilkår?
Det ville da være det helt logiske.
Ellers kan jeg ikke forstå, hvad den historiske årsag er.
Rune Lund (EL), 2018-04-12:
Men pointen var jo i virkeligheden, at i særdeleshed Finansministeriet blander sig meget direkte, ved at overenskomstforhandlinger bliver et mål for politiske og økonomiske målsætninger fra Folketingets partier og regeringen, altså med Finansministeriet og Moderniseringsstyrelsen i spidsen.
Og dermed er der sat en politisk ramme, en politikinficeret ramme omkring forhandlingerne som sådan.
Det var jo det, der var pointen.
Og i den forbindelse kunne jeg godt tænke mig at spørge hr. Martin Lidegaard: Hvis man er et parti, som bakker op om den måde, det foregår på, er det så ikke hyklerisk at sige, at man ikke blander sig i overenskomstforhandlingerne?
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-12:
Det har jo altid været, kan man sige, offentlige institutioner og arbejdsgivere, der har forestået forhandlingerne, og ikke Folketinget, om jeg så må sige, eller regeringen direkte.
I den forstand er der jo ikke noget nyt over de forhandlinger, der pågår nu, i forhold til tidligere.
Så har der jo parallelt med det været en diskussion om Finansministeriets indflydelse i dansk politik generelt og de økonomiske paradigmer og regnemodeller, der er, og der er det min indstilling – det har jeg også udtalt mange gange som finansordfører – at der er magten på nogle områder blevet for centraliseret.
Henning Hyllested (EL), 2018-04-12:
Jeg går ud fra, at hr. Martin Lidegaard anerkender, at der lige nøjagtig i forhandlingerne på det offentlige område i virkeligheden er en sammenblanding af kasketter, om jeg så må sige, idet politikere jo er arbejdsgivere og sidder med i forhandlingerne.
Der vil jeg gerne sige – og det ligger lidt i forlængelse af, hvad hr. Rune Lund siger: Det kan jo ikke undgå at føre til en politisering af forhandlingerne.
Derfor kan jeg ikke helt forstå, hvorfor man kan komme frem til en slutning, der så hedder, at Enhedslistens forslag til vedtagelse her er politisk indblanding.
Forslaget siger jo netop, at der i bund og grund er en skævhed i forhandlingerne, i og med at politikerne sidder med det ultimative våben, og det våben forsøger vi så demontere.
Det kan jeg ikke forstå hvordan man kan få til at blive en politisk indblanding.
Det er vel i virkeligheden det stik modsatte.
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-12:
Hvis vi kigger på den danske arbejdsmarkedshistorie, må man jo sige, at der har været indgreb – hvis vi kigger tilbage de seneste 100 år.
Det har aldrig været noget, der har været ønsket eller tilstræbt.
Men det har der jo været i yderste konsekvens.
Jeg har nok den indstilling, at der, hvor forhandlingerne er lige nu, er enhvert forslag til vedtagelse, der går ind på det forløb, der måtte komme, efter at man har forladt Forligsinstitutionen med eller uden et resultat, en form for indgriben.
Det tror jeg alle andre end Enhedslisten er enige i i det her Folketing.
Pelle Dragsted (EL), 2018-04-12:
På trods af den sidste kommentar vil jeg nu alligevel rose Det Radikale Venstre for i hvert fald efter noget debat internt at have sagt fra over for den meget massive og uproportionelle lockout, som blev vedtaget i Kommunernes Landsforening og Danske Regioner.
Det synes jeg er positivt.
Jeg synes også, der bør kvitteres for den selvkritik, man har udøvet hos De Radikale, i forhold til den rolle, man spillede i 2013, over for lærerne.
Derfor synes jeg så også, det er lidt mærkeligt, at hr. Martin Lidegaard ligesom siger om historien om indgreb gennem tiden, at det vist aldrig har været ønskeligt.
Jo, det var det.
Det var det, der skete i 2013.
Der lavede man en reform, som på forhånd var finansieret af et bestemt resultat af overenskomstforhandlingerne.
Det medvirkede Det Radikale Venstre til.
Når Enhedslisten stiller det her forslag – og ja, man kan sagtens sige, at det er kontroversielt, at vi går ind og siger, at vi på forhånd vil sige, at vi ikke vil gribe ind til fordel for arbejdsgiverne – så er det jo alene på baggrund af den historie, der udspillede sig dengang, og som De Radikale har påtaget sig sin del af ansvaret for.
Det er jo for at sige til de lønmodtagere, der står derude: Det kommer ikke til at gentage sig.
I kan roligt stå fast, I kan roligt forhandle, I kan roligt konflikte, for der kommer ikke en gentagelse af det, der skete i 2013.
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-12:
Men så har hr. Pelle Dragsted nærmest givet svaret selv, for det er en partstilkendegivelse.
Selv om vi har gjort os nogle tanker om de forløb, der historisk set har været, og som vi selv har været en del af, nemlig en del af det at nå frem til en politisk erkendelse og blive klogere, så er det noget helt andet end at gå ind og blande sig i en eksisterende, nuværende, igangværende forhandling i vores optik.
Det er derfor, vi skelner, og det er derfor, vi ikke kan støtte Enhedslisten i det, som vi opfatter som et partsindlæg.
Pelle Dragsted (EL), 2018-04-12:
Problemet er den virkelighed, der lige nu er ude blandt lønmodtagerne – i hvert fald når jeg er ude at tale med dem – for de opfatter det, som at det er aftalt spil, nemlig at grunden til, at der er så massiv en lockout, er, at man skal have en undskyldning for et hurtigt indgreb fra regeringens side.
Så det, som ordføreren kalder et partsindlæg, opfatter jeg som et forsøg på faktisk at etablere en lige spilleplade, en spilleplade, hvor ingen af parterne har den fordel, at de ved eller kan regne med, at der kommer et regeringsindgreb, der vil være til deres fordel.
Så det er det, der er Enhedslistens ønske, ikke at lave et partsindlæg.
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-12:
Så lad mig gøre det fuldstændig krystalklart: Vi ønsker overhovedet ikke at forholde os til et indgreb, hverken et, der ikke skal komme, eller et, der skal komme.
Så det, at vi ikke ønsker at støtte Enhedslistens forslag, er hverken et ja eller nej til et indgreb, for vi ønsker ikke at tage stilling til det spørgsmål.
Jeg er bange for, at Enhedslisten desværre gør lønmodtagerne lidt en bjørnetjeneste her, fordi det skaber en usikkerhed, som der egentlig ikke er grund til at skabe.
Jeg kan ikke sige det klarere end det her, men vi ønsker ikke at tage stilling til det spørgsmål på nuværende tidspunkt, mens forhandlingerne pågår.
Christian Juhl (EL), 2018-04-12:
Nu har De Radikale overvejet situationen i 2013, hvor jeg husker, at der jo også hen på dagen var en højlydt debat her i Folketingssalen.
Man har også været – hvad skal man kalde det – selvkritisk og sagt, at det måske ikke var så hensigtsmæssigt et forløb.
Men hvad er så læren af, at det ikke var så hensigtsmæssigt, hvis man ikke vil tage stilling til et indgreb, for et indgreb er vel ikke en teoretisk mulighed alene?
Altså, det har været meget, meget træge forhandlinger, og der kan let opstå en situation, hvor der kommer en konflikt.
Regeringen har spillet hårdt ud med at ville lockoute et meget, meget stort antal lønmodtagere.
Hvad er så læren af situationen i 2013 for De Radikale, når man siger, at det ikke var så smart, hvad man gjorde der?
Hvad var det, der ikke var smart, og hvad er det, man skal gøre anderledes næste gang?
Martin Lidegaard (RV), 2018-04-12:
Altså, læren, synes jeg, er den, som jeg tror rigtig mange har uddraget, både når jeg hører begge parter, der sidder i forhandlingslokalet her, mens vi snakker sammen, og faktisk langt de fleste politiske partier, nemlig at alt må gøres for, at vi ikke kommer i den samme situation igen, altså at der ikke bliver indgået et forlig.
Det har alle en interesse i, både lønmodtagere, arbejdsgivere og Danmarks borgere.
Det er den enkle lære.
Større pres kan man egentlig ikke lægge på det, for hvis man går skridtet videre, som hr. Christian Juhl gerne vil have jeg gør, nemlig ved at sige, at der under ingen omstændigheder nogen sinde kommer et indgreb, så har vi jo også taget en stilling, som gør, at forligsforhandlingerne, kan man sige, bliver lidt en illusion.
Vores vurdering er, at på nuværende tidspunkt er det præmaturt at tage diskussionen om indgreb eller ikke indgreb.
Vi håber inderligt, at den diskussion overhovedet ikke bliver relevant.
Men hvis den bliver relevant, må vi så tage den på det tidspunkt.
Rasmus Jarlov (KF), 2018-04-12:
Jeg har ikke rigtig noget at sige til det.
Jeg synes, at vi skal lade være med at komme med meldinger, som kan tolkes, som om vi nu mener, at der skal komme et indgreb før eller siden, eller om, hvordan indgrebet skal være.
Jeg synes egentlig, det er svært at svare på det spørgsmål uden at nærme sig meldinger i den retning.
Derfor har jeg ikke noget at sige til det.
Anders Johansson (KF), 2018-04-12:
Lovforslaget har til formål at implementere en ny model for finansiering af almene boliger, som skal gælde for offentligt støttet byggeri af almene boliger og renovering, som er støttet af Landsbyggefonden.
Konkret åbner forslaget op for, at realkreditinstitutter får mulighed for at udbyde lån baseret på obligationer med 100 pct.s statsgaranti, hvilket jo alt andet lige vil medføre en billigere finansiering og dermed også en betydelig varig budgetforbedring for staten.
Jeg synes, det er lykkedes at finde en rigtig fin balance i aftalen, sådan at man både opnår de fordele, der er ved at bruge en privat udbyder, realkreditinstitutterne, samtidig med at man opnår de fordele, der er ved at få en billig finansiering, fordi der er en garanti fra staten.
For det er jo klart, at når der indgår statsgarantier, risikerer man en svækket kreditvurdering, og derfor er elementet om belønning gennem tilbagebetaling af garantiprovision et væsentligt element i lovforslaget, som sikrer, at de økonomiske incitamenter peger i den rigtige retning.
Samlet set bakker Det Konservative Folkeparti naturligvis op om lovforslaget.
Vi mener, der er fundet en fornuftig balance i den nye model til finansiering af almene boliger, og samtidig får vi et rigtig godt provenu til statskassen.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2018-04-12:
Jeg har lidt svært ved at se, hvor den der balance er i, at man laver en lov, som medfører, at det er staten, der får hele fordelen af det.
Det virker ikke særlig afbalanceret.
Det kunne sådan set medføre, hvis man gennemførte Socialdemokratiets forslag, nedsættelse af huslejen med 8.000 kr. for de boliger, som er opført siden år 2000.
Det er da væsentligt.
Det svarer jo sådan set til den ydelsesstøtte, som regeringen gerne vil holde op med at betale til den almene sektor, når vi opfører nye boliger.
Så det er faktisk et væsentligt beløb, hvis man lavede det afbalanceret, sådan at lejerne fik gavn af halvdelen af det.
Man kan sagtens finde på noget, hvor det er afbalanceret, uden at det er statskassen, der får hele beløbet.
Kan ordføreren ikke se, at det ikke er afbalanceret?
Anders Johansson (KF), 2018-04-12:
Jeg tror, at spørgeren misforstod, hvad jeg mente med balance i aftalen.
Det, jeg mener med balance, er, at statens risiko er afbalanceret, i og med at man har lavet den her aftale med realkreditinstitutterne, og det betyder jo, de økonomiske incitamenter for realkreditinstitutterne til at lave en korrekt kreditvurdering for at sikre, at staten ikke lider tab, peger i den rigtige retning.
Det er den balance, jeg taler om, når jeg siger, at der er en fornuftig balance i den aftale, som staten indgår med realkreditinstitutterne.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2018-04-12:
Det er meget muligt, at staten har forhandlet noget med realkreditinstitutterne, som er en fordel for staten, fordi de scorer hele gevinsten, og så er vi altså nogle lejere, som indtil nu har betalt for meget for de lån, de har haft.
Staten har været inde at forhandle noget, som gør, at de ikke kan tjene så meget på lån til den almene sektor fremadrettet, og dermed sparer staten nogle penge, som man putter lige i baglommen, samtidig med at man har en almen sektor, som har et kæmpe renoveringsbehov og andre udfordringer, der skal løses.
Jeg synes ikke, at det er afbalanceret.
Anders Johansson (KF), 2018-04-12:
Jeg synes jo, at det er rigtig fornuftigt, at man får sikret en bedre finansiering, som staten kan drage fordel af, så de kommer ned i vores fælles kasse.
Det var der i hvert fald ordførere her fra talerstolen, der sagde tidligere.
Så jeg synes jo, at det er fornuftigt, at man får det provenu hjem til den fælles statskasse, og så må vi jo så tage en diskussion om, hvad de penge skal bruges til.
Det gør vi jo løbende herinde.
Men i hvert fald må vi da kunne være enige om, at det handler om at få mest muligt ud af statens finanser.
Ole Birk Olesen (LA), 2018-04-12:
Først vil jeg sende en tak til ordførerne for den positive modtagelse af lovforslaget.
Med lovforslaget moderniseres finansieringsmodellen for det almene byggeri.
Målet er at kombinere fordelene ved privat långivning med fordelene ved en statslig finansiering.
Lovforslaget giver en både billigere og mere gennemsigtig finansiering.
Efter en omvej over et udspil om egentlige statslån er det nuværende forslag blevet til efter konstruktive drøftelser med realkreditsektoren.
Med forslaget vil den grundlæggende model for finansiering og støtte af alment byggeri blive videreført.
Udlånet vil fortsat blive varetaget af realkreditinstitutterne.
Beboernes huslejebetaling vil ikke blive påvirket af lovforslaget.
Realkreditinstitutternes fortsatte medvirken er en klar fordel, da institutterne har et indgående kendskab til den almene boligsektor.
Det nye er, at staten fremover stiller en 100 pct.s-statsgaranti for udlån til nybyggeri og renovering af almene boliger.
Det giver en lavere rente på lånene og dermed lavere statslige udgifter til ydelsesstøtte.
Institutterne kan fortsat opkræve bidrag hos låntager, men skal betale en passende del heraf videre til staten for garantien.
Regeringen er naturligvis optaget af, at realkreditinstitutterne fortsat skal have hånden på kogepladen ved kreditgivningen.
Derfor indeholder forslaget en aflønningsprovision.
Institutterne skal for alle lån betale et mindre beløb til staten, som det enkelte kreditinstitut får tilbage ved årets udgang, hvis staten ikke har oplevet tab på lånene.
Det giver institutterne incitamenter til en fortsat høj kvalitet i kreditgivningen og en tilskyndelse til også i fremtiden at deltage i de såkaldte femtedelsløsninger.
I den sammenhæng er det vigtigt, at kommunerne også fortsat har hånden på kogepladen.
Derfor bibeholdes den nuværende kommunale garanti, nu bare som en regaranti til staten.
Renovering af almene boliger med støtte fra Landsbyggefonden vil også være baseret på statsgaranterede lån.
I overensstemmelse med formålet om en moderniseret finansiering foreslås det, at Landsbyggefondens besparelser som følge af statsgarantien bliver tilbageført til staten.
Det foreslås samtidig, at optagelse af støttede lån til almene boliger fremover ikke må indeholde bindingsklausuler.
Dermed vil der ikke længere være en begrænsning på at kunne flytte lån mellem forskellige kreditgivere.
Det vil fremme konkurrencen mellem kreditinstitutterne om at tilbyde de lavest mulige bidrag på lånene.
Fordelene ved den moderniserede finansieringsmodel skal naturligvis ikke kun gælde for nye lån.
Derfor åbnes der for en omlægning af eksisterende lån til statsgaranterede lån.
Samlet set vil den moderniserede finansieringsmodel give en billigere og mere gennemsigtig finansiering af almene boliger.
Forslaget indebærer en betydelig budgetforbedring for staten, som er anvendt til at finansiere forsvarsforliget.
Til slut vil jeg gerne endnu en gang takke for de positive bemærkninger.
Jeg ser frem til udvalgsbehandlingen i samme positive ånd.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2018-04-12:
Tak for ærligheden om, at det her lovforslag er med til at finansiere forsvarsforliget.
Det havde været endnu mere ærligt, hvis det var fremgået af lovforslaget.
Jeg har ikke engang kunnet se det i baggrundsmaterialet i forhold til det her lovforslag.
Så jeg har faktisk været lidt i tvivl om, om den tekst, altså bilag 5 i forsvarsforliget, skulle forstås sådan, at den almene sektor og ændringerne af lånene sådan set var med til direkte at finansiere forsvarsforliget.
Tak for ærligheden.
Det fremgår heller ikke af lovforslaget, om det her ligesom løser det problem, der tidligere har været italesat som noget, som kunne være fordyrende for den almene sektor.
Ved ministeren, om det er tilfældet?
Ole Birk Olesen (LA), 2018-04-12:
Jeg er ikke ekspert i forsvarspolitik, men det er dog mit indtryk, at aftalen om indkøb af nye kampfly blev lavet langt tidligere end den her aftale, og at den er finansieret af noget andet.
Men det er rigtigt, at en forudsætning for, at vi kunne lave forsvarsforliget, det seneste, er, at der skaffes finansiering, og den finansiering er skaffet ved det her forslag.
Angående Basel må jeg også melde pas.
Den slags erhvervsregulering hører under erhvervsministeren, og jeg er ikke ekspert i, hvordan det hænger sammen.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2018-04-12:
Så fik vi afklaret, at den million mennesker, der bor ude i den almene sektor, er, via at de får omlagt deres lån, med til at finansiere et forsvarsforlig.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at høre ministeren, om han ville synes, det var lige så rimeligt – hvis man i Folketinget ændrede finansieringen af de private boliger til et eller andet, der var billigere – at de private husejere så skulle bidrage med et eller andet ekstra til et forsvarsforlig.
Ole Birk Olesen (LA), 2018-04-12:
Det var så til gengæld ren populisme og usandhed, der kom ud af hr. Søren Egge Rasmussens mund der.
Der er ikke en eneste krone, der bliver opkrævet ekstra hos lejerne i den almene sektor for at finansiere et forsvarsforlig.
Det er lånene til den almene sektor, som bliver billigere, hvorved statens ydelsesstøtte til den almene sektor bliver mindre, fordi omkostningerne er mindre.
Der bliver ikke taget en eneste krone hos almene lejere.
Det kan man ikke indføre med sandhed, for med sandheden ved man godt, at folk ikke vil have den slags.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2018-04-12:
I SF mener vi, at det er på høje tid at vælge en ny finansieringsform.
De hidtidige realkreditlån har været alt for dyre, i betragtning af at den reelle risiko har været meget, meget lav.
SF foreslog allerede for mange år siden, at man lagde om til statslån – dengang blev det kaldt socialisme.
Man kan undre sig over, hvorfor f.eks. genudlån til Sund & Bælt så ikke er socialisme, man det er bare sund fornuft – også en slags SF – og derfor foreslog regeringen i efteråret 2017 faktisk det, som SF tidligere har foreslået.
Det er vi faktisk rigtig glade for.
Når man så har forhandlet en model med realkreditsektoren på plads, der indebærer de samme fordele – og efter sigende endda en lidt større gevinst for staten – så har SF ikke nogen problemer med det, selv om det ikke er helt klart, hvorfor modellen giver et større provenu.
Skyldes det måske den måde, man har regnet på, for at imødekomme de lettere hysteriske røster om, at statslån er socialisme? kunne man spørge.
SF går klart ind for låneomlægningen.
Der er ingen grund til, at obligationsejere og institutter skal tjene mere på den almene boligsektor end højst nødvendigt.
Derimod er det trist, at staten vil hjemtage hele gevinsten – der er ingenting til lejerne.
Boligejerne har fået stor glæde af den lave rente; det har de almene lejere ikke, fordi deres boligudgifter er helt løsrevet fra markedsrenten.
Boligejerne fik også en usikkerhedsrabat på 20 pct. i boligskatteforliget; de almene lejere har ikke fået noget, selv om det ofte er de økonomisk dårligt stillede borgere, der bor der.
Huslejen i gammelt alment byggeri er ikke urimelig, men lejen i nyt og nyere byggeri er meget høj, og det betyder paradoksalt nok, at det er svært at tiltrække økonomisk godt stillede borgere til disse boliger.
Dem, der flytter ind, er i højere grad dem, der kan få boligstøtte.
Det er en ghettomekanisme om noget, og det er rigtig ærgerligt, at regeringen ikke har afsat bare en del af provenuet til at lette startlejen i nyt alment byggeri.
Det vil jeg gerne have uddybet.
Og kan det være forkert, sådan at beboerbetalingen faktisk stiger?
I SF stemmer vi for forslaget, fordi omlægningen er et fremskridt.
Pengene kommer foreløbig ned i statskassen, og så kan vi håbe på, at vi senere kan skabe et flertal for at gøre noget ved lejen i den almene sektor for nogle af de her penge, for det har lejerne fortjent.
Andreas Steenberg (RV), 2018-04-12:
Jeg tror, at vi var mange, der løftede øjenbrynene, da vi så, at en minister fra Liberal Alliance foreslog at lave en statsbank, der skulle låne ud til den almene sektor.
Efter en del polemik – også internt i regeringen – er det så blevet til, at det stadig er bankerne, der skal låne ud, men med statsgaranti.
Det sparer så stadig væk, i hvert fald ifølge ministeriet, det offentlige for en lille milliard kroner, fordi man kan få lavere renteudgifter på de lån.
På den måde har man fundet en god løsning mellem det statslige og markedet.
Det synes vi er god radikal politik, og derfor kan vi støtte op om lovforslaget.
Per Nørhave (DF), 2018-04-12:
Igen siger jeg, at så lille risikoen end er, er det rimeligt, at staten beholder det provenu, netop som en garanti, hvis der skulle ske et eller andet.
Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-04-12:
Tak for det, og tak til ordføreren for talen.
Er det ikke korrekt, at staten i forvejen opkræver garantiprovision?
Per Nørhave (DF), 2018-04-12:
Jo, det er rigtigt.
Jamen det er jo provenuet af, at vi sætter nogle omkostninger.
Så det ændrer jo ikke noget på det.