runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-01-23:
Tak for talen.
Er ordføreren enig med mig i, at når vi nu har et hav af fonde – man kunne kalde dem statsbanker, eller hvad man nu vil – som yder lån til f.eks. små og mellemstore og i nogle tilfælde store virksomheder, er det, fordi man går ind og siger, at her er et område, som markedet ikke kan eller vil dække, og derfor vil man gerne via Markedsmodningsfonden yde lån til den type aktiviteter?
Vi har ret mange, og jeg har faktisk stillet et spørgsmål til erhvervs- og vækstministeren om, hvor mange af den type statslige lånemuligheder der er.
Er det en dårlig ting, at man går ind og siger, at her korrigerer vi for en markedsfejl ved at sætte nogle statslige midler på spil for at høste de gevinster, der kan være, når virksomhederne eksporterer eller vokser sig store?
Er det en række fonde osv., som vi efter Konservatives ønske skal lukke?
Er ordføreren bevidst om, at både Landdistrikternes Fællesråd og en lang række Venstreborgmestre, som netop er borgmestre i sådan nogle områder, hvor man har de her problematikker, siger: Ja, i en eller anden version er det nødvendigt at få et parallelt realkreditsystem, statsunderstøttede lånemuligheder eller noget tredje, men at man er nødt til at tage nogle skridt, også herindefra, for at sikre, at der bliver mulighed for at få realkreditlån både for borgere og virksomheder?
Joachim B. Olsen (LA), 2018-01-23:
Tak for det.
Som andre har været inde på, er det tredje gang, vi behandler en variant af det samme beslutningsforslag.
Vi kan heller ikke støtte beslutningsforslaget den her gang.
Vi synes, at det er et meget populistisk forslag, hvor præmissen jo skulle være, at det er sværere at få et realkreditlån i yderområderne i Danmark i forhold til den risiko, der er, end det er andre steder i Danmark, og der er bare ikke ret meget, som tyder på, at det skulle være rigtigt.
Man kan jo sige, at banker og realkreditinstitutter sådan set tjener penge på at låne penge ud, så når de ikke gør det, er det, fordi de vurderer, at der er en risiko for, at de lider tab, og det tab betales jo til syvende og sidst af andre borgere andre steder i landet.
Så præmissen køber vi sådan helt overordnet ikke.
Så synes vi også, at det ville være fuldstændig urimeligt, at borgere i de store byer, som i forvejen betaler de højeste ejendomsskatter, skulle bidrage til, at borgerne i andre dele af landet ville kunne få nogle lån på nogle lempeligere vilkår, end de selv kan få.
Vi taler i forvejen om, at vi har et udligningssystem i Danmark, hvor borgerne i de store byer bidrager med 14 mia. kr. til yderområderne, det vil sige, at det er 14 mia. kr., borgerne i de store byer kunne betale mindre i skat, og så ville de stadig væk få den samme offentlige service fra deres kommune, som de gør i dag, fordi de jo simpelt hen bare betaler nogle penge i skat, og så bliver skatten brugt til offentligt forbrug af borgere i andre kommuner.
De får simpelt hen ikke noget for pengene, som de betaler.
De kunne jo også få for 14 mia. kr. mere kommunal service, hvis de altså ikke skulle sende pengene til andre kommuner. Så det vil bidrage til en omfordeling fra by til land, som i forvejen er rigelig stor.
Det finder vi ganske enkelt ikke rimeligt, og derfor kan vi ikke støtte beslutningsforslaget.
Anders Johansson (KF), 2018-01-23:
Tak, og tak til SF for endnu en gang at fremsætte det her beslutningsforslag og rejse debatten om lån til yderområder.
Jeg synes, det er en vigtig debat, for det er klart, at hvis vi har et ønske om et Danmark i en god balance, og det har Det Konservative Folkeparti, er det selvfølgelig også nødvendigt, at man som privat eller erhvervsdrivende har god adgang til lånemuligheder.
Situationen er blevet meget bedre, og det er den jo først og fremmest, fordi der er kommet bedre gang i økonomien.
Men det er da vigtigt, at vi hele tiden forlanger, at realkreditinstitutterne f.eks. behandler kunderne lige uanset postnummer.
Det tror jeg sådan set også at de har en interesse i.
Det er det, de lever af.
Så de har selvfølgelig også en egeninteresse i at behandle kunderne så lige, som de nu kan, for det er det, der er deres forretningsområde.
Jeg er godt klar over, at det kan være rigtig svært at vurdere fra sag til sag, for der er forskel fra den ene sag til den anden.
Der er forskel på, hvad den alternative anvendelsesmulighed er, afhængigt af om man bygger det ene sted eller det andet sted.
Hvordan er liggetiden?
Hvad er afslaget i prisen?
Hvad er de individuelle økonomiske forhold?
Hvad er den lokale prisdannelse?
Der er stor forskel fra sted til sted, og sådan er det jo.
Derfor er risikoen også forskellig.
Med hensyn til det konkrete beslutningsforslag er det faktisk allerede i dag sådan, at realkreditinstitutterne kan tilbyde en lavere belåning, som det jo foreslås i bemærkningerne.
Det kan de allerede i dag, men det er ikke noget, de særlig ofte gør brug af.
Det er jo netop, fordi der ikke i øjeblikket er noget privat marked for det.
Det må man jo ud fra en risikovurdering tolke er for risikabelt at gøre.
Men i og for sig bringer beslutningsforslaget ikke noget nyt værktøj til værktøjskassen i forhold til at løse de her problemer, ud over at det så skulle være staten, der skulle tilbyde det, som de private ikke vil tilbyde i dag.
Faktisk viser de seneste tal også, at det går bedre, og det er jo glædeligt.
Det er faktisk sådan, at der stort set i alle egne af landet er en optimisme, som også smitter af på boligmarkedet, så man oplever stigende boligpriser, og dermed er der også en mindre risiko ved udlån.
Det er jo en sund udvikling, og det er en udvikling, som Det Konservative Folkeparti ønsker at understøtte.
Det synes jeg også at vi gør og har gjort igennem en lang række initiativer, senest her i sidste uge med udflytningen af statslige arbejdspladser.
Vi har også liberaliseret planloven, og vi har i dag besluttet nogle afgiftslempelser, som styrker turismen, som igen giver grobund for flere arbejdspladser i yderområderne.
Det tror vi på er den sunde løsning på de finansieringsudfordringer, der måtte være.
Så med de bemærkninger må jeg trods de sympatiske intentioner sige, at vi fra Det Konservative Folkepartis side ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Martin Lidegaard (RV), 2018-01-23:
Selv med al min velvilje tror jeg altså ikke, at vi kan komme udenom, at det ligesom ligger implicit i forslaget her, at man giver nogle muligheder, der ikke findes i dag.
Man giver folk, der skal bo et eller andet bestemt sted, som vi ikke er kommet meget nærmere på hvor skal være, eller hvilke objektive kriterier der skal definere det, mulighed for, selv om almindelige realkreditinstitutter ikke ønsker at give dem et lån på de vilkår, at få en form for garanti for alligevel at kunne få det lån.
Det betyder jo, at på en eller anden måde skal staten ind at tage en risiko, som det almindelige realkreditinstitut ikke ønsker at tage, for ellers ville man jo ikke have udfærdiget beslutningsforslaget, og det er lempeligere – på den ene eller på den anden måde.
Vi anerkender, at der er udfordringer, og vi vil egentlig allerhelst tage fat om de grundlæggende årsager til, at boligmarkedet nogle steder i Danmark er så meget i bund, som det er, mere end at prøve at lappe på det her med det her.
Man kan sige, at hvis ikke man på en eller anden måde giver nogle lempeligere lånevilkår, end markedet gør, giver det jo slet ikke mening at gennemføre SF's forslag.
Så på en eller anden måde må der jo ligge i det, at den person eller det par, som ikke kan låne på almindelige vilkår, som de gerne ville – det kan enten være, at man ikke kan få et lån, og det kan også godt være, at man ikke kan få den type lån, man vil have, afdragsfrit, hvad ved jeg – i et almindeligt realkreditinstitut, alligevel skal kunne få det i et statsligt realkreditinstitut, eller hvad det nu er.
Det er det, jeg mener på en eller anden måde er lempeligere, fordi man stadfæster en ny mulighed.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-01-23:
Som jeg hørte De Radikales ordfører, anerkender De Radikale faktisk, at der er et problem – ellers må ordføreren rette mig – men at udformningen af vores beslutningsforslag ikke var det, man synes skulle til.
Ordføreren må rette mig, hvis jeg tager fejl, men jeg synes, at det ligesom må være det første skridt.
Jeg har hørt fra DF og alle de andre højrefløjspartier, at der ikke er noget problem, idet man henviser til en rapport, men når man spørger Landdistriktsrådet, når man spørger en række Venstreborgmestre, ja, selv en konservativ borgmester, hører man, at der er problemer.
Og problemerne er ikke ofte virksomhedernes økonomi eller husejernes økonomi, men at der er et lavt turnover, altså at det kan tage noget tid at sælge ens bolig.
Så kunne man jo sige, at så sætter vi ind der.
Men jeg har et konkret spørgsmål.
Hr. Martin Lidegaard sagde, at man i vores forslag skulle have nogle privilegier, og hr. Joachim B. Olsen nævnte også lempeligere regler.
Det, vi har skrevet ind i bemærkningerne, er egentlig noget, der gør det sværere, altså for netop at kalkulere med den risiko, der kan være, altså en lavere belåningsgrad, fastforrentede lån med afdrag osv.
Så jeg var bare interesseret i at høre, hvor de her privilegier i forhold til at komme ind på det her lånemarked, som vi har skitseret i bemærkningerne, er.
Martin Lidegaard (RV), 2018-01-23:
Mange tak.
Det er jo svært at have andet end sympati tilovers for de intentioner, der ligger bag forslaget her.
Vi er alle sammen klar over, at der er steder i Danmark, hvor det er svært både at sælge sit hus og at købe et hus og at få det lån, man gerne vil have.
De fleste steder kan man godt få et lån, men ikke nødvendigvis på de vilkår, som man kunne ønske sig.
Men jeg må også sige, at vi fra radikal side ikke er helt overbeviste om, at det, som SF foreslår, er den rigtige vej at gå.
Der er en del praktiske problemer.
Som flere ordførere har været inde på, er der nogle statsstøtteregelproblemer: Hvordan laver man i praksis den geografiske afgrænsning?
Skal det være ud fra prisen på huset eller ud fra postnummeret?
Skal det være egnen?
Skal det være typen af bolig?
Altså, det er ikke noget helt enkelt spørgsmål, og det er i og for sig ikke bare en detalje.
Det vil jeg sådan set give Dansk Folkepartis ordfører ret i, for
hvis man laver noget lovgivning, hvor man ligesom giver nogle særlige privilegier til én type låntagere, så skal man jo være meget præcis, i forhold til hvilke objektive kriterier der skal gælde, og det er ikke noget enkelt spørgsmål, uanset hvor gode intentionerne er.
Endelig er der spørgsmålet om finansiering: Hvor vidtgående skal man gøre det her?
Men i stedet for at gå ned i en detaljeret diskussion af alt det kunne jeg egentlig godt tænke mig at gribe sagen lidt mere principielt an, for hvad er det egentlig, udfordringen er her?
Udfordringen er, at der er nogle steder i Danmark, hvor der igennem årtier har været ført en politik, der har gjort, at det er mindre attraktivt at bo der.
Der har været gennemført et boligskattestop, siden Anders Fogh Rasmussen trådte til i 2001, som fuldstændig har skævvredet det danske boligmarked.
Hvis man for 25 år siden købte en bolig i Hellerup eller på Lolland for 2 mio. kr., så er man i dag mangemillionær, hvis man bor i Hellerup,
men man kan dårligt komme af med sin bolig på Lolland.
Dermed fjerner man livsnerven i landdistrikterne.
Det er jo årsagen til, at det bliver mindre attraktivt at bo i landdistrikterne, og det er det, vi skal gøre noget ved.
Det med at lave en symptombehandling, hvor man så bagefter går ind og lapper på den politik, der grundlæggende er blevet ført, tror vi egentlig ikke løser problemet.
Vi vil hellere koncentrere de politiske kræfter om at gøre Danmark til et land, hvor det er godt at bo alle steder, og hvor det er attraktivt for unge at vokse op og tage en uddannelse og blive, og hvor der kan drives virksomhed alle steder, osv. osv.
For hvis vi bevæger os ned ad et spor, hvor vi begynder at stadfæste en todeling af Danmark, så vi har ét realkreditmarked for én type danskere og et andet for en anden type danskere, så synes jeg, at vi ud over alle de praktiske problemer, der egentlig er forbundet med den her løsning, opgiver kampen.
Derfor kan Radikale Venstre ikke støtte beslutningsforslaget.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-01-23:
Det lempeligere kunne være, at man sagde, at de grænser, man har, i forhold til hvor hurtigt man forventer et hus kunne blive solgt, var lidt længere i de her områder.
Men i virkeligheden gælder det for mange af de her mennesker, jeg taler om, at det ikke er, fordi de ikke har råd til at købe de her huse, og de huse ligger prismæssigt jo slet ikke på niveau med Frederiksberg eller København.
Mange af dem siger, at de godt kan leve med at skulle lægge 30 eller 40 pct. selv, og at de har det fint med ikke at kunne få afdragsfrihed og have fastforrentede lån osv., men bare gerne vil kunne låne nogle penge.
En af de modeller, som Landdistrikternes Fællesråd har nævnt, er at kigge på omsætningstiden ved salg.
René Gade (ALT), 2018-01-23:
Da jeg var meget, meget ung, boede jeg i Ringkøbing, og der vil være dele af Ringkøbing og nogle af de postnumre, der ligger derude, der kunne blive betragtet som yderområder.
Der kan også være en fantastisk parcel med udsigt til Ringkøbing Fjord, der ikke bliver betragtet sådan.
Jeg skal gerne tage det med postnumre i mig igen og sige, at det var en voldsom fejl, at jeg nævnte ordet postnumre i min tale før.
SF lægger op til, at vi skal sikre, at det er muligt optage lån, også i de områder i Danmark, hvor det er svært i dag.
Det vil vi gerne bakke op om.
Joachim B. Olsen (LA), 2018-01-23:
For det første må man jo sige, at hvis realkreditinstitutterne i dag ønsker at have nogle andre belåningsgrænser end 80 pct., kan de jo bare gøre det, men det gør de ikke.
Der er ikke noget ønske om det, der er ikke nogen efterspørgsel på det.
Er der et problem? spørges der.
Du kan sagtens finde folk, som mener, at de er uretfærdigt behandlet, altså synes, at de har en god økonomi og ikke kan få et realkreditlån.
Det kan du også finde i København.
Men det er ikke det samme, som at der er et helt overordnet problem.
Det er der bare ikke noget der tyder på, og erhvervsministeren var selv inde på det i sin tale i starten.
Vi har sådan set nedsat et udvalg, der skulle se på det her, og de har afleveret deres rapport.
Og som de skriver, er det ikke finansielle ting, der gør, at der kan være f.eks. lavere vækst i nogle yderområder.
Så jeg tror ikke, at forslaget – selv hvis man skulle gennemføre det – vil hjælpe stort på noget som helst.
For hvis du i forvejen virkelig har en god økonomi, ja, så kan du også låne.
Hans Kristian Skibby (DF), 2018-01-23:
Der spreder sig jo sådan en ren feel good-stemning her i Folketinget.
Men jeg synes måske, at ordføreren springer lidt for elegant over.
Nu noterede jeg mig jo, at ordføreren nævnte postnumre, og samtidig siger ordføreren, at Alternativet til fulde støtter forslaget, hvori der står, at det er sikring af billigere lånemuligheder til boliger og erhverv i yderområder.
Og så nævner ordføreren postnumre.
Så vil jeg gerne spørge: Er det den måde, man definerer yderområder på i Alternativet?
Mig bekendt kan man ikke bare sådan definere med postnumre.
Altså, 6700 Esbjerg har også landområder, 8700 Horsens har også landområder.
Vil ordføreren lige svare på det?
René Gade (ALT), 2018-01-23:
Jeg definerer ikke yderområder med postnumre, men jeg nævner postnumre, fordi det er en ret integreret del af danskernes hverdag at navigere efter postnumre, når man skal forstå, hvor i landet folk bor, og det vil jeg også fastholde efter min ordførertale.
Det synes jeg er fornuftigt at bruge.
Der er nogle, der kan genkende sig selv i problematikken, der er nogle, der undrer sig over, hvordan man, hvis man har mulighed for at investere i at bygge et nyt hus i et postnummer eller i en bydel, der er attraktiv, så nærmest, inden den sidste mursten er sat op, kan have tjent måske 0,5 mio. kr. alene i prisstigning.
Er det noget, vi skal regulere herindefra?
Det er ikke en debat, vi har i dag, men jeg vil da sige, at der er en risiko i forhold til at have et boligmarked, der på den måde kan pumpes op – fordi der er nogle fornuftige lånevilkår og der er et marked, der efterspørger det ene og det andet her i København, kan der være nogen, der går ind og får en lånemulighed, på trods af at de næsten ikke har indkomsterne til det, fordi man har en forventning om, at markedet nok skal redde dem, hvis der nu kommer et problem.
Så er vi ude i en problematik, der hedder: Jamen, er det så muligt for et menneske i den ene del af Danmark at få den samme mulighed som en i den anden del af Danmark, hvis man har den samme økonomi?
Der synes vi, at der er en problematik, som vi skal tage hånd om.
Så det har ikke at gøre med postnumre.
Hans Kristian Skibby (DF), 2018-01-23:
Og det var det, jeg hørte ordføreren sige, altså postnumre.
For ellers har ordføreren jo støttet et beslutningsforslag, som er praktisk umuligt at gennemføre, for man skal vel også have en definition af, hvad yderområder er, og der hører jeg kun, at man siger postnumre, og det svar er simpelt hen ikke godt nok.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-01-23:
Så kan man jo melde sig, efter om man synes, det er et problem, eller ikke synes, det er et problem.
Men vi har alligevel – for det skal jo ikke være en gratis omgang – skitseret, hvordan et forslag kunne se ud, og derfor undrer det mig lidt, at hr. Joachim B. Olsen siger det med lempeligere vilkår.
Altså, i det forslag, vi har, er der en belåningsgrad på f.eks. 60 pct.
Det er for at begrænse tabsrisikoen, ved at du simpelt hen ikke kan låne lige så meget, som du ellers kan.
Vi har også nogle helt konkrete lofter, i forhold til hvor meget man selv skal ud at skaffe i finansiering.
Det kan kun være fastforrentede lån uden afdragsfrihed osv. osv. Det er jo netop for at sige, at det her skal gå til folk, der egentlig har en sund økonomi, men i områder, hvor der er et lavt turnover af huse.
Så jeg vil bare gerne spørge hr. Joachim B. Olsen – på samme måde som jeg har spurgt hans kolleger: Er der eller er der ikke et problem?
Jeg taler ikke om løsningen, men spørger: Er der eller er der ikke et problem?
Hans Kristian Skibby (DF), 2018-01-24:
Så synes jeg også, ministeren skulle forklare, hvor mange penge man regner med at have i indtægt fra de her danske vandværker.
Det synes jeg da kunne være meget interessant at høre.
Så er det i øvrigt også sådan, at mange af de her private eller også kommunale selskaber figurerer med det, der hedder udskudt skatteregning.
Karsten Lauritzen (V), 2018-01-24:
Det er heller ikke tilfældet i dag, og jeg ved ikke, hvordan nogen har regnet sig frem til det her tal på 36 mia. kr.
Det kan jeg på ingen måde genkende.
Den indtægt, som staten mig bekendt samlet set får for en meget, meget stor vandsektor, er på nuværende tidspunkt et sted mellem 100 og 200 mio. kr. Jeg formoder, at de penge er indlagt i finansloven og går til at finansiere nogle andre ting.
Hvis man skal lave om på det, skal man finde noget finansiering, og hvis Dansk Folkeparti kræver det i forligskredsen, må man jo åbent og konstruktivt drøfte det.
Det går jeg gerne ind i.
Jeg går også gerne ind i, som jeg sagde i min tidligere besvarelse, diskussionen om at hæve grænsen for, hvornår man er skattepligtig, og hvornår man ikke er skattepligtig, fra de nuværende 200.000 m³ til noget højere.
Mit eget parti har i sin tid argumenteret for, at beløbet skulle være højere, så derfor er det naturligt, at jeg går konstruktivt ind i den drøftelse.
Det, at der er forskel, er jo noget, vi politisk har valgt.
Så det kan jeg ikke gøre så meget ved, men vi kan politisk vælge at lave det om.
Ja, det er jo rigtigt, at man har skubbet en skatteregning, og det er netop, fordi man, hvis man vælger at finansiere sine investeringer i vandsektoren ved gældsoptagelse, så har en renteudgift, og den renteudgift kan man simpelt hen fratrække i sin fremtidige skattebetaling – så man kommer i en situation, hvor man ikke skal betale skat.
Og det vil være min klare opfordring til forsyningssektoren: at det er det, man skal gøre.
Hans Kristian Skibby (DF), 2018-01-24:
Jeg står selvfølgelig lidt undrende over, at en minister ikke kan svare på, om man som minister synes, det er dårlig eller god forvaltningsskik.
Man laver en lov, hvori der i beregningerne står, at den skal være provenuneutral, og så viser den sig nu ganske mange år efter at have et estimat på 36 mia. kr. på bruttoskatten, og så kan man ikke forklare, om det er god forvaltningsskik eller dårlig.
Så vil jeg gerne have ministeren til at svare på noget helt andet i forhold til det her.
Nu sagde ministeren selv, at vi så bare skal finde pengene.
Jeg vil da gerne have at vide, hvor mange penge det så er, man kalkulerer med at bruge andre steder.
Så vil jeg gerne spørge ministeren om noget, som jeg også synes er ret principielt, og det er i forhold til, at vi netop i 2015 lavede en ændring af det forlig, der var i forhold til vandsektorloven, og det var jo, at man øgede grænsen for, hvilke vandværker der kunne være fritaget, op til 200.000 m³ udpumpet vand om året.
Kunne man forestille sig, at man i det mindste kunne øge den, så flere af de private vandværker kunne blive fritaget?
Det næste er, om ministeren synes, at det er god forvaltningsskik, at der hos alle de vandværker, som ligger under 200.000 m³ vand i udpumpning om året, er en masse forbrugere, som ikke får den her regning.
Men hvis man tilfældigvis bor og ejer en ejendom et sted, hvor de pumper mere end 200.000 m³ op, så skal man have den her afgift.
Det er jo at gøre markant forskel fra den ene forbruger til den anden, at du bliver sanktioneret og straffet, fordi du tilfældigvis bor i Juelsminde, hvor man er omfattet af det her, men hvis nu du bor i Tørring, hvor jeg bor, som ligger i den samme kommune, er du ikke omfattet af det.
Synes ministeren, at det er rimeligt?
Karsten Lauritzen (V), 2018-01-24:
Jeg forstår godt, at hr. Hans Kristian Skibby stiller spørgsmålet, og jeg synes egentlig, det er et rimeligt spørgsmål at stille.
Jeg kan ikke svare på det som skatteminister.
Det var jo en aftale, der blev indgået i 2007.
Hvis jeg ikke tager meget fejl, var det Connie Hedegaard, der var miljøminister på daværende tidspunkt.
Jeg har spurgt i mit eget ministerium, i hvilket omfang Skatteministeriet var involveret i spørgsmålet om skattepligt dengang, og så vidt jeg har fået oplyst, var Skatteministeriet ikke involveret.
Derfor kan jeg heller ikke oplyse, om det, der foregik tilbage i 2007, er i overensstemmelse med god forvaltningsskik eller andet.
Jeg forstår godt, at spørgsmålet bliver stillet, men jeg kan ikke svare på spørgsmålet.
Der skal spørgeren spørge i nogle andre ministerier, og så er der nogen, der skal gå i gemmerne og finde ud af, hvad der egentlig blev forelagt politikerne dengang, kontra hvad der er sket efterfølgende.
Så er det jo altid, som spørgeren var inde på i det sidste spørgsmål, en politisk mulighed at sige, at sektoren ikke skal være skattepligtig.
Så skal man finde de der penge et sted, men det er bestemt en mulighed, og hvis Dansk Folkeparti kommer og kræver det i det møde, jeg og klima-, energi- og bygningsministeren skal holde forhåbentlig i den nærmeste fremtid med forligskredsen, så drøfter vi med åbne øjne sådan et forslag.
Jeg vil i hvert fald godt give spørgeren det tilsagn, at energi-, forsynings- og klimaministeren og jeg vil indkalde den kreds af partier, som står bag vandsektoraftalen fra 2007, til en drøftelse af håndteringen af det her spørgsmål.
Så er en af de ting, man kan bringe på bordet og ligesom have en drøftelse af, hvor grænsen skal være for, hvornår man er skattepligtig eller ej.
Men det er et sundt princip, at man i et hvile i sig selv-selskab har et incitament til at gældsfinansiere sine investeringer i stedet for at kræve penge af forbrugerne.
Hvis man kræver penge af forbrugerne, ser man nogle steder – helt sikkert ikke i spørgerens område – at nogle af dem, der sidder i bestyrelsen, har en interesse i at få en stor pengetank.
Og det er ikke samfundsøkonomisk rentabelt og fair over for forbrugerne.