Mona Juul (KF), 2023-11-21:
Altså, alt kommer jo tilbage nu i forhold til netop de der sene aftener, ikke?
Og der er ikke nogen tvivl om, at et coronapas set fra De Konservatives synspunkt udelukkende var relevant, fordi vi ønskede at holde så mange virksomheder så meget åbne som overhovedet muligt.
Og det var en vej ind i det, når nu vi havde forskellige synspunkter på, hvordan landet skulle lukkes ned og ikke lukkes ned.
På det tidspunkt havde regeringen det jo meget med at lave sådan nogle anbefalinger, som på ingen som helst måde gav nogen som helst form for kompensationer.
Så ja, coronapasset handlede herfra om at sørge for at holde så meget som muligt åbent og dermed holde hånden under de virksomheder, som havde det meget hårdt.
Tak for det, og tak for opbakningen.
Det var en vild tid.
Det kan man roligt sige.
Der er ikke en virksomhed, en selvstændig, en kulturinstitution, en erhvervsorganisation eller en jurist, der kan forstå, at regeringen efterlader erhvervslivet i et limbo, et vakuum, når det gælder retssikkerhed.
De fleste ved bare ikke rigtig, at det her foregår, at vi har den her debat, og at vi havde en politisk aftale, og at det ikke er sket.
De har tillid til staten og systemet, om end den hos mange har fået ridser i lakken under corona, og de afventer slutafregninger eller er faktisk gået konkurs.
Men altså, det er jo heller ikke ligefrem fordi, at hverken Socialdemokratiet, Venstre eller Moderaterne har råbt op om, at man lige dropper krav på erstatning, ifald landet igen rammes af en epidemi.
Der er ikke indrykket nogen fælles store annoncer med overskriften: »Skal man have et retskrav, eller skal man ikke have et retskrav?
Det mener regeringen ikke«.
Og det er jo præcis det, ministeren tidligere har udtalt i pressen.
Selv om de fleste selvstændige virksomheder og arbejdspladser er godt videre, er der altså også rigtig mange, der ikke er.
Og fælles for dem, der klarede sig, og dem, der ikke gjorde, eller som stadig kæmper, er, at de fortsat står uden krav på noget som helst uanset en regerings opfindsomhed.
Jeg minder f.eks. bare lige om, da man skulle booke 6 dage i træk på danske hoteller, hvilket alle ved der ikke er nogen der gør, og derfor stod hotellerne tomme; eller da man anbefalede at droppe større forsamlinger, så hverken musikeren, foredragsholderen eller eventmageren kunne gennemføre nogen rentable arrangementer.
De var ikke lukket ned, men goddaw mand økseskaft – det var de jo de facto.
Eller hvad med dengang man skulle booke bord også på værtshuse og fastfoodrestauranter, 30 minutter før lysten meldte sig?
Ærlig talt; det siger jo sig selv, at det ikke rigtig kunne lade sig gøre at drive en virksomhed på de vilkår.
Eller dengang man måtte have færre kunder i de store butikker end i de små butikker.
Der er nogle af jer, der tænker, at det lyder mærkeligt, og ja, det var det også.
Eller dengang man i den såkaldte trepartsforhandling, som også den tidligere regering lænede sig meget op ad, altid glemte de selvstændige – man glemte altid den fjerde part, det var ligesom bare sådan, det var.
Så var der også det der med, at man også lige fik basket igennem, at virksomheder i arbejdskonflikt ikke kunne få kompensation.
Sådan var der så meget.
Der blev begået nogle fejl.
Vi kæmpede.
Men vi behøver virkelig ikke at lave de samme fejl igen, vel?
Der er brug for sikkerhed og tillid og økonomisk forudsigelighed i et land som Danmark, naturligvis.
Der er som minimum brug for, at virksomheder i Danmark igen får et retskrav på erstatning.
Lige nu er virksomhederne ringere stillet, end man var før pandemien.
Det er jo det vilkår, vi står med.
En kæmpe tak til alle jer, der har været med her i aften, alle partier uden for regeringen, for den massive opbakning, der er til, at den modvillige minister nu får taget sig sammen til at indkalde til den her forhandling.
Og når den tid kommer, håber jeg virkelig også, at vælgerne husker på, hvilke partier der sad her og passede på virksomhederne og kulturinstitutionerne og arbejdspladserne.
Jeg havde selvfølgelig i den grad håbet, at Venstre mindede sig selv om, hvor de stod i den her sag, før de hoppede med på det socialdemokratiske arbejdsfællesskab.
Og jeg havde håbet på, at erhvervsministeren siden samrådet, vi havde i august, for længst havde indkaldt til de her forhandlinger; så havde vi jo bare droppet beslutningsforslaget og var kommet videre med en forhåbentlig god proces.
Det er nogle forhandlinger, hvor Det Konservative Folkeparti ønsker, at en række logiske elementer indgår i arbejdet, og lad mig lige nævne nogle af dem, så jeg håber, at I hænger på.
For det første hvordan et generelt retskrav på politisk stillingtagen til kompensation til erhvervslivet i tilfælde af indgreb efter epidemiloven udformes, så det tilgodeser hensynet til retssikkerhed, stabilitet og forudsigelighed for erhvervslivet samt hensynet til regeringens behov for handlerum i fremtidige ukendte pandemier.
For det andet hvordan parlamentarisk indsigt i den konkrete udformning af kommende kompensationsordninger understøttes gennem regler om inddragelse af Folketingets Epidemiudvalg.
Det har bl.a. den radikale ordfører også nævnt.
For det tredje hvordan det sikres, at virksomheder, der er omfattet af regler om kompensation, får adgang til at klage over Erhvervsstyrelsens eller den i fremtiden ansvarlige myndigheds afgørelse herom.
Det er der da sandelig også brug for i et retssamfund.
For det fjerde hvordan erhvervslivets forhold inddrages og tilgodeses i forbindelse med udarbejdelse af konkrete regler om kompensation, f.eks. gennem oprettelsen af en erhvervsepidemikommission bestående af repræsentanter for både erhvervslivet og regeringen.
For når Moderaternes ordfører nævner den her arbejdsgruppe, så var det altså en arbejdsgruppe, hvor der ikke var erhvervsrepræsentanter, men der var en følgegruppe.
Vi er jo nødt til at have erhvervslivet med, når der skal rådgives.