Marianne Bigum (SF), 2023-05-16:
Tak for det, og tak for alle jeres gode bemærkninger.
Jeg kan tydeligt huske, at vi, da jeg var barn, med skolen tog ud til Rolighedsmoserne i Espergærde.
Det var en dag, hvor vi skulle fange små insekter og ting i vandet og i det hele taget undersøge det.
Jeg husker det særlig, fordi der var en af mine klassekammerater, som det med det her meget lille net lykkedes at fange en fisk.
Jeg ville også rigtig gerne fange en fisk.
Det er altså ret svært at fange en fisk med sådan et lille net.
Så jeg begyndte at tage ud til Rolighedsmoserne alene den efterfølgende sommer.
Jeg var vel 10-11 år og cyklede derud, og jeg fiskede stort set hver dag i den her sommer.
Jeg lykkedes også med at fange en fisk.
Det var en skalle, den kunne ikke spises, og den var ikke særlig stor, men det var min første fisk, og jeg husker den.
Min far, som er slagter, fileterede den pænt og sagde: Nej, hvor er den flot.
Således kom der en fisk ud af mit fiskeri.
Senere har jeg haft mere travlt med andre ting – børn og liv og alt muligt – og nu er mine børn ved at være i en alder, hvor jeg kan tage dem med ud i naturen og vise dem den natur, som jeg selv blev så bidt af som lille pige.
Problemet er bare, at den natur, jeg vil vise frem i dag, ikke er den samme natur som dengang, for det er gået voldsomt tilbage for vores natur og vores vandmiljø.
Vandrammedirektivet i EU trådte i kraft i december 2000, og her blev der på EU-niveau fastlagt bindende rammer for vandplanlægningen i EU's medlemslande med det overordnede mål, at alle overfladevandsområder og grundvandsforekomster skulle have opnået mindst god tilstand inden udgangen af 2015.
Siden har vi rykket den her dato, fordi vi ikke var i mål.
Nu er vi så på sidste deadline, som er 2027, og det ser ud til, at vi får rigtig, rigtig travlt.
Det er ikke egnet til store overskrifter i medierne.
Til gengæld er det enormt vigtigt for, at vi kan komme videre med et kvalificeret og grundigt arbejde.
Jeg er ikke i tvivl om, at der er huller i den måde, tilsynet fungerer på i dag, som rækker ud over fejl, der kan ske, og som simpelt hen peger på noget grundlæggende, som vi kan gøre bedre.
Jeg mener, at vi her i Folketinget har ansvar for, at når vi laver lovgivning, der siger, at der er en tilsynsforpligtelse, så går vi også ind og kigger på, om den lever op til det, som den skal, og hvis ikke den gør det, gør vi det bedre.
Jeg er ikke den type politiker, der har lyst til at stå og skulle lave det samme og kigge på de samme ting om 10 år.
Jeg vil gerne videre.
Vi lægger op til her, at vi fra regeringens side får en redegørelse om tilsynet, og at den sendes i høring hos interessenter, virksomheder, forsyningsselskaber og andre myndigheder, der skal give input til, hvordan det kan blive bedre, og så skal vi kigge på, om det giver anledning til, at vi skal gøre noget yderligere.
Et bedre tilsyn giver mening, fordi vi ikke vil udlede urenset spildevand i vores vandløb.
Som jeg sagde i min begrundelse, handler det jo både om muligheden for at fiske og dyrke naturen og muligheden for at bade uden at blive syg, og uden at vores hunde bliver syge, når de bader.
Det handler om, at vi skal have rene vandløb med god plads til naturen og rent badevand.
Et bedre tilsyn vil også etablere det nødvendige datagrundlag for, at vi laver de rigtige indsatser.
Igen vil jeg sige, at vi har en deadline, der hedder 2027, og vi er bagud.
Jeg vil være ked af, at vi sætter alt muligt i gang fra ministeriets side i forhold til vandområdeplanerne, og at vi tror, vi når i mål, og at det så viser sig, at der er en tredjedel af vores udledninger, vi har overset, fordi vi glemte at føre tilsyn med, om der kom mere forurening ud i miljøet eller ej.