Karsten Hønge (SF), 2018-11-16:
Langsomt, men sikkert blev en af de vigtigste søjler for arbejdsmarkedet ædt op af råd og svamp, og vi skal handle, før den her højt besungne danske model braser sammen.
Og jeg må sige, at jeg ikke fatter, at Socialdemokraterne solgte sig så billigt i forbindelse med reformen i 2015 og nu har bundet sig hårdt til masten på højrefløjens skib.
I stedet skal vi bygge et trygt fundament endnu stærkere, for det er forudsætningen for fleksibilitet.
Socialdemokrater, I kan da forhåbentlig gøre det bedre, end I har gjort det i dag, hvor hr. Leif Lahn Jensen jo blot gav udtryk for forståelse for LO's holdninger og sagde, at man var glad for debatten.
Men arbejdsløse kan altså ikke leve af ord alene.
Dagpengene er blevet 20 pct. mindre værd i løbet af de sidste godt 20 år.
I 1995 var understøttelsen på 61 pct. af en faglærts løn, mens den nu dækker 49 pct. af det økonomiske tab ved at miste sit job.
Udsigten er så ovenikøbet en yderligere udhuling af dagpengenes købekraft, men der er altså grænser for, hvor mange hår man kan flå ud af hovedet på en skaldet, og vi nærmer os bristepunktet.
Hvorfor skal folk blive ved med at betale til en forsikring, hvis vilkår forringes?
Er dækningen ved arbejdsløshed sølle, ja, så vil fagbevægelsen i stedet forsvare sine medlemmer ved at forhandle lange opsigelsesfrister hjem.
Vi risikerer derudover, at færre vil melde sig ind, og at private forsikringsordninger vil vokse, og resultatet bliver et stift arbejdsmarked og større ulighed.
Vi kalder vores system flexicurity, altså fleksibilitet og tryghed i et, men ordet burde jo sammensættes omvendt, sådan at security kom først, for det er sådan, det virker; det er trygheden, der giver fleksibiliteten.
Mens omverdenen ser beundrende på Danmark og vores dynamiske arbejdsmarked, er vi selv ved at skære systemet ud i skiver.
Finansministeriet og Beskæftigelsesministeriet er endt som de forenede pølseskærefabrikker.
Gennem mange år er der skåret skive efter skive af en sund pølse, og hvis vi ikke passer på, så vil vi en dag opdage, at pølsen er væk, eller at der bare ligger en lille udtørret pølseende tilbage på skærebrættet.
Der er stor forskel på, hvilken risiko der er for at blive fyret fra jobbet.
Vi risikerer, at de stærkeste, de højest lønnede og de bedst etablerede 30-49-årige vælger a-kasserne fra, og det vil have dramatiske konsekvenser for hele samfundet.
Debatten har så tit drejet sig om en halvering af dagpengeperioden til de nuværende 2 år, men nedskæringerne har bestået af så meget andet: Retten til at genoptjene dagpenge blev fordoblet.
De nyuddannedes satser blev sat ned.
Der blev indført karensdage.
Feriedagpenge efter sygdom er afskaffet.
Der er ingen feriepenge til nyuddannede.
Og der har været en konstant faldende dagpengedækningsgrad i forhold til løntabet.
Der er mange huller i skibet.
Jeg synes, at vi skal passe godt på en af de største danske succeshistorier, nemlig vores særlige måde at indrette arbejdsmarkedet på.
Vi skal udbedre hullerne i skibet og holde op med at bore flere nye.
Vi skal have stærke faglige organisationer, solidariske a-kasser, gode grunduddannelser, et solidt dagpengesystem.
Det er det, der giver dynamik og fleksibilitet.