Mattias Tesfaye (S), 2017-05-05:
I den forbindelse var jeg i morges kl. 6.00 såmænd til rundstykker og kaffe i en skurvogn i Albertslund, hvor de har fået to syriske bygningsarbejdere ind i sprogpraktik.
Det der med værktøjet skal de nok få på plads, og tempoet skal de nok også få på plads, og det samme med kvaliteten.
Det er mere de værdier, der er i Danmark, der er svære sådan lige at adaptere.
I morges var en af dem endt i det polske sjak.
Da jeg sad og snakkede med dem, kom jeg til at spekulere på, hvad der egentlig ville ske med mig, hvis jeg flyttede med min familie til Polen.
Ville jeg opdrage mine børn med de værdier, der nu er i Polen?
Ville jeg opdrage dem til, at abort var en synd, og at homoseksualitet var en synd?
Det ville jeg selvfølgelig ikke, og med det er det jo så rimeligt, hvis man kommer fra Syrien, at spørge mig, hvorfor de så skal opdrage deres børn efter vores værdier, hvis jeg ikke vil opdrage mine børn efter polske værdier, hvis jeg flyttede til Polen; det er jo dobbeltmoralsk.
Måske har de ret – og så alligevel ikke.
For jeg mener ikke, det handler om dobbeltmoral.
Jeg mener, at det ville handle om værdirelativisme, hvis vi ville sige, at man blot skulle opdrage sine børn efter de værdier, der er i det land, man nu opholder sig i.
Hvorfor er det så, at jeg mener, at de her to syrere bør opdrage deres børn efter de danske værdier og ikke efter de syriske værdier?
Andre argumenter kan jeg ikke komme på.
Altså, det er bedre at gå ind for fri abort end at være imod fri abort, og det er bedre at give ens datter mulighed for at gifte sig med, hvem hun vil, end at arrangere ægteskabet for hende.
Med det forstår jeg godt, at det kan være svært for mennesker at omplante deres værdier og deres kultur til det danske samfund.
Det forstår jeg godt.
Det må blive oplevet som et kæmpe overgreb, men der er ikke rigtig andre veje udenom.
Forestil jer f.eks. en ung dansk muslimske dreng komme hjem til sin familie og sige, at han var homoseksuel.
Det sker jo ikke.
Forestil jer en pige komme hjem og sige, at nu har hun besluttet sig for at smide tørklædet, eller at hun vil være kæreste med en fyr, der har danske forældre.
Eller forestil jer, at hun kommer hjem og siger, at hun vil have abort.
Eller forestil jer, at hun siger, at i år vil hun ikke deltage i ramadanen.
Eller forestil jer, at hun siger, at hun vil praktisere sin religion på en anden måde, end forældrene har opfordret hende til.
I praksis er det jo sådan i Danmark, at en stor del af de frihedsrettigheder, der gælder for os andre, ikke gælder for de her unge mennesker, og at der foregår en voldsomt ideologisk kamp om, hvilke værdier de skal basere deres liv på.
Alt det, vi kun ser på overfladen, er en rå og brutal ideologisk kamp om de unge muslimers sjæl og deres identitet.
Jeg opfatter det ikke sådan, at det er en kamp imod islam, men jeg opfatter det sådan, at det er en kamp for oplysningstidens idealer.
Der er jo ikke nogen af de partier i den her i Folketingssal, der har kæmpet for, at oplysningstidens idealer skulle realiseres i det danske samfund, som har ment, at det kun gjaldt for folk med blå øjne.
Jeg opfatter SF's beslutningsforslag som et forsøg på at få staten, det officielle Danmark, til at melde sig ind i den kamp og stille sig på oplysningstidens side og sørge for, at de mennesker, der kommer hertil, også bliver børn af oplysningstidens idealer.
Det kan vi sådan set kun bakke op omkring, og derfor har vi valgt fra Socialdemokratiets side at støtte det beslutningsforslag, selv om det ikke sker så tit, at vi støtter beslutningsforslag, men vi synes, at det er vigtigt ikke bare at sende det signal, men også at Folketinget tager det meget seriøst, at i den kamp om de unge muslimers identitet og idealer og værdier bliver det danske samfund mere tydeligt på, at vi står fast på, at frihedsrettighederne også gælder for dem.