Pelle Dragsted (EL), 2018-02-08:
Som det også er fremgået af debatten, handler det forslag, som vi har fremsat sammen med SF, om at sidestille reglerne for modregning i eftervederlag, sådan at borgmestre og regionsrådsformænd bliver omfattet af samme regler som dem, der gælder for folketingsmedlemmer og ministre, nemlig at eftervederlaget er en slags, kan man sige, meget gavmilde dagpenge: Det er noget, man får, hvis man ikke har et arbejde.
Hvis man får et arbejde, bliver de til gengæld modregnet, så man ikke får en dobbelt løn.
De kan tværtimod oppebære f.eks. et eftervederlag på 1 mio. kr., hvis man er borgmester, samtidig med at de fra dag et træder ud i et vellønnet job på det private eller offentlige arbejdsmarked, altså en dobbelt løn.
Baggrunden for den her debat er selvfølgelig, at der efter det seneste kommunalvalg opstod en voldsom debat om det her, fordi det kom frem, at en række afgående borgmestre, herunder også en af Enhedslistens afgående borgmestre, stod i den her situation, hvor man både kunne modtage op til 1 mio. kr., hvis der var tale om to embedsperioder, samtidig med at man altså trådte ud i et job og egentlig ikke havde brug for det her eftervederlag.
Det var der mange der var forargede over, og det synes jeg egentlig er meget forståeligt.
Jeg synes, det er rimeligt, at der er et eftervederlag.
Jeg synes egentlig, at fru Mette Abildgaards argumenter var rigtige.
Man kunne selvfølgelig godt overveje, om det var fint bare at være omfattet af dagpengesystemet som andre.
Men man kan jo sige, at det i hvert fald udbreder kredsen af mennesker, som tør kaste sig ind i det, at der er et eftervederlag i en periode.
Det synes jeg er fair nok.
Til gengæld synes jeg ikke, det er fair, at man får eftervederlaget, selv om man ikke har brug for det.
Derfor var det faktisk også en overraskelse for mig, da den her sag opstod.
Jeg ville rigtig gerne have været forberedt på, at reglerne var sådan, lad mig bare sige det sådan helt stilfærdigt.
Jeg troede faktisk, at der gjaldt de samme regler for regionsrådsformænd og borgmestre.
Vi har været meget optaget i mange år i Enhedslisten af det her med at prøve at få nogle rimelige lønvilkår, som ikke indebar nogen urimelige privilegier for politikere.
Jeg kan huske, dengang vi strammede op på modregningsreglerne for folketingsmedlemmer og ministre.
Jeg var sådan set helt sikker på, at de samme regler også gjaldt for borgmestre og regionsrådsformænd.
Men det viste sig, at det gjorde de ikke.
Der er et hul.
Formålet med eftervederlaget må jo være det samme i begge tilfælde, altså både når det gælder borgmestre og regionsrådsformænd, og når det gælder folketingsmedlemmer og ministre.
Derfor havde jeg egentlig også forventet, at det ville være lidt en formssag at få ændret det her.
Det kan jeg jo så høre på debatten at det ikke er – at hverken regeringspartierne eller Socialdemokratiet desværre vil støtte forslaget.
Jeg synes til gengæld ikke, jeg har hørt nogen særlig gode argumenter for det.
Der er blevet snakket om det her med, om man kan tage sådan et enkelt element her ud.
Da man lavede nogle ændringer med udgangspunkt i Vederlagskommissionens rapport, var det også cherry picking – det ved jeg ikke engang hvordan man siger på dansk; altså, at man valgte de dele af det, der var fordelagtige i de fleste tilfælde, og lod de andre ligge.
I forhold til det her med, om det så skulle indebære en fuldstændig ligestilling af alle forhold: Nej, det synes jeg ikke det behøver.
Det er forskellige hverv, men principperne bør være nogenlunde matchende, altså principperne om, at eftervederlag har et formål, og det er at sikre en en indkomst i den periode, hvor man er ude at lede efter et nyt job, efter at man måske er blevet stemt ud af vælgerne eller selv har valgt ikke at genopstille.
Så er der blevet sagt det her med, at man bare kan sige nej.
For det første synes jeg egentlig – og det var det, som SF's ordfører meget rigtigt var inde på – at det altså sætter den enkelte politiker i lidt af en kattepine, at de så over for den ene eller den anden eller den tredje skal argumentere for, hvorfor de lige synes at de skal have lov at beholde pengene.
Det er ikke gavnligt, at det er den måde, den her slags sager bliver afgjort på.
Vi stemte også nej fra Enhedslistens side, dengang Socialdemokratiet i et ændringsforslag foreslog, at man også skulle kunne frasige sig folketingslønnen.
Det er ikke en god idé.
Det er heller ikke en god idé, at politikere kan gå til valg på at sige: Jeg er billigere end hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille, for jeg skal ikke have noget eftervederlag.
For det andet er det faktisk heller ikke så enkelt.
Lad os tage et eksempel: Man er afgående borgmester, man har ikke noget arbejde, men efter en måned får man et arbejde.
Så har man fået udbetalt sit eftervederlag for det første halve år eller år – jeg kan ikke huske det præcist.
Det er blevet skattebelagt, og så kan man jo ikke bare betale det tilbage.
Det er jo ikke optimalt.
Omvendt kan der også være en situation, hvor man frasiger sig det, fordi man har fået et job, og så får man en fyreseddel efter et par måneder.
Så står man der uden nogen indkomst, heller ikke dagpenge.
Så det er ikke tilstrækkeligt, at man frivilligt kan frasige sig de her penge.
Vi bør have fælles regler.
Der er jo stadig væk – jeg ved, det sker sjældent – en chance for at ændre holdning i løbet af udvalgsbehandlingen.
For det her spørgsmål handler jo grundlæggende om befolkningens tillid.
Vi lovgiver i modsætning til alle andre om vores egen løn og om vores kollegaers løn og arbejdsforhold ude i kommunerne.
Det er jo lidt sært.
Det gør andre mennesker jo ikke – måske, hvis man er direktør, men det gør man jo ikke engang, for der er det bestyrelsen, der bestemmer lønnen.
Men hvis man er direktør i sin egen virksomhed, kan man bestemme sin løn.
Men det er meget usædvanligt, at man bestemmer sin egen løn.
Men det gør vi herinde, vi lovgiver om vores egen løn.
Så hvis ikke vi kommer igennem med det den her gang, er jeg sikker på, at vi kommer til at drøfte det igen, for de her sager har det med at dukke op igen og igen, fordi befolkningen med rette siger, at der altså skal være rimelige forhold for aflønningen af politikere.