Karina Adsbøl (DF), 2018-03-23:
Tak for det.
For knap en uge siden deltog nogle af os i FN's Kvindekommission i New York.
Vi var repræsenteret af en stærk dansk delegation, herunder vores ligestillingsminister, fru Karen Ellemann.
Danmark brugte bl.a. sin stemme til at fremhæve kvinders ret til at bestemme over egen krop og vigtigheden af at have seksualundervisning.
Hver dag dør 800 kvinder på verdensplan på grund af graviditet og fødsel.
Der er også en stor mytedannelse, både i udviklingslandene og lande i den vestlige verden, hvor mange tror, at fordi man lærer unge om sikker sex, så har de også en tidligere seksuel debut.
Vi skal turde tale om seksualitet og kroppe, også med lande, hvor synet på kvinders seksualitet er anderledes.
Jeg er bl.a. rigtig glad for, at vi også har Uge Sex herhjemme i Danmark, som Sex & Samfund står for.
Tak for det.
Så vidt jeg forstår, vakte også den del stort bifald.
Rigtig mange har lært, at kvinder har en jomfruhinde, der springer,
første gang de har sex.
Kvinder bliver slået ihjel rundtomkring i verden, hvis man ikke kan vise blodplettede lagener efter bryllupsnatten.
Og det er selvfølgelig en myte, vi skal bekæmpe.
metoobevægelsen har også medvirket til øget fokus.
I Danmark har vi kæmpet i rigtig mange år for ligestilling, og det er utrolig vigtigt, at alle har lige muligheder uanset køn.
Vi skal værne om den enkeltes ret til at udtrykke sig og udfolde sig.
Ligestilling betyder, at alle uanset køn, seksualitet eller kønsidentitet skal have frihed til at være dem, de er, også når emnet for nogle er lidt for ømtåleligt.
Betyder det så, at vi ikke har udfordringer på ligestillingsområdet i Danmark?
Nej, det gør det ikke.
Jeg så for nylig en nyhedsudsendelse, hvor en journalist var taget til Vollsmose på en café, hvor mænd og kvinder ikke sidder sammen.
Journalisten spørger, om han må sætte sig, og kvinden i fjernsynet siger – og jeg citerer: Jo, du må gerne være her, for du er et hvidt menneske, så du ved nok ikke bedre.
Det siger hun og griner, men følger hurtigt op: Nej, teknisk set må du ikke være her.
Kvinder skal være her, og mænd skal være der,
siger hun og peger op foran i cafeen.
Mænd og kvinder sidder ikke sammen, for sådan er vores lov og sådan er vores regler.
I Danmark har vi ikke love og regler, der forbyder mænd og kvinder at sidde sammen på cafeer, og vi skal som land ikke finde os i parallelsamfund, negativ social kontrol, undertrykkelse af køn eller genopdragelsesrejser til børn, når de bliver lidt for danske.
Det skal vi som land sige fra over for.
Vi skal ikke acceptere, at der i Danmark er parallelsamfund, hvor ligestilling er sat ud af kraft.
Indvandrere og efterkommere, herunder de unge, skal også selv tage opgøret med forældrenes normer og værdier, og vi skal som samfund støtte dem ved at insistere på at debattere og oplyse om deres muligheder og rettigheder i Danmark.
Vi ønsker ikke religiøse særhensyn.
Mange af disse kvinder er underlagt en religiøs og negativ social kontrol, der udspringer fra religiøse ledere i moskeerne rundtomkring i miljøet.
Flere får råd og vejledning i, at de ikke må blive for danske, og det kan have fatale konsekvenser for mange af de unge, der lever med en splittelse mellem to regelsæt.
Det fører til konflikter i familien og gør, at mange unge må flygte fra deres familie.
I Danmark har vi oprettet tophemmelige steder.
RED-Safehouse, der er en selvejende institution, driver to sikre og skjulte opholdssteder for unge på flugt fra æresrelaterede konflikter, omfattende negativ social kontrol, æresrelateret vold, tvangsægteskaber eller trusler herom.
Der er hjælp at hente i det danske samfund.
I Danmark har man friheden til at vælge sin partner og til at være åben om sin seksuelle orientering eller kønsidentitet.
Der er 59 pct. af de indvandrerkvinder, der bor i et område med en høj koncentration af beboere med indvandrerbaggrund, der føler sig begrænset med hensyn til at vælge sin egen kæreste eller ægtefælle, og næsten fire ud af ti indvandrere og efterkommere mener, at manden er familiens naturlige overhoved.
Blandt personer med dansk oprindelse er det hver tiende
Og det er jo alt for mange.
Vold i nære relationer er noget, vi har haft stort politisk fokus på, og vi lavede derfor også en samlet aftale og fik her afsat 65,6 mio. kr. til indsatsen i 2017.
Og den indsats er noget, vi skal følge op på.
Ligestillingsudvalget har også haft indkaldt justitsministeren i samråd i januar om psykisk vold, og justitsministeren lovede på samrådet, at der også her vil komme et lovforslag om at lave en særskilt paragraf i forhold til psykisk vold.
Og der er nedsat en tværministeriel arbejdsgruppe, der er i gang med en proces, som ifølge Justitsministeriet forventes afsluttet i 2019.
Der er på tværs af partierne i Folketinget stor opbakning til at styrke indsatsen også omkring den psykiske vold, og vi har også for nylig vedtaget fælles regler, som det tidligere er blevet sagt, omkring sorgorlov, hvor vi fik afsat midler på finansloven, så også fædre, som mister et barn inden for den 32. uge efter fødslen, kan få sorgorlov.
Vold er noget af det, der har store konsekvenser for ofret for volden, og det ikke kun den fysiske; det er også den psykiske, som jeg også tidligere har sagt, netop den usynlige vold.
Og der er mange former for vold.
Der er også seksuel vold, materiel vold, økonomisk vold, og det er noget, vi har – og fortsat skal have – stort fokus på.
Menneskehandel er også en stor udfordring, og der er behov for en stabil og fleksibel indsats, der løbende kan tilpasses udviklingen.
Derfor har vi inden for rammerne, også til bekæmpelse af menneskehandel, afsat midler for 2019-2021, og der har vi allerede nu fastlagt en handlingsplan.
87 pct. af de vurderede ofre for menneskehandel i Danmark er kvinder, og næsten 24,9 millioner mennesker er ofre for tvangsarbejde, herunder menneskehandel på verdensplan.
Og så er der jo så alle mørketallene, som vi ikke kender noget til.
Vi har også haft en stor debat om kvindekrisecentrene; bl.a. har vi diskuteret, om der er pladser nok.
Vi skal sikre, at der er tilstrækkelig hjælp til voldsudsatte, og vi skal heller ikke glemme mændene.
Der er også 13.000 mænd, som årligt udsættes for fysisk eller psykisk vold af en nuværende eller tidligere partner, og de fleste af dem søger ikke hjælp.
Det er bl.a. en stor mærkesag for os, at de mandekrisecentre, vi har, også bliver reelt ligestillet med kvindekrisecentrene, også i forhold til finansieringen af krisecentre.
For hvis vi kigger på serviceloven, kan vi jo se, at der står sort på hvidt, at man i en kommunalbestyrelse skal tilbyde midlertidigt ophold til kvinder og børn, som har været udsat for vold og trusler, men der står altså ikke noget om mændene.
Det synes vi selvfølgelig fra Dansk Folkepartis side ikke er rimeligt.
Vi har i hvert fald flere gange rejst problematikken også i forhold til satspuljekredsen, og det er selvfølgelig noget, vi vil fortsætte med.
Vi håber, at vi på et tidspunkt kan blive enige om, at krisecentre for mænd skal ligestilles med kvindekrisecentrene.
Der er rigtig mange ting at tage fat på, og der er også rigtig meget arbejde, som venter.
Bl.a. afventer vi også nu en høring om bloddonation i forhold til homoseksuelle.
Vi har haft seksuel chikane på dagsordenen, og jeg synes jo, det er rigtig godt, at vi bredt politisk – selv om vi er så forskellige – kan mødes i Ligestillingsudvalget og blive enige om at rejse nogle væsentlige spørgsmål og arbejde videre ud derfra.
Og det ser jeg selvfølgelig frem til at vi kan fortsætte med.
Og så vil jeg sige tak for ordet.