runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG), 2020-06-02:
Ja, da jeg på grund af noget selvvalgt isolation ikke har haft mulighed for at være til førstebehandlingen af det her lovforslag, har jeg alligevel valgt at tage ordet her i dag, selv om det selvfølgelig kan være lidt belastende afstemningsformerne taget i betragtning.
Men jeg synes simpelt hen, at forslaget er så frygteligt, at det fortjener at få et par ord med på vejen.
Altså, hvad er det for noget?
Man prøver at sige, at der er et helt religiøst mindretal, der skal nyde nogle dårligere rettigheder end resten af befolkningen.
Det synes jeg er forkert; det er imod den generelle danske værdi religionsfrihed, altså hvor man laver lige regler for de forskellige trossamfund.
Men efterhånden skal man jo ikke undres, når det kommer fra Nye Borgerliges side.
Partiet kører i disse dage kampagne imod retsstaten, som jo ellers også er en dansk værdi – og her stiller man så forslag imod religionsfriheden, som ellers også er en dansk værdi.
Man må jo sige om Nye Borgerlige, at selvfølgelig er partiet stadig nyt lidt endnu, men borgerligt har det aldrig været.
Partiet er jo imod de klassiske borgerlige frihedsrettigheder i enhver sag, også i forhold til det, der er i det her beslutningsforslag.
Og der må man bare sige, at vi her i Folketinget burde kunne stå sammen om, at alle selvfølgelig nyder de samme rettigheder, lige meget hvilken religion de har.
Og det er beskæmmende, at man på den måde vil gå ind og prøve at score nogle stemmer på at forfølge et stort religiøst mindretal i Danmark – det burde man holde sig for god til.
Det er noget, som vi plejer at stå sammen om; det er noget, som vi faktisk synes er vigtigt.
Men det er jo en del af den højrenationalisme, som man desværre ser både i Danmark og i Europa, hvor der er en stigende tendens til, at man vil tage rettighederne fra dele af befolkningen og dermed lave forskellige niveauer af rettigheder for forskellige danskere.
Og der kan man sige, at det kan man bare lade stå til over for, men i virkeligheden bør vi jo gøre det, at vi råber vagt i gevær og taler om det, hver gang det sker, for det er som sagt en stigende tendens overalt, og jeg tror desværre ikke, at det forsvinder ved, at vi bare lader, som om det ikke sker.
Man kan se på målingerne, at Nye Borgerlige – ud over Socialdemokratiet, og tillykke med det – er det eneste parti, der rigtigt står til at gå fremad i meningsmålingerne, og det er jo en trist sag, for det handler jo om, at der er borgere i det her land, der skal behandles dårligere, alene på grund af at de er dem, de er.
Så for borgerlighedens skyld, for de liberale retsprincippers skyld, for frihedsrettighedernes skyld skal man selvfølgelig stemme nej til det her forslag og lade det gå ud i glemslen.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-02:
Det er jo helt korrekt, at DF i årevis har stemt for udlændingestramninger, og hvad har det medført?
Vi står i dag med mere islam, flere uintegrerbare indvandrere og større problemer, end vi havde for 10 eller 15 år siden.
Så hvis man tror, at DF er løsningen; hvis man tror, at tidligere 37 mandater i en situation, hvor der var borgerligt flertal, er løsningen, jamen så fortsæt med at tro det.
Jeg synes stadig, det er brandærgerligt, at DF med det her sender et klart signal om, at man vil fastholde anerkendelsen af islamiske trossamfund i Danmark.
Marie Krarup (DF), 2020-06-02:
I Dansk Folkeparti har vi i 25 år kæmpet imod, at islam skulle få fodfæste i Danmark.
Det er også hensigten fra Nye Borgerliges side.
Problemet er, at det vil føre til det modsatte: Det vil styrke islams magt i Danmark ved at lade muslimske menigheder gå under myndighedernes radar.
Så reelt vil B 77, hvis det bliver vedtaget, styrke islams magt.
Men vi er enige i hensigten om, at der skal være mindre islam i Danmark.
Dansk Folkeparti ønsker selvfølgelig ikke at give særlige privilegier til islam, og det er heller ikke det, der er tale om her.
Det, der er tale om, er, at man har en lovgivning, hvor man er i stand til at regulere de enkelte trossamfund, og det er enormt vigtigt.
Der vil stadig være vielser.
De vil så ikke være anerkendte, men de vil helt sikkert eksistere.
Så blot at fratage anerkendelsen vil virke modsat.
Vi vil miste kontrollen med de muslimske trossamfund.
Derfor er det et dårligt forslag, men vi udtalte os positivt om hensigten ved førstebehandlingen, og det vil vi stadig gøre, men der, hvor vi mener det vil være konstruktivt, er, hvis man i stedet forsøger at nyformulere loven om anerkendelse af trossamfund og sætte nogle andre reguleringsformer og nogle flere reguleringsformer ind.
Men blot at tage de muslimske samfund ud af det vil umiddelbart styrke dem, fordi de ikke vil blive kontrolleret.
Så der tager Nye Borgerlige helt fejl.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-02:
Tak for ordet.
Der er en lang række trossamfund i dag, som ikke er anerkendt, som ikke nyder de rettigheder, som hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille taler om, nemlig retten til at vie ægtefolk, retten til at få fradrag i skatten for abonnementer og kontingenter og en rettighed til at invitere prædikanter hertil på særlige vilkår.
Når vi har fremsat det her beslutningsforslag, er det jo, fordi vi har kunnet høre, hvordan politikere i årevis har talt om den udfordring, vi har i vores samfund, hvor prædikanter kommer hertil og prædiker had, prædiker undertrykkelse af jøder, prædiker ideer i vores moskeer og særlig i nogle af de mest radikaliserede moskeer.
Man har kritiseret det her på den ene side, og på den anden side har man holdt fast i, at de her trossamfund skulle have og nyde godt af de her særlige privilegier, som vi giver de trossamfund, der anerkendte.
Det er jo fuldstændig galimatias.
Det er også galimatias, når vi hører et bredt flertal i Folketinget helt over til SF kritisere, at de her imamer tvinger kvinder ind i ægteskaber og de tvinger kvinder til at blive i ægteskaber, som kvinderne ikke selv ønsker, når vi alligevel understøtter dem økonomisk og vi understøtter dem med særlige rettigheder.
Det kan vi simpelt hen ikke være bekendt.
Når det er os herinde, der har magten til at lovgive; når det er os, der har magten til at fratage de særlige rettigheder, og det er altså særlige rettigheder, man har, når man er et anerkendt trossamfund; når det er os, der har den ret, er det også os, der har pligten til at håndhæve den
Man kan ikke med den ene tunge, skulle jeg til at sige, kritisere og tale dunder imod imamer, der prædiker deres religion, og så med den anden tunge sige, at de alligevel skal have de her rettigheder.
Derfor har vi fremsat beslutningsforslaget, og derfor er det selvfølgelig brandærgerligt, at et parti som DF er imod, og at man mener, at det at understøtte islamiske trossamfund med de her særlige rettigheder skulle gøre det lettere at slippe af med islam i vores samfund.
Det giver simpelt hen ingen mening.
Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG), 2020-06-02:
Fru Pernille Vermund skal jo i hvert fald være glad for, at der ikke er en særlig regel for partier, der prædiker had i forhold til, hvilke privilegier de kan få, for ellers kunne der jo laves forskellige privilegier for forskellige af de partier, der er repræsenteret her, når de løbende udspyr had mod en minoritetsbefolkning her i landet.
Derfor vil jeg også bare spørge: Hvordan kan der være religionsfrihed, hvis man siger, at et af de største religiøse mindretal overhovedet under ingen omstændigheder kan få godkendt deres trossamfund i Danmark på lige fod med andre religioner?
Det giver ikke mening; det er jo bare noget, fru Pernille Vermund siger.
Men fru Pernille Vermund er jo de facto imod religionsfriheden, og det synes jeg bare man skulle indrømme her fra talerstolen.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-02:
En forudsætning for at kunne nyde anerkendelse må jo være, at man som udgangspunkt respekterer religionsfriheden.
Det må jo betyde, at man ikke i et samfund som vores, hvor religionsfrihed er en vigtig forudsætning for vores frihed, for vores værdier, for vores måde at leve sammen på, kan nyde særlig anerkendelse, som er politisk dikteret.
Altså, det, at vi giver særlige privilegier til en religion, hvis frafaldne kommer i en rigtig, rigtig skidt situation og for nogles vedkommende i en situation, der er så slem, at de ikke tør, bør jo få enhver liberalt tænkende politiker til at sige: Her er noget galt.
Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG), 2020-06-02:
Frihed er jo ikke frihed, hvis der er andre, der skal vurdere, hvad det er frihed til at tro, og hvis ikke det er frihed til at tro på en religion, som mange hundredtusinde mennesker i dette land tror på, så er der jo ikke tale om frihed.
Det kan fru Pernille Vermund ikke tale sig ud af.
Og vi må jo bare konstatere, som jeg også gjorde tidligere, at Nye Borgerlige ikke er et parti, der går ind for de grundlæggende borgerlige frihedsrettigheder, men alligevel modtager de offentlig støtte og har det privilegie, fordi man selvfølgelig giver det til alle.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-02:
Sikke noget vrøvl.
Der findes masser af trossamfund i Danmark, som ikke får de privilegier, som de anerkendte trossamfund har, og det får de ikke, fordi de ikke er vurderet til at opfylde de kriterier, som vi stiller for de trossamfund, der skal have anerkendelsen.
Det er en politisk beslutning, hvad det er for kriterier, man lægger ned over trossamfundene, og Nye Borgerlige mener, at det er helt naturligt, at en forudsætning for, at man kan blive anerkendt som trossamfund, først og fremmest er, at man respekterer religionsfriheden.
Rasmus Stoklund (S), 2020-06-02:
Jamen jeg synes da ikke, at hr. Morten Messerschmidt skal afholde sig fra at hejse et flag for det her, når han rejser rundt i Europa.
Men derudover har jeg lidt svært ved at se, hvad det er, der skulle komme ud af det forslag, der ligger her, andet end et eller andet, jeg ikke ved om er noget politisk drilleri eller hvad.
For der er jo ikke noget, der i forvejen er til hinder for – det er jeg også sikker på at hr. Morten Messerschmidt og andre ikke vil afholde sig fra – at kunne stille udvalgsspørgsmål eller andre former for folketingsspørgsmål om, hvordan det går på det her område, ligesom vi har forespørgselsdebatten i dag.
Men derudover er det jo helt naturligt, at det er et anliggende for regeringer at forhandle med andre landes regeringer om, hvordan man skal tilrettelægge bilateralt samarbejde; det er det også i den her sammenhæng.
Og igen vil jeg understrege, at jeg ikke ser de blå partier, der nu fremsætter det her forslag, som nogen garanti for, at det så vil fremme processen.
Jeg vil igen minde om, at der de seneste 4 år, hvor vi havde en blå regering ved magten, var i omegnen af 25 mennesker om året, der blev overført til afsoning i deres hjemland.
Nick Hækkerup (S), 2020-06-02:
Ja, vi arbejder på det.
Der er kontakter til lande.
Vi gør, hvad vi kan for at få processen til at glide fremad.
Så gør det sig lidt gældende her som i så mange andre sager, tror jeg, når folk hopper på regeringen for at få det til at ske, at intet jo er umuligt for den, der ikke selv skal gøre det.
Det gælder også, tror jeg, lidt oppositionens tilgang til det her, og at man er tilbage i det der: det er for lidt, det er for sent, det er for dårligt-retorikken omkring det, der sker.
Det, der er vigtigt for mig, er, at vi faktisk når i mål med at få etableret de her fængselspladser i udlandet og få overførelsen til at fungere.
Britt Bager (V), 2020-06-02:
Tak til ministeren, og tak for redegørelsen her.
Det kan undre mig, på trods af at det her er så avanceret stof, at ministeren ikke har kunnet få handlet sådan en aftale hjem endnu.
Måske skulle ministeren ringe til sin gode kollega fru Trine Bramsen og spørge, hvordan fru Trine Bramsen mener, man skulle gøre det, fordi dengang fru Trine Bramsen var retsordfører, havde hun den perfekte opskrift, den helt perfekte opskrift.
Tilbage i 2015 havde fru Trine Bramsen løst det her problem, og derfor kan det selvfølgelig undre mig, at vi her et år efter, at Socialdemokraterne har indtaget Justitsministeriet, ikke har set en løsning endnu.
Men jeg bærer over med hr. Nick Hækkerup og vil derfor bare høre, hvornår vi så ser en aftale.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-06-02:
Tak, formand.
For få måneder siden kunne man i dagspressen læse nye tal fra kriminalforsorgen, som viser, at stadig flere indsatte i de danske fængsler og arresthuse har udenlandsk baggrund.
Og det er ud over i almindelighed at være forstemmende – i forhold til det billede af udlændinges kriminalitet i Danmark og det tryk, det jo giver på offentlige institutioner – også helt i strid med det meget brede ønske, fornemmer jeg, der er her i Folketinget om at sørge for, at udlændinge, som vælger at gengælde den udstrakte hånd og velkomst, som det danske samfund giver ved at lade dem komme ind for at besøge familie, for at arbejde eller måske bare for at nyde det dejlige samfund, som Danmark er, også skal mødes med en konsekvent og hårdhændet reaktion, hvis de begår kriminalitet.
Derfor skal afsoningen selvfølgelig ske i det hjemland, som vedkommende udlænding måtte komme fra, og ikke i Danmark, hvor man altså på den måde ud over den kriminalitet, man har begået, så også ligger landet til last.
Og den gode nyhed er, at under den borgerlige regering tilbage i 2006 lavede vi rent faktisk en aftale med den daværende justitsminister om at afsøge mulighederne for, især i Østeuropa, enten at leje eller på anden måde få adgang til fængselsområder, sådan at de udlændinge, der kommer derfra – og det er jo desværre en ganske betragtelig del af dem, der vælger at begå kriminalitet i Danmark – kunne komme hjem til afsoning.
Men tiden går, og nye tal viser, at der er stadig flere kriminelle udlændinge i de danske fængsler og arresthuse, og vi har ikke hørt meget nyt om de forhandlinger og deres udkomme, som altså gerne skulle lede frem til, at vi kan få sendt de kriminelle udlændinge hjem.
Det er på den baggrund, at Dansk Folkeparti har taget initiativ til den her forespørgselsdebat, hvor vi selvfølgelig i en god og positiv ånd håber – jeg vil nærmest sige forventer – at den nuværende regering sådan set er enig i intentionen om at få kriminelle udlændinge ud, så de kan afsone i hjemlandet, men hvor vi jo bare mangler at få at vide, hvor vi står.
Og derfor vil jeg gerne på vegne af undertegnede bede justitsministeren om at svare på, hvad søren der sker i den her sag.
Morten Messerschmidt (DF), 2020-06-02:
Jeg skal jo slet ikke – for det ville være letsindigt, eftersom jeg aldrig har været så tæt på som justitsministeren – bedømme, om den ene regering nu har gjort mere eller mindre end den anden.
Men der er en enkelt ting, som jeg bemærker i justitsministerens indlæg, nemlig det forhold, at justitsministeren tilsyneladende er fokuseret på, at det skal være i det land, hvor den kriminelle udlænding kommer fra, at afsoningen skal ske.
Det behøver det altså ikke ifølge os i Dansk Folkeparti.
Det eneste, vi sådan set er optaget af, er, at det bare ikke sker i Danmark.
Så hvis justitsministeren f.eks. kan indgå aftaler med et bulgarsk fængsel om at betale for at have udlændinge til afsoning der, så skal det ikke røre os, om der så også befinder sig polakker, rumænere og cyprioter der.
Det må være et anliggende, hvor man så siger, at det er et EU-land, og vi lægger til grund, at de lever op til de fundamentale krav, som vi normalt stiller til afsoning osv., og så er det bare af sted.
Derfor vil jeg bare gerne bede justitsministeren om at bekræfte, at det mandat, han arbejder ud fra, er bredest muligt, sådan at det her handler om, at de her udlændinge ikke afsoner i Danmark.
Nick Hækkerup (S), 2020-06-02:
Jamen hvis jeg har udtrykt mig så uklart, er jeg ked af det – rigtig ked af det.
For der er ingen tvivl om, at det, der er ambitionen, er at få etableret fængselspladser i udlandet.
Nu kan jeg forstå, at det er vigtigt for Dansk Folkeparti, at det skal være et EU-land, men det behøver det ikke være for vores skyld.
Det skal være et andet land, det skal være uden for Danmark, sådan at når vi har kriminelle udlændinge i Danmark, der bliver dømt til udvisning, så bliver de hurtigst muligt transporteret til en fængselsfacilitet i et andet land og sætter ikke deres ben i kongeriget igen.
Det er det, der er ambitionen.
Når der måske sneg sig det andet ind, er det selvfølgelig, fordi der også er det hensyn, at man kan have en aftale om, at nogle dømte rumænere kan komme tilbage til afsoning i Rumænien, men det er bare et andet spor end det spor, som jeg snakker om nu.
Men begge spor tæller.
Selvfølgelig skal vi overholde de internationale konventioner, som gælder.
Der er jo bl.a. nogle krav og også international regulering i forhold til fængselspladser, størrelser osv.
Og selvfølgelig skal den type krav honoreres i de lande, som vi måtte få samarbejde med.
Det er jo også noget af det, som skal indgå i sådan et konkret aftalekompleks, altså at man finder ud af, hvordan det sikres, og hvordan en række andre forhold sikres.
Det er faktisk ret komplekst.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2020-06-02:
Jeg vil bare høre ministeren: Når man nu arbejder med det her, er det så en forudsætning, at man selvfølgelig overholder de internationale konventioner, når man skal leje pladser andre steder, men også de internationale fængselsregler?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-02:
Jeg forstår det helt, og jeg er sådan set principielt enig, men hvis det skulle fungere, skulle vi have et system, hvor vi alle sammen i fornuftige internationale aftaler var enige om, at så snart der er en, der bliver dømt, kommer vedkommende til afsoning i det land, hvor vedkommende er statsborger, eller afsoner en vis periode i det land, hvor vedkommende er dømt, og så bliver overført.
I dag er der ikke den type aftaler.
Og i den situation, hvor hver mand er sig selv nærmest, synes jeg, at vi også for Danmarks vedkommende må sige: Hvad gør vi for at varetage Danmarks interesser bedst muligt?
Men hvis der var en mulighed for, at man kunne få et reguleringsregime, hvor vi sagde: Der er en vis afsoning i landet, hvor man er dømt, og derefter udvisning, og det gælder alle, og det sker, så synes jeg, det ville være en bedre løsning for alle parter.
Rosa Lund (EL), 2020-06-02:
Jeg tænker bare, at hvis man principielt mener, at mennesker, der er udvist af Danmark, skal afsone i det land, de er udvist til, bør man så ikke også hente de mennesker, som er danske statsborgere, men som er straffet for noget i et andet land, og som det andet land gerne vil have skal afsone deres straf i Danmark, hjem for at afsone?
Altså, jeg synes, det er en lille smule dobbeltmoralsk, at man gerne vil parkere nogle udviste kriminelle, men at man ikke vil tage sine egne kriminelle hjem, hvis man kan tale om sine egne kriminelle –
jeg tror, ministeren forstår, hvad jeg mener.
Nick Hækkerup (S), 2020-06-02:
Med al respekt tror jeg sådan set ikke, det var valget, der gjorde, at der ikke skete noget.
Jeg tror i virkeligheden, hvis vi skal komme efter det, at det, der skete, var, at sagen blev eksponeret i de danske medier, altså at der var omtale i december 2018 af, at man havde de her forhandlinger, desværre.
For sådan som jeg har kunnet forfølge sagen, betød det, at det land, man forhandlede med, blev markant mere reserveret i forhold til at ville fortsætte ned ad det spor.
Og hvis den forståelse, som jeg har fået, er rigtig, så bekræfter det jo bare behovet for fortrolighed omkring det her.
Men der er konkrete kontakter til en flerhed af lande.
Naser Khader (KF), 2020-06-02:
Tak skal du have.
Jeg var også retsordfører i forrige periode, og jeg ved og kan bekræfte, at den tidligere regering var meget optaget af det, også den tidligere justitsminister, og man var meget, meget langt fremme med at forhandle med bestemte lande og var næsten ved at underskrive en aftale, men så kom der et valg imellem, og så skete der ikke så meget.
Målet med forespørgselsdebatten her i dag er at finde ud af: Er der action?
Sker der noget?
Nu er det et år siden, regeringen overtog magten, og det er ikke nok bare at sige: Vi er i kontakt med nogen.
Er man i reelle forhandlinger med nogle bestemte lande?
Nick Hækkerup (S), 2020-06-02:
Det er forkert at sige, at den tidligere regering ikke tog det alvorligt.
Jeg tror, at det, jeg prøvede at kommunikere, var, at mit indtryk var, at det var muligt at presse mere på, da vi overtog regeringsmagten.
Altså, det var ikke sådan, at man var ligeglad, men der kunne godt strammes op, og det er så sket.
Vi er i kontakt med en flerhed af lande, hvilket giver mig håb om, at noget kan ske.
Men min erfaring med politik og livet i øvrigt er, at det, som ingen tid tager, tager et kvarter, og resten tager dobbelt så lang tid, som man tror, og derfor vil jeg nødig sige: Om 1 år er det på plads.
Så kunne jeg selvfølgelig sige: I min ministertid er det på plads – men så er vi jo 10 år fremme.
Pernille Vermund (NB), 2020-06-02:
Tak for det.
Jeg kan godt blive sådan en lille smule bekymret, når jeg hører ministeren sige, at det her ikke var noget, der havde højeste prioritering for den tidligere justitsminister.
Det synes jeg egentlig er bemærkelsesværdigt, al den stund at det jo fyldte ret meget retorisk på daværende tidspunkt.
Derfor kan jeg også blive en lille smule bekymret for, og jeg beklager min almene skepsis i forhold til politikere, at man nu igen forsøger at tale noget op, som man måske ikke kommer i mål med.
Har ministeren selv gjort sig nogen tanker om, hvad et succeskriterie vil være?
Altså, vil det være i indeværende valgperiode, at man forventer eller har ambitioner om at kunne nå i mål med sådan en eller flere aftaler, eller tænker ministeren, at det er noget, der kommer til at ske over en 10-årig eller 20-årig periode?
Kan ministeren sige noget om det?
Mit budskab i dag er enkelt og tydeligt.
Hvis vi i Danmark vil have styr på, hvem vi lukker ind i vores land, skal vi indføre et stop for spontanasyl i Danmark.
Der er ingen anden vej.
Der er ikke andre løsninger, og der er ingen andre, der løser problemerne for os, der er kun os selv til at gøre det.
Det er nu, man skal sige fra, det er nu, Erdogan skal have klar besked: ikke mere bestikkelse til dig fra os.
Så længe bestikkelsespengene bliver betalt, og det er i dag tæt på 50 mia. kr., som Erdogan har modtaget fra de europæiske skatteydere til at promovere sit islamiske imperium, så længe er det gået, men ikke længere.
Mere vil have mere, og Erdogan er ved at stramme skruen.
Han stiller åbenlyse politiske krav om, at Europa skal støtte hans imperiebyggeri for at udbrede hans egen magt i Mellemøsten.
Kurderne skal åbenbart kanøfles, og dele af Syrien skal besættes.
Og bakker vi ikke op, truer han med at slippe migranter løs på Grækenland og Bulgarien.
Vi er udsat for simpel magtpolitik, hvor diplomati bakkes op af først trusler og siden handling.
Afpresning slutter aldrig, når først man en gang har givet efter.
Det bliver ved, til man har afleveret alt, hvad man har.
Vi skulle aldrig have sagt ja første gang.
Migrantkrisen i 2015 og 2016 burde have lært os i hvert fald én lektie: Vi skal løse vores problemer selv.
Der kommer ikke nogen og gør det for os, og medmindre vi handler og beskytter os selv, vores grænser og vores samfund, vil den næste bølge af migranter ramme os lige så hårdt som den første.
Erdogan er ikke en del af løsningen, EU er ikke en del af løsningen, for de er begge en del af problemet.
Nye Borgerlige har sammen med DF lavet en vedtagelsestekst, som tidligere er læst op af hr. Kristian Thulesen Dahl, og jeg regner med, at det er nok.
Marcus Knuth (KF), 2020-06-02:
Vi så jo meget klart under flygtningekrisen i 2015 med asylstrømmene, der vandrede op igennem Europa, at man søgte hen mod de lande, hvor der var de mest lempelige forhold – det kunne f.eks. være høje sociale ydelser eller opholdskravene, altså at det er nemt at blive i et land.
Og den asyllempelse, som vi diskuterede forleden, hvor man netop gør det muligt for flygtninge at blive i Danmark, såfremt de har et arbejde, også selv om der er fred i hjemlandet, gør alt andet lige opholdskravene noget mere lempelige, og derfor er det en klokkeklar asyllempelse.