runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karin Nødgaard (DF), 2019-02-26:
Jeg vil gerne høre ordføreren i forhold til det her med betinget samvær.
Nu ved jeg ikke helt, hvordan det præcis skal tolkes, men er vi ikke enige om, at når man taler om en bortadoption ved tvang, er det definitivt?
Så er det jo således, at adoptivforældrene sådan set har bestemmelsen over det her barns videre liv, og det vil sige, at det biologiske ophav, inklusive f.eks. bedsteforældre, er afskåret fra enhver kontakt, hvis ikke adoptivforældrene ønsker det.
Det er den ene del af det.
Den anden del er, at ordføreren sådan set ikke svarer på mit spørgsmål om det her med, hvis man faktisk står med en handicappet, måske lidt retarderet mor, som egentlig har noget kærlighed i sig, hun gerne vil give videre til det her barn.
Er det egentlig ikke nok, at vi er der, hvor vi er nu, i forhold til lovgivningen?
Og er det ikke nogle helt andre ting, vi så egentlig skulle gribe fat i, i forhold til hele anbringelsesområdet?
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Altså, det, jeg forsøgte at referere til, var, at vi selv har gjort os nogle overvejelser om, i hvilken retning vi godt kunne forestille os at det her ville udvikle sig, og at der på sigt kunne opstå en mulighed for at give samkvem, selvfølgelig både med adoptionsfamilien, men også med den biologiske familie, hvis det er til barnets bedste.
Det vil vi gerne være åbne over for at diskutere i forbindelse med en fremtidig revision af lovforslaget, og det gælder selvfølgelig også for en handicappet mor, som måtte stå med alle sine følelser i klemme i det her.
Så vi er åbne over for fejl og mangler.
Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
Ordføreren siger, at ordføreren ikke kan garantere, at der ikke vil ske fejl, og det har jeg fuld respekt for, for det kan vi jo ikke, og måske skulle vi nogle gange blive bedre til at sige det noget mere, særlig når det handler om så udsatte børn, som vi taler om, når tvangsbortadoption kommer på tale.
Mit spørgsmål er meget simpelt.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Det er der sandsynligvis noget om, men man skal bare huske på, at de her systemer kan arbejde ganske længe med at kigge hinanden over skulderen, og jeg hører til dem, der er blevet mere og mere overbevist om, at det der med, hvad der sker for et barn i de allerførste leveår, er helt afgørende for, hvilke muligheder barnet får på den lange bane, så derfor siger vi altså, at hensynet til at få en tryg og god forbindelse, som barnet kan regne med fra starten, er det afgørende.
Så kan det godt være, at vi må leve med en risiko for en lidt større fejlmargen, men det er jo så det, der ligger i, at vi gerne vil holde ministeren fast på, at det her skal have fuld opmærksomhed, også selv om der er blevet en instans mindre til at behandle det.
Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
Jeg har respekt for ønsket om at nedbringe sagsbehandlingstiden – det har jeg – og jeg har sådan set også respekt for ønsket om, at man, når man skal gennemføre en tvangsbortadoption, sikrer barnet en tryg start.
Det, der bekymrer mig, er, at hvis man øger risikoen for fejl, så er det jo ikke bare en sagsbehandlingsfejl, der vil være tale om.
Det skaber jo en risiko for, at der er nogle børn, som mister kontakten til deres forældre, selv om det ikke var det bedste for dem.
Og uanset om ens forældre er nogle kæmpe idioter, uanset hvor store problemer de har, så er der jo altid kærlighed mellem børn og forældre; så det vil altid være et svigt at blive fjernet på sådan en drastisk måde.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Ja, og jeg gentager endnu en gang, at det jo er derfor, at vi, når vi som det offentlige træder ind i dette meget fintmaskede system, skal træde særdeles varsomt, og vi skal hele tiden have for øje, at det er barnets tarv, der skal være det afgørende.
Og barnets tarv er jo så i den tidlige fase at få en stabil tilknytning til de voksne, som holder af det, og som er i stand til kontinuert at give det den kærlighed i det forløb, som barnet skal igennem.
Hvordan vi så får indrettet i systemerne efterfølgende, må vi løbende have et vågent øje på.
Karin Nødgaard (DF), 2019-02-26:
Det sidste fik mig egentlig lige til at ville stille ordføreren et spørgsmål.
Ordføreren siger, at der ikke skal være nogen ligning for antallet, og det er jeg sådan set helt enig i at der ikke skal være.
Men der er en minister på området, endda en konservativ minister, som gerne ser, at der rejses flere sager om adoption uden samtykke.
Er ordføreren enig i det?
En anden del er, at man hører, at der kan være kommuner i Danmark, som decideret laver et katalog over, hvad de kan spare penge på.
De indskriver faktisk, at de, hvis de foretager flere tvangsbortadoptioner, kan spare 4 mio. kr. Hvad mener ordføreren om det?
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Vi kan lige tage den første del først.
Hvis det er sådan, at der ikke er tvangsbortadoptioner nok i kommunerne, forstået på den måde, at man i kommunerne ligesom henviser til og argumenterer med, at man ikke igangsætter den her type af sager, fordi man kan se, at det, man skal igennem fremadrettet, simpelt hen er voldsomt bureaukratisk, og hvis vi så herfra kan eliminere noget af det bureaukrati, der gør det nemmere for kommunerne at agere her, altså at indstille børn til tvangsbortadoption, så synes jeg sådan set, det er rimeligt nok; så kan man godt argumentere for, at der egentlig er for få.
Altså, hvis der i dag er færre, der bliver tvangsbortadopteret, kan man sådan set godt argumentere for, at der er for få, hvis det simpelt hen sker med henvisning til, at det er for bureaukratisk at indstille det fra kommunernes side.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
I Dansk Folkeparti er vi uenige i formålet med lovforslaget, netop fordi man, som jeg tidligere har nævnt, vil øge antallet af tvangsbortadoptioner.
Vi har fået kendskab til området igennem flere samråd, og ministeren har også været i samråd på det her område vedrørende plejefamilier og trusler i forbindelse med obligatoriske familier.
Det handler om, at hvis der er tale om et barn med handicap, truer man med et tvangsanbringe dem.
Så er det bare, at jeg i forbindelse med de her afgørelser godt kunne tænke mig at høre om noget i forbindelse med retssikkerheden.
I nogle sager går man ud fra, at det er et barns ret til sit biologiske ophav, men hvordan er det nu i forhold til det her?
Mai Mercado (KF), 2019-02-26:
Det er i hvert fald helt evident, at man, hvis barnet først kan placeres i adoptivfamilien, når den endelige afgørelse foreligger og den endelige afgørelse først er efter 2 år, så i hvert fald får et skift – et skift, som på mange måder kan betegnes som unødvendigt, og jeg tror jo på den lange, stabile relation.
Vi må også bare sige, at det jo er en lov og et lovforslag, som ikke vedrører tvangsanbringelser eller den sagsbehandling, der er i kommunerne.
Det er vigtigt at sige, at det her er afgørelser, hvor man først og fremmest indstiller til en adoption uden samtykke til børn og unge-udvalget, og så bliver der efterfølgende, også på baggrund af at man får belyst sagen og får truffet beslutning i Ankestyrelsen, truffet en beslutning om præcis det samme i Statsforvaltningen.
Dernæst bliver det byretten, og til syvende og sidst bliver det landsretten.
Det er bare for at sige, at det her er de helt få tilfælde, hvor der ikke er udsigt til, at der kan tilvejebringes en forældreevne.
Det her handler ikke om tvangsadoptioner eller anbringelsesområdet generelt; det handler om adoptioner af børn, som ikke kan være hos deres biologiske forældre.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Jo, men vi har jo i dag en række børn, der er anbragt i plejefamilier.
Som jeg sagde til ministerens ordførerkollega, har vi en 5-årig, der er anbragt og har været anbragt hos en plejefamilie i 5 år, men nu mener kommunen så, at den plejefamilie skal gå ned i plejevederlag eller andet, eller at de skal adoptere det her barn, men hvis de så ikke har mulighed for det, risikerer vi jo, at der sker et anbringelsesskift af barnet i den sidste ende, og så sikrer man jo ikke den kontinuitet i barnets liv gennem den langvarige anbringelse, som man gerne vil, men som var mulig i dag, hvis man gjorde sig meget umage i kommunerne.
Mai Mercado (KF), 2019-02-26:
Det her gælder kun de sager, hvor der ikke er nogen udsigt til, at der på nogen måde kan tilvejebringes en forældreevne.
Der har været syv afgørelser om adoptioner siden 2015 – de fire af dem har været for spædbarn, og de tre af dem har været for lidt ældre børn – og det er jo alle sammen afgørelser, som i dag skal igennem fem instanser.
Derfor anser jeg det ikke for realistisk eller relevant for debatten at begynde at tale om vederlagsnedsættelse, for det er ikke det, der er på spil, når man taler om en adoption.
Det er et spørgmål om, at man har biologiske forældre, som ikke har en forældreevne og heller ikke kan få det.
Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
Men pointen er faktisk her, at jeg i hvert fald har oplevet at få henvendelser fra plejefamilier, som har stået over for en kommune, der har sagt, at hvis de ikke vil adoptere barnet, så adopterer kommunen barnet andetsteds hen, for det kan man jo.
Og så står der en plejefamilie, som har brug for de penge, de får fra kommunen, fordi man har at gøre med et vanskeligt barn, der gør, at begge forældre ikke kan gå på arbejde, så længe de har det barn.
Og de står med det problem, at de har brug for supervision og hjælp – noget, man ikke får, hvis man adopterer barnet.
De står klemt mellem det, og at barnet bliver fjernet fra dem og netop får et anbringelsesskift ekstra, fordi kommunen presser, hvis de ikke siger ja til en adoption.
Det er jo altså en problematik, som er reel nok, og som det her handler om, når man gerne vil gøre det nemmere at tvangsbortadoptere og gerne vil tvangsbortadoptere flere.
Så må man jo forholde sig til, at det også kan risikere at øge antallet af skift i børnenes liv.
Mai Mercado (KF), 2019-02-26:
Tak for det, formand.
Og tak for den meget konstruktive debat om et emne, som er blevet betegnet som værende meget sart, delikat og også vanskeligt, og jeg synes i virkeligheden, det har været en rigtig god debat.
I dag er der jo børn, som bliver født ind i en verden og en barndom som anbragt uden nogen form for chance for, at deres forældre nogen sinde bliver i stand til at kunne tage sig af dem.
Det er børn, som oplever at få en hel barndom og også en hel ungdom med risiko for skift af anbringelsessted, risiko for dårligere trivsel og risiko for at få dårligere skoleresultater end deres jævnaldrende, og de her meget, meget sårbare børn har jo også ret til en god, tryg, kærlig og stabil barndom, og adoption kan lige præcis være det, som sikrer dem den kærlighed og den tryghed.
Jeg er af kommuner blevet gjort opmærksom på, at når de ser ind i, hvad der er bedst for barnet, fravælger de et potentielt adoptionsforløb, fordi det tager op til 2 år, og fordi man først kan anbringe barnet hos adoptivfamilien, når det er, at der er blevet truffet en beslutning, og det er baggrunden for, at jeg i dag bærer det her lovforslag frem.
For det skal jo lige præcis være hensynet til barnets bedste, når det er, at man laver en adoption uden samtykke, der skal være det absolut afgørende.
Det skal være til barnets bedste.
Det skal ikke være hensynet til, at det er lange processer, eller at man får lavet et skift ved først at kunne anbringe barnet senere.
Og så ved vi altså, at der er børn, som ikke får muligheden for en tryg barndom hos en adoptivfamilie, og at det er, lige præcis fordi den her lange proces altså gør, at kommunen ikke ser adoption som en reel mulighed, uagtet at det faktisk ville være det bedste.
Så med lovforslaget forenkler vi processen, vi skaber grundlaget for en tidligere tilknytning imellem barn og adoptivfamilie, og det gør vi uden at gå op kompromis med retssikkerheden.
Så jeg mener i høj grad, at vi fortsat sikrer retssikkerheden.
Og jeg vil selvfølgelig også stå til rådighed for de spørgsmål, som udvalget måtte have under udvalgsbehandlingen.
Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
For det første vil jeg sige, at de mennesker, hvis børn bliver fjernet ved en tvangsbortadoption, ofte har meget få ressourcer til at gå til domstolene.
Det må vi jo også anerkende.
For det andet vil jeg sige, at problemet jo er, at når man afbureaukratiserer i det her tilfælde, tager man også et lille stykke retssikkerhed væk.
For det andet: Vil ministeren ikke være sød at svare på, om ministeren overhovedet har overvejet ekstra ressourcer til sagsbehandlere, andre måder at nedbringe sagsbehandlingstiden på end ved at fjerne et retssikkerhedsled?
Mai Mercado (KF), 2019-02-26:
Det er ikke, fordi der er lange ventetider på at få behandlet sagerne.
Det tager bare tid, når det er, at det skal igennem fem instanser.
Det er det, der kan tage op til 2 år.
Hvis man piller den instans ud, der hedder Statsforvaltningen, og den vurdering, som jo er enslydende med den vurdering, der bliver lavet i Ankestyrelsen, kan man altså reducere sagsbehandlingstiden med 5½ måned.
Det allervigtigste for mig er, at vi med det her lovforslag ikke svækker retssikkerheden, men forbedrer mulighederne for at kunne prioritere og hjælpe barnet til, hvad der er barnets bedste.
Det er det, som er allervigtigst for mig, når vi har at gøre med adoptioner uden samtykke.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
L 156 er et noget bredt lovforslag, men jeg skal prøve at resumere det.
Lovforslaget består af to dele.
Den ene del vedrører ændringer i servicelovens magtanvendelsesregler og har til formål at give kommunerne de bedst mulige rammer for at varetage omsorgspligten for voksne mennesker med betydelig og varigt nedsat psykisk funktionsevne, herunder mennesker med demens.
Den anden del vedrører ændringer i reglerne om botilbud efter serviceloven og almene plejeboliger efter almenboligloven og har til formål at give mulighed for at målrette botilbuddet til unge og for at dække skader forvoldt af lejere i almene plejeboliger.
Lovforslaget rummer mulighed for at lave forslag om husordener, magtanvendelsesreglernes formål, fysisk guidning, afværgehjælp, fastholdelse m.v., låsning og sikring af yderdøre og vinduer, tryghedsskabende velfærdsteknologi, kortvarig fastholdelse i personlige hygiejnesituationer, registrering og indberetning, klageadgang og målretning af botilbud til unge og kommunal dækning af skader forvoldt af lejere i almene boliger.
Der har været, er vi nødt til at sige, et behov for at præcisere reglerne for omsorgspligt over for magtanvendelse i serviceloven.
I dag kommer borgere og medarbejdere ofte i klemme, fordi reglerne ikke er tydelige nok, og fordi der opstår tvivl om, hvad der er det rigtige at gøre i de konkrete situationer.
Det er afgørende, at der skabes klare og enkle regler, som tager hensyn både til den enkelte borger og til fællesskabet.
Helt overordnet er det vigtigt at præcisere, at indgreb i selvbestemmelsen altid skal ske med borgerens bedste for øje og for at sikre borgeren omsorg, værdighed og tryghed.
Det betyder også, at socialpædagogiske indsatser altid skal gå forud for indgreb.
For Socialdemokratiet har det samtidig været vigtigt at præcisere ansvaret og omsorgen over for den enkelte i fællesskabet og at passe på alle borgere og ikke lade hensynet til den enkelte overskride alle andres ret til tryghed.
Det er et omfattende lovforslag med en lang række elementer, som samlet set bidrager til at opnå en god balance imellem hensynet til fællesskabet og omsorgen for den enkelte samtidig med klarhed for personalet.
Vi bemærker også, at høringssvarene overvejende er positive, og at aktørerne på området, borgerne og deres pårørende og de faglige organisationer og personalet, alle er glade for de ændringer, der nu lægges op til, frem for det oprindelige forslag, som lå fra regeringens side.
Vi tror på personalets høje faglighed og på, at personalet sagtens kan afgøre, hvor grænsen går mellem magt og socialpædagogiske metoder, men det er også nødvendigt at bakke dem op med lovgivning og at præcisere, hvad man kan, og hvad man ikke kan – både for personalets og for borgerens skyld.
Så med de her overvejelser agter vi at stemme for lovforslaget, som det foreligger, men vi tager selvfølgelig del i det udvalgsarbejde, som kommer, og vi vil naturligvis også være lyttende i forhold til, om der kunne være forbedringer.
Mai Mercado (KF), 2019-02-26:
Jeg tror, det er meget vigtigt lige at få fastslået, at det her ikke handler om at lempe reglerne.
Det er præcis de samme kriterier, som man altså adopterer uden samtykke med; fra den lovændring i 2015 til det, vi lægger frem nu her, er der ikke nogen ændringer i de kriterier.
Det er alene et spørgsmål om at se på processen.
Det, som jeg er blevet betrygget i, er, at man stadig væk har en meget, meget stærk retssikkerhed.
De sager om tvungen adoption eller adoption uden samtykke, som det jo rettelig hedder, bliver i dag potentielt vurderet af fem instanser, hvis man altså som biologisk familie ønsker at følge sagen hele vejen.
Men det er bare vigtigt at sige, at selve kriterierne for, hvornår man kan adoptere uden samtykke, ændrer vi ikke på.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Jamen jeg tror ikke rigtig, at spørgeren hørte efter, hvad jeg sagde, nemlig at det her er noget af det mest sarte, vi har med at gøre, og at vi derfor skal gøre os rigtig stor umage med at sørge for, at det her fungerer godt og med en høj grad af etik.
Det gælder også i den kommunale forvaltning på området.
Men at stå her og hævde, at der aldrig nogen sinde vil ske fejl, og at der ikke kan ske fejl i indberetninger, er altså ikke noget, jeg har mod til.
Men jeg er fuldstændig på linje med fru Karina Adsbøl, når hun siger, at det her ikke må være en spareøvelse for kommunerne, hvor de ser en mulighed for at profitere af at flytte børn fra familiepleje over til at skulle tvangsbortadopteres.
Det ville være dybt ulykkeligt, og vi vil selvfølgelig holde ministeren fast på, at det ikke er det, der skal ske.
Så siger fru Karina Adsbøl, at der bliver begået rigtig mange fejl i det her.
Altså, jeg tror, jeg sagde, det er omkring 30-35 sager, vi har med at gøre.
Selvfølgelig er enhver fejl ærgerlig.
Vi bør undgå fejl, og vi vil selvfølgelig også være med til at holde øje med, at det ikke sker, men så mange er der jo trods alt heller ikke tale om.
Karin Nødgaard (DF), 2019-02-26:
Hvis en kommune decideret udtrykker, at man ønsker at sætte turbo på antallet, hvad tænker ordføreren så om det?
Nu ved jeg jo, at ordføreren har partifæller, der leder rigtig mange kommuner i Danmark, men er det ikke noget, der kan vække noget bekymring hos ordføreren?
For så er det jo den økonomiske tankegang og ikke så meget det, som ordføreren i sin tale også var inde på i forhold til netop at tænke på barnet og barnets tarv osv.
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Som jeg også var inde på i mit svar til den forrige ordfører fra Dansk Folkeparti, skal der jo tvangsbortadopteres de børn, der skal tvangsbortadopteres.
Men det er klart, at hvis der er noget bureaukrati, der stiller sig hindrende i vejen for, at kommunerne indleder nogle sager om tvangsbortadoption, så har vi jo et problem, og det er sådan set det, vi prøver at adressere med det her lovforslag, nemlig at gøre tingene mindre bureaukratiske i morgen, end de er i dag.
Laura Lindahl (LA), 2019-02-26:
Og tak til Enhedslisten for talen.
Jeg har bare et enkelt spørgsmål, for er Enhedslisten modstander af den del af lovforslaget, der handler om at placere barnet i adoptivfamilien fra starten af, hvilket jo vil betyde mere stabilitet for barnet?
Ordføreren har jo også med sine spørgsmål lagt vægt på barnets tarv, og hvor vigtige de første år er for det her barn, så hvad er Enhedslistens holdning til den del af lovforslaget?
Pernille Skipper (EL), 2019-02-26:
Det er en af de dele, som vi rigtig gerne vil have boret en lille smule ud.
, vi er i tvivl om, om det er en god idé eller ej.
Man kan også tænke sig, hvis en beslutning rent faktisk bliver omgjort ved domstolene,
at man så har lavet et unødvendigt skift væk fra en velfungerende plejefamilie.
Vi skal have det boret ud – vi er ærlig talt i tvivl om det spørgsmål.
Brigitte Klintskov Jerkel (KF), 2019-02-26:
Jamen det vil jo være sådan, at der vil ske en faglig vurdering.
Sådan er det jo med de her børnesager: at der i hver børnesag bliver truffet en individuel, konkret vurdering i forhold til barnets tarv.
Og det vil selvfølgelig også ske i sådan en sag, som du omtaler her.
Torsten Gejl (ALT), 2019-02-26:
Som den socialdemokratiske ordfører, Orla Hav, startede med at sige, er det her jo et utrolig sårbart emne for rigtig mange børn, der står i en utrolig svær situation – sandsynligvis den værste i deres liv.
Så det er i fuldstændig bogstaveligste forstand menneskeskæbner, vi afgør her.
Vi har selvfølgelig drøftet i Alternativet, hvad vi skal mene om forslaget, og vi har da også en holdning, men vi er også blevet enige om at lytte til debatten i dag, og på baggrund af den vil jeg komme med en endelig indstilling til gruppen om, hvad vi gør.
Forslaget handler om, at vi skal gøre det lettere at adoptere børn uden samtykke, og om vi skal lade børn anbringe hos en kommende adoptivfamilie, mens barnets sag forhandles?
Det er også nogle spørgsmål, vi har diskuteret, nemlig om det her kan føre til kassetænkning.
Sidder kommuner måske med deres stramme økonomi og planlægger tvangsadoption af økonomiske årsager?
Et andet spørgsmål er, om det går ud over barnets retssikkerhed, når man skærer en af de instanser fra, der skal vurdere sagen.
Et tredje spørgsmål er, om vi afskærer børn fra ikke alene deres forældre, men også fra deres søskende og deres bedsteforældre og andre, som kunne have skabt tryghed og et netværk omkring børnene.
De tre spørgsmål har jeg ikke hørt besvaret til barnets udelte fordel i den her debat, og da vi i Alternativet er mere interesseret i at sikre barnets kontakt med deres biologiske forældre, når det overhovedet er muligt, i stedet for at tvangsbortadoptere, så er vi egentlig også imod den retning, som det her lovforslag går i.
På baggrund af vores diskussioner i Alternativet og på baggrund af debatten i dag vil jeg anbefale vores gruppe at stemme nej til det her forslag.
Brigitte Klintskov Jerkel (KF), 2019-02-26:
Ja, alle børn fortjener en god start på livet, og det her lovforslag vedrører den lille gruppe børn, hvis forældre ingen eller næsten ingen forældreevne har, og hvor det vurderes, at den ikke rigtig kan opnås, og det vurderes, at barnets udvikling og trivsel bedst varetages ved en adoption uden samtykke, som kan sikre en stabil og tryg opvækst for barnet, som ellers ville være blevet anbragt uden for hjemmet.
Med lovforslaget her forenkler vi processen for behandling af sager om adoption uden samtykke i det administrative system ved at samle opgaverne og afgørelseskompetencen hos Ankestyrelsen, idet systemet i dag er præget af sagsbehandlingstider på op til 2 år, hvilket ikke er i barnets tarv.
Samtidig foreslås det, at børn, der ikke skal adopteres af deres plejefamilie, kan placeres midlertidigt hos den kommende adoptivfamilie, når Ankestyrelsen har truffet afgørelse om adoption uden samtykke.
Lovforslaget vil betyde, at perioden, hvor barnet er i en uafklaret venteposition, reduceres betragteligt, og at barnets tilknytning til adoptivfamilien kan starte væsentlig tidligere i barnets liv – den nære tilknytning, som netop er så vigtig i de tidlige år.
Konservative kan støtte lovforslaget.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
For De Konservative troede jeg egentlig også, at det handlede meget om at værne om familien.
Men jeg kunne godt tænke mig at høre ordføreren om vederlaget.
Vi ser i øjeblikket, at børn havner som gidsler i forhold til vederlagsproblematikken.
Vi har en plejefamilie, hvor kommunen siger, at de skal gå ned i vederlag, og kunne man så forestille sig, at kommunen vil sige: Nå, men hvis I ikke går ned i vederlag, så finder vi en familie, der vil adoptere det her barn?
Er det nogle af den slags sager, vi vil se fremadrettet som følge af det her lovforslag?
Brigitte Klintskov Jerkel (KF), 2019-02-26:
Nu har jeg jo ikke en krystalkugle, jeg kan kigge i og så svare på, hvad vi vil komme til at se fremadrettet.
Jeg tror på, at det her er den rigtige løsning for den lille gruppe af børn, hvor det vurderes, at deres forældre ingen eller næsten ingen forældreevne har, og at de børn på den måde sikres en god opvækst hos en adoptivfamilie, som kan varetage forældrefunktionen over for dem.