Mikkel Bjørn (DF), 2024-01-10:
Debatten i dag handler om noget så fundamentalt som vores nationale identitet og suverænitet: spørgsmålet om indfødsret og statsborgerskab.
Som medlem af Dansk Folkeparti ønsker jeg at adressere den dybe bekymring, vi nærer over den nuværende håndtering af tildeling af dansk statsborgerskab.
I grundlovens § 44, stk. 1 er det meget klart: Ingen udlænding kan få indfødsret uden ved lov.
Alligevel ser vi det i praksis blive ignoreret og undermineret på nærmest daglig basis.
Indfødsretsudvalgets første formand, selveste Grundtvig, udtalte i 1850 om tildeling af statsborgerskab: Indfødsretten udspringer af folkets ejendomsret og arveret til sit fædrene land, som det kan have gyldig grund til at skænke enkelte udlændinge del i, men bør aldrig gøre det uden hensyn til sit eget tarv og det almindelige bedste.
Statsborgerskab må altså aldrig sjuskes igennem.
Grundighed, omhyggelighed og nøjagtighed var selve kernen i tildelingen af indfødsret.
Statsborgerskab skal alene være noget, man ekstraordinært kan erhverve, hvis Folketinget, folkets repræsentanter, finder en sådan erkendtlighed fordelagtig for Danmark.
I dag adskiller vores praksis sig fundamentalt fra disse grundlæggende værdier.
Statsborgerskab uddeles nu i tusindvis hvert eneste år uden individuel bedømmelse og uden dybdegående kendskab til ansøgerne, også uden hensyntagen til, om de her individer vil bidrage positivt til vores samfund.
Det er ikke kun et brud med vores traditioner og principper, men også med grundlovens ånd og formål.
Det er vores ansvar som folkets valgte repræsentanter at sikre, at hver enkel tildeling af dansk statsborgerskab er velovervejet og er fortjent.
Statsborgerretskonventionen udgør i vores øjne en fundamental trussel mod vores nationale selvbestemmelse i spørgsmålet om statsborgerskab.
Denne konvention begrænser vores evne til at træffe suveræne beslutninger om, hvem der skal have æren og ansvaret for at bære titlen som dansk statsborger, og ved at binde os til statsborgerretskonventionen har vi frasagt os en væsentlig del af vores ret til at bestemme, hvilke kriterier der skal gælde for fratagelse af dansk statsborgerskab.
Konventionen forpligter os til at følge retningslinjer og standarder, der er fastlagt uden for vores grænser, og som ikke nødvendigvis afspejler de værdier og principper, som Danmark er grundlagt på.
For nylig vedtog et flertal her i Folketinget bestående af samtlige partier undtagen Dansk Folkeparti ovenikøbet en ændring af dansk indfødsretslovgivning, der bl.a. betyder, at mennesker, der har erhvervet indfødsret ved myndighedsfejl, som man siden hen opdager, eventuelt for sent, faktisk får lov at beholde statsborgerskabet, selv om de reelt aldrig har fået det.
Det er, på trods af at grundloven ellers meget entydigt slår fast, at ingen udlænding kan få dansk indfødsret uden ved lov.
Dermed har Folketinget undtagen Dansk Folkeparti sat sig selv ud over den danske grundlov.
Det er altså partier lige fra Enhedslisten og Radikale til Nye Borgerlige og Danmarksdemokraterne.
Alle partier undtagen Dansk Folkeparti stemte for den her lov, der implementerer de dele af statsborgerretskonventionen, der ellers ville gøre det sværere at tage statsborgerskabet fra mennesker, der har fået det på forkerte forudsætninger.
Da lovforslag L 69 om ratificering af statsborgerretskonventionen i sin tid blev førstebehandlet den 13. november i 1998, lød de følgende ord fra den socialdemokratiske ordfører, Lars Kramer Mikkelsen: Det her lovforslag drejer sig i virkeligheden om nogle mindre justeringer af gældende lov, som skal gennemføres for at sikre, at lovgivningen og det samfund, vi lever i, på en mere fornuftig og naturlig måde modsvarer hinanden.
Venstres ordfører, Svend Aage Jensby, kvitterede ganske kort ved at sige: Jamen der er jo allerede meget detaljeret redegjort for lovforslaget, som jeg kan støtte.
Det blev så fulgt op af støtte fra den konservative ordfører, Jens Heimburger, der blot bemærkede, at lovforslaget ikke drejede sig om særlig mange menneskers mulighed for at få dansk indfødsret.
25 år efter Danmarks tilslutning har hverken Frankrig, Storbritannien, Irland, Belgien, Italien eller Spanien villet ratificere konventionen.
Det er paradoksalt, ja nærmest komisk, at statsborgerretskonventionen, der ligger opbevaret i Strasbourg, ikke engang er gældende i sit eget hjemland.
Statsborgerretskonventionen gælder heller ikke i Bruxelles, der er hovedsæde i både EU og NATO.
Ministeren har i sin tale redegjort for, hvordan regeringen vil styrke det regelbaserede internationale samfund, og hvordan det i virkeligheden er en stor fordel for Danmark at være medlem af netop statsborgerretskonventionen.
Man har dermed også meget ærligt bekendtgjort, at man vil styrke de regler, som bl.a. gør, at den voldtægtsforbryder, der for nylig blev dømt ovre i Københavns Byret – med 11 tidligere domme bag sig, bl.a. for meget grove voldtægter mod flere unge danske piger, grove overfaldsvoldtægter og røveriforsøg mod bl.a. en 81-årig kvinde – ikke kan blive frataget sit danske statsborgerskab.
De regler, der sikrer, at en sådan mand ikke kan blive frataget sit statsborgerskab og derfor senere udvist, mener man i virkeligheden, at vi skal styrke, så der er bedre rammer, der forhindrer, at sådanne mennesker kan blive udvist.
Det er heller ikke længe siden, at en 42-årig mand blev idømt 3½ års fængsel for voldtægt af en blot 9-årig pige.