Bertel Haarder (V), 2017-10-26:
Tak, formand, og tak til udenrigsministeren for en fyldig redegørelse, som ifølge sagens natur handler om rigsfællesskabet.
Uden rigsfællesskabet ville der være mindre højt til loftet i Danmark, efter min mening, og det er jo ikke mindst Arktis, som binder rigsfællesskabet sammen.
Når vi står sammen i rigsfællesskabet, er vi en stor spiller i det arktiske, men vi er en endnu større spiller, når vi står sammen i Norden.
Tilsammen har Norden verdens største handelsflåde og et BNP, der er større end Ruslands.
Vi har ansvaret for et gigantisk område af jordkloden, som får stigende betydning.
Det område har været præget af fred og fordragelighed, og sådan skal det blive ved med at være.
Men det må ikke blive et militært tomrum, som kan friste store naboer og andre, som kan have interesse i området.
Vi skal tage vare på vores del af Arktis, vi skal overvåge det og markere tydeligt, at det er vores.
Redegørelsen siger ikke så meget om nordisk samarbejde, men der er dog et afsnit om 2 mio. kr. til kultur og miljø og turismeformål, og der redegøres for Nordisk Ministerråds samarbejdsprogram om bæredygtig erhvervsudvikling, miljø, natur og klima samt uddannelse og kompetenceudvikling.
Og et nyt samarbejdsprogram er på vej med fire p'er: peoples, planet, prosperity og partnerships – med tråde til FN's klimamål og større fokusering og, som der står, og jeg citerer: »mere politik i det nordiske arbejde«.
Det sidste er vigtigt, for når man læser redegørelsen, får man det indtryk, at det politiske samarbejde mellem de nordiske lande mere består af programmer end af fælles politiske indsatser.
Optræder vi som den store spiller, vi er?
For det må jo være det, der menes, når Nordisk Ministerråd har ønsket mere politik i det nordiske samarbejde.
Det handler jo ikke om programmer, det handler om fælles handling.
Det må også betyde mere fælles forsvarspolitik.
De andre nordiske lande er jo i fuld gang, men Danmark har hidtil trukket lidt på foden.
Derfor er det også glædeligt, at den norske og den danske forsvarsminister nu både taler og skriver sammen, senest en udmærket fælles kronik.
Både der og i udenrigsministerens redegørelse nævnes det nordiske samarbejde i NORDEFCO, hvor der, og jeg citerer, »kan indgås samarbejde om de særlige udfordringer, som ekstrem kulde stiller personel og materiel over for, og om udviklingen af arktisk vintertræning«.
Der tales meget om katastrofeberedskab, men ikke så meget om militært samarbejde.
Det er betryggende, at Grønnedal genetableres som et strategisk logistisk støttepunkt, og at Forsvarsministeriets opgaveløsning i Arktis på en række områder er styrket.
Men der står jo også ærligt og redeligt i udenrigsministerens redegørelse, og jeg citerer: »Det er relevant yderligere at styrke overvågning, kommando, kontrol og kommunikation og operative indsatsenheder. En styrkelse af disse områder vil være med til at styrke løsningen af flere opgaver på én og samme tid, herunder suverænitetshævdelse, eftersøgnings- og redningstjeneste, havmiljø og støtte til det civile samfund.«
Katastrofen i Nuugaatsiaq er jo et frisk og tragisk eksempel på nødvendigheden af det sidste.
Det er jo bl.a. det, den nordiske Stoltenbergrapport satte streg under ved at foreslå et øget nordisk samarbejde.
Og jeg vil gerne spørge udenrigsministeren om, hvordan han ser på den nordiske dimension i alt det, vi taler om her, hvordan han ser på Stoltenbergs forslag, også om en ny forsvarskommission, som man kan forstå de nordiske socialdemokrater har overtaget, altså forslaget.
Samarbejdsprogrammer er der imponerende mange af, det er rigtig godt, ligesom det er godt, når Rusland inddrages.
Jo mere konkret samarbejde med Rusland om fælles udfordringer og jo mere dialog, jo bedre.
Det kan kun fremme freden og tilliden, hvis vi vel at mærke samtidig varetager overvågningen og inspektionen af det arktiske område.
Dialog kan vi få brug for, når vi skal varetage de særlige danske interesser, som knytter sig til den kommende udvidelse af kongerigets kontinentalsokkel nord for Grønland.
Den skal som bekendt behandles af FN's Kommission for Kontinentalsoklens Grænser, CLCS.
Det drejer sig om et område 20 gange så stort som Danmark, herunder Nordpolen.
Jeg vil også fremhæve den nye bindende aftale mellem de otte arktiske stater om styrket forskningssamarbejde i og om Arktis og om Arktisk Universitet og den store internationale konference Arctic Circle, der netop har fundet sted i Island med deltagelse af den danske samarbejdsog fiskeriminister.
Men lad os ikke glemme, at Arktis først og fremmest rummer et hjemland for folkeslag, som naturligvis har krav på at bestemme i deres egne lande og områder og krav på at blive hørt, når deres interesser trædes for nær, som det f.eks. har været tilfældet med sælfangsten.
Jeg glemmer ikke, da jeg i 1990'erne var med til Circumpolar Conference i Nordcanada, og da jeg sidste vinter som kulturminister var med til Arctic Winter Games sammen med kronprinsen.
Ved disse lejligheder og ved andre lejligheder oplever man rige, stolte og selvbevidste kulturer.
Og så vil jeg tilføje, at man også bliver lidt stolt af rigsfællesskabet, når man deltager i den slags begivenheder.
De grønlandske deltagere var og er klart førende blandt de mange folkeslag.
Det er min opfattelse, at vi har haft langt mere gavn end skade af det skæbnefællesskab, som blev vores for 200 år siden, da Danmark og Norge blev tvunget til skilsmisse.
Det er ikke kun historien og familiebåndene, der binder os sammen, det er også Arktis og de udfordringer og muligheder, som ligger i dette kæmpeområde med stigende økonomisk og strategisk betydning.