Lotte Rod (RV), 2024-04-03:
Hver dag er der formentlig børn i en eller anden skole, som slår eller sparker.
Vi ved, at det er hver tredje lærer, som er blevet udsat for det.
Der er børnehaveklasseledere, og der er lærere og pædagoger i 1. klasse, som går ned med stress, fordi de oplever børn, som reagerer voldsomt.
De spytter på dem, sparker dem og kravler op på dem.
Men det er bare ikke børnene, der er problemet.
Tværtimod, kan man sige.
Børnene afslører, at det er rammerne, der er noget galt med.
Derfor er det vigtigt for mig og for Radikale Venstre, at vi bruger den her debat til rent faktisk at tage ansvar for at lave skoler, som er gode for alle børn i stedet for, som debatten handlede meget om i dag, at gøre problemet til noget, der er inden i børnene.
Hvis man kigger på tværs af al mulig forskellig forskning, har vi – mennesker og børn – seks grundlæggende behov, som vi har brug for at få opfyldt, også når vi er i skolen.
Det er behovet for sundhed, altså at man er veludhvilet, at man bevæger sin krop, og at man får mad; det er behovet for tryghed, altså at børnene kan mærke, at lærerne og pædagogerne vil dem, og at lokalerne er rare at være i; det er behovet for at føle autonomi, altså at man selv er med til at bestemme; det er behovet for at føle, at man er kompetent, altså at man kan finde ud af og er god til at gå i skole; det er behovet for at føle samhørighed, altså at man er en del af fællesskabet; og så er det ikke mindst behovet for at bidrage og føle, at man faktisk gør nytte, og at man er en vigtig del af og har noget at bidrage med til fællesskabet.
Hvis man laver en skole, hvor der er alt for mange børn, som føler, at de ikke er kompetente, altså at de er dumme og ikke er gode til at gå i skole, så finder de på at gøre noget andet og får måske nogle af de andre til at grine, for så føler de sig i det mindste kompetent der.
Hvis børnene ikke føler, at læreren kan lide dem, hvis børnene bliver drillet, eller hvis børnene er blevet skældt ud, flyder bægeret på et eller andet tidspunkt over, og så reagerer børnene.
Derfor skylder vi altid at kigge bag ved den udadreagerende adfærd og finde ud af, hvad det egentlig er, børnene reagerer på.
Nu er det 10 år siden, at vi i Danmark fik et nyt mobbesyn.
Der er ikke ét barn, der er offeret, og ét barn, der er mobberen.
Hvis man bare forestillede sig, at man lige kunne tage det barn ud, som er problemet, så er der bare et andet barn, som gør det.
For det er kulturen, der er noget galt med.
Børn, som ikke føler en tryghed, og som ikke føler samhørighed, kan jo så forsøge at skabe det ved at rotte sig sammen mod en anden, for så føles det i det mindste, som om man er sammen om noget.
Der har altid været børn, der har slået sig på skolen.
Der har altid været børn, der har slået sig på at skulle sidde stille, lytte og være i en akademisk skole, men der er også noget, der er blevet sværere, end det var.
Ud over det, der er sket i skolen, har vi jo gennem årene sparet voldsomt på vores fritidshjem og på de værksteder og de aktiviteter, der var der.
Børn leger ikke på samme måde på vejen, klatrer ikke i træer og spiller ikke fodbold udenfor om eftermiddagen.
Man sidder meget mere stille med en telefon hjemme på værelset, hvilket gør, at mange flere børn så har endnu sværere ved at være i nogle meget firkantede rammer i skolen.
Jeg vil meget gerne være med til at diskutere forældrenes ansvar.
Jeg laver selv en podcast, der hedder »Legeministeriet«, til forældre.
Det synes jeg vi skal snakke meget mere om, men det ændrer jo bare ikke på, at vi herinde også har ansvaret for at lave en skole, som er god for alle børn.
Det er os her, der har ansvaret for, at der er god undervisning og der er gode frikvarterer for alle børn.
Jeg synes, at I bruger ordensbekendtgørelsen til at dække over det manglende ansvar for at prioritere de penge, som god pædagogik koster.
Ministeren sagde før, at skolen skal træde i karakter.
Det er jeg enig i, men det er ikke at træde i karakter at lave mere straf og flere sanktioner.
For autoritet kommer jo ikke af at være autoritær; det kommer jo af altid at stå på børnenes side, sætte sig ind i, hvad der er på spil for børnene, og give alle børn i den danske skole en tryg tilknytning til lærere og pædagoger.