runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Uffe Elbæk (ALT), 2020-01-24:
Noget af det, som jeg virkelig respekterer og værdsætter, er jo, at der er kommet sådan en ny uddannelsespolitisk retning og tone fra regeringens side i forhold til den tidligere regering.
Så jeg er bare helt oprigtigt nysgerrig på, hvad det er for nogle diskussioner og mellemregninger, der har ført til, at Socialdemokratiet i dag står et andet sted.
Katarina Ammitzbøll (KF), 2020-01-24:
Hvor mange tror ordføreren egentlig er kommet i klemme?
Kasper Sand Kjær (S), 2020-01-24:
Det har jeg ikke et klart svar på i dag.
Jeg tror ikke, det bliver mange, og det var det jo i virkeligheden heller ikke, før man indførte uddannelsesloftet.
Jeg tror i virkeligheden, det allervigtigste ved det her lovforslag er det meget klare signal, som vi sender til alle landets unge om, at det er okay at vælge forkert.
Det er okay, at man har valgt en vej, som viste sig ikke at være den rigtige for en, og at man så har muligheden for at vælge en ny.
Henrik Dahl (LA), 2020-01-24:
Hvor mange mennesker regner Socialdemokratiet med vil benytte sig af muligheden for at tage en dobbeltuddannelse nu, hvor uddannelsesloftet er væk?
Magnus Heunicke (S), 2020-01-24:
Den opgavebeskrivelse kan vi slet ikke blive uenige om.
Der er jo netop sket en evaluering af Medicinrådets arbejde.
Men herefter udestår den anden opgave, nemlig at evaluere den metodeændring, som er sket, og at vurdere effekterne af den, og om der skal ændres i den.
Den vil jeg følge meget, meget tæt og diskutere med regionerne og med Folketinget.
Kasper Sand Kjær (S), 2020-01-24:
Først og fremmest var det jo vigtigt, fordi uddannelsesloftet var et led i finansieringen af at kunne gøre noget på dagpengeområdet.
Men som jeg også lige svarede hr. Uffe Elbæk, er vi jo også blevet klogere, og i 2016 så vi ikke alle de konsekvenser, som uddannelsesloftet har vist sig at have for unge, der har følt sig alt for presset til at skulle vælge rigtigt i første omgang, og det er endt med, at der er blevet spændt ben for alt for mange unge på deres uddannelsesvej.
Henrik Dahl (LA), 2020-01-24:
Tak for ordet.
Der savner jeg måske nok lidt mere refleksion fra Socialdemokratiet over, hvorfor det var så vigtigt at tromle uddannelsesloftet igennem.
For når de tre største partier gerne ville have det, kunne det jo være lige meget, hvad resten af Folketinget mente på det tidspunkt, sådan som Folketinget var sat sammen.
Kasper Sand Kjær (S), 2020-01-24:
Tak, og det er jeg rigtig glad for.
Jeg er også enig i, at det jo ikke er det her, der gør det alene, men det er et første skridt mod at sikre bedre trivsel for vores studerende og for alle vores unge.
Uffe Elbæk (ALT), 2020-01-24:
Det her er jo en kommentar, som bare understøtter ordføreren.
Det fokus på trivsel, der lige nu er i regeringen, altså hvordan det er, vi sikrer et motiverende læringsmiljø, er jo et ud af mange led, kan man sige.
Så jeg ville bare sige fra Alternativet til Socialdemokratiet, at den dagsorden er vi fuldstændig med på.
Kasper Sand Kjær (S), 2020-01-24:
Ligesom det her lovforslag sender et signal til de unge om, at det er okay at blive klogere, er det jo så også det, vi er blevet i Socialdemokratiet.
For vi stemte i sin tid for uddannelsesloftet, nok først og fremmest fordi vi gerne ville finansiere en løsning vedrørende dagpengene, men jo nok også, fordi vi ikke så alle de konsekvenser, som uddannelsesloftet ville få.
Der er vi jo nu blevet klogere af de mange historier, som er blevet fortalt om unge, som er endt i uheldige situationer, hvor der har været et benspænd, og ikke mindst alle de unge, som har fortalt, hvor presset de har følt sig af et uddannelsesloft, fordi det har sendt et signal til dem om, at det ikke var okay at vælge forkert, og at de skulle være stensikre på det valg, de havde truffet.
Der er vi blevet klogere.
Peder Hvelplund (EL), 2020-01-24:
Jamen jeg er ikke enig i, at vi ikke har fokus på de små og sjældne diagnoser.
Jeg synes, det er ekstremt vigtigt, at vi har det.
For jeg synes, det er vigtigt, og det er klart, at der er nogle særlige udfordringer lige præcis i forhold til de sjældne diagnoser.
Jeg tror bare ikke, løsningen er at trække det ud af Medicinrådet, for uanset om det er patienter med små og sjældne diagnoser, eller om det er større patientgrupper, så er der brug for at have et uvildigt organ til at vurdere effekt af medicin.
For det er jo heller ikke altid, at det, medicinalindustrien lovpriser deres præparater med, er helt korrekt.
Derfor bliver vi nødt til at have en vurdering af det, og det er det, Medicinrådet kan levere.
Det skal vi ikke gøre, men vi skal give Medicinrådet lov til at lave den faglige vurdering.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Jamen Dansk Folkeparti er enig i, at man skal gøre meget mere ud af det med de medicinalvirksomheder, skabe mere gennemsigtighed og sådan noget.
Men det gør ikke, at vi ikke tænker på de mennesker, som faktisk kommer i klemme i det her spil.
Det er jo også derfor, vi ikke bare taler om medicin; nu kommer der måske også snart et behandlingsråd.
Og hvem er det, der kommer i klemme?
Det er altså hver gang de små grupper, hvor der ikke er fokus, hvor der ikke er økonomi, hvor der ikke rigtig er nogen, der interesserer sig for dem.
Og det er der, jeg spørger ordføreren om, om man kan se en interesse i at trække det ud – også for at de andre afdelinger ikke skal stå og kigge på, at vi kan behandle 1.000 kræftpatienter med ét præparat på en afdeling, men én patient på en anden afdeling.
Peder Hvelplund (EL), 2020-01-24:
Jamen i Enhedslisten har vi ikke noget had til medicinalindustrien.
De laver et fremragende stykke arbejde i forhold til at forske og udvikle ny medicin.
Men når vi kan se, at der er præparater, hvor fortjenesten simpelt hen er unormalt høj – også når vi ser den i forhold til andre erhvervsområder – så bliver vi jo nødt til at sætte ind.
For hvem er det, der betaler prisen for den høje prissætning?
Ja, det er personale og patienter i sundhedsvæsenet.
Og derfor er det, vi efterspørger, sådan set bare en rimelig prissætning, og der mener vi, at vi har en opgave.
I forhold til spørgsmålet om, om vi vil trække vurderingerne af medicin for de sjældne diagnoser ud af Medicinrådet, vil jeg sige – som jeg også nævnte i min ordførertale – at jeg ikke tror det er løsningen.
For hvem er det så, der skal vurdere effekt i forhold til den?
Når Novartis kommer med deres Luxturnapræparat, bliver vi jo nødt til at have nogle, der kan se på, hvad det er for en evidens, der ligger bag.
Altså, hvor stor en effekt er der?
Hvilke bivirkninger er der?
Og der bliver vi nødt til at have et fagligt organ, der kan vurdere det, for det kan vi ikke som politikere.
Det kan vi heller ikke bare overlade til medicinalindustrien, for så betyder det en urimeligt høj prissætning.
Så jeg tror, Medicinrådet er fuldstændig nødvendigt, også i forhold til de små diagnoser.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Mange tak.
Jeg tror faktisk, at Enhedslistens had til virksomheder, der tjener penge, er større end kærligheden til de små grupper, som faktisk har brug for hjælp.
Sådan lyder det i hvert fald i argumentationen.
Men ville ordføreren kunne se en fordel i, at man trak hele området for sjældne diagnoser ud?
Når det gælder sygehusbehandlingen, kan vi se, at vi har to små centre for sjældne diagnoser, som mangler fokus, mangler læger, mangler penge og økonomi osv.
Og det er dem, der står i skudlinjen, når det er, at vi kigger på, hvad vi har råd til på sygehuset.
Vi kunne trække området ud, sådan at det ikke er et valg mellem det ene eller det andet, og sådan at vi sikrer, at der også er råd til behandling af folk med en sjælden diagnose.
Karsten Hønge (SF), 2020-01-24:
SF's sædvanlige ordfører på området, fru Kirsten Normann Andersen, er desværre forhindret i at være her i dag, og så var det så mig, der vandt gevinsten ved at få lov til at være her, og jeg kan da håbe på, at min fortid i regionsarbejdet kan bære mig igennem.
Og hvad er prisen for et godt liv?
Men det er jo umuligt at svare på, for hver gang vi står over for konkrete skæbner, så er det umuligt ikke at ville hjælpe mest muligt.
Den stenrige medicinalindustri vil gerne være endnu rigere og vil helst, at al ny dyr medicin bliver standardbehandling både i Danmark og i resten af verden, og vi kan jo konstatere, at de stigende medicinudgifter lægger beslag på flere og flere ressourcer.
Politikere, hverken i Folketinget eller i regionsrådene, hverken kan eller skal tage de afgørende beslutninger om, hvorvidt en ny dyr medicin står mål med effekten.
Det er jo bl.a. derfor, vi har Medicinrådet.
Rådet skal så selvfølgelig til gengæld trække på de eksperter, som arbejder med sjældne sygdomme – de kan jo ikke have alle kompetencer om bord hele tiden – og Medicinrådet skal redegøre for forventet virkning og prognose for patienterne sammenholdt med prisen på produktet.
Men i de her beregninger er der jo også paradokser, for ofte beregnes omkostningerne snævert inden for det enkelte område.
Men der er jo mange andre omkostninger ved en manglende behandling, som så til gengæld bliver tørret af på andre områder.
Så en umiddelbar besparelse eller en mindre udgift inden for sundhedsområdet koster jo nogle gange penge inden for f.eks. beskæftigelsesområdet.
Hvis vi kan forhindre f.eks. blindhed, betyder det jo en verden til forskel for den enkelte og familien, men hvis vi kan forhindre blindhed hos et barn eller en ung, forhindrer vi jo også, at den borger bliver forbundet med ekstraomkostninger for samfundet resten af livet.
For der er stor økonomisk forskel på at kunne tage en uddannelse og passe et almindeligt arbejde over for et liv i blindhed også med et godt liv og også med beskæftigelse, men den økonomiske forskel bør dog indgå i det samlede regnestykke.
Det drejer sig jo om indkomst, skat, kontanthjælp og andre ting, der kan komme i spil, hvis man har en sygdom.
Men SF mener ikke, at vi skal ændre på Medicinrådets kompetence.
Men konklusionen er, at SF ønsker at fastholde forholdet og armslængden mellem de nuværende aktører.
Stinus Lindgreen (RV), 2020-01-24:
Det kan man jo efterprøve ved at tage de ni – mener jeg det var – lægemidler, som har været igennem processen, og som fik et nej, og se, om det vil ændre noget på det, og det vil jo i sidste ende også betyde, at det ikke vil være nødvendigt at bruge det syvende princip så ofte derude, fordi medicinen vil være tilgængelig.
Jeg er fuldstændig enig i, at det er vigtigt, at vi har den lægefaglige vurdering som det grundlæggende princip – fuldstændig – men det skal stadig være baseret på et fagligt grundlag og på evidens for effekten, især når der er tale om dyr medicin.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Men man følger jo ikke de principper, vi faktisk sidder og arbejder med.
Nu var ordføreren af gode grunde ikke med, da vi diskuterede principperne, men det gjorde vi netop, fordi vi hørte, at Medicinrådet var ved at blive dannet, og vi så ville skynde os at lave nogle principper, så vi også sikrede, at dyr medicin, medicin til sjældne diagnoser og innovativ medicin, og det, at vi var first movers osv. osv., kom med.
Jeg mener bare, at problemet er, at Medicinrådet ikke lever op til det syvende princip, lige såvel som mange andre ikke mener at de gør det, og så gør de jo ikke det, de skal.
Så der er jo nogle ting, hvor man ikke følger de principper, som vi har givet herindefra.
Vil ministeren i det hele taget sætte noget i gang for at undersøge nogle af de her ting – måske få en lavere pris eller nogle andre ting?
Hvad vil ministeren gøre?
Det må da være en sundhedsministers fornemste opgave at hjælpe nogle af de borgere i Danmark, der er syge.
Magnus Heunicke (S), 2020-01-24:
Som vi bredt kan se, er det jo sådan, at vi, uanset om det er det offentlige, der betaler, eller om det er private, der betaler, har set en generel stigning.
I Danmark har vi nogle redskaber, så det er jeg meget, meget tilfreds med.
Så er jeg også tilfreds med, som jeg også sagde i min tale her til sidst, at Medicinrådet har ændret metode i forhold til at vurdere præcis de lægemidler, de præparater, vi taler om her, og siden man har ændret metode, har man altså godkendt 100 pct. af de ansøgninger, man har fået.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Mange tak.
Ordføreren er selv inde på EMA, der har godkendt et præparat, og det gjorde de også med Luxturna, som er til en øjensygdom – en øjensygdom, man får som barn og langsomt bliver blind af.
Jeg læste faktisk en artikel af vores gode ven på Sundhedspolitisk Tidsskrift, der skriver, om ikke vi skulle se på de dyre lægemidler som anlægsudgifter.
Jeg tænkte, at det måske var i De Konservatives ånd.
Vi kommer til at se medicintyper i fremtiden som dem her, der er mere målrettet mod den enkelte, altså genetiske præparater, og det bliver dyrere, og jeg tænker, at når nu ordføreren selv er inde på, at der var et præparat, som EMA har godkendt, hvad de også har med Luxturna, som er til den her øjensygdom, vil jeg sige, at anledningen til, at man i Medicinrådet siger nej tak, er økonomien.
Mit spørgsmål er så, om ordføreren mener, at det er at leve op til det syvende princip.
Jeg tænker på, om ikke det er trist at være minister i et land, som er et af de eneste, som ikke prioriterer noget medicin, som de andre lande gør.
Og jeg tænker på, om det er noget, som sundhedsministeren taler med de andre sundhedsministre om, for det må da være interessant, at man er det eneste land, som f.eks. ikke vil give nogle af de præparater her, og at man er glad for det og tænker: Yes, det har vi ikke gjort.
Er det sådan, ministeren tænker?
Magnus Heunicke (S), 2020-01-24:
Tak for det, og også tak for debatten i dag fra mig.
Som jeg startede med at sige – og det synes jeg også debatten imellem alle ordførerne bærer præg af – så er det ikke nemt at prioritere.
Det er hårdt, men vi bliver jo nødt til at tage de svære beslutninger om, hvorvidt effekten af ny dyr medicin står mål med den pris, industrien kræver.
Vurderingen kræver en solid faglig ekspertise, og spørgsmålet, vi drøfter her i dag, er: Hvor ligger den opgave bedst?
Den ligger jo i dag hos Medicinrådet, der som bekendt også har stort fokus på udfordringerne med vurderingen af medicin netop til behandling af sjældne sygdomme.
Men derudover har vi i dag også haft fokus på, hvor vigtigt det er, at man ude i regionerne husker det syvende princip.
Hvis man laver en status på det, kan man se, at de konkret følger det i tre ud af fire forespørgsler fra lægerne om at bruge netop medicin, som Medicinrådet ikke har anbefalet, og det hører jo helt klart med til billedet.
Jeg synes også, at debatten viser, at vi langt hen ad vejen er enige om målet og om at sikre, at ressourcerne bliver brugt med omtanke.
Det kan vi ikke forsvare, når pengene alt andet lige vil gå fra varme hænder, forebyggelse, behandling, pleje m.m. Så målet kan jo aldrig være at åbne op for et tag selv-bord for lægemiddelindustrien, lobbyister og andre ved at etablere en ny model på industriens vilkår, som ikke tilskynder industrien til at levere dokumentation for de nye produkter, der bliver udviklet.
Nye innovative lægemidler er hamrende vigtige.
Men vi er også nødt til at kunne sige fra, hvis virksomhederne opkræver ublu priser uden samtidig at kunne dokumentere en tilsvarende effekt.
Som nævnt vil jeg følge regionernes og Medicinrådets arbejde med at se på effekten af metodeændringen, og jeg vil holde Sundheds- og Ældreudvalget orienteret.
Jeg vil også sige, at jeg er glad for, at Medicinrådet har taget problemstillingen op og ændret metode, så der tages mere hensyn til udfordringerne i forbindelse med netop at vurdere medicin til behandling af sjældne sygdomme.
Tak for ordet.
Henrik Dahl (LA), 2020-01-24:
Tak for ordet.
Inden for det offentlige sundhedsvæsen er det jo sådan, at medicin skal vurderes af Medicinrådet, før den kan tages i brug.
Det er jo nogle vurderinger, der skal være objektive og saglige, og formålet er selvfølgelig at sikre, at der altid er en balance mellem prisen og virkningen af medicinen.
Det er en balance, som det kan være meget ubehageligt at tænke på.
Det er der også flere ordførere der har været inde på, for der sætter man jo en pris på sygdom og på menneskers velfærd.
Der er altså mange dilemmaer i det.
Ellers er der jo en risiko for, at vi prioriterer forkert, og det vil samlet set skade mere, end det vil gavne.
Selv uden PowerPoint har hr. Stinus Lindgreen givet en strålende gennemgang af de faglige udfordringer i forbindelse med at evaluere medicin mod sjældne sygdomme.
Jeg vil ikke forsøge at overgå den, men jeg vil tilslutte mig den.
Vi mener, at problemet, som Dansk Folkeparti rejser, er reelt, men vi mener også, at den løsning, som DF forestiller sig, er forkert.
Medicinrådet er en god institution.
Den kan uden tvivl blive bedre, og vi støtter gerne initiativer, som fører til forbedringer, men lige præcis fordi det er en god institution, skal den heller ikke undermineres, og det vil forslaget her gøre.
Jeg synes også, at man skal tænke lidt på alternativet.
Hvis der ikke findes et organ, som arbejder efter Medicinrådets principper, så vil lobbyister for både præparater og patientgrupper få meget lettere spil, end de har i dag, og det kan føre til nogle meget usmagelige kampagner baseret på enkeltsager og på helt usaglige prioriteringer i sundhedsvæsenet.
Det er jo en situation, der simpelt hen er værre end den situation, vi har i dag.
Vi har ikke på forhånd fået tilsendt det forslag til vedtagelse, som regeringspartiet er med i.
Det lyder fornuftigt, så det kan godt være, at vi bakker det op, men vi skal lige have læst det lidt nærmere.
Tak for ordet.
Susanne Zimmer (ALT), 2020-01-24:
Tak for det.
Alle patienter har ret til behandling, hvis det er muligt, og patienter skal ikke straffes for, at de bliver ramt af en sjælden sygdom, altså som ikke ret mange mennesker har.
Derfor synes jeg, intentionerne bag den her forespørgselsdebat er gode, og jeg kan støtte dem.
Så tak for indkaldelsen til den.
I Alternativet støtter vi ikke at trække behandlingen af sjældne sygdom ud af Medicinrådet, for det er lige nu det bedste, vi har.
Jeg ved ikke helt konkret, hvordan Medicinrådet arbejder i dagligdagen, men jeg vil på det kraftigste opfordre Medicinrådet til at benytte fagudvalgene.
Jeg har en formodning om, at de kunne benyttes mere, og de er vigtige at benytte, for der sidder specialister inden for de små sygdomme, som arbejder med det i dagligdagen, og de har en viden, som man umuligt kan besidde i Medicinrådet.
Jeg vil også sige, at det er vigtigt, at man ser nuanceret på det begreb, der hedder, at Medicinrådet skal vurdere medicinens effekt i forhold til pris.
Sygdom har mange forskellige karakterer.
Kræft kan helbredes, og diabetes kan neutraliseres, så man kan have et liv uden at være belastet af sygdommen, og hvad angår muskelsvind er der mulighed for et lille fremskridt, eller man kan måske forhindre en tilbagegang.
Så når vi siger »mere sundhed for pengene«, som jeg har hørt her i dag, tænker jeg, at man skal tænke meget nuanceret, for hvad er mere sundhed for den enkelte patient?
Det er ikke bare de mange, der kan blive reddet fra de omkostninger, der er ved at have en sygdom, men det er også de få.
Noget andet, som jeg også synes er vigtigt i forhold til de små sygdomme her, er, at man samarbejder med andre lande, for hvis vi har en sygdom, som 26 patienter her i Danmark lider af, kan det være svært at lave noget statistisk materiale, men hvis man samarbejder med andre lande, hvor sygdommen selvfølgelig også findes, har man mulighed for at lave noget statistik og vurdere, hvorvidt medicinen har en god effekt.
Noget tredje, som jeg synes vi skal se på, og som også har været fremme tidligere, er medicinpriserne, og det er der mange grunde til.
Vi har nogle dyre medicinpriser på mange produkter, og det viser sig faktisk, at medicinindustrien bruger flere penge på at markedsføre sig, end de bruger på at forske, og det giver jo ingen mening.
Noget helt fjerde igen er, at vi skal sætte meget mere fokus på forebyggelse.
Vi kan formodentlig ikke forebygge de her sjældne sygdomme, men vi kan forebygge mange andre sygdomme, som kan frigive nogle penge, så man kan tage vare på de sjældne sygdomme, og det kunne vi gøre ved at se meget mere på kost, motion og på stress, som også er en dyr sygdom at behandle.
Så vi har nogle ting, som vi kan gøre, og som vi bør gøre af hensyn til alles sundhed.
Jeg mener fortsat, at Medicinrådet er det bedste, så derfor støtter jeg forslaget til vedtagelse fra Socialdemokratiet.
Per Larsen (KF), 2020-01-24:
Man skal jo altid se tingene i en helhed.
Nu kender jeg ikke helt historien om det præparat, som ordføreren nævner der, men helt overordnet set synes jeg, vi skal være glade for, at vi har en medicinalindustri, som hele tiden udvikler nye produkter, som giver folk et bedre liv, og som kan være med til at holde dem raske og på arbejdsmarkedet og øge deres livskvalitet i det hele taget.
Men man har jo altid nogle grænsetilfælde, hvor man afvejer effekten i forhold til prisen.
Med hensyn til produktet, som kan forhindre blindhed – som sagt kender jeg ikke præparatet – kan man spørge om, om man nu også kan være sikker på, at det kan det, eller er det noget, som ligger mange år ude i fremtiden og sådan noget?
Det må være sådan nogle overvejelser, Medicinrådet har haft, da de vurderer det pågældende præparat.
Men som sagt synes jeg, at Medicinrådet er det bedste sted, vi har til vurdering af medicinske præparater i forhold til effekt og pris, og derfor synes jeg, vi skal beholde vurderingen i Medicinrådet.
Liselott Blixt (DF), 2020-01-24:
Men er det mon ikke, fordi de så tænker, at blindhed dør man ikke af?
Hvis vi nu så det som en anlægsudgift, altså at vi faktisk hjalp nogle til at kunne beholde synet, som det viser sig det her middel kan, kunne det være en del af vores løsning for hele vores samfundsøkonomi.
Det er nogle af de ting, medicin også kan, og som heldigvis også holder folk væk fra sygehussengene, som vi ser det er blevet bedre med.
Så kan vi se det som en anlægsudgift?
Per Larsen (KF), 2020-01-24:
Jamen det er efter min bedste overbevisning at leve op til det syvende princip, når man har et meget dyrt præparat, som man så vurderer i forhold til den effekt, det har.
Det er derfor, vi har nedsat Medicinrådet, nemlig for at vurdere de der ting, og jeg synes godt, man kan sige, at man har taget det med i overvejelserne.
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2020-01-28:
Jeg synes faktisk ikke, det har så meget med debatten her i dag at gøre.
Jeg synes, det, vi diskuterer her, handler om, hvordan vi skal imødegå antisemitisme i Danmark.
Så ved jeg godt, at der er nogle, der vil koble alt det, der sker i Israel, sammen med det, der sker her i Danmark, men det synes jeg ikke rigtig man kan.
Jeg synes aldrig, uanset hvad der sker i Israel, det nogen sinde kan legitimere, at der sker overgreb på jøder i Danmark.
Det vil jeg på det kraftigste tage afstand fra.
Pernille Vermund (NB), 2020-01-28:
Tak for ordet, og tak for en fin tale.
Jeg er glad for, at man i SF anerkender to af de fløje, som står bag den her grimme antisemitisme, som vi desværre ser i stigende grad i Danmark.
Den tredje fløj er det som om man ikke rigtig berører, og den står desværre heller ikke i forslaget til vedtagelse, og måske hænger det lidt sammen med det, som hr. Morten Messerschmidt var inde på, nemlig det her med antisemitisme i forhold til antizionisme, og derfor vil jeg gerne stille ordføreren et spørgsmål: Mener ordføreren, at det er antisemitisk, når man ikke anerkender jødernes ret til at have deres eget land – altså, ikke jødernes ret til at være i Danmark, men jødernes ret til at have deres eget fædreland?
Hvis ikke man anerkender den ret og er antizionist, er man så også antisemit?
Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2020-01-28:
Jeg er i hvert fald enig med statsministeren så langt, at vi kan sige, at der er en del af det muslimske miljø, et islamistisk mindretal, som er antisemitiske, og det er jo evident, at de er kommet hertil som flygtninge eller som indvandrere på et eller andet tidspunkt.
Peter Skaarup (DF), 2020-01-28:
Så man kan godt konkludere, at SF er enig med statsministeren i, at indvandringen bærer en stor del af skylden for, at vi ser antisemitisme i Danmark?