Mai Mercado (KF), 2019-02-26:
Tak, formand.
I beslutningsforslag B 55 foreslås det, at regeringen skal tage initiativ til at indføre økonomisk kompensation til borgere, der får medhold i Ankestyrelsen i klager over kommunale afgørelser.
Og som jeg sådan forstår beslutningsforslaget, handler det om den situation, hvor en kommune har truffet afgørelse om at afslå eller nedsætte hjælpen efter serviceloven til en borger, og hvor Ankestyrelsen ved klagesagsbehandlingen ændrer kommunens afgørelse.
Ifølge B 55 skal den økonomiske kompensation stå i et rimeligt forhold til den ydelse, som borgeren ikke har modtaget, mens klagen blev behandlet, og de partier, som støtter beslutningsforslaget, skal så efterfølgende drøfte takster for kompensationen.
Beslutningsforslaget skal efter bemærkningerne tjene to formål.
For det første skal den økonomiske kompensation være et plaster på såret i forhold til den hjælp, som borgeren altså ikke har haft adgang til i klageperioden, og for det andet skal ordningen være et signal til kommunen og udgøre et økonomisk incitament til at være mere omhyggelig med, at man altså får truffet de rigtige beslutninger første gang.
Jeg opfatter dermed beslutningsforslaget som sådan et forsøg på at styrke borgerens retssikkerhed.
Og det er, som jeg også har sagt mange gange tidligere, fuldstændig indiskutabelt, at borgerne jo skal have den rette hjælp og den støtte, som de har brug for efter loven.
Men i regeringen mener vi ikke, at indførelsen af en kompensationsordning er den rette vej at gå for at opnå en styrkelse af borgernes retssikkerhed.
Først vil jeg sige, at vi er uenige i de forudsætninger, der ligger bag forslaget om en kompensationsordning.
Som jeg læser det, er forudsætningen bag forslaget en opfattelse af, at kommunerne sådan bevidst og sådan helt usagligt træffer afgørelser, som er i strid med lovgivningen, for at spare hjælpen i klageperioden, og at der derfor så ligesom bliver et behov for at fjerne det økonomiske incitament til en sådan adfærd.
I den forbindelse skal man jo huske på, at serviceloven er en rammelov, og at der af og til kan opstå tvivl om, hvornår en afgørelse ligger inden for lovens rammer, og der skal kommunerne helt sikkert blive bedre.
Men jeg mener ikke, at en kompensationsordning sagligt vil have den virkning, at kommunerne så træffer flere rigtige afgørelser.
Ud fra et borgersynspunkt er det jo vigtigt at få den hjælp, som borgeren har ret til og også har behov for.
En økonomisk kompensation, som Ankestyrelsen fastsætter ved sin afgørelse af klagesagen, giver ikke borgeren det.
Det, som borgeren ønsker sig, er jo hjælp efter serviceloven på det tidspunkt, hvor behovet er til stede.
Det kunne eksempelvis være et aktivitetstilbud, som dækker behovet for aktiviteter uden for hjemmet.
Og så er der spørgsmålet om, hvordan man overhovedet skal kunne fastsætte retvisende takster, som altså bliver håndterbare i praksis.
De ydelser, som vil blive omfattet af ordningen, er jo netop ikke pengeydelser, hvor det er et beløb, man bare kan få tilbage med tilbagevirkende kraft, hvis Ankestyrelsen giver medhold,
nej, det vil jo være naturalhjælp som eksempelvis ledsagelse eller hjælp til praktiske opgaver i hjemmet.
Det forekommer meget administrativt tungt, og uanset det kommer det jo i hvert fald ikke til at give borgeren den ønskede hjælp på rette tid og på rette sted.
I regeringen mener vi ikke, at det er den rigtige vej at gå i forhold til at styrke borgerens retssikkerhed.
I stedet mener vi, at vores indsats ligesom skal koncentreres om at understøtte kommunernes sagsbehandling og en rimelig sagsbehandlingstid i Ankestyrelsen.