Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2019-04-09:
Tak for det, formand.
Helt grundlæggende er vi i Socialdemokratiet meget, meget store tilhængere af EU-projektet.
Vi er også meget store tilhængere af den fri bevægelighed, og vi er store tilhængere af det indre marked.
Men vi mener også grundlæggende, og det mener jeg er hævet over enhver tvivl, at der med alle de gevinster, alle de fordele, der er kommet – af både den fri bevægelighed og det indre marked – også har været en lang række meget store og desværre stadig uløste udfordringer og problemer.
Det grundlæggende problem, når vi ser på det, er, at de fire friheder, i særdeleshed princippet om arbejdskraftens fri bevægelighed og tjenesteydelsernes frie bevægelighed, har haft en tendens til – ikke bare i Danmark, men i en lang række europæiske lande – i nogle brancher at skabe et ræs mod bunden med hensyn til lønninger, arbejdsvilkår og rettigheder.
Vi tror på, at ideen om en social protokol, er den rigtige vej at gå, grundlæggende inspireret af det, som Dansk Folkeparti også refererer til i teksten, nemlig det forslag, der er fra den europæiske fagbevægelse, og som grundlæggende sidestiller princippet om på den ene side de fire friheder og på den anden side respekten for lønmodtagernes grundlæggende rettigheder, arbejdsvilkår og lønninger osv.
Dansk Folkeparti kalder det for en arbejdsmarkedsprotokol i dagens beslutningsforslag.
En del af refleksionen i Socialdemokratiet oven på brexit og en lang række andre ting – en refleksion, vi også havde håbet på var dybere i medlemslandene, men det er ikke blevet til meget andet end en sejltur på floden i Bratislava og en hvidbog fra Jean-Claude Juncker – har handlet om, at der ikke har været den respekt i en lang række lande for især de kortest uddannedes og lavest lønnedes grundlæggende rettigheder og lønninger, og at social dumping har udfordret det.
Vi tror på, at når tidspunktet en dag kommer – det er ikke i morgen, og det kommer heller ikke til at blive næste år – hvor der igen bliver diskuteret traktatændringer, så vil der, mener vi rent faktisk, være et stærkt dansk synspunkt at stå på: At vi selvfølgelig skal have en tilretning af traktaterne, sådan at de her principper er sidestillede.
Vi mener egentlig grundlæggende det, som også var i det beslutningsforslag, som der var for knap 1½ år siden – det blev jo ikke vedtaget – om en social protokol.
På daværende tidspunkt havde Dansk Folkeparti en udfordring med det, som jeg tror, hr. Kenneth Kristensen Berth formulerede som en standstillklausul om sociale rettigheder.
Vi så ikke den udfordring, ligesom vi heller ikke ser nogen udfordring i de formuleringer, som Dansk Folkeparti nævner i dag.
Det mener vi er at gøre hele EU-projektet og det indre marked ikke bare en kortsigtet, men også langsigtet tjeneste, altså at fremtidssikre hele det projekt.
Men det er meget, meget vigtigt for os, at det, der står tilbage efter behandlingen af det her forslag, er, at vi gerne vil have grundlæggende ligestilling af princippet mellem på den ene side de fire friheder og på den anden side den grundlæggende respekt for lønmodtagernes grundlæggende rettigheder, lønninger og arbejdsvilkår.
Og der er vi, som ministeren også fuldstændig rigtigt nævner, også nødt til at være optaget af, hvad vi kan gøre her og nu.
For det her er jo noget, der tager sigte på en eller anden dag, når der skulle blive åbnet op for traktatændringer.
Det ligger ikke lige for, men det skal jo ikke afholde os fra at have den her diskussion og fra at gøre forskellige tiltag i morgen.
I morgen kunne vi jo f.eks., i modsætning til hvad den her regering har gjort, øge kontrollen ude på rastepladserne.
Vi kunne sikre, at der var bedre midler til Arbejdstilsynet, som har ført den daglige kontrol, og bedre samarbejde mellem politiet, Arbejdstilsynet og skattemyndighederne, når det handler om at være til stede ude på byggepladserne og for den sags skyld ude i villahaverne, hvor vi ved at der bliver brugt rigtig mange underbetalte lønmodtagere fra andre EU-lande.
Vi kunne også blive ved med at skubbe på for – hvilket jeg også vil kvittere for at vi har gjort bredt i Folketinget – at udstationeringsdirektivet hele tiden bliver tilrettet, sådan at vi har en reel politik om, at man skal have den samme løn for det samme arbejde det samme sted.
Vi kan presse endnu hårdere på for, at vejpakken bliver til noget osv.
Men alt det skal jo ikke afholde os fra også at have en holdning til, hvor det er, vi kan gøre noget ved traktaterne, sådan at det her EU-projekt, som har været med til at skabe en masse vækst, en masse arbejdspladser og en masse fred for den sags skyld, også er levedygtigt om 25 og 50 år og for den sags skyld endnu længere ude i fremtiden.