Søren Egge Rasmussen (EL), 2022-04-21:
Der findes rigtig mange gode eksempler rundtom i landet på, at man i det offentlige arbejder med kostomlægning.
Det har man bl.a. gjort på Regionshospitalet Randers, hvor man er kommet meget langt med en økologisk linje, og hvor man også har valgmuligheden til patienterne for, at de kan vælge mellem forskellige typer mad, og der er det interessante, at der faktisk er forholdsvis mange af de syge, som vælger den vegetariske mad, når de skal blive raske.
Vi har også set kommuner som Aarhus og København m.fl., som er gået foran og har startet den her omlægning over til mere økologi og har fået erfaringer med, at hvis man er dygtig til at reducere madspild, hvis man køber lokale råvarer, sæsonens råvarer, og hvis man bruger mindre kød, så kan man sådan set lave god mad for det samme budget.
Nogle gange kræver det, at man har noget efteruddannelse af medarbejdere, og der er sådan set erfaringer med, at når man går i den retning, nedbringer man faktisk sygefraværet på de arbejdspladser.
Der er masser af gode erfaringer, som sker derude, uden at Folketinget går forbudsvejen og pålægger, at man skal gøre det samme overalt.
Og det er sådan set det, der gør, at Enhedslisten ikke synes, at man skal komme frem til at stemme for et forslag, som definerer, at regeringen skal fremsætte et lovforslag, sådan at alle frokostmåltider serveres uden kød og fisk.
Altså, hvad er det næste så?
Skal vi så i Folketinget definere, at man kun må spise 1 dl yoghurt om morgenen, hvis der er bespisning et eller andet sted?
Der må være grænser for, hvor detaljeret vi skal gå ind i tingene.
Jeg synes, at det at prioritere en CO 2 -afgift, som også kommer på landbruget og også kommer på fødevareproduktionen, jo er noget, der kan være med til at trække i den retning, at der bliver nogle plantebaserede produkter, som bliver billigere i forhold til kød og andre animalske produkter.
Og det ville jo gøre, at det kostbudget, man har ude i de offentlige institutioner, bliver nemmere at holde, hvis man skruer ned for kødforbruget.
Den frivillige vej ad det spor synes jeg er det vigtigste.
Så har jeg også noteret mig, at vi har haft nogle gode forhandlinger omkring finansloven, hvor vi har afsat midler til køkkenomlægninger.
Jeg synes, at vi skal se på igen, om de der 40 mio. kr., vi afsatte sidst, er nok.
Jeg kunne godt forestille mig, at vi skal bruge flere midler på det.
Hvis man kan spare 12 mia. kr. om året, kan man vel godt tillade sig at bruge 100 mio. kr. på at efteruddanne noget køkkenpersonale.
Så synes jeg også, at vi i vores landbrugsaftale fik lagt et spor ind, som prioriterer, at der bliver en ny plantefond, og at der sådan set bliver nogle midler, der fremmer, at vi ude på marken får produceret flere ærter og hestebønner, og at der også bliver mulighed for støtte i fødevareindustrien til at udvikle produkter.
Det har jeg en stor forventning om bliver en succes, fordi jeg erfarer, at der er en række virksomheder i Danmark, som har fået øje på, at der er en ny nicheproduktion, som med tiden nok ikke er en nicheproduktion, som kan producere andet end bøf; det kan så være en plantebøf.
Så jeg synes, at der er så meget derude, som er i proces, og jeg synes, at vi er dybt afhængige af engagementet hos f.eks. dem, der arbejder i køkkenet.
Vi er afhængige af, at det er den gode smag, der vinder.
Og der tror jeg altså ikke, at sådan nogle tvangsprægede forslag om, at der på frokosttallerkenen overhovedet ikke må være kød og fisk, er vejen at gå.
Jeg går ind for, at det, man bruger, skal være langt mindre animalsk, men jeg er imod det her med at gå forbudsvejen.
Så noterer jeg mig også, at man i forslaget skriver, at man skal bruge flere ressourcer på at opkvalificere køkkenpersonalet, og der er så ikke nogen direkte finansiering i forslaget.
Jeg noterer mig også, at når vi kommer frem til aftenmåltidet, kan det åbenbart godt være noget, hvor der er lidt kød, men det er der altså ikke ved frokosten.
Jeg synes ikke, at det er det mest gennemarbejdede forslag, jeg har set i Folketingssalen.