Pia Olsen Dyhr (SF), 2018-01-23:
Jeg blev helt varm om hjertet ved at høre den radikale ordfører og overvejede kort, om jeg bare skulle referere til hr. Andreas Steenberg.
Men jeg vil alligevel gerne lige slå et par pointer fast.
Jeg kunne jo bruge al min taletid på at slå fast, at klimaudfordringen er overhængende, og at der ikke er brug for gøre lidt mere, men at gøre meget mere.
Men det er jo indlysende for alle, der følger med på klimaområdet.
Jeg kunne også godt bruge min tid på at slå fast, at den her regering har sat den grønne omstilling voldsomt ned i tempo, men det er jo også indlysende for alle, der følger med.
I stedet for vil jeg gerne bruge min tid på det, der er brug for.
Vi skal have udbygningen med vedvarende energi kraftigt op i tempo.
SF har foreslået fire ekstra havvindmølleparker i løbet af 2020'erne.
Og så skal vi have udbygningen med landvind og sol voldsomt op i tempo – ikke ned.
Vi skal også have gang i omlægningen fra naturgas til grøn gas, der er fremstillet som vedvarende energi.
Jeg er sådan set åben over for ikke at låse mig fast på én teknik.
Så er det også nødvendigt at få gang i omstillingen til el i transportsektoren.
Et oplagt bud er jo at omlægge registreringsafgiften, men den her gang til fordel for elbiler.
Så skal vi se på elbusser, elfærger og lastbiler på grøn gas.
Det er jo helt realistisk, at vi i 2030 fremstiller lige så meget el på basis af vedvarende energi, som vi faktisk bruger.
Det er også realistisk, at fjernvarmesektoren helt overvejende kører på vedvarende energi.
Kul tror jeg efterhånden der er enighed om skal være væk i 2030, og måske allerede i 2025.
Der er to værker, der er lidt af udfordringen, men jeg tror faktisk på ambitionen.
Vi kan også gøre mere, når det gælder olie, diesel, benzin og naturgas.
Samlet set er det realistisk at nå omkring 60 pct. vedvarende energi i 2030, så regeringens mål med 50 pct. er fodslæberi.
Vi skal også fortsat spare på energien, helt som Dansk Folkepartis ordfører netop nævnte i sin tale.
Vores apparater og maskiner skal være mere energieffektive.
Det er der også en økonomisk gevinst ved.
Og vi skal have en ny og mere effektiv energispareordning, som regeringen også er i gang med sammen med forligspartierne.
Og jeg kunne egentlig godt tænke mig, at vi havde en særlig opmærksomhed på de steder i industrien og boliger, hvor der bruges fossile brændstoffer.
Vi skal spare på dem, for det er jo dem, vi skal af med.
Så kommer jeg til knastens kerne, for det er jo helt nødvendigt også at kigge på landbruget, der i 2020 forventes at stå for næsten en fjerdedel af Danmarks klimaforurening.
Fra 1990 til 2010 faldt udledningen faktisk fra landbruget, men siden har den stort set været uændret.
Og hvis der ikke sker noget, vil den stige lidt frem mod 2030.
Det går jo ikke i længden.
Det ved kloge folk i landbruget også godt.
Før eller ikke ret meget senere skal der ske noget markant, og jo længere vi venter, jo mere voldsomt bliver det for dansk landbrug.
Derfor er der brug for hurtigt at udarbejde en klimaplan for landbruget, der omfatter alt fra dyrkningsmetoder over behandling af gylle til energiforbruget i landbrugets maskiner.
Det kræver forskning, og det kræver udvikling af nye metoder.
At putte med og omgå krav til landbruget er en håbløs måde at hjælpe landbruget på.
I det hele taget er der brug for meget mere forskning i energiområdet.
Det omfatter forbedringer af eksisterende energiteknologier – og her ser vi glædeligvis store fremskridt – samt udvikling af nye teknologier, f.eks. til lagring af energi, og her er grøn gas jo et ret godt bud.
Der er derfor også brug for, at vi øger midlerne til energiforskning markant.
Og mon ikke også det er en rigtig god investering for Danmark ikke alene i form af besparelse på energi, men også i form af de masser af nye arbejdspladser, vi igen får ved at gå forrest i den grønne omstilling.
For det rigtige spørgsmål er jo, om erhvervslivet og Danmark har råd til at se på, at andre lande overhaler os og udvikler nye smarte teknologier.
Ja, der er et hensyn til omkostninger, men det er også en kendsgerning, at verden udvikler sig, og at den, der ikke fornyer sig, taber.
Så er der det der spørgsmål, om vi har råd.
Jeg fristes til at sige, at vi skal have råd.
Hvis vi fastholder, at de skal bruges på grøn omstilling, så er der råd til det hele.
Ja, alt tyder på, at der vil være penge tilovers, fordi både vindenergi og solenergi hele tiden falder i pris.
Vi kan endda være så heldige, at der om få år ikke vil være behov for støtte overhovedet.
Men det forudsætter, at der holdes tempo i opstilling af vindmøller og solceller på den måde, som teknologien udvikler sig.
Vi kan også gøre noget selv.
Vi kan nemlig arbejde benhårdt på, at EU's CO2-kvoteordning kommer til at fungere.
Der skal simpelt hen være meget færre kvoter i omløb.
Så vil prisen på kul, olie og naturgas stige markant, og vi vil helt automatisk og uden støtte få meget mere vedvarende energi og flere energibesparelser, for så vil priserne reelt afspejle de samfundsmæssige omkostninger og de politiske målsætninger i bl.a. Parisaftalen.
Så det kunne være interessant at høre, om ministeren vil kæmpe med næb og kløer for en højere kvotepris og samtidig fortælle Finansministeriet og Skatteministeriet, at de skal holde op med at lade, som om kvotesystemet fungerer, når de tilrettelægger afgiftspolitikken.
Så det er faktisk afgørende i det her spørgsmål, om man har politisk vilje: Vil man den grønne omstilling, eller er det noget, man siger ved festlige lejligheder?
Jeg vil takke ministeren for redegørelsen og muligheden for den her debat og de af mine kollegaer, der efterhånden er tilbage i salen.
Vi støtter det forslag til vedtagelse, vi har været med til at fremsætte.