Magnus Heunicke (S), 2022-01-27:
Tak for det.
Jeg vil godt starte debatten med at understrege, at vi fra regeringens side mener, at alle mennesker skal have ret til en værdig afslutning på livet – sammen med deres pårørende .
Og derfor er vi også enige i det, som vi læser som intentionen i forslagene her, altså at der er behov for at styrke den palliative indsats, og at sundhedsvæsenet skal rustes til at kunne tage også den her svære samtale om livets afslutning.
Det er særlig vigtigt for os, at fokus er på den enkelte patient, de enkelte pårørendes individuelle behov, og de ønsker, man har, til den sidste tid.
Det fordrer, at sundhedsvæsenet får styrkede kompetencer og viden til at identificere palliative behov.
De kan være vidt forskellige fra menneske til menneske.
Når vi ser på den danske demografi, så står vi over for demografiske udfordringer.
Vi får flere ældre med livstruende sygdomme, og det vil jo lægge et voldsomt pres på sundhedsvæsenet, og det vil øge behovet for palliation.
Derfor er det godt, at vi også nu har den her debat.
Samtidig må vi erkende, at vi i øjeblikket har udfordringer med manglende ressourcer, kapacitet, i sundhedsvæsenet.
Regeringen mener derfor, det er vigtigt, at den palliative indsats tilrettelægges mest hensigtsmæssigt.
Opgaverne skal løses der, hvor behovet er, og hvor det giver mest værdi for den enkelte patient, de pårørende og for hele samfundet.
Det er heldigvis relativt få patienter, som har så komplicerede symptomer, at de har behov for en specialiseret palliativ indsats, dvs. på sygehuset eller på et af landets hospicer.
De fleste patienter vil kunne få dækket deres palliative behov via den såkaldte basale palliative indsats, som f.eks. gives af den praktiserende læge i samarbejde med den kommunale hjemmepleje eller på en hospitalsafdeling, hvor man er indlagt.
Hvis man så indførte en garanti om ret til mindst tre samtaler, ville det selvfølgelig lægge et ekstra pres på sundhedsvæsenets ressourcer, kapacitet.
Jeg kan oplyse, at Sundhedsstyrelsen har vurderet, at man ikke finder det fagligt begrundet, at alle patienter i palliative forløb skal tilbydes et bestemt antal samtaler med en læge eller anden sundhedsperson med specialiserede kompetencer i palliation.
Det skyldes bl.a., at en del forløb formentlig vil kunne varetages på basalt kompetenceniveau, altså eventuelt med sparring og supervision fra specialiserede kompetencer.
Der er også andre forløb med behov for specialiseret indsats, som formentlig vil kunne varetages fagligt optimalt med en eller med få samtaler.
Samtidig kan en forankring af samtaler hos specialister i palliation modarbejde ambitionen om at sikre alle en værdig afslutning på livet, da det vil forstærke ting i forhold til palliation .
Det kan bl.a. medføre, at palliative behov identificeres for sent, ligesom det også vil kunne øge uligheden på området.
Herudover tager forslaget ikke højde for de individuelle patientbehov fra sygdomsforløb.
Jeg mener, at samtaler om livets afslutning skal kunne foretages på tværs af sundhedsvæsenet, og at alle patienter og pårørende støttes i at vælge, hvad der er det rigtige for dem.
Det skal give bedre behandlingsvalg og planlagte forløb, hvor den sidste tid tilrettelægges ud fra patienternes individuelle ønsker.
Det er nemlig individuelt, hvor ofte og hvornår i forløbet der er behov for en samtale med en sundhedsperson.