Naser Khader (KF), 2019-12-19:
En af de sværeste beslutninger, man kan træffe her i salen, er faktisk at sende unge danskere i krig, og derfor skal det gøres med omtanke.
Vi skal gøre det meget, meget velovervejet.
Jeg synes ikke, at størrelsen af flertallet er vigtigt, men at det er afgørende, hvilke beslutninger vi træffer, hvornår vi træffer beslutningerne, om de er helhjertede, og hvordan vi vinder fred, når vi træffer sådanne beslutninger.
Jeg har en ven, der har en mellemøstlig baggrund, der underviser på Georgetown University.
Han sagde på et tidspunkt: Vesten er mærkelig.
Når vi tigger og beder dem om at komme og hindre folkedrab – i Rwanda, Darfur, Syrien – kommer de ikke.
Når vi tigger dem om at holde sig væk, så kommer de.
Når de kommer, kommer de for sent; de kommer halvhjertet, og de har utrolig travlt med at komme ud igen så hurtigt som muligt, før arbejdet er gjort færdigt.
Det er en af de største udfordringer, vi har her, når vi træffer de her beslutninger.
Tag f.eks. Libyen.
Jeg mener, det var den rette beslutning.
Gaddafi udgjorde en trussel mod civilbefolkningen, mod naboerne, mod stabiliteten og freden i området.
Vi traf den rigtige beslutning, men vi traf en halv beslutning.
Vi fjernede Gaddafi, men skabte et magttomrum, og vi overlod magten i Libyen til bander, til militser, som vi ikke fik afvæbnet.
Vi valgte at blive i luften og overlod magttomrummet på landjorden til banditterne, og det skabte så kaos.
Det er bare et eksempel på, at man går ind og gør noget halvhjertet.
Det samme var tilfældet med Afghanistan.
Powell mente dengang, at der skulle mange, mange flere styrker til i starten i forhold til at bekæmpe Taleban og al-Qaeda.
Det er endnu et eksempel på, at man ikke gjorde tingene helhjertet.
Tænk på Syrien.
Hvis man havde reageret i tide og allerede i 2011 havde sendt de der raketter af sted, som den amerikanske præsident senere sendte mod en militærbase i nærheden af præsidentpaladset, så var Assad kommet til forhandlingsbordet, og så havde vi ikke fået den katastrofe, som vi fik senere: mange flygtninge, Islamisk Stat osv.
Skal vi i Vesten og Danmark blande os?
Det er altid bøvlet at blande sig, men det er endnu mere bøvlet ikke at blande sig.
Syrien er faktisk et godt eksempel.
Dansk udenrigspolitik handler grundlæggende om at varetage danske politiske og økonomiske interesser.
Det er altså i vores interesse indimellem – ikke altid – at gå ind at blande os, ikke af altruistiske grunde.
Det er ikke alene for at være god ved andre, men det er også i vores egen selvinteresse.
Hvorfor er vi i Mali i dag?
Erklærer de endnu et kalifat, skal vi igen bøvle med det, som vi gjorde det med kalifatet i Irak og Syrien.
Det samme med vores engagement i Syrien og Irak mod Islamisk Stat.
Det var vigtigt for os at bekæmpe terroristerne dernede frem for at få terror i vores gader.
Så selvfølgelig skal vi blande os, men det at blande sig militært skal vi kun gøre som en sidste løsning.
Jeg synes også, det er vigtigt, at vi også blander os med det, som vi også er rigtig gode til i Danmark – det, nogle kalder for soft power.
Jeg ved, at man på Vestbredden udbreder den danske tanke om at sammenlægge kommuner, andelstanken osv.
Det er vi også rigtig, rigtig gode til.
Det skal vi også gøre.
Hovedgrunden til, at vi skal blande os rundt om i verden, er også at forebygge og forhindre, at folk emigrerer, flygter og udvandrer.
Så synes jeg også, det er vigtigt, når vi blander os militært, at vi får diskuteret tingene bagefter.
Jeg synes, det er fint, at der er kommet en krigsudredning, og at der er kommet nogle konklusioner, der giver stof til eftertanke, fordi vi skal være bedre til det næste gang.
For der kommer en næste gang.
Det gør der.
Det kan man altså ikke udelukke.
Verden forandrer sig hele tiden, og verden er ikke og har aldrig været fredelig.
Men det med at konkludere ud fra redegørelsen, at man fremover skal gå efter to tredjedeles flertal, synes jeg er enormt firkantet.
Jeg mener, at regeringen, uanset hvad det er for en regering, skal stræbe efter at få et flertal, et bredt flertal, men at sige, at det skal være et flertal på to tredjedele, er vi altså ikke tilhængere af.
Tak for ordet.