Mattias Tesfaye (S), 2022-05-17:
Lad mig starte med at slå fast, at regeringen er enig i, at danske betjente skal have både støtte og anerkendelse, hvis de kommer til skade i tjenesten.
Vi er derfor fuldstændig enige i intentionerne bag beslutningsforslaget, nemlig at vi skal støtte tilskadekomne betjente og deres pårørende
bedst muligt.
Et af de første initiativer, min forgænger Nick Hækkerup tog som justitsminister, var at igangsætte den såkaldte VIVE-undersøgelse, som også er nævnt i beslutningsforslaget.
Ifølge den undersøgelse tyder det på, at forekomsten af posttraumatisk stress blandt politibetjente er en smule højere, end hvad man kan forvente at se den er i normalbefolkningen.
Spørgeskemaundersøgelsen viste også, at 11 pct. af politibetjentene har symptomer på enten ptsd, depression, angst eller stress.
Da resultaterne fra undersøgelsen lå klar, tog regeringen derfor initiativ til at forbedre indsatsen for tilskadekomne betjente og for politiet generelt gennem den indgåede flerårsaftale for politiet og anklagemyndighedens økonomi, som et bredt flertal af Folketingets partier blev enige om i 2020.
Med aftalen har vi efterstræbt at gøre politiet mere robust ved bl.a. at udvide politistyrken med flere betjente gennem markant flere midler, som er afsat i flerårsaftalen.
Derudover er der afsat 1 mio. kr. hvert år i aftalens løbetid til foreningen Thin Blue Line, der yder støtte til tilskadekomne ansatte i dansk politi og til deres pårørende og efterladte.
Endelig har politiets ledelse med afsæt i flerårsaftalen og den undersøgelse, jeg nævnte før, besluttet at iværksætte nye initiativer, hvor jeg bl.a. kan nævne et obligatorisk statustjek for betjente i beredskabet, en udvidelse af rammen for supervision af medarbejdergrupper, så flere får tilbudt støtte, og øget fokus på opfølgningstiltag efter voldsomme hændelser.
Så regeringen har taget resultaterne fra undersøgelsen alvorligt og handlet på dem.
Det har vi gjort ved at håndtere det i den flerårsaftale for politiets økonomi, som et bredt flertal i Folketinget står bag.
Det er derudover værd at bemærke, at de nye initiativer kommer oven i de initiativer, der eksisterer i forvejen.
Her tænker jeg særlig på politiets psykologtjeneste og den støtte- og rådgivningsenhed, som er etableret af Rigspolitiet.
Det fremgår af VIVE-undersøgelsen fra 2020, at det er politibetjentenes opfattelse, at de etablerede koncepter for indsatser og støttetiltag helt overordnet er velegnede og gode.
Men der vil altid være udfordringer og noget, der kan gøres bedre, hvad Politiforbundet og Thin Blue Line også nævner i deres bemærkninger til beslutningsforslaget.
Jeg mener derfor heller ikke, at det sidste initiativ er taget rent politisk på det her område.
Det er bl.a. også derfor, at vi i flerårsaftalen for politiet har aftalt at følge området løbende i aftaleperioden.
Jeg tror, at vi alle i Folketinget gerne vil gøre mest muligt på det her område og i øvrigt også for de mange andre offentligt ansatte, som – ud over politibetjente – kommer til skade i tjenesten.
Når vi snakker om det emne, kan vi dog ikke se bort fra, at en ligestilling med forsvarets veteraner, som ønskes med beslutningsforslaget, er forbundet med betydelige udgifter.
Forsvarsministeriet har oplyst, at der i 2021 har været udgifter for 677 mio. kr. til forsvarets veteranindsats.
Det dækker også den arbejdsskadeerstatning, som udbetales efter den særlige ordning for forsvarets veteraner.
Dermed naturligvis ikke sagt, at det vil koste det samme på politiets område, for det vil det ikke.
Det er mere sagt for at illustrere, at der er væsentlige udgifter forbundet med at iværksætte den her slags initiativer.
Men vi er åbne for at se på, hvordan vi kan forbedre indsatsen for politibetjentene.
Vi synes dog, at vi skal fastholde, at eventuelle ændringer af det nuværende setup naturligt hører hjemme i en flerårsaftale for politiet, hvor der er mulighed for at finde finansiering og også mulighed for at foretage en samlet prioritering af de initiativer, der vil være forbundet med at iværksætte nye initiativer til at forbedre vilkårene for betjente, der kommer til skade i tjenesten, og deres pårørende.
Jeg mener også, det er afgørende, at vi heller ikke glemmer andre faggrupper.
Det kunne jo f.eks. være fængselsbetjente eller ansatte i psykiatrien.
Med de ord vil jeg sige, at vi ikke kan støtte forslaget, som det umiddelbart ligger her, men vi ser frem til udvalgsbehandlingen, og jeg ser som minister selvfølgelig særlig frem til at finde ud af, hvordan forslaget vil blive håndteret der.
For min skyld må man tale politi altid, men det er jo en del af aftalen at forbedre indsatsen for tilskadekomne betjente, og vi har sat penge af til f.eks. Thin Blue Line.
Så jeg betragter det som en del af de »skal«-opgaver, der ligger på mit eget bord, at vi skal have øget støtten til de betjente, der kommer til skade i tjenesten.
Men uanset hvad synes jeg jo, den væsentlige politiske pointe står tilbage, nemlig: Hvorfor er det, at man skal sidestille eller ligestille præcis politiet med forsvarets veteraner og ikke andre grupper af offentligt ansatte, f.eks. ansatte i kriminalforsorgen, som ifølge de her undersøgelser er mindst lige så udsatte for psykiske belastninger, som politiet er?
Det er bare der, hvor jeg er lidt bekymret for, at man tager en enkelt offentligt ansat faggruppe ud og så diskuterer den løsrevet fra alt muligt andet.
Jeg kan godt forstå, vi har nogle særlige forhold for dem, der har været udsendt for Danmark i krigszoner langt væk fra deres familier.
Det kan jeg faktisk godt forstå.
Men når vi begynder at bevæge os herhjem, synes jeg, at vi skal insistere på at diskutere tingene i en sammenhæng.