Mike Villa Fonseca (UFG), 2025-05-21:
Tak, formand.
I Folketingets zoologiske have brøler nogle af dyrene så højt, at de andre dyr ikke får ørenlyd.
Ordene er ikke mine, de tilhører den ærede formand for Folketinget, hr. Søren Gade, som holdt en tale for Folketingets personale og partiernes personale og medarbejdere.
Jeg og de andre medlemmer i dette Ting var af gode grunde ikke til stede, for festen var nemlig ikke for de folkevalgte, den var for dyrepasserne med gule og røde bånd.
Og ja, vi folkevalgte er dyrene i Folketingets zoologiske have.
Ja, nogle vil gerne være elefanten i det store bur.
Sidst, men ikke mindst, ruller vi rundt, når pressen kommer lidt for tæt på.
Jeg har hørt, at talen skulle have været vældig morsom.
Det lyttede jeg mig til, da jeg spurgte mine ansatte, om festen havde været god, og grundloven viser sig åbenbart at være junglebogen, har jeg fået fortalt.
Jeg blev inspireret af Folketingets formands ord.
Der tales meget her i salen, men der lyttes lidt, og der spørges ikke interesseret.
Debatten får os ikke til at ændre standpunkt.
Tag bare debatten i dag.
Jeg tror ikke, at mange af os har ændret standpunkt oven på debatten i dag.
Vi hører ikke for alvor efter hinanden.
Skulle et medlem komme til at ændre mening, bliver han eller hun straks overfaldet og hængt ud af pressen og hinanden.
At ændre mening ses ofte som et svaghedstegn, og det er trist, for har man slet ikke lov til at blive klogere og ændre sin mening?
Til tider er et mandat meget vigtigt, det kan være det afgørende mandat, det har vi oplevet et par gange, men demokratiet er mere end at tælle til 90.
Man kan jo spørge sig selv: Hvad koster et mandat?
Noget, jeg også har lært, er, at når man træffer en beslutning, sker der nogle ting omkring en, men hvis man træffer en anden beslutning, som måske er den forkerte beslutning, kommer der også til at ske nogle ting omkring en.
Og ja, hvis man træffer den rigtige beslutning, kommer der til at ske nogle andre ting omkring en.
Som sagt taler vi meget, og vi lytter for lidt.
Jeg har nogle eksempler fra sager i løbet af det her folketingsår, som har optaget mig meget.
I december sidste år var det transportministeren, som havde en bekendtgørelse i høring omkring hjerteløbere, der skulle have grønne blink på tagene.
30 faglige organisationer afviste blankt bekendtgørelsen, men bekendtgørelsen trådte alligevel i kraft den 1. marts i år.
I august sidste år fik vi en beredskabsminister.
Han meldte, at han ville etablere en kommission, og den skulle samle landets kriseplaner.
I sidste måned fortalte han så, at han havde opgivet kommissionen, og i stedet vil han skaffe en stab af rådgivere.
Danmark spildte derfor 8 måneders kriseplanlægning, før ministeren erkendte, at kritikerne havde ret.
Hvorfor lyttede han ikke til eksperterne i Danmark og blev inspireret af de nordiske lande?
I december vedtog Folketinget en revision af kontanthjælpsloven.
Den indebar utilsigtet, at adopterede børn blev sidestillet med indvandrere.
Det berørte mig og min familie, fordi min far er adoptivbarn fra Chile.
Pludselig oplevede han, at hans identitet som dansker blev taget fra ham.
Til trods for at organisationer opdagede fejlen og gjorde beskæftigelsesministeren opmærksom på det, lyttede vi ikke, før Dagbladet Information bragte sagen op.
Balladen kunne måske have været undgået, hvis regeringen og Folketinget blot havde lyttet til, hvad offentligheden sagde.
For nu at være en lille smule ubeskeden her til sidst kan det være svært at lytte.
Da jeg fremsatte et af mine forslag om at nedsætte PAL-skatten, var det for at få den pension, der skal vare længere til at række længere, og generelt var det for at få en god debat omkring fremtidens pension og PAL-skat.
Til det evige spørgsmål om finansiering er svaret, at PAL-skatten allerede er overfinansieret.
Men det er mangel på respekt for borgerne og deres penge.
Staten har pligt til at orientere borgerne om PAL-skatten.
Skatteprovenuet på PAL-skatten er gang på gang væsentlig højere end det, der er lagt i budgettet, og det sendes direkte ned i det økonomiske råderum.
Det har altså en sammenhæng med pensionen, når vi her i Folketinget diskuterer, hvad alderen skal være, og måske er det på tide her efter 20 år, at vi laver en dansk velfærdsreform 2.0.
End ikke forslag om, at borgerne bedre end i dag skal have mulighed for at vide, hvad de betaler i PAL-skat, kunne finde et flertal.
Det var tæt på, men ikke tæt nok.
Og dette er til trods for positive tilkendegivelser fra to af regeringspartierne og et samlet Folketing her i salen.
Min første oplevelse som nyt medlem af Folketinget var, at en sund, demokratisk debat handler om tre ting: at tale, at lytte og at spørge.
Men ideelt set
burde det måske foregå i omvendt rækkefølge, nemlig at spørge interesseret, at lytte til et ærligt svar og at tale, nu man har en bedre forståelse for helheden.
Tak til de ærede medlemmer her i Folketinget, som lyttede med.