Katrine Daugaard (LA), 2024-04-23:
Tak for det.
Den ekstreme fattigdom i verden ser heldigvis ud til at være på vej til at forsvinde.
For blot 50 år siden levede halvdelen af verdens befolkning i ekstrem fattigdom.
I dag er det kun en tiendedel af verdens befolkning, som lever i ekstrem fattigdom.
Den internationale frie handel har ført til, at der er blevet færre og færre fattige i verden.
Politiske mål om mindre fattigdom og verdensøkonomien har båret den globale levestandard et bedre sted hen.
Jeg sidder som dansk medlem i Den Interparlamentariske Union, og her er emnet fattigdom oppe at vende på hvert eneste møde.
Særlig efter invasionen af Ukraine rører verdens fattigste lande på sig på IPU-kongresserne.
Glem ikke os, er budskabet, og det er også vigtigt, at Vesten husker, at man godt kan fokusere på verdens fattigste, samtidig med at der er krig i Europa.
Ikke alene har vi forpligtet os til det; det er også en god, ædel, menneskelig og kristen værdi.
Og geopolitisk er det også i vores interesse, for mens Vesten først havde travlt med at kæmpe krigen mod terror og nu er travlt optaget af krigen i Ukraine, gør Kina i al stilhed sine hoser grønne, særlig i Afrika.
Vi har altså sikkerhedspolitisk interesse i at hjælpe verdens fattigste lande og samtidig hjælpe og inspirere dem til at vælge demokratiets og frihandlens vej til et bedre liv og en bedre verden.
Nøglen til, at flere kommer ud af fattigdom, er altså primært vækst frem for omfordeling – også i Danmark.
Vi kan hurtigt blive enige om, at dansk kontanthjælp ligger meget langt fra de 1,9 dollars om dagen, dvs. cirka 13 kr., som Verdensbanken definerer som ekstrem fattigdom.
Debatten om økonomisk fattigdom er grundlæggende lidt fjollet i Danmark.
Økonomisk fattigdom bør tage udgangspunkt i en absolut grænse, hvor man f.eks. arbejder ud fra minimumsbudgetter som dem, ROCKWOOL Fonden udfærdiger.
Uanset hvor man lægger grænsen, er man nødt til manuelt at sige, at studerende i hvert fald ikke hører med, for hvis man er fattig med x antal tusinde kroner om måneden, bliver man jo ikke mindre fattig af, at man går til forelæsninger og læser akademiske bøger.
Derudover er de studerendes tilstand selvvalgt, midlertidig og med en su, der hører til blandt verdens højeste.
Dette sætter netop to streger under, at fattigdom ikke kun handler om kroner og øre, men også om oplevelsen af muligheder i tilværelsen.
Liberal Alliance mener, at oplevelsen af fattigdom bestemt findes i Danmark.
Den opleves af folk, som føler, at de ikke kan flytte sig nogen steder hen i tilværelsen, og som oplever, at de ikke kan ændre på deres situation, og at de er henvist til en statistrolle i eget liv.
Den slags findes også for dem med så høje ydelser, at de er fri af enhver økonomisk fattigdomsgrænse.
Der er dog i disse tilfælde måske tale om en følelse af fattigdom på grund af egne forbrugsvalg, men ikke altid på grund af faktisk fattigdom.
Det er derfor meget underligt at diskutere fattigdom på baggrund af fordelingsmål som eksempelvis halvdelen af medianindkomsten.
Relativ fattigdom er bare et mål for ulighed, og Liberal Alliance synes ikke, at ulighed i sig selv er specielt interessant.
Det handler om at skabe muligheder for gode liv til alle.
Det er vigtigt i et rigt land som Danmark at huske på, at det ikke nødvendigvis er dem med flest penge, der lever de bedste liv.
Liberal Alliance kæmper fortsat for en bedre velfærd, der gennem fri og fair konkurrence har borgeren i fokus og sikrer større frihed og ansvar til alle danskere.
Men en fattigdomslov støtter vi ikke.