Ruben Kidde (RV), 2020-06-12:
Så står vi her igen til den traditionsrige energipolitiske redegørelse og debat.
Og det er på en glædelig baggrund, for vi har jo siden sidste år vedtaget en historisk klimalov, som binder Folketinget og regeringen til at arbejde for 70-procentsreduktionsmålet.
Så hvor diskussionen sidste år gik på, om det skulle være 60 eller 70 pct., har vi jo allerede taget hul på diskussionen, om det skal være 70 eller 80 pct. Og det er jo positivt, at selv en klimatosse som en radikal ligesom undertegnede nok må sige, at vi har slået et stort brød op med de 70 pct., og at vi nu kun kan have sikkerhed for de 60-65 pct., medmindre vi gør en kæmpe indsats.
Derfor vil jeg som radikal ordfører på området også gerne kvittere for regeringens satsning på energiøer – det har været en radikal kongstanke, og vi er meget, meget tilfredse med og ser meget frem til at gå ind at forhandle konkret om energiøer, som forhåbentlig kan give os en masse gigawatt i 2030.
Når det er sagt, giver energiøerne jo ikke nødvendigvis det hele, i hvert fald ikke set fra vores synspunkt – ikke med det, vi har set indtil videre – i forhold til at Klimarådet jo siger, at vi minimum har brug for 5 GW vedvarende energi fra havvind i 2030.
Det kommer regeringens udspil ikke op på; det kommer i bedste fald op på 4,7 GW, hvis man har Thor med, hvilket jeg regner med er en del af jeres forudsætning.
Så der er altså et stykke op, også al den stund at vi jo formentlig kommer til at skulle bruge måske 2 GW til power-to-x af den kapacitet, der skal bygges op i øst, hvis det her partnerskab, som har manifesteret sig omkring havvind- og brintproduktion, bliver til virkelighed.
Noget af det, jeg var inde på lige før, går jo også på, hvad behovet egentlig er for den grønne strøm, som skal igennem vores kabler og i sidste ende skal ud i vores stikkontakter, og ikke kun i vores stikkontakter til vores hårtørrere, men også i stikkontakterne til vores elbiler, som vi jo forhåbentlig skal have en million eller mere af i 2030, og til vores varmepumper, som vi jo prøver at få udbredt, og også i forhold til en omstilling inden for industrien.
Derfor står spørgsmålet om, præcis hvor meget grøn strøm vi har brug for, jo stadig væk og blafrer i vinden for nuværende.
Den gamle basisfremskrivning, som siger, at vi har 100 pct. VE-dækning i 2028, kan jo umuligt være retvisende i forhold til det, vi kigger ind i nu, hvor vores ambitionsniveau er steget så markant.
Så det venter vi stadig væk utålmodigt på at få en gisning fra regeringen om, altså i forhold til hvad behovet er for vedvarende energi og udbygningstempo set i en 70-procentskontekst.
Det håber vi meget kan indgå som en del af de forhandlinger, som vi skal have i de kommende uger, inden vi går på sommerferie.
I forhold til udviklingssporet kan man jo sige, at hvor vi måske for 1 år eller 2 år siden kunne sige, at det i virkeligheden var meget svært at vide, hvordan vi nåede frem til en 70-procentsmålsætning, så synes jeg, at tingene har ændret sig.
Det er faktisk måske sådan, at vi godt kan sige med forholdsvis stor sikkerhed, at vi godt kan nå de 70 pct.
Det vil bare kræve en satsning, hvor vi er klar til også at tage en risiko og dermed både investere ambitiøst i udvikling af power-to-x og også i indfangning af CO 2 og også i at få begunstiget elbilejere, så vi kan komme op i et meget stort omfang af elektrificeret transport.
Hvis vi satser ambitiøst på de tre ting og er villige til at tage en risiko, bør det bestemt være muligt at nå de 70 pct.