Morten Messerschmidt (DF), 2019-11-01:
Tak, formand.
Som den tidligere ordfører nævnte, er det jo ikke mange dage siden, vi diskuterede indfødsret.
Det var godt nok lidt med den modsatte tilgang, nemlig fratagelse af indfødsret, simpelt hen fordi der er nogle mennesker, der af et flertal her i Folketinget er blevet tildelt indfødsret, som aldrig nogen sinde skulle have haft det, som ikke levede op til Grundtvigs ånd, som følte større trang til at blive en del af Islamisk Stat end at være loyal over for det nye fædreland, som egentlig havde taget imod dem.
Det understreger jo ret godt den lemfældighed, som man fra Folketingets side igennem desværre mange årtier har lagt for dagen, når man har skullet behandle de her indfødsretslove – en lemfældighed, der har bragt fædrelandet på en katastrofal kurs.
Vi kunne i sommer læse nye opgørelser fra det amerikanske analysebureau Pew Research, der meddeler, at i 2050 forventes den danske befolkning at bestå af 16 pct. muslimer.
Det er ikke desto mindre virkeligheden i dag, og det er den virkelighed, som Danmark styrer direkte imod, hvis ikke et flertal herinde i Folketinget mander sig op, og det handler både om at stramme indvandringslovene, og der er vi måske alligevel nået til et punkt, hvor vi begynder at kunne se et lys for enden, men også om at tale om, hvordan vi så får nogle effektive udvandringslove – det mangler vi jo stadig væk – sådan at alle de, der netop ikke har ild for fædrelandet, ikke annammer modersmålet, ikke føler sig som en del af den familie, danskerne, der har taget imod dem og budt dem velkommen til et af de bedste samfund i verden, heller ikke har en fremtid her.
Derfor skal man naturligvis heller ikke tildele indfødsret så lemfældigt som den aftale, der blev indgået i 2018, lægger op til.
For det første bør man selvfølgelig kun tildeles indfødsret betinget, sådan at alle de krav, der stilles forud for tildelingen, også gælder efterfølgende, og kan man ikke overholde vandelskravet, kan man ikke overholde alle de betingelser, vi stiller, så kan man fratages det igen.
Det så vi jo lidt et ønske om for et par dage siden, da vi diskuterede loven om syrienskrigere.
Særloven kalder man den, men det behøver ikke at være en særlov, og det helt store problem ser vi selvfølgelig i, at regeringen ikke er villig til at tage den helt logiske konsekvens og fratage alle dem, som vender Danmark ryggen, statsborgerskab, men kun dem, der så tilfældigvis har fået dobbelt statsborgerskab.
Det er ikke godt nok.
Vi ønsker i Dansk Folkeparti en opdeling af indfødsretsloven, sådan at man klart har de vestlige indvandrere eller dem fra den vestlige kulturkreds, der ønsker at blive danske, og dem, der kommer fra den ikkevestlige, sådan at man kan forholde sig til den åbenlyse forskel, der er i forhold til at tage en koptisk kristen fra Egypten eller en muslimsk somalier ind i vores danske fællesskab.
Det er helt åbenlyst, at forskellene er så store, at man ikke bare bør behandle de to ting i den samme lov.
Islamiseringen af Danmark er desværre en åbenlys kendsgerning, og det kræver, at vi i Folketinget kæmper hårdt imod, hvis vi vil fastholde det fædreland, som jeg sådan set tror vi alle sammen elsker, men som tydeligvis ikke alle er i stand til at identificere fjenderne af, og derfor stemmer Dansk Folkeparti ikke for det her indfødsretslovforslag.
Det kan være ærgerligt, for der er jo givetvis rigtig mange på lovforslaget, som rent faktisk brænder for Danmark, som rent faktisk elsker Danmark, og som netop føler det at blive dansk som at blive indlemmet i den familie, som man bare altid har drømt om at blive en del af.
Jeg deltog selv for et par måneder siden i den rigtige fine statsborgerskabsdag her på Christiansborg og kunne jo møde og også byde velkommen til rigtig mange fra Amerika, fra Canada, fra Indien, fra Kina, fra Taiwan osv., som virkelig har taget det danske til sig, og det er selvfølgelig en skam, at alle de, der måske også er på det her indfødsretslovforslag, som har det samme sindelag, vil blive mødt af et nej fra Dansk Folkeparti.
Men situationen er for alvorlig, landet stander i våde, og desværre er Grundtvig hverken i politisk forstand eller i litteraturen særlig højt på dagsordenen længere.
Tak, formand.