Jens Rohde (KD), 2022-03-29:
Hvor skal man næsten begynde og slutte det her?
Jeg tror, vi alle sammen er interesserede i at få håndteret nogle af de udfordringer, der jo åbenlyst er i det sociale medieunivers.
Men man skal være meget, meget varsom med, hvad det er for nogle instrumenter, man tager i brug, fordi det med ytringsfrihed er voldsomt svære sager: hvad der er lovligt og hvad der ikke er lovligt at viderebringe.
Jeg kan selv huske, at dengang jeg var ung, smuk og ridderlig og var på Radio Viborg – nu er jeg kun ung – havde vi en mand, der ringede ind til åben radio og sagde nogle ret åbenlyst racistiske ting.
Det kom der en sigtelse ud af, og vores nyhedsredaktion gik jo så i gang med at bearbejde den historie, at der var kommet en sigtelse, og så for at illustrere, hvad sigtelsen handlede om, blev klippet med manden, der havde udtalt sig i det, der hed åben radio, bragt videre i den udsendelse.
Den faldt så ved retten i sidste ende.
Jeg tror, de fleste, i hvert fald på min alder, kan huske Jens Olaf Jersilds sag, hvor han jo blev dømt for racisme herhjemme, men frikendt ved Menneskerettighedsdomstolen for sin ret til at lave et indslag, der var samfundsrelevant.
Jeg siger det her bare for at fortælle, at vi har at gøre med problemstillinger, som er uhyre vanskelige, og det beder man så nogle – endda firmaerne selv, som man hermed næsten giver uindskrænket magt frem for at lægge det over i myndighedsregi eller styrelser – om at klare inden for 24 timer.
Det tror jeg vi skal være ekstremt varsomme med, for hvis de får store bøder for ikke at fjerne det med det samme, vil de jo helt automatisk begynde at fjerne alt det, der ligger i gråzonerne.
Uanset at jeg synes, at hr. Lars Boje Mathiesens synspunkter indimellem er vederstyggelige, så mener jeg stadig væk, at han har ret til at udtale dem, og så må det jo ud i det åbne, hvad han mener, og så kan jeg gå op imod de synspunkter i en debat, men det har jeg ikke muligheden for, hvis tingene bare bliver fjernet.
Så kommer man faktisk til at save benene af begge parter, og det mener jeg ikke er hensigtsmæssigt.
Tillad mig her til sidst lige at tage det der med, om målet helliger midlet, op på et andet abstraktionsniveau.
Kan I huske Jean-Paul Sartre og Albert Camus?
De var jo begge to socialister og eksistentialister og livsfilosoffer.
Da der lige pludselig bredte sig store flygtningestrømme fra Sovjetunionen ind til Østrig-Ungarn og videre til Frankrig, som ville væk fra Stalins regime, så skulle man ikke efter Jean-Paul Sartres kommunistiske hjerte videregive disse beretninger om, hvad der foregik i Sovjetunionen, for man måtte ikke skuffe Billancourt, som han sagde, altså man måtte ikke skuffe de kommunistiske arbejdere og fagforeninger på de franske autofabrikker.
Målet helligede midlet.
For Albert Camus var det helt anderledes, selv om de delte politiske synspunkter i mange henseender.
Målet kan aldrig nogen sinde hellige midlet.
Selvfølgelig skal man viderekolportere de historier, der er relevante for samfundet, og selvfølgelig skal man have en åben og en fri diskussion om alt, hvad der er relevant for samfundet, også selv om nogle måtte blive skuffede eller krænkede.
Det er jo det ord, vi bruger i dag i den debat, vi har.
Jeg bruger det her som billede blot for at understrege, at vi, uanset at vi gerne vil det gode her – og jeg anerkender også regeringens intentioner om det her – skal passe på, at vi ikke lader målet hellige midlet, for det kan i sig selv ende som en selvcensurerende institution og et grundlæggende problem for vores ytringsfrihed og dermed et grundlæggende problem for vores demokrati og for vores retsstat her i samfundet.
Tak for ordet.