Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2020-06-12:
Tak for ordet.
Det blev jo en opløftende debat, for nu har vi et klart signal om, at vi skal have en stalkingparagraf, og det har jeg godt nok kæmpet for i rigtig, rigtig mange år.
Så jeg synes, det er en god dag for ofrene, og jeg glæder mig til, at vi kommer til at kunne udmønte det.
Jeg får lyst til lige at læse lidt højt om en af de sager, jeg har modtaget, hvor der er 3.000 overtrædelser af tilholdet; måske kender I den.
Det er en kvinde, der bliver stalket af sin ekspartner.
Det, der sker for hende, er, at ekspartneren konstant sender upassende beskeder og dødstrusler.
De bliver afsendt fra mange forskellige telefonnumre.
Og det er ikke kun til hende, det er faktisk også hendes familie og netværk, som får opkald i et chikanerende omfang fra forskellige telefonnumre.
Det kan være 1.500 opkald ind over en weekend.
Der er 3.000 overtrædelser.
Gerningspersonen holder vagt ved offerets bopæl, hvor han opsøger hende med stenkast på ruder og tilråb på alle tider af døgnet.
Han har også brudt ind i lejligheden gennem en altandør.
Gerningspersonen har gentagne gange ødelagt familiens, netværkets og fremmede menneskers biler i området – han har skåret dækkene op.
Familiens børn bliver kontaktet på de sociale medier i et forsøg på at fiske oplysninger om den kvinde, han stalker.
Der er trusler mod sociale myndigheder.
Og der er mange, mange andre ting – listen er lang.
Det er det, man risikerer at blive udsat for som stalkingoffer i de mest grelle tilfælde.
Selvfølgelig er ikke alle sager sådan, men det er altså nogle ofre, som står utrolig svagt.
Stalking er ikke bare en harmløs kontakt til et andet menneske, det er grov, vedvarende, uønsket chikane.
Det er noget, der nedbryder mennesker og sætter dem i et jerngreb.
De mister tit deres job, de mister sig selv, og de mister først og fremmest tilliden til andre mennesker, og det gør de især også, når de oplever, at myndighederne ikke slår til og stopper den meget indgribende chikane, som de er udsat for.
Det er præcis baggrunden for, at jeg i 2009 fremsatte et forslag om at lave en stalkingparagaf, og det førte faktisk til den første lovgivning, vi fik på området.
Jeg kom ikke helt i hus – det blev den her tilholdslovgivning, som vi har i dag, og den er så senere udvidet med et strakstilhold, men grundlæggende hviler det på det arbejde, der blev lavet dengang.
Og jeg vil sige, at Lise Lind, som kommer fra Dansk Anti-Stalking Forening, og som jeg tror mange af os kender, fordi hun har holdt møder med os, om nogen er den person, der har skubbet på for at lave lovgivning.
Hun har utrætteligt rendt os alle sammen på dørene, første gang som enkeltperson,
og senere fik hun dannet en forening, som jo også eksisterer i dag, med det ene formål at hjælpe ofrene.
Og jeg må være ærlig og sige, at det også er hende, der har skubbet på denne gang, så jeg nu har fremsat det tredje forslag på området.
Det har alle dage været rigtig vanskeligt for ofrene.
Det har været svært at få tilhold; det har været svært at få hjælp i forhold til den chikane, der bare fortsætter; det har været svært at blive anerkendt i kommunen, som ikke altid har forståelse for, hvad det her indebærer.
Nogle gange kan man ikke passe et 8-16-job, fordi gerningspersonen simpelt hen sender mails til ens kollegaer hele tiden og kommenterer på virksomhedens facebookside.
Sådan en medarbejder bliver man måske lidt træt af, og offeret får i hvert fald svært ved at opretholde sin tilværelse.
Så det er bare nogle af de ting, som man bokser rundt med, når man er udsat for stalking.
Og baggrunden for det her forslag er sådan set, at jeg synes, at vi er nødt til at hjælpe ofrene bedre, og den nuværende værktøjskasse er simpelt hen ikke god nok.
Som sagt har jeg stiftet bekendtskab med to sager.
I den ene er der en overtrædelse af tilholdet 3.000 gange, i den anden er det 1.500.
Det er selvfølgelig nogle ekstreme sager, men de har det tilfælles med sager om andre ofre, at ofrene føler sig magtesløse, når det her sker, fordi tilholdet ikke giver en reel beskyttelse.
Og nogle gange bliver man altså nødt til at sige, at familierne skal have ro, og så må man have gerningspersonen væk, og det kræver altså en ordentlig strafferamme.
Der er meget, meget stor forskel på, hvor god hjælp man kan få i de forskellige politikredse.
Nogle gør det rigtig godt, og andre gør det skidt.
I et eksempel, som også er helt frisk, oplevede offeret, at politikredsen sagde, at der ikke kunne gives tilhold til gerningspersonen mod at opsøge børnene, på trods af at et hav af beskeder væltede ind på børnenes sociale medier og spil med meget, meget krænkende beskeder om deres mor.
Og det var jo helt klart målrettet moren.
Det endte med, at familien så gik til en anden politikreds – en af dem, som gør det godt, og som faktisk også er den politikreds, som har udstedt langt de fleste strakstilhold.