runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Jeg skal bare lige høre ordføreren, om ordføreren er enig i formålet med, at familier, der har et barn med handicap, også skal kunne komme på ferie, og hvad vil ordføreren så gøre?
Vil ordføreren nu sikre og bakke op om, at ministeren bliver nødt til at indkalde til nogle forhandlinger omkring det her, så vi får løst den udfordring?
For hvis det er, at et flertal bakker op om intentionen, der ligger bag beslutningsforslaget, så må vi jo i fællesskab finde nogle gode løsninger, frem for at man altid skyder løsninger ned.
Jeg kunne godt have et ønske om, at man her fra Folketingets talerstol, også ministeren, sagde, at vi frem for at skyde det ned prøver at sætte os sammen og finde nogle løsninger.
Men sådan foregår det desværre ikke altid.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Jeg tror, at ordføreren misforstår, hvad det er for et bord, jeg forestiller mig at det her bliver rejst ved.
Hvis det her var noget, som Dansk Folkeparti rigtig gerne ville løse, så var det jo ved det store forhandlingsbord omkring finanslovsaftalen.
Det er jo der, at Dansk Folkeparti har sin maksimale indflydelse.
Er det noget, Dansk Folkeparti har taget op dér?
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Ja, vi har taget det op ved forhandlingsbordet, som jeg lige siger, i satspuljeregi, hvor jeg som handicapordfører sad med ved bordet.
Satspuljen er jo en del af den samlede pakke i forhold til finansloven, men det er da interessant, at hr. Orla Hav stiller sådan nogle spørgsmål, når han ved, at Dansk Folkeparti har rejst det ved forhandlingsbordet.
Noget andet er, at man jo så kunne spørge hr. Orla Hav, hvor mange beslutningsforslag Socialdemokratiet har stillet her i Folketingssalen til gavn for mennesker med handicap.
Ikke ét, tror jeg.
Jo, måske ét, men så trak de det, så der alligevel ikke var flertal.
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2019-02-26:
Tak for talen og de trods alt positive ord.
Stipendieprogrammet, som ministeren omtaler, kender jeg udmærket, for det stiftede jeg selv, da jeg var minister, og det er jo rigtig interessant, synes jeg, at ministeren bruger det som åbning her.
Det har jeg selvfølgelig studeret, og jeg har tænkt
: Kan vi det?
Det havde jeg ikke opfattelsen af.
Men for nu så at blive i den konstruktive ånd – jeg er jo sådan grundlæggende uenig med ministeren i, at der ikke er behov for mere – vil jeg høre: Kunne vi så se på muligheden for at henvende os til uddannelsesinstitutionerne i Danmark, nu er det jo primært universiteterne her, og understrege betydningen af, at det her program – talentprogrammet og de stipendier, der er afsat til det – kan bruges specifikt til det her?
Og vil ministeren være med til eventuelt at udvide mulighederne i det talentprogram, som ministeren allerede har?
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Jeg er rigtig ærgerlig over, at ordføreren ikke hørte, hvad jeg sagde i min tale.
Jeg sagde, at vi også inde ved forhandlingsbordet rejste det her i satspuljeregi.
Nu ved jeg, at der sidder nogle satspuljeordførere, der måske vil kunne huske det.
Jeg tænker, at i hvert fald fru Laura Lindahl vil kunne huske, at det var et heftigt debatemne under de forhandlinger.
Og så er det jo sådan i Dansk Folkeparti, at vi ikke stiller ultimative krav.
Vi kommer med forslag for at finde nogle løsninger på de udfordringer, vi gerne vil løse.
Tommy Ahlers (V), 2019-02-26:
Jeg ved jo godt, at spørgeren var initiativtager til det program, som jeg henviser til her.
Jeg synes faktisk, at rammerne for det er fine nok.
Det er ca. 45 mio. kr., vi sætter af om året til det program, og hvis vi kigger på nogle af årene – det er, så vidt jeg husker, 2014, 2015 og 2016 – så er der faktisk nogle universiteter, der ikke har brugt hele rammen, for det er jo de enkelte universiteter, der får tildelt en ramme.
De store universiteter har gjort det, de små universiteter har gjort det i mindre grad.
Så der er faktisk plads, for hvis vi leger lidt med tanken om, at hvis det er fem studerende og de koster ca. 200.000 kr. hver, så er det ca. 1 mio. kr. Så i den ramme, der allerede er der, er der egentlig plads.
Det er det ene.
Skal der gøres mere, sådan set fra et finansieringssynspunkt?
Det ser det ikke ud som om der er behov for, hvis man ville det.
Det andet
er så: Burde jeg eller vi gøre noget fra centralt hold?
Jeg synes faktisk, det er fint, at vi nu har skabt nogle rammer for, at hvis universiteterne gerne vil forfølge noget bestemt – det kan være et forskningssamarbejde, men det kunne også være det her – så er det op til dem at gøre det, og derfor vil jeg da opfordre til det.
F.eks. har jeg bemærket, at i det program, der kører i Norge, er »Scholars at Risk« faktisk en af de nomineringspartnere, der er til »Students at Risk«-programmet.
Og jeg ved, at her den 18. februar – så det må have været i sidste uge – startede »Scholars at Risk« faktisk her i Danmark, men som et privat initiativ.
Så man kunne også tage en dialog med dem og spørge, om de via deres samarbejde på danske universiteter lige kunne skubbe lidt på med brugen af ordningen til det her.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Jeg tror, at rigtig mange forældre, der har et barn med et handicap, vil strække sig rigtig langt for at behandle det barn på linje med de øvrige børn, de måtte have, og forsøge at få barnet integreret i den ferie, som familien nu engang holder.
Men vi bliver også nødt til at se på begrundelsen for at række dem en hånd fra det offentlige.
Det er jo netop at være med til at sikre, at der er en faglighed, og at der er en retfærdighed omkring den måde, vi behandler området på, og en forståelse i det øvrige samfund for, at det er den måde, vi bruger vores fælles midler på.
Og det synes vi ikke vi er beroliget i forhold til med det forslag, der ligger her fra Dansk Folkeparti.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Så skal jeg forstå ordførerens svar sådan, at ordføreren mener, at det er rimeligt – som det er i dag – at nogle forældre ikke kan tage på ferie med deres barn med et handicap, fordi de er visiteret ud fra en forkert paragraf?
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Jeg tager ikke stilling til paragraffer.
Jeg tager stilling til, at vi ikke synes, at det her beslutningsforslag rammer inden for skiven og opfylder det formål, som forslagsstillerne tilsyneladende har med det, eller at det, hvad skal man sige, er inden for den faglige norm, vi har i vores samfund, for at give hjælp i de givne situationer.
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Tak for det.
Jeg vil i lighed med alle andre, tror jeg, også godt starte med at understrege, at vi har meget stor sympati for den dagsorden, som Dansk Folkeparti bringer på banen her, nemlig at forbedre forholdene for familier med børn med funktionsnedsættelse.
Men jeg har altså også nogle principielle forbehold over for Dansk Folkepartis forslag, sådan som det ligger her foran mig.
For det første er jeg bekymret for kvaliteten af den hjælp og den pleje, som barnet vil kunne få under aflastning, og det er jo det, vi taler om, altså under aflastning af den resterende del af familien under en ferie i udlandet.
Og som jeg forstår det, sker det jo typisk ved, at kommunen så stiller en plads til rådighed hos en aflastningsfamilie eller på en institution i et kortere eller lidt længere tidsrum.
Og det vil jo så sige, at aflastningen har en form, som i sig selv har nogle kvalitetskrav.
Det er kommunen, som har ansvaret for, at kvaliteten og plejen og omsorgen for barnet i disse pusterum har en tilstrækkelig høj kvalitet.
Og der kan jeg altså være lidt bekymret for, om en medrejsende hjælper, i anførselstegn, efter de paragraffer, vi taler om her, kan leve op til de krav, som vi normalt ville stille lige præcis på det her felt.
For det andet og i forlængelse heraf vil indførelsen af en ordning som den, Dansk Folkeparti præcis foreslår her, jo bryde med et mere overordnet princip bag servicelovens naturalydelse, som handler om at sikre, at det er de kommunale myndigheder, der har ansvaret for, at den enkelte borger og i det her tilfælde det enkelte barn får den hjælp og den støtte, som han eller hun har behov for.
For det tredje vil forslaget formentlig medføre nogle øgede udgifter, som det p.t. er en lille smule vanskeligt at redegøre for omfanget af.
Så selv om vi i Venstre nærer stor sympati for intentionerne bag forslaget fra DF, er der altså en række sådan mere principielle problemstillinger forbundet med forslaget, som vi umiddelbart – sådan som vi læser det forslag, Dansk Folkeparti har fremsat her – har svært ved at se en vej ud af, hvorfor vi beklageligvis må afvise forslaget.
Og det siger jeg på vegne af Venstre, men også på vegne af Det Konservative Folkeparti.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Nu snakker I jo meget om kvalitet og de krav, der stilles i dag, og så synes jeg, ordføreren fra talerstolen skal fortælle, hvad det er for nogle krav, der stilles i dag i forhold til aflastning.
Laura Lindahl (LA), 2019-02-26:
Hvad er vejen dertil?
Det er tilsyneladende rigtig svært.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Når man nu henviser til alle de krav, der er i dag, og til kvalitet og aflastning og sådan nogle ting, må man da kunne begrunde, hvad det så er for nogle krav, man mener der vil mangle, hvis man gav et kontant tilskud med, i forhold til det personale.
For det er jo sådan i dag, at der foregår sideoplæring af personalet, når man bliver ansat et sted.
Det ved jeg ikke om ordføreren er bekendt med.
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Og det er, som jeg kan læse ud af Dansk Folkepartis forslag her, jo ikke konkretiseret, i forhold til hvad det så er for en type kvalitet, der skulle ligge hos en hjælper.
Altså, jeg tager udgangspunkt i den situation, vi ser i dag, nemlig at hvis man har behov for aflastning, foregår det hos en aflastningsfamilie eller på en institution, hvor der er nogle kvalitetskriterier forbundet med det.
Det læser jeg overhovedet ikke noget om i Dansk Folkepartis forslag i forhold til frivillige hjælpere.
Laura Lindahl (LA), 2019-02-26:
Tak for det.
Og også herfra en tak til Dansk Folkeparti.
Det er jo en debat, som det ikke er så lang tid siden vi havde sidst, og siden sidst har vi stillet spørgsmål og arbejdet videre med det.
Jeg har også været optaget af det her spørgsmål, og derfor er det jo glædeligt, at der er en enighed herinde om, at der måske er noget, der ikke er optimalt.
For fuldstændig som Enhedslisten var inde på, giver det sådan umiddelbart ikke mening, at man kan få betalt aflastning, hvis man tager af sted uden sit barn, men hvis man gerne vil have barnet med, får man ingenting.
Jeg kan godt forstå det, som ministeren siger, om, at hvis man er blevet tildelt den her naturalydelse og der har været nogle klare restriktioner på, hvad den skal kunne, hvis man skal leve op til medicinhåndtering eller andet, så kan man ikke bare veksle det til kontanter og så tage sin bedstemor med.
Det giver ikke mening.
Men det, vi ligesom væver lidt om her, er: Hvordan kan vi sikre, at man så kommer på ferie, hvis man er en familie med et barn, som er visiteret efter servicelovens § 84, hvor man altså er visiteret til en aflastning ved en såkaldt naturalydelse?
Det er jo det spørgsmål, vi gerne vil have afklaret, altså hvordan man håndterer det.
For hvis man f.eks. er visiteret til 15 timer om ugen, kan man jo ikke flyve vedkommende ind for 15 timer om ugen.
Så der er jo en eller anden udfordring i, hvordan den familie kommer på ferie.
Skal mor og far så klare det selv?
Det kan man måske godt i nogle tilfælde, og det er der formentlig også mange familier der gør i dag.
Så takker man nej til aflastning i den uge, og så klarer mor og far det.
Men er der to andre børn i familien, kan det jo være svært at være på ferie, og skal mor og far så selv betale, eller hvad er der af muligheder?
Så vi står i en situation, hvor der er et eller andet ønske om at prøve at finde ud af, hvad man kan gøre, men der er også nogle faglige hensyn, som ministeren har gennemgået, og som jeg også synes er relevante.
Og måske rammer det her beslutningsforslag ikke helt plet, men der er i hvert fald nogle overvejelser at gå videre med i forhold til intentionen bag det.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Beslutningsforslaget rammer ikke helt plet, men det er jo, vil jeg bare lige påminde om, netop fremsat, fordi der her i Folketingssalen har været en drøftelse om, om man bedre kunne støtte det, hvis pengene fulgte barnet, og så tænkte vi jo i Dansk Folkeparti, at vi finder en anden løsning.
For når der ikke er opbakning til vores første beslutningsforslag, hører vi på, hvad flere af ordførerne siger her i Folketingssalen, og så laver vi et nyt beslutningsforslag.
Men vores ønske fra Dansk Folkepartis side er jo, at selv om man har et barn med handicap, skal man også kunne tage det med på f.eks. en uges ferie, ligesom andre kan.
Martin Geertsen (V), 2019-02-26:
Det er jo de krav, som vi i fællesskab har besluttet at der skal være på det her område.
Karina Adsbøl (DF), 2019-02-26:
Jeg skal bare lige høre, om ordføreren mener, at det er rimeligt – altså i forhold til forældre, som har et barn med handicap, og det at holde ferier – at det afhænger af, hvilken paragraf de er visiteret ud fra.
Eller mener ordføreren, at det er rimeligt, at forældre kan tage deres barn med handicap med på ferier?
Susanne Eilersen (DF), 2019-02-26:
Tak til ministeren for talen, og også tak for den lydhørhed, der har været over for det her beslutningsforslag.
Det er ikke nogen hemmelighed, at vi i Dansk Folkeparti godt kunne have tænkt os, at man måske var gået skridtet lidt videre.
For vi kan godt være bekymrede for, om sådan et kodeks nu kan hjælpe.
Altså, det burde jo ligesom være en selvfølgelighed, at man udviser godt lederskab, som ministeren også siger.
Og til det der med, at det er besværligt at fastsætte nogle regler: Altså, vi har jo statens takster, når vi rejser ud.
Og jeg kunne godt tænke mig bare at høre ministerens svar på, hvorfor man ikke sådan ligesom kan overføre det regelsæt til vores forsyningsselskaber.
For det mener jeg ikke at vi har nogen problemer med at kunne efterleve, selv om der også er lederskab og alt muligt andet.
Lars Christian Lilleholt (V), 2019-02-26:
Det er sådan, at det efter regeringens opfattelse er selskaberne, som har ansvaret.
Det er ude i det enkelte selskab, aktiviteterne foregår, og det er også de enkelte direktioner og bestyrelser, der har ansvaret.
Og det er vigtigt for regeringen, at vi holder ansvaret dér.
Begynder vi at lovgive, er det pludselig os i Folketinget, der skal sidde og følge med i, om det enkelte selskab nu også lever op til de regler, som man vælger at fastsætte.
Og derfor opfordrer jeg til, at KL og brancheorganisationerne og de enkelte kommunalt ejede selskaber går sammen og får lavet et ordentligt kodeks, så der er gennemsigtighed omkring de her udgifter, og dermed også en synlighed over for den enkelte forbruger.
Susanne Eilersen (DF), 2019-02-26:
Det er rigtigt, at det er selskaberne, der har det endelige ansvar.
Det havde de jo også for 3 år siden og for 5 år siden osv., og jeg vil bare høre ministeren, om ministeren synes, at de så har levet op til det ansvar, så de nu også fremadrettet selv kan forvalte det ansvar, i hvert fald lige på det område.
Så har jeg en ting mere, og det er til det, ministeren snakkede lidt om, altså at det bliver et bureaukrati, og at det ligesom kræver lidt meget, hvis man nu skal ind at lave nogle regelsæt.
Og det kunne jeg godt tænke mig at ministeren lige satte et par ord på, altså hvad det ville medføre af bureaukrati, hvis statens retningslinjer for rejser også blev udstukket til dem, altså hvor meget mere bureaukrati det faktisk ville give i sådan et selskab.
Jens Joel (S), 2019-02-26:
Jeg vil erklære mig enig i intentionen, og i øvrigt vil jeg også erklære mig enig i meget af det, som ministeren har sagt.
Jeg synes, det ville være rigtig klogt, hvis man kunne få ryddet op, hvis man kunne undgå de både uheldige, men også lidt kulørte historier, man har set fra forsyningssektoren, hvor vi desværre har oplevet, at der ikke har været sammenhæng mellem det, man udadtil ligesom gav indtryk af, og så det, man rent faktisk gjorde.
Det er også mit indtryk, at sektoren har forstået, at der skal ryddes op.
Jeg vil sige, at jeg egentlig synes – som jeg også lidt hører Dansk Folkeparti indikere – at det ville være meget fornuftigt, hvis man lagde sig op ad noget af det, som man gør på det offentlige område, altså det kunne være statens eller kommunernes øvrige retningslinjer for, hvad mådehold er, og hvad det gode niveau for udgifter vil være.
Så vi er sådan set fuldstændig enige i, at der skal ryddes op.
Vi er sådan set også enige i, hvad for et niveau man klogt kunne lægge sig på.
Men vi ser også en udfordring i, at det her beslutningsforslag jo kun retter sig mod de kommunale selskaber, og der er faktisk også rigtig mange forsyningsselskaber, som er forbrugerejede, og dermed er de jo uden for det kommunale område.
Og vi ville sådan set gerne sikre, at de kommer med.
Og der tror jeg måske vi kan komme et stykke af vejen, hvis ministeren er villig til at sætte gang i og overse, at der foregår det her arbejde, og at vi får implementeret nogle retningslinjer derude.
Først og sidst er det jo ledelsernes ansvar at stå på mål for de beslutninger, de tager, men før man kan stille dem til ansvar for dem, skal de jo også kommunikere, hvad det er for nogle beslutninger og retningslinjer, de har.
Så derfor tror jeg faktisk, at de fleste forsyningsselskaber vil have en interesse i at kommunikere ærligt om, hvad for nogle retningslinjer de rejser efter.
Og hvis de ikke gør det, så hører jeg også, at ministeren vil komme tilbage til Folketinget og diskutere, om vi er nødt til, om jeg så må sige, at tage mere håndfaste metoder i brug.
Og hvis vi bliver nødt til det, så vil mit oplæg i hvert fald være, at vi så også ser mod andre end de kommunale selskaber.
For der er jo faktisk rigtig mange forbrugerejede selskaber, og der er problemet for forbrugerne så at sige det samme, altså at man ikke lige kan vælge et andet selskab.
Jeg synes grundlæggende, at det er positivt, at der foregår det her arbejde i branchen.
Jeg synes, det er på en kedelig baggrund, for der er virkelig nogle ting, som ikke har været nemme at forklare.
Men vi støtter sådan set op om ministerens arbejde med at få spredt et branchekodeks, og jeg ved, at der også er rigtig mange forsyningsselskaber – og det var der også, da pressen tog sagen op – der nu siger: Vi er godt klar over, at det er et problem; vi har faktisk siden fået rettet op.
Og det er jo den vej, vi skal sikre at alle går, så der ikke er nogen svinkeærinder.
Susanne Eilersen (DF), 2019-02-26:
Tak for det.
Tak for ordførerens tale, og også tak for den opbakning, som ordføreren viser til den her problemstilling.
Jeg vil sådan også bare lige præcisere og sige, at da vi udarbejdede beslutningsforslaget, glemte vi også at indarbejde andre ejerformer til selskaberne.
Så hvis der var kommet et ændringsforslag, ville vi også gerne være gået ind og have ændret på det.
Det var faktisk også vores hensigt fra starten, at det sådan var det brede spil, for det er jo klart, at forbrugerne er fuldstændig ligeglade med, hvordan ejerforholdene er, de er jo mere interesserede i, at de får den rigtige varme eller vand, eller hvad det nu er, til den rigtige pris, og at der bliver vist mådehold med de penge, der også er i selskabet.
Så det var sådan mere en opklarende ting.
Jakob Sølvhøj (EL), 2019-02-26:
Jeg synes, det er glædeligt, at det foreliggende forslag om magtanvendelse og andre indgreb i forhold til selvbestemmelsesretten ligger langt fra det udspil, som ministeren præsenterede for os i foråret sidste år, da forhandlingerne startede.
Der var i udspillet lagt op til en række problematiske ændringer af magtanvendelsesreglerne, herunder lempeligere regler for registrering og indberetning; der var foreslået en afskaffelse af sondringen mellem de fysiske rammer for midlertidige og permanente botilbud, der kunne have fået meget uheldige følger, i form af at de permanente botilbud under § 108 kunne være blevet til en slags behandlingsinstitutioner; og der blev spillet ud med alvorlige forringelser af retten til egen bolig i form af en lettere adgang til at tvinge borgerne til at flytte mod deres vilje.
Heldigvis er der i processen blevet luget kraftigt ud i forslagene, og jeg har noteret mig, at KL i sit høringssvar finder det beklageligt, at regeringen ikke har kunnet gennemføre alle de tiltag, der var aftalt mellem regeringen og KL i økonomiaftalen for 2018.
KL ærgrer sig – det gør vi til gengæld ikke i Enhedslisten, kan jeg sige.
Vi anerkender, at lovforslaget er langt bedre end det udspil, som regeringen lagde frem.
Det er det ikke mindst i kraft af handicaporganisationernes energiske indsats for bl.a. at få afværget indskrivelsen af boligklausuler.
Det samme lykkedes i forhold til de vidtgående forslag om at lempe reglerne for registrering og indberetning af magtanvendelse.
Og jeg vil sige, at det også er godt, at der med forslaget bliver en hjemmel til at etablere ungdomsboliger, som flere andre ordførere har været inde på, og jeg synes, at man med de rammer, der er lavet, for anvendelse af tryghedsskabende velfærdsteknologi, har ramt et niveau, som i hvert fald tilsyneladende er rimeligt og fornuftigt.
Desværre indeholder lovforslaget også nogle ændringer, som vi i Enhedslisten er betænkelige ved.
Det gælder i særlig grad de ændrede regler for fastholdelse, som lemper adgangen til at udøve magtanvendelse over for borgerne – ændringer, som vi ikke mener der er givet tilstrækkelig gode grunde til at indføre.
I hvilket omfang ændringerne kommer til at ændre den konkrete praksis ude i botilbuddene, kan vi af gode grunde ikke vide – det må praksis vise – men hensigten er jo, at det skal være muligt at fastholde borgerne i situationer, hvor der ikke lovhjemmel til det i dag, for ellers giver forslagene jo slet og ret ikke nogen mening.
Vi har også noteret os, at der blandt de mange positive bemærkninger i høringssvarene til nogle af de forhold, jeg har nævnt, udtrykkes en bekymring for, at lovændringen vil kunne medføre en unødvendig stigning i anvendelsen af fysisk magtanvendelse.
Det er en bekymring, som vi deler, og derfor vil jeg sige, at selv om vi er lettede over, at langt de fleste forringelser er pillet ud af regeringens oprindelige udspil, så kan vi ikke støtte forslaget.
Jens Joel (S), 2019-02-26:
Jeg tror også, at jeg forstod det sådan.
Så kvittering for, at det også er Dansk Folkepartis intention, kan man sige, med at rejse den her debat.
Så vil jeg sige, at jeg også tror, at det faktisk er meget effektivt at sikre, at der er ejerskab ude i direktionerne.
Jeg tror også, at det er ret effektivt at sikre sig, at det er noget, der bliver taget op på generalforsamlingerne, at det er noget, der faktisk bliver krævet åbenhed omkring.
Og ligesom vi har gjort, når vi har krævet sociale klausuler i kommunerne og sagt, at hvis ikke I har sådan nogle, så skal I forklare, hvorfor I ikke har dem, kan man jo også sige til forsyningsselskaberne: Hvis ikke I har klare retningslinjer lagt frem til os forbrugere om, på hvilke regler I rejser, vil vi i hvert fald gerne høre jeres forklaring på, hvorfor de ikke ligger offentligt tilgængelige på nettet eller andre steder, så man kan se, hvad der er op og ned.
Thomas Danielsen (V), 2019-02-26:
Tak for det, formand.
Med beslutningsforslag B 40 foreslår Dansk Folkeparti at lave et regelsæt for medarbejdere i kommunalt ejede forsyningsselskaber med henblik på medarbejdernes rejseaktiviteter.
Vi bakker i Venstre fuldt op om intentionerne og hensigten bag forslaget, nemlig at sikre gennemsigtighed i forsyningsselskaberne.
Det er afgørende, at vi har en god forsyningssektor, hvor forbrugerne kan regne med, at deres skattekroner forvaltes mest effektivt.
Derfor er det en god idé med et kodeks på området.
Lovgivning kun for de kommunalt ejede selskaber kan være risikabelt, men i stedet vil regeringen tage initiativ til i samarbejde med branchen og KL at udarbejde det her kodeks for god selskabsledelse, og det glæder jeg mig over at Dansk Folkeparti er positive og imødekommende over for.