Zenia Stampe (RV), 2017-05-09:
Det er jo efterhånden blevet en klassiker at stå med de her meget mangfoldige, fragmenterede lovforslag på justitsområdet.
Jeg ved godt, det relaterer sig til bandepakken, men det er rigtig mange forskellige initiativer, vi skal forholde os til i ét lovforslag.
Det er et tilbagevendende problem, og vi nævner det hver gang, men det er faktisk, som om Justitsministeriet ikke rigtig har tænkt sig at lytte.
Og jeg synes måske, ministeren lige skulle tage det med hjem og tænke over, om det er hensigtsmæssigt, at vi behandler det på den her måde, for det er temmelig mange ændringer.
De er også ret principielle og giver anledning til en masse diskussioner.
Det er rigtig svært at give dem en ordentlig behandling, når de er samlet på den her måde, også selv om de indgår i en samlet bandepakke, og det påvirker jo også vores gennemgang.
Det påvirker også min ordførertale.
Jeg vil gerne prøve at komme ind på nogle af punkterne, men jeg tror ikke, jeg kan nå omkring dem alle sammen.
Jeg vil sige, at jeg synes, der er en fællesnævner for flere af punkterne, også når man går høringssvarene igennem, nemlig at mange af høringssvarene jo ikke er negative over for at gå den vej.
Men man siger, det kræver en præcisering, altså, at hvis initiativet ikke udmøntes på en hensigtsmæssig måde, er man ikke sikker på, det virker.
Man kan også være bange for, at det krænker retssikkerheden, hvis det ikke præciseres.
Derfor er det en kommentar, som jeg synes Justitsministeriet skal tage med, og som i virkeligheden vedrører flere af punkterne.
Det gælder f.eks. i forbindelse med fastlæggelse af de her exitprogrammer.
Nu vil jeg så allerede løfte sløret for, at jeg ikke sådan kan give et ja eller et nej i dag, for noget af det vil også afhænge af udvalgsbehandlingen.
Men vi kan godt gå med på tankegangen om at betinge en prøveløsladelse af, at man deltager i et exitprogram, selv om vi dog også deler den bekymring, som Enhedslisten har været inde på, nemlig at dem, der siger nej, får afslag på prøveløsladelse.
Og det betyder jo så, at vi ikke kan betinge deres første tid i frihed.
Altså, en prøveløsladelse er jo ikke kun en belønning.
Det er også en sikring af, at i den første tid, hvor en person, der har afsonet en dom, igen er ude i friheden, har man vedkommende i kort snor.
Det har man ikke, hvis man ikke længere kan bruge prøveløsladelsen.
Og derfor har vi helt sikkert også en bekymring i forhold til dem, som ikke deltager i et exitprogram.
Er der i virkeligheden en risiko for, at de bliver nogle endnu hårdere banditter, og at vi får endnu færre muligheder for at arbejde med forebyggelse for dem?
Så der ønskes en præcisering af, hvad der indgår i de her exitprogrammer, som det også er nævnt flere steder i høringssvarene: Hvilke krav kan man stille?
Hvilke krav kan man med rimelighed stille?
Hvilke krav kan man hensigtsmæssigt stille?
Det kunne vi godt bruge nogle flere ord på.
Så er der en udvidelse af bandeparagraffen – igen.
Jeg har brug for nogle eksempler.
Hvad er det for en type kriminalitet, som er egnet til at skabe konflikt?
Er det voldskriminalitet?
Eller er det også – det er et tænkt eksempel – hvis man sælger hash og der er nogle andre, som man så er i konkurrence med, der også gør det, og det så kan føre til en voldelig konflikt, eller hvad?
Jeg har bare brug for nogle flere ord på, hvad man egentlig mener her.
I forhold til strafskærpelserne for skyderi i det offentlige rum, afpresning og beskyttelsespenge vil jeg sige, at det virker retfærdigt, men igen: Er det nyttigt?
Jeg synes i øvrigt, det er lidt abstrakt, at straffen hæves med 50 pct., altså halvdelen, for samtidig tænker man: Hvor mange er det egentlig, der ved, hvor meget man får i straf for afpresning?
Altså, hvor mange ville lige kunne svare, hvis man spurgte dem på gaden: Hvor mange år får man?
Ja, jeg ville altså ikke kunne det, og derfor er det jo lidt abstrakt at sige, at min retsfølelse skulle være imødekommet, hvis man hæver straffen med 50 pct. Jamen hvad er udgangspunktet?
Derfor synes jeg, det er en lidt abstrakt diskussion, som måske i virkeligheden mest bunder i, at der er nogle partier, der har brug for at gå ud og sige: Nu har vi hævet straffen med 50 pct.
Men hvad var den egentlig før, og nytter det overhovedet at forlænge den?
Altså, gør det risikoen for, at folk falder tilbage i kriminalitet, mindre?
Og det kan man sige er vores hovedmodstand eller vores hovedbekymring i forbindelse med det her forslag, nemlig om det i virkeligheden virker modsat, altså om alt det, vi gør for at øge retfærdigheden, fordi vi har brug for at tage jernnæven frem og slå i bordet, i virkeligheden kommer til at føre til flere ofre, fordi miljøerne bliver mere forhærdede.
Det kan godt være, der er nogle, som reagerer positivt på de her incitamenter, men det kan også godt være, der er nogle, der går i den modsatte grøft og bliver endnu mere forhærdede.
Eller det kan være, der er nogle af de kvikke bandemedlemmer, der sørger for, at det er nogle af de mindre kvikke, der gør nogle af de ting, som gør, at man kan komme rigtig lang tid i fængsel.
Og gør det så dem mere eller mindre kriminelle – altså hvis det er den 17-årige lillebror eller den 16-årige lillebror, der skal stå for de ting, som den lidt kvikkere storebror godt ved fører til en rigtig lang fængselsstraf?
Gør man så den her lillebror mere eller mindre kriminel, ved at det er ham, der ryger længe i spjældet?
Jeg tvivler på det.
Men det er den tvivl, vi vil dyrke, også i udvalgsbehandlingen, og det er derfor, jeg ikke kan give et sikkert ja eller nej i dag.
I øvrigt gælder tvivlen også det punkt, der handler om at afskære indsatte fra retten til besøg og om kontrol med besøg, hvor der også er flere høringssvar, der efterlyser en præcisering.
Og vi vil også gerne efterspørge en højere grad af præcisering.