Zenia Stampe (RV), 2018-01-12:
Tak for det.
Da jeg gik ned til den her debat som vikar – det er egentlig ikke min debat, det er vores næstformands, men hun var forhindret – så tænkte jeg, at det egentlig var en lillebitte smule bemærkelsesværdigt, at vi nu skulle have en debat om presset på danske værdier uden først at slå fast, hvad det er for nogle værdier, vi taler om, og hvad det er for nogle værdier, vi så mener er udfordret, og som skal forsvares.
Men så lyttede jeg til statsministeren og blev i rigtig godt humør, fordi jeg tænkte: Hvor er det i grunden dejligt, at man kan være meget uenig med en regering, ønske den afsat, valg nu osv. og så alligevel føle sig fuldt dækket ind, når statsministeren stiller sig op på talerstolen og fortæller om de danske værdier, som binder os sammen: Frihed, folkestyre, frisind, ligestilling, ligeværd, fællesskab.
Man kunne også tilføje: Storsind, retsind, lovsind – noget af det, der står ude på væggen, inden vi går ind her i Folketingssalen.
Jeg er sikker på, at det også er værdier, som statsministeren og de fleste her i Folketinget bakker op om.
Men selv om jeg så kan sidde og lytte til statsministeren og tænke: Jamen det er da i grunden et dejligt værdifællesskab, vi har i Danmark, så er det jo alligevel ikke værdier, man kan tage for givet.
Hal Koch sagde, at demokratiet er en livsform, der skal overleveres fra generation til generation.
Men det mente han jo ikke bare var noget, man kunne tage for givet.
Demokratiet giver ikke sig selv.
Det er jo på mange måder at lægge bånd på sig selv, og det ligger ikke nødvendigvis i forlængelse af den menneskelige natur, det med at lytte til andre, det med at respektere sine modstandere, at acceptere et nederlag, at prioritere ordentlige langsommelige processer i stedet for hurtig handling og en stærk mand.
Det er ikke værdier, vi kan tage for givet.
Det kan vi jo også se, hvis vi kigger ud i verden, ser nogle af de nye demokratier.
Jo, på papiret er det måske demokratier, men er livsformen også demokratisk i Polen, Ungarn, for slet ikke at tale om Rusland og Tyrkiet, som vi nok ikke vil kalde demokratier?
Men folk i Tyrkiet og Rusland vil måske selv mene, at det er demokratier, fordi flertallet bestemmer, og så er det så lige meget, at der er alle mulige ting, man ikke respekterer, og man i hvert fald ikke lytter til dem, man er uenig med.
Men vi har jo også selv udfordringer.
20 pct. af danskerne går ind for dødsstraf.
Ja, for Dansk Folkepartis vælgere er det 36 pct.
Det må de godt, det er jo et demokrati, men det er da ikke just i overensstemmelse med danske værdier.
Hver anden elev i ottende og niende klasse mener, at ytringsfrihed ikke gælder muslimer, og når jeg valgte at stille en række spørgsmål til Dansk Folkepartis ordfører om f.eks. dødsstraf og homoseksuelles rettigheder, så er det jo, fordi jeg også her oplever, at der bliver sat spørgsmålstegn ved noget af det, som jeg opfatter som fundamentalt og dansk.
Jeg kunne også have spurgt til andre værdier.
Hvordan forholder Dansk Folkeparti sig f.eks. til religionsfriheden, når man foreslår at forbyde muslimer at opføre moskeer?
Hvordan forholder Dansk Folkeparti sig til ytringsfriheden, når man foreslår at forbyde paraboler?
Eller hvad med beboerdemokratiet, det lokale demokrati, som man er villig til at annullere, fordi der er nogle, der vælger at lade være med at sætte et juletræ op, som de ellers plejede?
Vi har også masser af udfordringer med at overlevere de her danske værdier til os selv.
Det vidner vores egen debat om.
Men ja, der er også problemer med vores nye danskere, alt andet ville da nærmest være mærkeligt.
Det kan vi også se, når vi dykker ned i tallene.
22 pct. af beboerne i de udsatte boligområder mener, at kvinder skal gå tildækket.
Det er da et problem.
38 pct. synes ikke, at homoseksuelle forhold skal accepteres.
Jeg har ikke tallet med, men jeg er også ret sikker på, at der er lidt for mange, for slet ikke at sige alt for mange af vores nydanske forældre, der mener, at de har ret til at blande sig i, hvem deres børn skal gifte sig med.
Og det er jo ikke noget, vi bare skal lukke øjnene for.
Vi skal jo kæmpe for vores værdier, men det er selvfølgelig en balance, for vi skal kæmpe på en måde, så vi ikke opgiver vores egne værdier.
Men når man ikke ønsker at forbyde sig eller tvinge sig til sine værdier, så er det jo ikke det samme, som at man så billiger eller accepterer en bestemt adfærd.
Hvorfor gør du det?
Osv. osv.
Det var egentlig ikke det her, jeg kun ville tale om.
Det, som er min pointe, er: Danske værdier er jo ikke nemme.
Det er jo nogle, man skal kæmpe for herhjemme, det er nogle, vi skal kæmpe for i verden.
Det er bestemt ikke nogen, vi kan tage for givet.
Og derfor er det jo helt mirakuløst, at det er de værdier, der er dagsordensættende for den internationale retsorden.
Det er jo et mirakel.
Og hvem er det, der har vundet?
Det er jo os.
At et lille land som Danmark er i en situation, hvor samkvemmet mellem lande bestemmes af ret og ikke af magt, det er et mirakel.
Og at de værdier, som så er herskende i den internationale retsorden, er vores egne, er jo også et mirakel.
I sidste 20-30 år er der kun 15 domme, der er gået mod Danmark.
Det viser jo bare, hvilken overensstemmelse der er mellem menneskerettigheder og konventioner og hele det internationale retssystem, som der er så meget kritik af, og så vores værdier.
Derfor er det, der bekymrer mig allermest – og det skal nok være mine sidste ord – når vi taler danske værdier, at den retsorden, som har garanteret os muligheden for og retten til at leve efter de værdier og samarbejde og handle med andre lande ud fra de værdier, er udfordret af dem, som sår tvivl og forsøger at undergrave den internationale retsorden, og tænk at det pres skulle komme fra os selv.
Det er det, der bekymrer mig
allermest.