Theresa Berg Andersen (SF), 2024-04-23:
B 118 handler om, at regeringen inden udgangen af 2024 skal sikre de nødvendige initiativer, der sikrer, at fagpersoner, der tager vare på de mest sårbare grupper, afskæres fra at fortsætte i deres fag, i tilfælde af at man er straffet med fængsel som følge af lovbrud eller grov forsømmelse af sine faglige forpligtigelser.
Regeringen pålægges desuden at gøre det obligatorisk, at arbejdsgiveren indhenter offentlige straffeattester, når der ansættes personale i forskellige faggrupper.
Det her er en hamrende vigtig diskussion, og i SF er vi helt enige i, at vi bør kigge ind i problematikkerne.
Vi har set talrige eksempler og grumme historier fra den forfærdelige virkelighed, hvor sådan nogle ting her kan finde sted.
Men vi er også klar til at gå ind i en diskussion, for hvor går grænsen for, hvornår en fagperson kan miste retten til at arbejde med sit fag?
Der står i forslaget, at man afskæres fra at fortsætte i sit fag i de tilfælde, hvor man straffes med fængsel som følge af lovbrud – som følge af lovbrud – eller grov forsømmelse af sine faglige forpligtigelser.
Hvad er det, der betegner et lovbrud?
Er det at køre lige lovlig stærkt gentagne gange?
Eller er det at glemme at betale sine regninger og derfor måske ende med en fængselsstraf?
Allerede i dag er der også karensperioder, hvor det er en dommer, der tager stilling til sagens udfald ud fra sagens karakter.
I SF er vi optaget af autorisationer.
Det er der nogle faggrupper der har i dag, og jeg kan jo bl.a. nævne sygeplejersker.
Hvorfor ikke åbne op for, at flere autoriseres, altså erhverver sig et bevis for retten til at virke som f.eks. pædagog?
Sådan en autorisation skal udstedes på baggrund af, at man har gennemført en uddannelse, en faglig uddannelse, og så skal man kunne fratage retten fra fagpersoner, der eksempelvis har misbrugt børn.
Med det har man mulighed for at tage retten fra fagpersonale ved de allermest alvorlige lovbrud.
Vi vil gerne være med til at kigge på mulige initiativer, som jeg også kan høre bliver efterspurgt i dag, og jeg håber også, at Danmarksdemokraterne og regeringen er villige til at kigge ind i flere muligheder.
I forhold til den anden del af beslutningsforslaget handler det også om at tage elementer op, der gør det obligatorisk at indhente straffeattester for de mennesker, som arbejder i specifikke job.
Jeg har været inde at læse lidt på det her med straffeattester, og der findes tre slags: de private, de offentlige og børneattester.
Det giver rigtig god mening at gøre, som man gør i dag, altså indhente børneattester på områder, hvor vi taler om bl.a. krænkelser af børn, men at gøre det obligatorisk at indhente offentlige straffeattester, er jeg ikke helt sikker på giver helt den samme mening.
På offentlige straffeattester kan der f.eks. stå, hvis du har kørt for stærkt, eller hvis du for 8 år siden er kommet til at stjæle et par bukser i H&M. Man kan tydeligvis, og heldigvis, også blive klogere med alderen og fortryde sin ageren.
Kommunerne må gerne indhente de her attester i dag.
Muligheden forefindes.
Det gør den i ansættelsesprocesser, og jeg tror også, at det, som ministeren specifikt sagde, handler om god ledelse.
Hvad er det, man gør i en specifik ansættelse?
Omkring finansieringen af det her forslag peger Danmarksdemokraterne på SSA-reserven.
Det mener jeg ikke hører hjemme i den her sag.
Det mener jeg hører hjemme i forhandlingsrummet, når vi kommer dertil.
For det kan jo ske, at vi har brugt alle pengene i den her sal, inden vi kommer til nogle reelle forhandlinger.
For i SF har vi også mange gode forslag til, hvordan vi synes de penge og midler skal forvaltes.
Som sagt synes jeg, at det her er et meget vigtigt område, og vi er klar til at gå ind i diskussionerne, men som forslaget ligger her, kan vi ikke bakke op om den specifikke beskrivelse.