Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-04-10:
Mange tak for det.
Danmark har efter min mening et af verdens bedste velfærdssamfund, en moderne offentlig sektor, der sætter mennesket først, og hvor der står mennesker bag, alle de dygtige medarbejdere, der har skabt det her velfærdssamfund.
Jeg har stor respekt for dem alle – pædagogerne i vores børnehaver, lærerne på vores skoler, sosu-assistenterne på vores plejehjem – og jeg er jo ikke alene om at have den respekt.
Når danskerne bliver spurgt, svarer langt, langt de fleste, at de er godt tilfreds med den service, de modtager.
Sådan tror jeg også vi har det, os, der sidder her i salen i dag.
Vi har hver især erindringer med os om den lærer, der gav det ekstra skub, der skulle til for at bryde koden, så vi lærte at læse, eller om den jordemoder, der forløste vores første barn, eller om den sygeplejerske, der tog sig kærligt og professionelt af vores forældre, da de lå for døden.
Hvis ikke de løser deres opgave, er vi alle sammen ilde stedt.
Det er naturligvis der, jeg vil hen: de offentlige overenskomster.
Vi står i, hvad jeg tror er en historisk situation.
Aktuelt har forligsmanden jo udskudt konflikten, og der pågår forhandlinger, og det er mit ønske, og det er også mit håb, at parterne vil nå til enighed, at der kan indgås en aftale, uden at vi først skal ud i en konflikt.
Men hvis det skulle komme så vidt, at varsler om strejke og lockout træder i kraft, vil det jo rent logisk betyde, at der ikke skal udbetales løn til de medarbejdere, som er berørt, mens det står på.
Det giver jo umiddelbart færre udgifter i den offentlige sektor.
Jeg tror ikke på »umiddelbart«, for mange af pengene ville jo skulle bruges til at indhente det tabte.
Der er jo ikke noget sparet ved, at en patient får aflyst sin knæoperation på grund af konflikten, eller at en borger får senere svar på en klagesag.
Men der er selvfølgelig også ting, der ikke kan gøres om.
Altså, det tog, der er aflyst og aldrig kom ud at køre, kommer ikke ud at køre.
Kommunerne har ansvaret for de store velfærdsområder, regionerne har størsteparten af sundhedssektoren, og på den måde tegner kommunerne og regionerne sig samlet set for noget, der ligner tre fjerdedele af den offentlige sektor.
De største umiddelbare besparelser ved en eventuel konflikt vil selvfølgelig ligge her, og hvordan kommunerne og regionerne forholder sig til det, beslutter de naturligvis selv.
Men for statens vedkommende vil jeg gerne sige meget klart, at vi ikke ønsker at spare penge, hvis det skulle komme til en arbejdskonflikt.
Vi har en lønsum pr. løndag på noget, der ligner en lille kvart milliard, og mange af de penge ville jo skulle bruges på at indhente forsømte ting, men der vil også være en nettogevinst.
Hvis konflikten bliver en realitet, vil vi konkretisere statens nettobesparelser i 2018 og afsætte beløbet i en pulje, der skaber velfærd for pengene.
For staten skal ikke profitere af en arbejdskonflikt – selvfølgelig ikke. Det siger jeg, for at der ikke skal være nogen myter og misforståelser, og fordi jeg også gerne vil udtrykke det synspunkt, at vi jo grundlæggende helst vil bruge pengene til de opgaver, som pengene er afsat til.
Den bedste måde at sikre det er selvfølgelig, at der findes en løsning, så der ikke kommer en konflikt.
Vi ønsker ikke en konflikt, det vil jeg gerne slå fast.
Ingen er tjent med en voldsom konflikt.
Tak for det.
Vi er på vej fremad mod lysere tider.
Og hvad er lysere tider?
Jamen det er jo et Danmark, der bliver rigere; hvor antallet af mennesker, der lever på offentlige overførsler, bliver lavere; hvor flere børn får en god start.
Det kræver velstand og udvikling.
Hvad sikrer velstand og udvikling?
Det gør, at Danmark er en aktiv del af et internationalt samarbejde og i særlig grad et EU, som i år festligholder 25-året for det indre marked, hvorpå i hundredtusindvis af danske virksomheders arbejdspladser beror.
Men vi er også blevet dobbelt så rigt, og det skal vi fortsætte med.
Derfor er vores svar jo ikke et Danexit eller noget i den retning.
Altså, det er at holde fast i et EU, som uddyber sit samarbejde der, hvor det giver merværdi og rigtig mening, og som til gengæld også respekterer, at der er kulturforskelle – og det er jo lige blevet belyst her – landene imellem.
Og det er jo den balance, der skal findes.
Danmark vil blive rigere af det, Europa vil blive rigere af det.