Rosa Lund (EL), 2022-05-05:
I sommeren 2019, altså for 3 år siden, konkluderede retsmediciner Asser Hedegård Thomsen, at partnerdrab er den største enkeltstående gruppe af drab i Danmark.
En kvinde om måneden bliver slået ihjel af sin nuværende eller tidligere partner – altså én kvinde hver måned.
Konklusionen har formentlig overrasket mange, for partnerdrab modtager langtfra samme opmærksomhed, hverken fra medier eller politikere, som eksempelvis bandedrab.
Det er jo ikke, fordi det ene drab er værre end det andet, men som fru Samira Nawa også var inde på, er det da mærkeligt, at den største enkeltstående drabsårsag i Danmark er noget, vi ikke taler så meget om.
Partnerdrab omtales ofte som familietragedier eller husspektakler, der gik lidt over gevind, og vi har i de seneste år været vidne til en kønsneutralisering af partnervold, der fremstiller vold som individualiserede handlinger, der udøves af begge køn.
Der tegner sig altså et misvisende billede af voldens dynamikker og konsekvenser, og det bliver mere tydeligt, når vi taler om partnerdrab, altså at det er kvinderne, som bliver slået ihjel.
Justitsministeriet har selv i en undersøgelse af drab i Danmark konkluderet, at de hyppigste motiver for partnerdrab er jalousi og separation – altså: Hvis jeg ikke kan få dig, skal ingen have dig.
Det er en trussel, som mange åbenbart gør alvor af, og som afslører, at der er et behov hos disse mænd for dominans og kontrol over kvinder.
Justitsministeriet har også i 2020, altså for 2 år siden, konkluderet, at hvert fjerde drab, der begås i Danmark, er et partnerdrab.
Ofte har familie eller venner kendt til volden i forvejen.
Det har myndigheder og politi også.
Kvinderne har frygtet for deres liv på grund af direkte eller indirekte trusler, og alligevel finder så mange af disse drab sted.
Tænk, at vi har ladet det her ske i så mange år.
Vold mod kvinder foregår ofte derhjemme.
Den udøves af dem, de elsker, det sted, hvor de skulle have været allermest trygge.
Den udøves desværre også ofte foran kvindens egne børn.
En gang imellem ser vi også, som fru Karina Lorentzen Dehnhardt var inde på, at volden eller drabet også går ud over børnene.
Det, at volden foregår i hjemmet, er udtryk for et systemisk svigt, hvor vi som samfund er mislykkedes med at beskytte og støtte de kvinder, der bliver udsat for meget alvorlige forbrydelser.
Indsatsen for både voldsudsatte og voldsudøvere har været forsømt i årevis, men med finanslovsaftalen for et par år siden fik vi heldigvis rettet en smule op på den dårlige udvikling, da det lykkedes at få afsat 300 mio. kr. til flere pladser på krisecentrene og en permanent finansiering af behandlingstilbud til både voldsudsatte og voldsudøvere.
Ved det seneste politiforlig fik vi også indført specialiseret personale til at tage sig af netop den her type sager, samtidig med at vi selvstændigt har kriminaliseret både psykisk vold og negativ social kontrol.
Jeg får lyst til at sige: Hvad der dog ikke kan ske, når Enhedslisten, SF, Radikale Venstre og regeringen er enige om noget.
Derfor er jeg også rigtig glad for, at regeringen er enig i, at der skal være en handleplan mod partnerdrab.
Jeg har faktisk den opfattelse, at der nu er bred enighed på Christiansborg om det her spørgsmål, og der kan man jo sige: Bedre sent end aldrig.
Derfor ønsker vi også i Enhedslisten, at vi kommer i gang med det her så hurtigt som muligt, og derfor har vi sammen med SF og Radikale Venstre været med til at fremsætte det her beslutningsforslag, så vi kan sætte handling bag de flotte ord, vi alle sammen går og siger, når vi snakker om partnerdrab.
Vi er enige om, at det skal stoppes.
Jeg synes også, at jeg listede nogle andre eksempler op, som er beviset på, at vi godt kan lykkes med at ændre ting på det her område, når vi arbejder sammen.
Så tusind tak for det.