Morten Messerschmidt (DF), 2020-05-13:
Tak, formand.
Da jeg var knægt – den første folkeafstemning, som jeg husker, var om Maastrichttraktaten i 1992 –
var Holger K. Nielsen lidt af en helt hjemme hos os.
Vi sagde som ham og konen nej til Unionen, fordi dengang var EU for venstrefløjen kapitalismens fæle ansigt.
Der er sket noget i dag.
Selv Enhedslisten er blevet sådan helt mondæn og konform, når man ser dem stemme nede i Europa-Parlamentet.
Hvordan kan det egentlig være, at EU lige pludselig passer som hånd i handske med socialismen?
Det er måske, fordi socialismen i sin essens jo er en internationalistisk bekendelse til et had imod nationalstaten.
Derfor passer det jo forrygende ind i EU's had til nationalstaten, som man godt nok ikke kalder for socialisme, for det lugter lidt for meget af gamle totalitære regimer.
Nej, det kalder man for antidiskrimination.
Men hvis man ikke må diskriminere, findes der jo heller ikke lande.
Hvis man ikke må kende forskel på, hvad der er dansk, og hvad der er tysk, hvad der er svensk, og hvad der er rumænsk, hvad er der så tilbage af det fædrelandenes Europa, som europæerne trods alt grundlagde ved den westfalske fred for godt 300 år siden?
Ikke meget.
Deri har vi set bevægelsen, hvor EU-begejstringen langsomt er steget på venstrefløjen, men nok dalet noget på højrefløjen – med god grund, for
den antidiskrimination, som i dag er blevet det 11. bud fra Bruxelles, ødelægger jo ikke bare nationalstaten.
Den ødelægger også helt fundamentalt den solidaritet, som holder et folk sammen.
Når man tilhører en slægt, en generation, et folk, som igennem århundreder har kæmpet for at skabe det frie, lige og solidariske samfund, som nu engang er det danske, samtidig med at man kan se, at folk uden adkomst, uden bidrag og uden nogen som helst legitim ret pludselig kan stille krav om at få udbetalt velfærdsydelser, er det klart, at der sidder danskere, der tænker: Hvorfor nu det?
Og det eneste svar, som socialisterne kan give, er, at der er faldet en dom for 7 år siden nede ved en domstol, som de færreste kender og forstår, og hvis dommere lever en fuldstændig afsondret tilværelse fra virkeligheden i Luxembourg.
De er tilfældigvis kommet frem til, at har man 10 timers arbejde om ugen, er der ka-ching, så er der udbetalinger ved kasse et – eller for at sige, hvad Søren Gade fra Venstre siger i Europa-Parlamentet: Så er det det rene tag selv-bord.
Så ud over at ødelægge nationalstaten, ud over at ødelægge den solidaritet, som sådan set er fundamentet for vores velfærdssamfund, ødelægger EU på det område også retsstaten, for hvis nu venstrefløjen kunne finde et flertal herinde på Christiansborg for den her vanvittige indretning, at folk, der har 10 timers arbejde, skal have udbetalt velfærdsydelser, kunne man leve med det.
Jeg nærer den dybeste respekt for det.
Og jeg vil sige, at jeg har den største erfaring i at blive stemt ned.
Hele mit liv har nærmest været en lang tirade af demokratiske nederlag.
Det ændrer ikke på, at jeg stadig mener det modsatte af flertallet.
Men jeg accepterer at blive stemt ned, fordi jeg ved, de har folket bag sig.
I denne sag, i EU-sagen, er folket ikke bag afgørelserne, for de politiske afgørelser, som EU-Domstolen træffer, har ingen demokratisk legitimitet.
Og det er det, venstrefløjen i deres floromvundne fortællinger om barndommens tristesse overhovedet ikke vil komme ind på, og det er det, der gør den her sag ulidelig og pinlig, og det er derfor, det er afslørende, hver eneste gang vi taler EU, at venstrefløjen ikke har forstået, hvad retsstat, hvad nationalstat, velfærd eller folkesammenhæng egentlig betyder
og vi aner ikke, om der er et folketingsflertal bag, for hvis Folketinget overhovedet bliver spurgt om den sag, ville de høje dommere nede i Luxembourg begynde at rynke på næsen – og hvis der er noget, man ikke må, hvis der er noget, der kan gøre, at man kommer i det dårlige selskab, er det at kritisere EU's dommere.
Men at EU's dommere fører en konsekvent politik imod dette Folketing, imod vores forfatning, imod den danske velfærdsstat, er der ikke meget kritik af.
Det er socialismen anno 2020.
Tak, formand.