Mattias Tesfaye (S), 2022-03-23:
Forslagsstillerne foreslår, at der vedtages en lov om udvandring, hvor formålet er, at antallet af personer, der siden 1983 er kommet til Danmark som flygtninge eller familiesammenførte til flygtninge, reduceres.
Efter forslaget opstiller loven som mål, at antallet af personer omfattet af loven med lovens ordlyd »reduceres med 70 pct. inden 2030 i forhold til 2020«.
De personer, der foreslås omfattet af loven, er efter forarbejderne til lovforslaget personer, som efter 10 års ophold her i landet ikke er vellykket integreret.
Forslaget opregner en række objektive kriterier som udtryk for dette.
Omfattes man af et af disse kriterier indgår man i udrejsemålet på 70 pct.
Af forarbejderne fremgår det også, at forslagsstillerne ved fastsættelsen af et sådan mål har ladet sig inspirere af klimaloven, der bl.a. indeholder et mål om 70 pct. reduktion af drivhusgasudledningerne i 2030 i forhold til 1990.
Tilsvarende gælder for forslaget om at nedsætte et udvandringsråd og også for forslaget om, at der skal udarbejdes en årlig udvandringsstatus og fremskrivning, udarbejdes et årligt udvandringsprogram og gives en årlig redegørelsen til Folketinget.
I forarbejderne anføres det, at disse forslag stort set er en gengivelse af klimalovens opbygning.
Så vidt forslaget, som er en reducering af den komplekse og dilemmafyldte udfordring, som indvandring udgør, til et simpelt og letforståeligt udvandringsmål sat ind i en formel bureaukratisk ramme, hvor ansvaret for at komme med bud på løsninger skubbes hen til et nyt udvandringsråd, men jo også i realiteten uden nye bud på de integrationsudfordringer, der faktisk er.
Derfor skal vi kun tage imod så mange, som vi evner at hjælpe her i landet, til gengæld kan vi hjælpe mere og bedre i nærområderne.
Samtidig ønsker vi at rette et direkte blik mod de indvandrere, som f.eks. har været på kontanthjælp i lang tid, og som det aldrig er lykkedes for at blive en del af samfundet.
Derfor indførte vi også sidste år en hjemrejsesamtale som en vigtig del af repatrieringsordningen, hvor vi særlig fokuserer bl.a. på de grupper, som enten har befundet sig kort tid i Danmark, eller som efter længere tids ophold ikke er faldet til.
Samtidig vil jeg minde om, at en opholdstilladelse til flygtninge og familiesammenførte til flygtninge i dag i alle tilfælde gives med henblik på midlertidigt ophold og skal inddrages, hvis f.eks. asylgrundlaget ikke længere er til stede, medmindre det vil være i strid med de internationale forpligtelser.
Udvisningsreglerne er også skærpet, så frihedsstraf i mange tilfælde fører til udvisning, medmindre det med sikkerhed vil være i strid med de internationale forpligtelser.
Skærpelserne omfatter også reglerne for at opnå permanent ophold, hvilket bl.a. betyder, at man ikke må have modtaget offentlig hjælp til forsørgelse i de sidste 4 år, og modsat tidligere gælder det vel at mærke også for flygtninge og familiesammenførte til flygtninge.
Det samlede billede, der tegner sig, er altså, at betingelserne for at opnå et mere varigt ophold i Danmark er strammet ret betydeligt i de seneste år.
Den beskyttelse, som vi yder til flygtninge her i landet, er i dag som alt overvejende udgangspunkt af midlertidig karakter.
Samtidig er der et bredt flertal for, at den ydre ramme for stramningerne udgøres af vores menneskeretlige forpligtelser.
En helt central indvending mod lovforslaget er da også, at der med ordlyden af lovforslaget opstilles en betingelse om, at antallet af de personer, som er omfattet af loven, skal reduceres med 70 pct. inden 2030 i forhold til 2020.
Men efter forslaget indeholder loven ikke noget om, hvad konsekvensen så må være, hvis det ikke er tilfældet.
Derfor må man også spørge, hvad der ville gælde, hvis målet ikke kan nås, fordi de pågældende personer fortsat har ret til ophold her i landet, og hvor en inddragelse af opholdstilladelsen for at nå målet ville være i strid med vores internationale forpligtelser.
Det fremstår heller ikke helt klart for mig, hvordan man når frem til, hvilke konkrete opholdstilladelser der skal inddrages for at nå udvandringsmålet, og hvilke der ikke skal.
Til gengæld står det klart, at forslaget i realiteten ikke kommer med så mange nye bud på de udfordringer, vi står med.
Det er måske også derfor, at forslagsstillerne foreslår, at man lægger ansvaret for at finde løsninger i hænderne på et udvandringsråd.
Men jeg må også sige, at etableringen af et nyt organ på udlændingeområdet måske ikke er den bedste vej frem for at løse de udfordringer, vi står med.
Jeg tror næppe, at vi havde set en række af de udlændingeændringer, der er gennemført over de seneste år, hvis initiativet var blevet lagt i hænderne på råd, eksperter og nævn.
Tværtimod risikerer vi, at den slags kun vil blive en sovepude for det parlamentariske arbejde i Folketinget.
Tak for ordet.