Lars Boje Mathiesen (NB), 2021-03-16:
Jeg må nok sige, at jeg er en anelse forbløffet.
Jeg havde troet, at vores kære kulturminister havde bidt til bolle på den her og sagt: Ved I hvad, kære Dansk Folkeparti, nu har vi chancen, men jeg stiller et krav om, at »Absolute Music 2« altså skal med, og så finder vi et kompromis.
Men så kom jeg til at tænke på »Absolute Music 2«, som faktisk er et fremragende opsamlingsalbum med både R.E.M., Peter Gabriel, Duran Duran og alt muligt andet givtigt, men der er ingen danske sange på.
Der er danske grupper på, Sko
, men det tætteste, vi kommer,
er faktisk »Varje Gång Jag Ser Dig« med Lisa Nilsson – og det er jo ikke helt dansk.
Jeg går til det med tre kasketter på.
Jeg er musiker, og jeg elsker sange, og jeg elsker at synge og spille danske og internationale sange, og det beriger mit liv at synge og spille danske sange, og jeg elsker at tage ud og spille danske sange for folk rundt i det danske land og vil gøre det, når vi kan få lov til det igen, hvilket vi håber at vi snart kan.
Det nyder jeg.
Derudover er jeg jo tidligere lærer, og derfor har jeg også en praktisk erfaring med de her kanoner, der tidligere har været på litteraturområdet og på historieområdet.
Der er hovedsagelig de to kanoner.
Og jeg husker debatten om de her kanoner, da de kom ud.
Der var nærmest en revolutionær opstand imod dem, og bølgerne gik højt.
Det gør de stadig, men det er lidt mere i visse teoretiske kredse, for ude i den praktiske virkelighed viste det sig så, at de ikke havde den altomdrejende og altopbrydende forskel, som man havde forventet.
Som det ofte er ude i folkeskolen, når der er nogle, der har besluttet noget teoretisk, tager man det ned og får det til at passe ind i den virkelighed, som er derude.
Og i forhold til historiekanonen understregede man faktisk også, at det kun var 25 pct. af undervisningstiden, der skulle gå med at bruge den her historiekanon, og så lavede man jo også en tilføjelse, så man ikke længere skulle lave det i kronologisk rækkefølge, hvilket også gav det, der var nødvendigt for lærerne: metodefrihed.
Det var metodefrihed til at tilrettelægge undervisningen, som man synes at den passer bedst, og så den fanger ungerne, så de får mest ud af den undervisning, man laver.
Det samme var der med litteraturkanonen, hvor jeg også oplevede som dansklærer, at jeg til at starte med følte det som et forfærdeligt overgreb på min faglighed.
Jeg syntes, at det var en mistillidserklæring fuldstændig.
Men med tiden blev det også til et betroet værktøj, og ofte havde vi faktisk – når vi skulle sidde og lave den fagdidaktiske samtale om emnerne og om fagene og om, hvad der virkede, og hvilke metoder vi skulle bruge – et fælles udgangspunkt at tale ud fra som lærere.
Og vi begyndte faktisk at diskutere litteratur i højere grad, end vi måske ellers havde gjort, ude på lærerværelserne.
Ja, der er noget autoritativt over kanon, men det med bare at hælde det ned ad brættet som et kæmpe, massivt overgreb, som kommer til at ødelægge folkeskolen og fællesskabet, køber jeg simpelt hen ikke, for det er ikke min erfaring efter alle de år ude i folkeskolen.
Så lad os finde et kompromis i det.
Og jeg har læst bemærkningerne til forslaget, men jeg har det nu sådan, at når jeg skal bedømme et forslag, læser jeg forslaget.
Så er det jo fair nok, at man har forskellige årsager til at lave det.
Hvis det skal være helt banalt, kan man sige det samme om en selskabsskattelettelse.
Folk kan have forskellige årsager til, hvorfor de synes, at den skal være der, men det må folk selv om.
Jeg kigger nu på, at det er en selskabsskattelettelse, og det er den, jeg forholder mig til.
Og her er der et forslag om, at der måske er et udvalg, der skal kigge på, om vi kan gøre noget for vores sangskat, om vi kan gøre noget for at bevare den derude, og det finder jeg altså positivt, det må jeg sige.
Jeg kan godt lide, at vi har en debat om vores sangskat, og hvad vi gerne vil med den.
Jeg synes, at den debat, vi har haft i dag, har været fremragende.
Og det tror jeg også at en kanon skal have, for man skal huske på, at selv om man siger, at en kanon er fasttømret, er den det jo ikke.
Det er vores litteraturkanon heller ikke.
Der er jo også her for nylig sket nogle ændringer; jeg tror, det var i 2016, at den seneste ændring kom.
Så det er jo ikke fasttømret.
Men det giver et godt udgangspunkt for en debat, og det er det, jeg læser ind i forslaget.
Og hvis det er det, jeg kan læse ind i Dansk Folkepartis forslag om det her, synes jeg, at det er positivt.
Så jeg glæder mig til at høre noget mere om, om det er sådan nogle tanker, man også har gået med, for så kan vi godt være positive omkring det.