Nick Hækkerup (S), 2021-04-20:
Tak for det, og tak for den overvejende meget positive modtagelse hele vejen rundt.
Så målet er det samme, men elementerne er der stor forskel på.
Jeg kan sagtens forstå, at der kan være detailspørgsmål til enkeltelementer: Hvordan forholder vi os til det?
Derfor er det selvfølgelig min grundlæggende opfattelse, at noget af det værste, jeg kan blive stillet over for, er et uoplyst Retsudvalg.
Derfor vil jeg selvfølgelig være overordentlig positivt indstillet over for et ønske om en teknisk gennemgang.
Det manglede da bare.
Der vil i øvrigt også være rig mulighed som sædvanlig for at stille skriftlige spørgsmål, og det ved jeg jo at retsordførerne er flittige til.
Jeg tror, jeg har absolut rekord i svar på skriftlige spørgsmål.
Jeg tror, jeg besvarede 2.000 skriftlige spørgsmål sidste år.
Det vil sige, at jeg besvarer omkring syv spørgsmål om dagen inklusive juleaften osv.
Så den mulighed for at betjene sig af demokratiske værktøjer skal Retsudvalget og retsordførerne i bred almindelighed også roses for.
Udgangspunktet er, som det også blev nævnt af nogle af ordførerne, at vi har nogle domstole, som er pressede.
Der er også nogle, som har sagt – og det er rigtigt: Mon ikke også vi skal se på ressourcesituationen hos domstolene?
Hvorfor tog vi det ikke med i politiaftalen?
Altså, vi står jo med den her sagskæde med politi, med anklagemyndighed, med domstole og med afsoning, og jeg synes – og der vil jeg gerne rose alle tilstedeværende – at vi nåede rigtig, rigtig langt med den aftale, vi fik lavet, om politi og anklagemyndighed, for så vidt angår de to første elementer, nemlig politiets ressourcesituation og anklagemyndighedens ressourcesituation.
Jeg erkender fuldt ud, at det her meget vel – jeg tror også, der var en af ordførerne, der sagde det – kan føre til en situation, hvor der så vil ske en sagsophobning hos domstolene, og jeg erkender også, at her er der noget, vi skal håndtere.
Vi har givet ekstra ressourcer i forlængelse af coronaindsatsen, men den, som spørger, om vi så er i hus, har nok ret i at stille det relevante spørgsmål.
Så det skal der kigges på.
Det her forslag, som vi står med i dag, løser jo ikke domstolenes problem, men det skulle gerne hjælpe på, at vi får drejet på nogle af knapperne, sådan at ressourceanvendelsen hos domstolene bliver så effektiv som muligt.
Det her med, at der skal være dokumentation for lovlig udeblivelse, er jo – tror jeg man i alle mulige andre sammenhænge ville sige – fuldstændig rimeligt.
Selvfølgelig skal der det, og jeg tror, at vi alle sammen er blevet præsenteret for historier om, at man har stået klar med anklager, med forsvarer, med dommer, måske også med lægdommere, med tolk, med alt mulig andet, og så udebliver tiltalte, og så kan sagen ikke nyde fremme, og på den måde spilder vi jo virkelig samfundets ressourcer og muligheden for at skabe den retssikkerhed, der ligger i, at sagerne kommer hurtigt igennem.
Det er selvfølgelig det, som det her vil rette op på.
Det er så rigtigt, som det blev sagt: Hvad nu, hvis man bliver syg på dagen?
Er der ikke et dilemma der?
Det er der jo, og der må man sige, at svaret på det først og fremmest er, at bliver man syg på dagen, er der mulighed for at anke.
Der er også mulighed for genoptagelse, og endelig vil retten jo kunne undlade at køre sagen som en udeblivelsessag.
Men man kan sige, at den mulighed, der er i dag, for den, der er tiltalt, for selv at bestemme, om sagen skal køre – altså selv bestemme ved at udeblive – vil bortfalde.
Der er selvfølgelig nogen, der reelt bliver syge, men de tilfælde, som man har hørt om, giver grund til at formode, at der også er nogen, som udebliver uden reelt at have en lovlig grund til ikke at være til stede.
Der var også en del, der rejste det her med muligheden for, at det er en dommer, der skal bestemme, om der skal være videomøde eller ej.
Udgangspunktet i de sager, som der er nævnt her, og som jo langtfra er alle sager, men f.eks. indgreb i meddelelseshemmelighed, legemsindgreb, ransagninger osv. – de sager, hvor vi i forvejen typisk har en situation, hvor der jo ikke er en forsvarer til stede, men en dommer og en anklager, som forholder sig til situationen – er, at de kan klares som videomøder.
Jeg tror vel også, man må sige, at vi har lært meget under coronaen.
Noget af det, vi har lært, er, at man faktisk også kan nå ret langt med videomøderne, og her er der utvivlsomt en mulighed for at effektivisere processerne.
Jeg hører imidlertid jeres bekymringer, og jeg er sådan set indstillet på at se på, om vi kan gøre det sådan, at det her er udgangspunktet, men f.eks. at retten kan beslutte, at der skal være fysiske møder, hvis anvendelse af videomøder ikke vil være forsvarligt, eller hvis retten f.eks. skønner, at det er nødvendigt af logistiske eller ressourcemæssige grunde.
Jeg er sådan set villig til at tage en dialog i det videre forløb med at sikre, hvordan vi kan få det her til at fungere fornuftigt