Astrid Krag (S), 2017-05-05:
Tak for det.
Med lovforslaget her tildeler vi dansk statsborgerskab til 2.139 borgere, hverken mere eller mindre.
Vi ordførere plejer jo at stå her på talerstolen og på skift byde velkommen, men i virkeligheden er der ikke som sådan den store grund til at sige velkommen, for de mennesker, der står på dagens lovforslag, er jo mennesker, der har deres liv her i Danmark og har haft det i mange år med arbejdsliv og familieliv side om side med os andre.
Det er vores venner, vores naboer, vores kolleger, vores partikammerater og vores familiemedlemmer, vi nu kan ønske tillykke med det danske statsborgerskab.
Samtidig kan vi så glæde os over deres ønske om at kunne kalde sig danske statsborgere og på den måde fuldt ud at forpligte sig på vores fællesskab og vores land.
Så fra Socialdemokratiets side skal der her i dag ikke så meget lyde et velkommen, som der skal lyde et stort og varmt tillykke.
Vi glæder os til at dele både statsborgerskabets pligter og rettigheder med jer.
De her lovforslag om indfødsrets meddelelse er ofte en anledning til at knytte et par ord til det at være og blive dansk.
Senere i dag er der tilfældigvis en forespørgselsdebat om præcis det emne, så jeg skal ikke begive mig dybt ind i diskussionen nu og her, for det kommer vi til senere i dag, men det er alligevel naturligt lige at berøre det kort her også.
For hvad vil det sige at være dansk?
Rent juridisk er man jo dansk, hvis man har dansk statsborgerskab, men det får man jo kun, hvis man består en indfødsretsprøve, som kredser om de ting, som vi finder er en central fællesmængde for det danske – historisk, kulturelt og samfundsmæssigt set.
Jo, det er de grundlæggende værdier og principper om demokrati, ytringsfrihed, ligestilling, børns selvstændige rettigheder, retsstaten og videnskabens forrang over troen. Sådan har det ikke altid været i Danmark, og de ting er ikke kommet af sig selv.
Og den del af vores historie, gør jeg altid en del ud af, når jeg viser skoleklasser rundt på Christiansborg.
Det land, vi er i dag, er blevet til takket være politiske kampe og stridigheder gennem danmarkshistorien.
Der var jo faktisk stærke kræfter i Danmark, der var imod demokratiet og imod at folk flest skulle have adgang til magten.
De var for censur og imod ytringsfrihed, og det er jo helt vildt at tænke på i dagens Danmark.
Læser man debatterne fra den tid, hvor kvinderne kæmpede for valgret, finder man sågar læger, der udtaler, at kvinder rent biologisk ikke er skabt til at forholde sig til det politiske.
Vores hjerne ville ikke kunne tåle det, mente de.
Det tror jeg nu vi er et par kvinder i salen her i dag der vil skrive under på de ikke havde helt ret i.
Heldigvis kan vi også se, at der er et træk i det danske, der handler om at have en sund portion skepsis over for autoriteter.
For havde vi nu som samlet folk været mere autoritetstro, ville den slags advarsler fra lærde folk i lægestanden jo kunne have medført, at kvinderne skulle have ventet længere for at få adgang til Folketing og Landsting.
Børns ret til en barndom med leg, skolegang og et liv uden tæsk er jo alt sammen ting, vi forbinder med det kernedanske.
Men det er også noget, der måtte kæmpes for, og i næste måned kan vi faktisk her i folketingssalen fejre 20-årsjubilæum for afskaffelsen af revselsesretten.
Det blev først en realitet, da en ung justitsminister ved navn Frank Jensen fremsatte et lovforslag om at afskaffe forældres ret til at slå deres børn.
Tænk, at det for så relativt nyligt har været lovligt og accepteret i danske familier og i vores samfund.
Sådan kan man jo gennemgå hver eneste af de værdier og principper, vi i dag tager for givet som grundlæggende danske.
De er fundamentet for vores hverdag, og vi forventer af hinanden, at de respekteres, men det har ikke altid været et fundament for livet i Danmark.
Dermed er også sagt, vi jo ikke er færdige endnu, for ligesom alle de ting ikke er kommet af sig selv, bliver de heller ikke ved med at bestå af sig selv.
Den frie og lige adgang til sundhed, skolegang, uddannelse og en ældrepleje med omsorg og tryghed for alle er jo fundamentale ting i det, der i dag udgør det danske og grundtanken om vores skattefinansierede velfærdssamfund, hvor man yder efter evne og nyder efter behov, hvor organisationsgraden er høj, hvor den danske model er stærk og sikrer ordentlige lønforhold.
Det kan man ikke tage for givet.
Kigger vi rundt i verden eller bare syd for vores egen grænse, har man altså større og illegale underklasser, og det plejer vi ikke at ville acceptere som dansk.
Det mener jeg heller ikke vi skal i fremtiden.
Det korte af det lange fra Socialdemokratiets side her i dag er, at det danske ikke kan reduceres til en juridisk definition.
Der er mere på spil, og vi må stå på mål for det sammen.
Det er jo i grunden temmelig værdifuldt, at det er sådan.
Så kære nye statsborgere: Nu er det ikke kun jeres ret at være med til at bestemme over Danmark, for det er også jeres pligt at være med til at tilføre vores fælles diskussioner jeres egne erfaringer og tage aktiv del i debatten og samfundslivet.
Afslutningsvis vil jeg igen gerne sige tillykke til alle jer, der har knoklet for at få jeres navne på det her lovforslag, og jeg vil også beklage, at der i nogle tilfælde har været en meget lang sagsbehandlingstid.
Det tror jeg sådan set vi her i salen er enige om skal gøres bedre, og det arbejder vi på.
Jeg kan også se på formanden, at jeg skal se at få konkluderet, så jeg vil sige, at vi Socialdemokrater selvfølgelig støtter lovforslaget.