Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2023-05-26:
Jeg har det med at glemme, at rækkefølgen er omvendt, når det er beslutningsforslag, vi behandler, så jeg sad lige og tænkte, at nu kommer der en anden socialdemokrat på talerstolen, nemlig ordføreren.
Men tusind tak for muligheden for at drøfte endnu et forslag på handicapområdet.
Jeg er sådan set ikke i tvivl om konklusionen, så den kan jeg lige så godt sige med det samme: Regeringen støtter ikke beslutningsforslaget.
Det er der forskellige årsager til, mest af alt det her med at lægge så relativt præcis en variant frem.
Og at det skal være inden oktober 2024, mener jeg simpelt hen ikke er realistisk.
Det er bare for at sige, at vi ikke kommer til at støtte beslutningsforslaget, men at jeg synes, der bliver understreget nogle ting her, som er vigtige.
Derfor vil jeg også gerne tilkendegive, at jeg har et ønske om at kigge på reglerne på handicapområdet.
Nu har jeg jo siddet som børne- og undervisningsminister i en del år, og der er ikke nogen tvivl om, at der er en form for krydspres; altså, der er simpelt hen et stort problem omkring skolevægring.
Det vil sige, at det her med at skaffe de rigtige tilbud på de rigtige tidspunkter til de rigtige børn på en måde, så de faktisk indgår i det skolefællesskab, som vi alle sammen har ret til, i sagens natur er en fuldstændig afgørende ting.
Og noget af det, som jeg selv har været meget optaget af, og som regeringen er optaget af, er det lavtærskeltilbud, som ligger som en del af 10-årsplanen på psykiatriområdet.
Det er mit håb og mit ønske – og det er det, der har været idéen med det – at det skal bidrage til at afhjælpe i forhold til den tid, der for rigtig mange familier går med udredninger og det overhovedet at få den relevante hjælp, der skal til, for at man kan komme rundt om, hvorfor ens barn mistrives, og om der er tale om et psykisk handicap, eller om der er tale om psykiske lidelser.
Det er ting, som vi meget sjældent i debatten skiller ad; det bliver ligesom puttet ned i én stor krukke, og det gør også, at det så kan være enormt forvirrende og umuligt at få hjælpen på det rigtige tidspunkt for de forældre og deres børn, som det drejer sig om.
Så det er altså ikke nogen hemmelighed, at vi fra regeringens side mener, at det er for regeltungt og for sagsbehandlingstungt, og at der er alt for mange benspænd for forældre til børn med i særdeleshed psykiske handicap i forhold til både skoleområdet og socialområdet, og bl.a. derfor har lige præcis den anbefaling om lavtærskeltilbud i psykiatriplanen været afgørende vigtig.
Men jeg vil altså ikke være klar til at kunne garantere, at vi kan sætte noget i søen inden oktober 2024 i forlængelse af det her beslutningsforslag, og jeg kan derfor ikke bakke op om det.
Så vil jeg sige, at der er nogle udfordringer og nogle ret tunge dilemmaer i forhold til at udvide målgruppen i forhold til tabt arbejdsfortjeneste til også at omfatte forældre til børn med midlertidige funktionsnedsættelser, eksempelvis angst og depression.
Og noget af det, jeg faktisk er ret bekymret over, er, hvordan vi ser på eksempelvis den gruppe, som også nævnes her fra talerstolen af ordføreren for forslagsstillerne, nemlig børn med autisme, altså at vi ser det som noget, der nok går over med tiden.
Nej, det at have autisme er et handicap.
Ofte er det sådan, at de ting bliver lagt i samme gruppe som eksempelvis angst og depression, og det er fuldstændig forskellige planeter.
Der er selvfølgelig behov for hjælp og støtte i begge situationer, men det er bare to forskellige typer af hjælp og støtte, der er behov for.
Jeg har det sådan – men det behøver jeg ikke at sige til ordførerne her i salen, fordi her beskæftiger alle sig med det i hverdagen og er derfor fuldstændig klar over det – at jeg mener, at debatten indimellem bærer præg af, at vi ikke nuancerer, hvad det er, der er behov for, og så kommer det simpelt hen til at virke på samme måde, som hvis vi sad og talte om, at man skal behandle kræft på samme måde, som man behandler et dobbelt benbrud.
Begge dele er alvorligt, men vi ved jo alle sammen godt, at det er nogle fuldstændig forskellige ting, der skal til.
Min bekymring med hensyn til at udvide målgruppen i forhold til børn med midlertidige funktionsnedsættelser og skolevægring er, at man så fjerner fokus fra det, som jeg mener der skal til, og det, som vi fra regeringens side mener der skal til, nemlig at man får ro om situationen og får fokuseret på at skabe det rigtige skoletilbud.
Det findes i rigtig mange forskellige varianter, herunder har man jo ret til at blive hjemmeundervist, hvis man i en periode ikke kan deltage i den almindelige undervisning på skolen.
Så det er bare for at sige, at jeg simpelt hen mener, at fokus bliver lagt det forkerte sted, hvis man lægger sit fokus på at udvide målgruppen i forhold til tabt arbejdsfortjeneste.
Det er ikke løsningen på ufrivilligt skolefravær.