Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), 2020-12-11:
Jeg får lige lyst til at stille et spørgsmål om, hvorvidt Dansk Folkeparti ikke anerkender, at det faktisk skaber utryghed, når vi kan se 80-110 sager fra ni politikredse, og det drejer sig sikkert om flere sager end dem, fordi ikke alle politikredse er med.
Men 80-110 sager, hvor folk bliver overfaldet, hvor det bliver brugt til vold, og hvor det bliver brugt til røveri, butikstyveri og alt muligt andet.
Skaber det så ikke en større usikkerhed eller utryghed hos de mennesker, der bliver udsat for det her?
Vi kan jo se, at det stort set ikke bliver brugt til selvforsvar, men det bliver faktisk brugt til at overfalde ofre med.
Hvordan kan Dansk Folkeparti synes at det er med til at skabe tryghed?
For efterhånden nogle år siden vedtog Folketinget en lov, som gav justitsministeren en bemyndigelse til at fastsætte regler om zoneforbud for en kommune, i tilfælde af at der var utryghedsskabende lejre.
I SF var vi imod det forslag, bl.a. fordi vi ikke ønsker at gøre forholdene for vores hjemløse endnu mere utålelige, end de er i forvejen, og fordi vi i hvert fald også dengang syntes, at der var problemer med retssikkerheden.
Vi sagde dog også, og det mener vi stadig, at vi faktisk godt kan se behovet for at undgå lejre af mere permanent karakter i parker og på Fælleden, hvor der har været store udfordringer.
Lovforslaget endte jo med at give en række problemer i praksis.
Vi har herinde faktisk haft besøg af André, som var en af de hjemløse, som tilfældigt lå og sov et sted i København, hvor der bare også lå andre hjemløse.
Det er jo ikke så ualmindeligt, at man søger det samme sted hen, og det er heller ikke ualmindeligt, at man er flere sammen for tryghedens skyld.
Det indkasserede han jo så en straf for, men André og hans kammerat fik hjælp til at indbringe sagen for retten, og de vandt; de havde ikke lavet en permanent lejr.
Jeg synes, at sagen viser to ting: Hjemløse kunne ikke føle sig trygge, og der var også kritiske høringssvar, og det kan vi se at der stadig væk er fra organisationer, som siger, at det her skaber en utryghed for hjemløse i hverdagen; de er simpelt hen bange for at blive ramt af loven.
Men det viser også, at retssikkerheden er skæv, og at det her ikke var og måske stadig væk ikke er særlig nemt for politiet at håndtere.
Det førte jo til, at vi hen over sommeren i 2019 aftalte visse justeringer med regeringen, sådan at forbuddet mod utryghedsskabende lejre kun omfatter dem, der er af mere permanent karakter, og som skaber utryghed, og det er ikke designet til at ramme den enkelte hjemløse, som er tvunget til at overnatte på gaden, når der ryddes op hver dag.
Vi gav så også politiet mulighed for at give en advarsel i stedet for et egentligt zoneforbud, og det syntes vi var et skridt i den rigtige retning, og så aftalte vi at se på sagen igen med en evaluering.
En af de forbedringer, vi gerne havde indført dengang, var, at politiet altid skal give en advarsel i førstegangstilfælde.
Vi synes faktisk, det ville være mest rimeligt over for mennesker, som er hjemløse og ikke bare lige kan forsvinde ud af gadebilledet og ind i en lun stue, for sådan en har de ikke.
Så kan de undgå at kriminalisere sig selv ved at få vejledning om, at de ikke må lave permanente lejre, og hvad det er, der udgør sådan en, og hvad det er, de har gjort forkert.
Så lader vi i stedet hammeren falde anden gang.
Om vi så stemmer for det her forslag om at permanentgøre loven, vil afhænge rigtig meget af det ændringsforslag, men vi vil godt sige, at vi er skeptiske over for den her lovgivning, og vi vil nok foretrække, at vi fik en evaluering, før vi permanentgjorde loven og ikke efter.
Vi anerkender, at permanente lejre ikke er kønne at se på, og vi anerkender sådan set også, at de kan skabe utryghed, når de vokser i omfang i parker og andre steder.