Nick Hækkerup (S), 2020-05-12:
Jeg vil gerne indlede med at takke Nye Borgerlige for at have fremsat beslutningsforslaget.
Det er jo ikke mere end 4 måneder siden, at vi her i Folketinget sidst debatterede spørgsmålet om at ændre offentlighedsloven, og som jeg gav udtryk for i den forbindelse, er debatten om offentlighedsloven vigtig, og den debat deltager jeg altid gerne i.
Som jeg også gav udtryk for dengang, er åbenhed i den offentlige forvaltning et centralt princip i vores demokratiske samfund.
Derfor er princippet om åbenhed også bærende i forhold til den offentlighedslov, som vi jo allerede har.
Men det er ikke det eneste hensyn, som reglerne varetager.
Det tror jeg sådan set i virkeligheden alle partier herinde er enige om.
Med aftalen om den nye offentlighedslov i 2013 forsøgte man nemlig at finde en balance mellem på den ene side hensynet til åbenhed, som et vigtigt princip i et demokratisk samfund, og på den anden side hensynet til at sikre det fortrolige rum, som er nødvendigt, for at en minister kan varetage den politiske styring af sit ministerområde.
En sag har ofte flere sider, og god rådgivning indeholder derfor både argumenter for og imod en given løsning.
Det er vigtigt for kvaliteten af de beslutninger, en minister træffer, at ministeren har mulighed for at høre argumenterne, der taler for den gode løsning og imod den gode løsning – eller i hvert fald imod løsningen.
Beskyttelsen af fortroligheden omkring regeringens og ministerens politiske beslutningsprocesser er ikke noget, der er opfundet med den gældende offentlighedslov.
Allerede med den tidligere offentlighedslov var den interne og politiske beslutningsproces et beskyttelsesværdigt hensyn.
Den øgede digitalisering sammen med et øget samarbejde mellem ministerier og inddragelse af underliggende myndigheder har skabt et behov for bl.a. en særskilt ministerbetjeningsregel.
Ministerbetjeningsreglen går kort fortalt ud på, at retten til aktindsigt ikke omfatter interne dokumenter, der udveksles mellem et ministeriums departement og dets underliggende myndigheder eller mellem forskellige ministerier, på et tidspunkt hvor det må forventes, at en minister har eller får behov for rådgivning og bistand fra sine embedsmænd.
Retten til aktindsigt gælder dog stadig alle oplysninger om sagens faktiske grundlag i disse dokumenter og oplysninger om eksterne samt visse interne endelige faglige vurderinger.
Havde vi ikke ministerbetjeningsreglen, ville vi risikere at få en forvaltningsstruktur med nogle meget, meget brede departementer, så ministerbetjeningsdokumenter fortsat ville kunne holdes internt, eller vi ville risikere, at myndigheder undlod at samarbejde i det samme omfang med ringere ministerbetjening og dårligere politikudvikling til følge.
Argumentet er ikke, at der ville indtræffe en katastrofe, øjeblikkeligt efter at man gav aktindsigt i stedet for at bruge ministerbetjeningsreglen.
Der er snarere tale om, at det fortrolige frirum mellem minister og embedsmænd ville blive udhulet.
Og det er min overbevisning, at uden ministerbetjeningsreglen ville det grundlag, som ministeren og regeringen skal træffe deres beslutninger på baggrund af, blive dårligere.
Ytringsfrihedskommissionen har i sin betænkning, som blev afgivet den 30. april, bl.a. anbefalet, at offentlighedsloven revideres med henblik på at give øget adgang til faktuelle oplysninger.
Som sagt er der allerede efter den nuværende offentlighedslov adgang til aktindsigt i oplysninger om en sags faktiske grundlag.
Retten til aktindsigt i de oplysninger skal netop sikre, at offentligheden kan få indblik i, hvilket grundlag beslutningen træffes på.
Regeringens holdning er fortsat, at offentlighedsloven, som den er i dag, rummer en rimelig balance, og regeringen kan på den baggrund ikke støtte beslutningsforslaget.
Som jeg gav udtryk for under debatten tidligere på året, mener jeg i øvrigt ikke, at offentlighedens tillid til forvaltningens arbejdet kun afhænger af offentlighedsloven.
Jeg mener derimod, at det afhænger af mange forskellige faktorer.
Jeg tror, at noget af den tillidskrise, der tales om, skyldes, at vi politisk nogle gange får oversolgt budskabet eller lader være med at være ærlige og lader være med at foretage den nødvendige forventningsafstemning.