runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-06:
Jeg går ud fra, at regeringens holdning i det tilfælde måtte være, at fremsætter man et forslag baseret på noget, der ikke har været offentliggjort og været en del af en forhandling, så vil jeg da tro, at vi vil stemme imod, i og med at der jo ikke er dannet en ny forligskreds.
For regeringen er kommet med et forslag til lempelse.
Jeg må nok indrømme, at jeg virkelig skal anstrenge mig for at synes, det her er verdens største problem, vi står i lige nu.
Vi har lige konstateret, at forliget er opsagt.
Det vil sige, at alle partier står med mulighed for efter et valg, som kommer om 6-7 måneder, måske før, at tage den her diskussion.
Så vi er vel i nærheden af, at uanset hvor man står i den her debat, kan man gøre noget ved det meget snart.
Ja, det kan jeg sådan set godt forstå, hvis man tænker, at det er sådan, det er, i vores dagligdag herinde nogle gange.
Men jeg tror bare, at det er vigtigt at sige, at det kan godt ske, at man er enige om, at man er klar til at bevæge sig og blive enige om noget, men jeg tror ikke, at de fem partier – eller seks partier med LA, fordi de er med i regeringen – står præcis det samme sted med hensyn til at være enige om hvad og hvor meget.
Det kan godt ske, at jeg har lagt noget på bordet som en lempelse, som et forslag til kompromis, der går så langt, som jeg nu kan gå inden for den forligskreds, der er, men det er jo ikke sådan, at de partier står samme sted nu og siger: Så er vi enige om det, så har vi en ny aftale.
Uffe Elbæk (ALT), 2018-11-06:
Det kan godt være, at det sidste spørgsmål er lidt underfundigt, ikke?
Altså, det virker, som om der med den viden, der nu er til stede, er et flertal.
Regeringen siger, at den ikke kan fremsætte noget, men så kan det da være, at nogle af os andre – også nogle af os, der ikke er med i forligskredsen overhovedet – skulle sætte os sammen og så tilbyde hjælp.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-06:
Tak for tilbuddet.
Jeg har ikke brug for hjælp – det har jeg måske, men ikke lige til det her forslag.
Det kan godt ske, at det i almindelighed til daglig ville være en god idé med noget hjælp.
Men det er jo sådan, at jeg godt vil påtage mig rollen som den der firkantede type, der siger, at når vi har et forlig, har vi et forlig, og hvis vi alle sammen er enige om at ændre det forlig og der er en ny forligskreds, så har vi det ikke.
Nu er forliget opsagt, og når der har været folketingsvalg, føler jeg mig overbevist om – det kan jeg høre på debatten i dag – at der så vil starte en diskussion om, hvordan en offentlighedslov skal se ud i fremtiden.
Mon ikke det kan betyde, at vi så kan komme hjem og få noget aftensmad?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-11-06:
Vi synes, at selv om det, der blev lagt frem, på ingen måde var godt nok, fordi vi havde brug for noget, der var substantielt bedre, for at kunne blive bundet op på et forlig igen, så ville det da stadig væk være en forbedring – det er helt klart det, som der ligger på bordet – og selvfølgelig ville vi stemme for den forbedring, hvis det kom som et ændringsforslag fra regeringens hånd til den eksisterende offentlighedslov.
Det ville selvfølgelig ikke forhindre os i at blive ved med sammen med Folketingets andre partier at arbejde for noget, der er bedre.
Men, altså, alle forbedringer skal vi da stemme for – det synes jeg giver sig selv.
Uffe Elbæk (ALT), 2018-11-06:
Jeg synes virkelig, at det her er interessant, for vi har hørt både fra Socialdemokratiets side og fra Venstres side, at de synes, der var nogle markante forbedringer på bordet i de forhandlinger, der har været.
Så hører vi fra SF og fra Radikale, at man ikke synes, at de forbedringer var markante nok, og derfor har man trukket sig.
Altså, det er lige før, jeg tror, at jeg vil søge om aktindsigt i, hvad der har ligget af dokumenter på det her område.
Men kan jeg spørge ordføreren om, hvordan hun vurderer det, der er sket her i dag, med de kommentarer, der er kommet fra henholdsvis Venstre og Socialdemokratiet?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-11-06:
Jeg vurderer det sådan, at alle Folketingets partier, uanset hvordan de ser på offentlighedsloven – altså om det var en god idé eller ej, eller om man vil afskaffe § 24 og 27 osv. eller ej – siger uden undtagelse: Lad os i det mindste gå det skridt.
Vi ved ikke, hvad der sker efter et valg.
Det er uvist, og alle mulige partier kan blive bundet op på nye regeringskonstellationer osv.
Lad os da i det mindste få det her på plads.
Hvis alle synes, det er en forbedring, uanset hvad man så ellers mener om offentlighedsloven, så lad os da gøre det.
Hvis ministeren mener, at forliget er opsagt, så er vi jo også nogle partier, der i princippet selv kan gøre det.
Hvis regeringen synes, det er upassende, at regeringen gør det, så kan vi jo stille det og sige, at så arbejder vi videre på den brede bane.
Morten Østergaard (RV), 2018-11-06:
Mon ikke justitsministeren får krabbet sig hen til det, der burde have været indgangsreplikken til debatten, nemlig at der ikke er den vilje, ikke hos SF og Radikale Venstre, der nu har været kritiske over for forliget, men andre steder i forligskredsen, og bl.a. derfor kan regeringen ikke fremsætte lovforslaget.
For det har jo ikke skortet på opfordringer til at gøre præcis det.
Men betingelsen har jo været, at man skulle holde hånden under forliget fremadrettet.
Og derfor er der jo det paradoks, som nu bliver beskrevet her.
Derfor vil jeg gerne spørge justitsministeren: Hvis nu andre fremsætter regeringens lovforslag, hvordan vil regeringen så stille sig til sit eget lovforslag, hvis det skulle komme til debat i Folketingssalen?
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-06:
Det har været rigtig interessant at sidde og lytte til debatten, og det har jo sådan været en substansdrøftelse af, hvordan det kunne ende, og hvad man skulle gøre, og frem og tilbage.
Og jeg kan sige, at jeg intet nyt har hørt – altså intet, som har overrasket mig – for de synspunkter, der er kommet frem, har jeg jo kunnet høre at partierne har.
Og vi er kørt meget rundt i det med forlig osv., og jeg tror bare, jeg kort må sige, at jeg ikke vil kunne komme med et forslag, som den nuværende forligskreds er enig i at der skal dannes en ny forligskreds på baggrund af.
Altså, vores praksis må være den samme, som den er i forhold til forlig.
Vi har et forlig, og skal der ændres noget i forliget, skal vi blive enige.
Kan vi ikke blive enige, jamen så har vi ikke et nyt forlig.
Så kan man opsige forliget.
Det er nu blevet opsagt, og det betyder, at når folketingsvalget har været holdt – og det lyder på debatten, som om der er hundrede år til det, men sidst, jeg tjekkede, skal det være senest midt i juni næste år, at vi skal stemme – så er partierne ikke længere bundet af et forlig, fordi det er blevet opsagt af forligspartierne.
Det er muligt, at Socialistisk Folkeparti også sådan officielt vil melde ud, at de opsiger forliget, men det har jeg ikke hørt, og hvis jeg tager fejl, så tager jeg fejl.
Men jeg har hørt hr. Morten Østergaard sige, at Det Radikale Venstre har opsagt forliget.
Og hr. Uffe Elbæk skal ikke søge aktindsigt; man kan bare sådan søge på Infomedia, for jeg tror, at alle papirer, vi har fremlagt, er blevet lækket fra en kant af.
Jeg har af princip ikke villet gå ind i sådan en substansdrøftelse af det, for jeg synes, at princippet er, at det er en forespørgselsdebat om, hvad vi kan oplyse om offentlighedsloven og overvejelser om at ændre den.
Og ja, vi har haft mange møder; der er stillet mange spørgsmål; der ligger en lempelse på bordet.
Det var det, jeg kunne lægge frem, og det er der ikke konsensus om.
Nogle vil gerne gå længere.
Det kan jeg ikke levere, og så er det der, den stopper.
Og så kan partierne jo tage en lang debat om det her, når der har været et folketingsvalg.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-11-06:
Jeg vil gerne spørge ministeren, om han ser forliget som eksisterende eller opsagt.
Det er det ene.
Det andet er: I forlig gælder der jo sådan nogle lidt kammeratlige spilleregler, vi har lavet herinde, hvor vi siger, at der godt nok ikke er nogen lov, der dikterer noget som helst, men der er en gentlemanagreement om, hvordan vi skal stå ved de ting, vi har aftalt.
Hvis vi ikke længere kan se os selv i det, forlader vi forliget, og efter et valg er det så en ny dagsorden.
Det er det, ministeren henviser til.
Men det, at man ikke må ændre noget i et forlig, medmindre alle er enige, er jo for at beskytte et eller flere partier i forliget mod at blive kørt over.
Der er ingen partier, som ikke vil stemme for det lovforslag, som er en forbedring.
Selv de to partier, der har været de hårdeste kritikere af at ændre massivt i offentlighedsloven, siger også i dag, at de synes, at det er gode forslag – for de ønsker at skrue på nogle knapper inden for det eksisterende.
Så den situation med mindretalsbeskyttelse, med beskyttelse af partier, der er i et forlig – det er derfor, vi normalt siger, at man ikke ændrer noget, medmindre man er grundlæggende enige om det – eksisterer ikke her.
For vi står i den fantastiske situation, at alle Folketingets partier siger: Vi vil faktisk gerne stemme for det her.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-06:
Det er svært for mig sådan at kommentere det hele meget præcist her, for jeg synes jo heller ikke, det ville være rimeligt, hvis jeg skulle stå og sige, at så har folk sagt det og det i ét rum og det og det i et andet rum.
Jeg kan have hørt fejl – og i så fald er det en ny oplysning for mig – men jeg har ikke hørt, at alle forligspartierne har den holdning, at man siger, at uanset om man er enig og kan danne en ny forligskreds eller ej, så er man enig i at lægge det her frem.
Det vil sige, at det gælder frem til et valg og derefter ikke længere.
Jeg tror, at det er den bedste måde, jeg kan svare på.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-11-06:
Min pointe er bare, at når vi normalt siger, at vi ikke ændrer noget i et forlig, medmindre alle er enige om det, så er det jo for at beskytte hinanden og de aftaler, vi har indgået.
Men nu står vi en situation, hvor alle Folketingets partier siger: Det her er et fremskridt, og som minimum er det noget, vi gerne vil have.
Så der er ingen, man kan forulempe politisk eller træde hen over, eller hvad det nu kan være, ved at sige: Nu lægger vi det i salen, så er alle glade på den korte bane, og så må vi se, hvad der sker efter et valg, hvor partierne står frit.
Der er ingen partier, som siger: Nej, det her ønsker vi ikke.
Jeg tror ikke, at jeg i mine 7 år herinde har stået i sådan en situation.
Forligsstof er jo ikke bundet op på en lov, ministeren overtræder ikke nogen love.
Det er spilleregler, vi har aftalt med hinanden, for, hvordan vi opfører os.
Hvis så alle Folketingets partier siger, at vi i det mindste skal have den her forbedring igennem, hvorfor skal sådan nogle – undskyld – teknikaliteter, som ikke engang er bundet op på en lov, men bare på aftaler, som vi kan indgå med hinanden og ændre, så stå i vejen for det?
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-06:
Det kan jo sagtens være, at nogle måtte have den forudsætning for at flytte sig præcis derhen, hvor vi er nu, at det selvfølgelig kræver, at så danner man en ny forligskreds, og at det ikke er noget, der skal lægges frem i salen, for at nogle så bagefter kan sige: Jamen det er vi i øvrigt ikke en del af.
Det synes jeg jo er fair nok.
Men jeg skal jo ikke stå her og fortolke og referere fra, hvad forskellige partier måtte mene.
Trine Bramsen (S), 2018-11-06:
Ordføreren siger, at man er meget overrasket over, når der nu stod, at loven skulle fortolkes og anvendes restriktivt, at den så ikke er blevet det.
Kunne det så ikke være en idé at se på den del i stedet for at opsige et forlig?
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-11-06:
Jeg tror måske ikke, jeg formulerede mit spørgsmål klart nok, for fru Trine Bramsen siger, at det er nemt at sige, at man vil have noget væk, hvis der ikke skal komme noget i stedet for.
Men hele min pointe var, at der ikke behøver komme noget i stedet for.
Altså, når det handler om interne dokumenter, lovgivningsinitiativer, som er på vej i salen – det er § 20 – og generalklausulen, § 33, så var mit spørgsmål til ordføreren egentlig, om de dele ikke kan dækkes ind.
For det, vi er interesseret i, er jo netop, at en minister kan have noget fortrolighed, indtil et lovforslag er i salen, eller at der er interne dokumenter, der er undtaget.
Så det var egentlig min pointe, nemlig at vi ikke behøver have noget andet i stedet for ministerbetjeningsreglen.
Trine Bramsen (S), 2018-11-06:
Den del har vi fået en meget præcis ekspertgennemgang af i forligskredsen, og der blev der jo netop peget på en række områder, hvor man ville begrænse ministerens manøvrerum i forhold til at udveksle dokumenter med styrelser.
Og i værste fald ville man få et system, hvor man ikke skriftliggør den viden, man får fra sit system.
Så det er ikke helt rigtigt, at det overhovedet ikke vil have nogen betydning, at man fjerner ministerbetjeningsreglen, i forhold til at ting vil være udelukket fra de vigtige dokumenter, som ministeren skal have adgang til for at kunne betjenes.
Pernille Skipper (EL), 2018-11-06:
Jeg tror muligvis, vi begynder at indse, hvorfor vi har talt forbi hinanden de sidste 5 år i den her debat, for det er meningen, vi skal begrænse ministerens rum til at udveksle dokumenter i fortrolighed.
Vi skal have åbenhed.
Og så skal der være åbenhed i stedet for.
Det er derfor, vi ikke har behov for en paragraf, der bare er formuleret anderledes.
Det er hele pointen.
Jeg bliver nødt til at stille et spørgsmål, som jeg har stillet så mange gange, at jeg ikke har tal på det, siden 2013: Hvis der er behov for det her frirum, som der ikke var, før vi ændrede loven i 2013, så må der have været nogle tidspunkter før lovens ændring, hvor ministeren ikke havde et tilstrækkeligt frirum.
Så jeg vil bare høre, hvad det var, der kom frem før den nye offentlighedslov, som ikke skal komme frem, heller ikke i fremtiden.
Der må være et eksempel på det.
Trine Bramsen (S), 2018-11-06:
Altså, nu sad jeg ikke med til forhandlingerne dengang, og som jeg har forstået det, var det et mangeårigt arbejde, der lå til grund for, at man ændrede offentlighedsloven.
Jeg tror nærmest, det startede, dengang jeg blev født, så det er altså et langstrakt forløb, der har været indflyvningen til, at man ændrede offentlighedsloven i sin tid.
Men det, jeg bare tror det er vigtigt at gøre sig klart, er altså, at en minister har behov for at koordinere, og jo flere ministerier vi har, og jo flere styrelser vi har under et ministerium, desto større bliver behovet for, at man har nogle meget klare rammer for samarbejdet.
Det, der i værste fald kunne ske, hvis vi valgte bare at sige, at nu har vi ingen ministerbetjeningsregel,
er, at man ændrer institutionerne, så man bare lægger dem sammen i stedet for, så man egentlig ikke har den organisering, der er den bedste, men at man har den organisering, hvor man lettest omgår loven i forhold til at betjene ministeren.
Og det er bestemt ikke at foretrække.
Nu tror jeg også, at fru Pernille Skipper blander de ting sammen, jeg siger.
Det, der jo har været en del af indflyvningen til ændringen af offentlighedsloven, har bl.a. været, at vores offentlige sektor er blevet markant større.
Vi har markant flere ministerier, og der er markant flere styrelser under en minister, og derfor er behovet for at informere en minister, sparre med en minister og kommentere politiske udmeldinger blevet større.
Det har krævet et nyt regelsæt.
Uffe Elbæk (ALT), 2018-11-06:
Jeg bed mærke i, at ordføreren sagde, at ordførerens parti også var kritiske over for den måde, loven var blevet forvaltet på.
Alle kan huske tilbage til, hvor heftig debatten var i 2013, og at der var en lang række eksperter derude, der sagde, at der er de og de svagheder ved loven.
Så gennemførte vi loven, og nu har de kritikpunkter langt hen ad vejen vist sig at være korrekte.
Jeg er bare oprigtigt nysgerrig på at høre: Hvad synes Socialdemokratiet?
Altså, hvad har været svaghederne ved den lov, vi har i dag, og hvad ville Socialdemokratiet gerne se ændret, hvis man skulle ændre loven, som vi kender den i dag?
Trine Bramsen (S), 2018-11-06:
Den er blevet fortolket mere restriktivt, end ønsket egentlig var.
Og så bliver man jo nødt til at lave nogle nye rammer for, hvordan man bruger den her lovgivning, og det er både i form af lovgivning og i form af vejledninger.
Det, der kan undre mig, er jo, at der ikke er flere ministre – og nu har jeg ikke selv været minister – der kan se det som et konkurrenceparameter at have åbenhed omkring sin administration.
For det er jo en minister, der til enhver tid udstikker retningslinjerne for, hvordan ens ministerie skal drives, og der kunne det da være et parameter, at man valgte at sige: Jeg vil gerne have, at vi giver meroffentlighed i alle de henvendelser, der kommer.
Det har en minister jo alle muligheder for, og det undrer mig da, at det ikke er blevet brugt i større omfang i dag, og også, at vi har tidligere ministre nu, der står og kritiserer offentlighedsloven, men som ikke selv valgte at bruge muligheden for meroffentlighed, da chancen var der.
Pernille Skipper (EL), 2018-11-06:
Så jeg må forstå, at Socialdemokratiet i virkeligheden ændrede offentlighedsloven, fordi der var sket det, at organiseringen af styrelserne var blevet forkert.
Altså, det er jo få år siden, vi havde en situation, hvor vi ikke havde en ministerbetjeningsregel, og hvor der var åbenhed, når en minister sendte et dokument til en styrelse eller omvendt.
Og så er det bare, jeg spørger, eftersom fru Trine Bramsen, Socialdemokratiet, stadig væk mener, at det ikke går, at der er mulighed for aktindsigt, når en minister sender et brev eller en mail til en styrelse eller omvendt, fordi det skal være et større frirum.
Har fru Trine Bramsen fundet et eksempel på det i løbet af de sidste 5 år, hvor vi har spurgt til det?
Uffe Elbæk (ALT), 2018-11-06:
Ligesådan som da jeg spurgte justitsministeren før, synes jeg, det er paradoksalt, at det i hvert fald virker, som om der er et politisk flertal, der ønsker at ændre en lov, som ikke fungerer efter hensigten, og jeg hører også, at ordføreren siger, at loven ikke fungerer efter hensigten.
Så hvis det står til Socialdemokratiet, hvad for punkter er det, hvor man siger: Det her skal vi simpelt hen ændre, fordi den ikke virker efter hensigten?
Jeg mener: Der er jo en lang række, ikke mindst Ombudsmanden, der siger det, og der er det berømte billede af gardiner, der bliver rullet længere ned, men også en kritik i dag, hvor vi ser, at svarhastigheden fra ministerierne er under al kritik.
Så kan ordføreren ikke sige: Det her så jeg gerne blev ændret?
Trine Bramsen (S), 2018-11-06:
Jeg tror ærlig talt, at det meget lette synspunkt at indtage i den her debat er, at man bare vil afskaffe ministerbetjeningsreglen, og at man vil sætte noget andet i stedet for.
Men mig bekendt er der ikke nogen, der har peget på, hvad det her andet skal være, og det er jo der, det bliver svært.
Det svære er, når vi kommer hen til at skulle finde den her balance, som er så utrolig vigtig for, at ministre kan navigere, men at vi samtidig har en åbenhed.
Altså, jeg har jo kun set et forslag, der kom fra ministeren, og det så da positivt ud.
Det gav markant mere åbenhed, eksempelvis i barnebrudesagen, som vi i hvert fald stod meget tæt sammen i oppositionspartierne om gerne at ville have information og oplysninger om.
Der var masser af dokumenter, vi gerne ville have kigget efter i sømmene.
Så jeg køber heller ikke helt, at det forslag, der har ligget, ikke har været et forsøg på at finde den her bedre balance, end vi har i dag.
Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-11-06:
Mange af vores diskussioner har jo netop handlet om det, som ordføreren også er inde på, nemlig hvordan der kan sikres et fortroligt rum, som der skal være, hvis man laver grundlæggende om på offentlighedsloven.
Men med den måde, offentlighedsloven er skruet sammen på i dag, er der jo, selv hvis man fjerner ministerbetjeningsreglen helt og ikke sætter noget i stedet for – for det er jo også en diskussion, vi tit ender i, nemlig hvad der skal være i stedet for – stadig væk interne dokumenter, der er omfattet.
Man har stadig væk forberedelse af lovgivningsinitiativer, som er indhegnet i § 20.
Man har stadig væk den brede undtagelsesbestemmelse i forhold til den her generalklausul, § 33, stk. 1, nr. 5.
Derfor er der egentlig mange forskellige dele af offentlighedsloven, som vil undtage netop det, som jeg tror vi alle sammen er enige om, nemlig at der skal kunne være et fortroligt rum, at der skal være fortrolighed op til, at lovforslag kommer i salen, osv.
Og derfor er det vel ikke nødvendigt at opretholde netop ministerbetjeningsreglen, når vi har de andre dele af offentlighedsloven.
Morten Østergaard (RV), 2018-11-06:
Jamen altså, problemet var jo, at vi sådan set syntes, at vi var godt på vej – med det brede flertal, der var – i retning af at sætte pres på i forligskredsen.
Og endnu mere optimistisk blev man jo, da man læste regeringsgrundlaget og kunne se, at det var meningen, at ministerbetjeningsreglen skulle ændres markant.
Men det, vi jo har kunnet konstatere i de forhandlinger, der har været, er, at det ikke er blevet tilfældet.
Altså, det lovforslag, som justitsministeren henviste til, er der store diskussioner om blandt de lærte, og om det overhovedet er en lempelse.
Det, vi er blevet mødt med, er, at det var take it or leave it.
Trine Bramsen (S), 2018-11-06:
Hr. Morten Østergaard siger – og hr. Morten Østergaard var selv minister i den daværende regering, der jo tog beslutning om det her – at det, der er kommet bag på Radikale Venstre, er fortolkningen og anvendelsen af loven.
Så ville det da være optimalt, om man kunne kigge på den del frem for at begynde at foreslå lovændringer.
Er hr. Morten Østergaard ikke enig i det?
Morten Østergaard (RV), 2018-11-06:
Nej, og det var også derfor, at jeg henviste til Ombudsmandens redegørelse.
For Ombudsmanden siger jo klart, at selv om man kan se forskelle i, hvor ofte ministerbetjeningsreglen anvendes på tværs af ministerier, så er det alligevel sådan, at man må sige, at der ikke er grundlag for at sige, at man ikke overholder loven.
Det er altså med andre ord loven, det er galt med; det er ikke overholdelsen af den.
Trine Bramsen (S), 2018-11-06:
Forligspartnere bag den politiske aftale fra oktober 2012 om en ny offentlighedslov besluttede, at den nye offentlighedslov skulle evalueres 3 år efter dens ikrafttræden.
Her skulle vi så se på, om der var behov for ændringer.
Justitsministeriet udarbejdede i den forbindelse en redegørelse, som blev offentliggjort i juni 2017, og som opfølgning på den evaluering havde vi drøftelser i forligskredsen og efterfølgende ønske om at foretage nogle ændringer.
Det er holdningen hos Socialdemokratiet, og det er også holdningen, at det er meget vigtigt at sikre den balance.
Det er også baggrunden for, at vi så meget positivt på ændringer, da vi med evalueringen i hånden kunne se, at loven ikke blev brugt efter hensigten på en række områder.
Derfor er jeg også utrolig ærgerlig over, at SF og De Radikale ikke ønsker at være med til at imødekomme ændringerne til offentlighedsloven, så vi kunne få en ændring af den her og nu, for vi er jo fuldstændig enige i, at den ikke anvendes på alle stræk efter hensigten.
»Folketinget noterer sig, at forligskredsen som aftalt har gennemført en evaluering af offentlighedsloven.
Folketinget noterer sig endvidere, at der i forligskredsen har været politiske drøftelser med henblik på en lempelse af ministerbetjeningsreglen.
Justitsministeren har oplyst Folketinget om, at det ikke har været muligt at opnå enighed i forligskredsen om at ændre offentlighedsloven.
Endelig noterer Folketinget sig, at det fremgår af den politiske aftale, at en ændring af offentlighedsloven kun kan ske, hvis der mellem aftaleparterne er enighed herom.«
Må jeg ikke først og fremmest sige, at der jo var en grund til, at det i sin tid blev skrevet ind, at der skulle være en evaluering med henblik på en eventuel justering af offentlighedsloven.
Det var jo ud fra ønsket om at blive klogere, med hensyn til om den virkede i praksis.
Der må man bare på baggrund af det meget omfattende evalueringsarbejde, der er pågået, sige, at det har peget entydigt på, at offentlighedsloven ikke har fungeret efter hensigten.
Den er blevet fortolket markant hårdere nogle steder, end hvad der var det politiske ønske.