Sophie Løhde (V), 2024-11-22:
Tak, formand.
Lad mig starte med tre tal: 1, 84 og 1/3.
»1«, fordi det tager knap 1 minut at lade sig registrere i organdonationsregisteret; »84« som i 84 pct., for det er så mange danskere, der har en positiv holdning til organdonation; og »1/3«, fordi det kun er lige under en tredjedel af os danskere, der har registreret vores valg i organdonationsregisteret.
Er det mon, fordi vi danskere ikke bryder os om at forholde os til vores egen dødelighed?
Er det, fordi vi tænker, at det kan vi gøre en anden dag, at vi har god tid?
Der er mange forskellige begrundelser, når man spørger til, hvorfor det er, at du ikke har husket at få taget stilling til det og få registreret din stillingtagen.
Problemet er bare, at vi ikke i tilstrækkelig omfang har formået at få vekslet danskernes jo velvillige og positive holdning til organdonation til også rent faktisk at blive registreret i organdonationsregisteret.
Der har været taget mange forskellige tiltag igennem året, men vi har ikke for alvor rykket noget i forhold til det gab, der er imellem, hvor mange der er positive, og hvor få, desværre, der har fået registreret sig i organdonationsregisteret.
I sidste ende er der ingen af os, der ved, hvor lang tid vi har igen, og derfor opstår dilemmaet, som vi har drøftet igen og igen her i salen, når et menneske mister livet uden at have taget stilling til eller har talt med sin familie om organdonation.
Det er op til hvert enkelt menneske at beslutte, hvad vil man gøre med sin krop efter livet, men én ting kan vi blive enige om, og det er, at det er vigtigt at tage aktivt stilling til det, mens man kan.
Inden jeg kommer til det lovforslag, vi i dag førstebehandler, vil jeg gerne starte med en stor tak, for jeg er utrolig glad for den brede opbakning, som regeringen har fået til en ny national handleplan, hvor vi sætter bredt ind for at styrke hele organdonationsområdet.
Så på spørgsmålet, der kom her tidligere i salen fra den konservative ordfører, om, hvad regeringen har gjort, så er svaret, at vi nu leverer den første nationale handleplan for organdonation i over 10 år – i over 10 år.
Det er tiltrængt med et fornyet og større fokus.
Organdonationsområdet er en sag, der ligger mit hjerte nær.
De tiltag, vi sætter i gang, kan forhåbentlig gøre, at langt flere får taget stilling i organdonationsregisteret, og det kan i sidste ende resultere i flere organdonationer.
Selv om tallene har været fremhævet igen og igen, er det jo et utrolig trist faktum, at 28 danskere sidste år døde, mens de ventede på et nyt organ.
Det er rigtig mange, det er for mange, og det fornemmer jeg også vi alle sammen er enige om her i Folketingssalen.
Derfor er det for mig og regeringen slet ikke en mulighed at se passivt til.
Vi er nødt til at gøre mere, fordi det handler om at redde menneskeliv.
Nu kan vi endelig få sat handling bag intentionerne og også være med til at give langt flere håbet tilbage, nemlig til de mennesker, der alt for tidligt tvinges ud i så meget uvished og svære spørgsmål, mens de venter og håber på et nyt organ.
Det er her, hvor politik også for alvor giver mening for mig.
Samtidig kommer den her lovændring jo forhåbentlig også til at hjælpe flere til en hverdag, hvor sygdom ikke fylder for meget, for selv om nogle godt kan overleve med deres sygdom, mens de venter på et nyt organ, så sætter man jo også livet på pause.
Tag nyrepatienterne.
Nyrepatienterne kender alt til, hvordan det er at sætte familieliv og arbejdsliv på standby, mens man besøger hospitalet flere gange ugentligt for at få flere timers dialysebehandling.
Det er noget, som mennesker med nyresygdomme må leve i, for at kroppen kan fungere.
Når jeg lytter til debatten her i dag, kan jeg også godt høre, at ikke alle bakker entydigt op om lovforslaget her.
I stedet bliver det foreslået, om vi ikke skal fortsætte med at gøre lidt mere af det, der har været gjort i rigtig mange år, og det er selvfølgelig også et legitimt argument.
Men det er jo desværre også en vej, hvor man så accepterer status quo.
Regeringen vil en anden vej.
Mit håb er, at vi med både den ændrede lovgivning og med den nationale handleplan kan bidrage til at give livet tilbage til flere af dem, der venter på et nyt organ.
Jeg vil ikke gå ned i alle detaljer i lovforslaget.
I kender det jo fra også de gode debatter, vi har haft her i Folketingssalen, bl.a. jo på baggrund af det beslutningsforslag, som regeringen fremsatte, og som vi behandlede tidligere i år.
I kender modellen, og I kender argumenterne, men jeg vil dog alligevel slå fast, at et grundlæggende tiltag med lovforslaget her jo er, at vi nu vender samtykkemodellen om, så alle over 18 år fremover som udgangspunkt er organdonorer, og derfor nu indfører det, der hedder en blød model af aktivt fravalg – en model, som også flere patientforeninger har kæmpet for i flere år.