Ole Birk Olesen (LA), 2019-04-10:
Vi behandler her et beslutningsforslag fra Det Radikale Venstre om muligheden for at undgå nedrivning af almene boliger i hårde ghettoområder.
Forslaget betyder konkret, at hårde ghettoområder fritages for at lave en udviklingsplan, hvis de inden for 2 år kan komme af ghettolisten.
Beslutningsforslaget vidner om, at Det Radikale Venstre måske ikke helt har fået fat i indholdet af lovgivningen, der udmønter aftalen om initiativer på boligområdet, som modvirker parallelsamfund.
Det er en aftale, som i øvrigt er vedtaget af et meget stort flertal i Folketinget, der grundlæggende er enige om, at tiden er kommet til, at vi gør noget ved problemerne.
Konsekvensen af aftalen er ikke som fremført, at gode og attraktive boliger står til nedrivning, tværtimod.
Og det undrer mig, at Det Radikale Venstre vil sætte en faktuel dagsorden for sådan en debat, som bare er forkert.
Det tyder ikke på, at man har rent mel i posen i Det Radikale Venstre, når man føler behov for at fremme sin sag ved brug af usandheder.
Aftalen lægger op til, at kommuner og boligorganisationer i fællesskab finder en løsning på de åbenbare problemer, som eksisterer i ghettoområderne.
At omdannelserne vil ske med nedrivninger alene, er altså taget ud af den blå luft.
Vi ser helt konkret, at områderne planlægger at bruge hele paletten af værktøjer, som er stillet til rådighed.
Der lægges i de lokale planer op til, at der både bygges nye boliger i de hårde ghettoer, at der ommærkes til f.eks. ungdomsboliger, og at der skal sælges boliger.
Og den seneste salgsanalyse viser, at salg i stort omfang er muligt, hvis man ønsker det lokalt.
Beslutningsforslaget har reelt karakter af at udsætte alle udviklingsplaner med 2 år for at se, om nogle af områderne kommer af listen ved hjælp af de eksisterende værktøjer, altså værktøjer, som kommuner og boligorganisationer har haft mulighed for at anvende i en meget lang årrække.
Dette har indtil videre ikke vist at have den store effekt.
Det er godt, at eksempelvis beskæftigelsesindsatserne fortsætter, men jeg tror ikke, at de vil skabe en varig effekt alene.
Parallelsamfundsaftalen har desuden ikke som mål på de hårde ghettoområder blot at få 20-30 mennesker i beskæftigelse, men har som mål at lave en afgørende fysisk og strukturel forandring i områderne.
Der skal altså noget mere ambitiøst til, hvilket der heldigvis er flertal for i Folketinget.
At der samtidig er 58.000 personer på venteliste til områderne, er rigtig positivt.
Det tyder altså på, at folk gerne vil bo i områderne.
Så hvorfor skulle det ikke være tilfældet, når en udviklingsplan med nye boliger, arbejdspladser og institutioner er gennemført?
Samlet set sikrer den allerede vedtagne lovgivning, at der igangsættes en varig forandring, ikke bare for de nuværende beboere, men i høj grad også for fremtidige generationer, der vil vokse op i mere velfungerende boligområder.
Den nye lovgivning er i højere grad end tidligere præget af skal frem for bør, og lige netop i forhold til ghettoområderne må vi konstatere, at det er nødvendigt, da tidligere tiders boligpolitik ikke har virket godt nok.
Regeringen kan på den baggrund ikke støtte beslutningsforslaget.
Nu ved jeg ikke, hvorfor hr. Roger Courage Matthisen kaldte det økonomiske hensyn.
Det er mobilitetshensyn.
De kan gøres op i økonomi, men de kan også gøres op i en oplevelse af at kunne være med i samfundet, at kunne deltage i samfundet, og det er ikke snæver økonomi.
Det er velvære, velfærd, velfærdsgevinster.