Simon Kollerup (S), 2020-05-26:
Altså, med afsæt i de sager, jeg selv har nået at have kendskab til, er spørgsmålet, når man som kunde og forsikringsselskab ikke er enig i valget af speciallæge, om ikke det er en anstødssten til konflikt og til udfordringer mellem selskabet og kunden.
Det er her, jeg ser muligheden for, at vi kan gå ind og lave en model, hvor man sikrer den uvildighed, hvor man i virkeligheden tager kunden med ind i en instans, et organ, en institution, hvad end vi vil kalde det, hvor man sikrer, at der kan opnås den uvildighed, som jeg i hvert fald har taget ned fra de sager, jeg er stødt på i medierne, ofte har været på spil og været en udfordring.
Og det er det, som vi arbejder på at finde en løsning på, meget snart selvfølgelig, for jeg deler oplevelsen af, at det her er et sagskompleks, der har fyldt meget og længe, og derfor ville det være godt at få en løsning meget snart.
Det beslutningsforslag, vi skal behandle nu, kommer fra Dansk Folkeparti og vedrører krav til forsikringsselskabers brug af speciallægeerklæringer.
Forslaget indebærer bl.a., at der skal tages initiativ til, at den skadelidte skal vælge speciallægen ud fra en national liste, at der ikke må være et økonomisk tilknytningsforhold mellem speciallæge og selskab samt et krav om faste takster på honoraret for udarbejdelse af speciallægeerklæringer.
Dansk Folkeparti henviser til medieomtale af sager, hvor personer, som er kommet ud for en ulykke, som har forvoldt personskade, er kommet i klemme, når de skal have erstatning fra deres forsikringsselskaber.
Der er ingen tvivl om, at problemstillingen er dybt relevant, for det har betydning for mange danskere i en sårbar situation og også for os andre, at der tillid til de erklæringer, det sundhedsfaglige personale udarbejder, og at der er en ordentlig og en tillidsfuld relation mellem forsikringsselskaber og kunder.
Men selv om forslaget bygger på gode intentioner, og det er vitterlig, sådan jeg opfatter det, så kan regeringen ikke støtte de løsninger, der lægges op til i beslutningsforslaget.
Det skyldes, at forslaget efter vores opfattelse rummer elementer, som faktisk kan gøre det svært at finde en tilfredsstillende løsningsmodel for de skadelidte.
Lad mig først adressere det første forslag om, at forsikringsselskabet skal give en konkret og faktuel skriftlig begrundelse, hvis forsikringsselskabet i en sag ønsker at indhente en speciallægeerklæring, samt at det skal være muligt at klage over ønsket om at indhente en speciallægeerklæring.
Alle forsikringssager skal vurderes på et oplyst grundlag.
En speciallæge kan i den her sammenhæng bidrage med særlig specialiseret kompetence på et område, som ikke vil være en del af f.eks. en almenpraktiserende læges ekspertise.
Derfor kan en speciallægeerklæring som udgangspunkt være værdifuld i forsikringssager, så længe speciallægen er valgt på betryggende vis.
I mange sager fungerer brugen af speciallæger heldigvis godt og i en god og konstruktiv dialog mellem kunder og forsikringsselskaber.
Det er derudover vigtigt at slå fast, at en speciallægeerklæring ikke er en afgørelse, men derimod en udvidelse af det grundlag, man bruger til at træffe en afgørelse på baggrund af.
Regeringen vurderer derfor, at det ikke skal være muligt at anke selve beslutningen om at få en speciallægeerklæring.
Ankeprocessen vil potentielt kunne forsinke processen og give længere sagsbehandlingstider.
Der er også en risiko for, at en sådan ankemulighed kan føre til dyrere forsikringer, fordi det vanskeliggør selskabernes mulighed for at belyse forsikringssagerne tilstrækkeligt.
Dermed vil selskaberne kræve en yderligere risikopræmie.
Jeg vil også fremhæve, at det i det offentlige system ikke er muligt at anke en afgørelse om at indhente en speciallægeerklæring.
Jeg mener ikke, at vi skal stille hårdere krav til de private selskaber, end vi selv lever op til i den offentlige sektor.
Men anvendelsen af speciallægeerklæringer forudsætter selvfølgelig, at der ikke kan stilles spørgsmål ved speciallægens uvildighed og habilitet.
Derfor mener jeg, vi skal finde en løsning, hvor en separat instans kan vælge det relevante speciale og den relevante speciallæge, hvis der opstår uenighed om valget mellem kunde og forsikringsselskab.
Hvis vi gør det, vil der ikke være grund til at betvivle speciallægens motiver, og borgere behøver ikke at føle sig overtrumfet af et stort forsikringsselskab.
I forhold til det andet forslag om, at den skadelidte selv skal kunne vælge en speciallæge ud fra en national liste af anerkendte speciallæger, vurderer regeringen, at det ikke er hensigtsmæssigt at lade den skadelidte stå alene med valget af speciallæge.
Et sådant valg kræver viden om, hvilke læger der er relevante og til rådighed, både hvad angår fysisk placering, speciale og tid.
Det kan for nogle skadelidte være en uoverskuelig opgave, ikke mindst fordi det jo samtidig skal ske, når man i forvejen er i en sårbar situation.
Her skal vi passe på, at vi ikke i den bedste mening, og det forstår jeg til fulde, kommer til at gøre det svært for kunden.