Mette Reissmann (S), 2019-01-25:
Tak for det.
Hvor mange 12-taller skal du score, før du bliver lykkelig?
Og hvor mange likes skal du have på Instagram, før du føler dig anerkendt?
Og hvor vigtigt er det, at du præcis ved, hvad du skal med resten af dit liv, når du bliver færdig med folkeskolen?
Men det, vi ved, er, at hver fjerde kvinde og hver ottende mand mellem 16 og 24 år har et dårligt mentalt helbred, og det er en udvikling, der er eksploderet igennem de seneste par år.
Den skadelige præstationskultur har mange årsager, og der er ikke nogen enkle løsninger.
Men en af dem handler om den måde, vi har indrettet vores uddannelsessystem på.
Jeg vil sige, at karakterer grundlæggende er en vigtig del af vores uddannelsessystem, men det er uholdbart, når man som ung kun er tilfreds med sig selv, hvis man får topkarakterer og er af den opfattelse, at det er nødvendigt for at få et godt liv.
Det handler altså om hele kulturen blandt de unge – det at være på på den perfekte måde.
Og de succeskriterier, som de unge selv stiller op, men som samfundet også stiller op, er svære at nå.
Og så skal man spørge sig selv: Skal de unge nødvendigvis leve op til samfundets idealer for at opnå personlig succes?
Nej, selvfølgelig skal de ikke det.
Jeg er derfor glad for, at Radikale Venstre har rejst den her debat i dag om den skadelige præstationskultur, for det er vigtigt at få diskuteret det.
For hvad er toppræstationer værd, hvis glæden ikke følger med?
Det skal være en politisk prioritering at passe på den næste generation, både unge kvinder og unge mænd.
Det er dem, der skal bære vores velfærdssamfund videre.
De er Danmarks fremtid, og derfor skal vi tage det alvorligt.
Og nu håber jeg, at undervisningsministeren lytter rigtig godt efter, for karakterer er bedre end deres rygte.
Socialdemokratiet mener, at de skal bestå, men de kan ikke stå alene.
De skal følges op af feedback og vejledning.
Karakterer har en enkelhed, som gør, at det er let at sammenligne; det gør det også let at debattere; det gør det let at nationalisere; det gør det i det hele taget også let at tage dem med sig til udlandet, såfremt man ønsker at forfølge en uddannelse i udlandet af kortere eller længere varighed.
Samtidig med det er karaktergivning jo også et tidseffektivt redskab, og det er også et konkret redskab, som undervisere gør brug af.
For en dels vedkommende efterlyser eleverne og de studerende jo faktisk også konkrete tilbagemeldinger på deres indsats og deres niveau.
Men samtidig ved vi også, at et ensidigt fokus på karaktererne er skidt, og at det er problematisk for læringskulturen såvel som for elevernes, trivsel, motivation og selvstændighed, ligesom der også er en risiko for, at den kompetenceudvikling, som vi alle sammen gerne vil have, bliver »stallet«, simpelt hen på grund af at man ensidigt fokuserer på karaktererne, og at der ikke følger feedback og vejledning med.
Så karaktergivning og bedømmelsesformer er altså behæftet med dilemmaer og med udfordringer, både for den enkelte og for uddannelsessystemet generelt set – et konkurrence- og sammenligningselement, der risikerer at tage overhånd, øge presset på eleverne og de studerende, i forhold til bl.a. optagelseskravene på vores videregående uddannelser, snævre læringstilgange hos såvel undervisere som elever og demotivering af elever, som ikke performer godt.
Og det er usundt, at unge ikke tør række hånden op, før de er sikre på, at de har det rigtige svar.
Så derfor er vi i Socialdemokratiet også villige til at drøfte eventuelle ændringer på baggrund af den aktuelle evaluering af karakterskalaen, som regeringen har foreslået.
Jeg vil så sige, at mild konkurrence i stærke fællesskaber er godt.
Konkurrencen kan bidrage til, at fællesskabet og engagementet udvikler sig.
Derfor er det nødvendigt, at vi investerer i stærke fællesskaber helt fra grundskolen og hele vejen op igennem vores uddannelser.
Det er også vigtigt, at vi selvfølgelig hele tiden balancerer det, sådan at feedback og vejledning kommer med.
Det går ud over uddannelseskvaliteten, men det går altså også ud over de uddannelsesinstitutioner, som har fjernet deres tilbud om vejledning og feedback.
Den skadelige præstationskultur er jo ikke bare ødelæggende for det enkelte unge menneskes liv, den er også ødelæggende for vores samfund.
Hvis ikke vi gør noget nu herindefra og tager et ansvar, får vi en arbejdsstyrke, der er presset, stresset og psykisk sårbar, og det kan vi simpelt hen ikke stiltiende acceptere.
Vi skal ikke lade en hel generation lide under en forfejlet nedskæringspolitik, som regeringen forklæder som uddannelsespolitik.
Regeringens nedskæring på vores uddannelsessystem får langsigtede konsekvenser: Vi får færre fagligt dygtige forskere, sygeplejersker og pædagoger.
Der skal være tid og råd til, at studievejlederne og lærerne kan få sig en ekstra snak med de elever, der ikke ved, hvor de skal hen, føler sig presset eller har brug for hjælp til opgavehåndtering.
Kun på den måde sikrer vi, at drenge med en spiseforstyrrelse, piger med stress eller elever, der får trykken for brystet, hver gang de får en opgave tilbage, kommer igennem vores ungdomsuddannelser som hele mennesker.
Det er et ansvar, vi skal løfte i fællesskab, og Socialdemokratiet er med.
Det, ministeren sagde i sin tale, var, at hun beskyldte centrum-venstre for at lave stormløb på karaktererne.
Hvem tænker ministeren konkret på her?