Rosa Lund (EL), 2024-04-26:
Jeg er ikke vant til at være det her nummer i rækken, så undskyld til formanden, at jeg ikke lige var helt klar.
Først vil jeg gerne sige tak til ministrene for at stille op til den her ekstremt vigtige debat.
Jeg synes allerede, det blev understreget under ministrenes taler, hvorfor vi har indkaldt tre ministre til den her forespørgselsdebat.
Det er jo, fordi det vedrører alle tre ministres områder.
Det vil jeg også gerne kalde det.
Jeg læser op: Undskyld, at jeg koster kommunen så mange penge, at de har været tvunget til at spare på alt lige fra svømmeundervisning til lærernes gratis kaffe; undskyld, at jeg ikke kan bidrage til økonomien, væksten og arbejdsmarkedet; undskyld, at jeg blev født med en hjerneskade på grund af læge- og jordemodersjusk; undskyld, at jeg har født to børn med autisme og adhd; undskyld, at jeg kæmpede for, at min søn kom i specialklasse efter mistrivsel i en almen skole; undskyld, at han kom i trivsel der, fordi han blev mødt af voksne, der forstod hans støttebehov; undskyld, at han bestod FSA med et flot gennemsnit og efterfølgende gik et år på efterskole, der gjorde ham yderligere livsduelig, og at han i nærmeste fremtid skal starte som elev i Netto; undskyld, at jeg skulle bruge over 2 år på at få min datter udredt, fordi hverken lærere, PPR eller personale på børnepsyk. troede på, at hun fejlede noget.
Sådan kunne man blive ved.
Det er en klar opfordring til alle ordførere og måske også især til ministrene til at læse det her opråb, for det siger noget om, hvordan virkeligheden er for mennesker med handicap i Danmark, og jeg har ærlig talt svært ved at se, hvordan den her SVM-midterregering er til nogen som helst gavn.
Vi ved, at økonomien i kommunerne har betydning for den hjælp eller mangel på samme, skal man måske sige, som mennesker med handicap får.
Vi ved også, at der lige nu foregår nogle forhandlinger, og det er jo svært at have den her debat uden at kommentere på det.
Det er især så svært at kommentere på det, når man kommer fra et parti, som ikke engang har været inviteret ind ved forhandlingsbordet.
Jeg synes, det er en meget, meget underlig stil, man kører, hvis man gerne vil løse det her problem, men det er måske bare endnu et eksempel på den her regerings magtfuldkommenhed, og sådan er det jo, når man sidder med en flertalsregering.
Jeg håber selvfølgelig, at det snart er slut med en flertalsregering, og at Enhedslisten igen kommer til at sidde på de afgørende mandater.
For gør vi det, kommer der til at ske betydelige ændringer på handicapområdet.
Vi kommer til at forfølge det her i Enhedslisten, uanset hvordan det ender med de her forhandlinger, som lige nu foregår bag hermetisk lukkede døre, som jo så alligevel ikke har været så lukkede.
For der er sluppet papirer ud fra forhandlingerne, og de papirer har skabt stor uro hos os i Enhedslisten.
Da jeg åbnede min mail i morges, var der fra den organisation, der kalder sig #enmillionstemmer, en klar besked til de partier, som stadig sidder og forhandler, og jeg må bare sige, at jeg er fuldstændig enig med #enmillionstemmer.
Det, der ligger på bordet lige nu, er, hvis de papirer, der er blevet lækket, står til troende, simpelt hen ikke godt nok.
Det vil ikke sætte mennesker med handicap i en bedre situation, og det håber jeg virkelig at man i Konservative, Radikale Venstre og regeringspartierne tænker over.
Når de mennesker, som det her handler om, bliver så bekymrede, at de føler sig tvunget til at sætte sig til tastaturet og sende et brev til alle folketingsmedlemmer, så er det jo ikke, fordi det er noget, de gør for sjov; så er det, fordi de er alvorligt bekymrede for det, der foregår i de her forhandlinger, og det håber jeg virkelig at mine kollegaer lytter til.
Hvis vi investerede mere, så kunne vi få et langt rigere land og langt flere mennesker, som levede værdige og gode liv, og som ikke skulle spilde deres tid på ansøgninger, klagesager og det, som man i handicapkredse kalder for kommuneangst.
Vi står jo i en situation, hvor mennesker med handicap og forældre til børn med handicap har kommuneangst, fordi de godt ved, hvad det er, de skal trækkes igennem, når de hele tiden skal bevise, at de har brug for hjælp, og når de hele tiden skal bevise, at de er syge.
Det er altså ikke et værdigt liv.
Nu har jeg ikke så meget taletid tilbage, så jeg må bare bruge de sidste sekunder af den på at sige, at Enhedslisten bakker op om den fælles vedtagelsestekst.