Jeppe Bruus (S), 2020-06-18:
Tak for det, og tak til Dansk Folkeparti og hr. Morten Messerschmidt for at give den her mulighed for at drøfte domstolsaktivisme, hvilket vi også tidligere fik mulighed for i forhold til EU-Domstolen.
Nu handler det så om Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og dermed også Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
Nu vil jeg bare lige læse lidt op af, hvad det er, den handler om, ikke for hr. Morten Messerschmidts skyld, men det er for dem, der ser med og følger denne debat.
Grundlaget for den her diskussion handler jo om menneskerettighedskonventionen, som bl.a. handler om ret til livet, forbud mod tortur, forbud mod slaveri, tvangsarbejde, ret til frihed og sikkerhed, ret til retfærdig rettergang, ingen straf uden retsregel, respekt for privatliv, familieliv osv. osv.
Det vil sige, at det er nogle helt grundlæggende rettigheder, som man jo på demokratisk vis er blevet enige om, og som Danmark først har ratificeret den 3. september 1953 og senere gjort til en del af dansk lov tilbage i 1992.
Så kan man jo mene og spørge: Er de så kommet ned på en stentavle båret ned ad bjerget?
Nej, det er de naturligvis ikke.
Det er et resultat af menneskers, politikeres handlinger, nemlig drøftelser med hinanden, velsagtens også kompromiser, og er dermed indgået på demokratisk vis.
Hvorfor nu det?
Ja, det er, fordi de værdier, som står i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, handler om det, som vi jo også opfatter som grundlæggende rettigheder, vi har som borgere i demokratiske lande.
Og så har vi så domstolen, der skal fortolke og dømme ud fra de sager, der kan rejses inden for rammerne af menneskerettighedskonventionen.
Der kan man sige, at der ser vi den samme risiko – det gør jeg også selv – på det her område, som vi så i den tilsvarende debat i forhold til EU-Domstolen om, at man kan få en domstol, som faktisk fortolker og udfylder rum, formentlig med bedste intention, men som samtidig kan virke aktivistisk, forstået på den måde, at den påtager sig en rolle, som vi ikke finder hensigtsmæssig.
Den kamp vil så være der, og derfor synes jeg, at det er en relevant debat, vi har.
Betyder det så det, som også Dansk Folkeparti tidligere har foreslået, og som vel også, uden at jeg vil lægge hr. Morten Messerschmidt ord i munden, fremgår af indlægget, at vi burde lade være med at være en del af den menneskerettighedskonvention, men alene skele til, hvordan det ser ud i forhold til en dansk kontekst?
Det mener jeg så ikke.
Jeg mener faktisk, at det er gavnligt, at vi også i en bredere sammenhæng, ud over vores egen nations grænser, kan indgå i demokratiske fællesskaber, aftale konventioner, respektere konventioner, også når de kan være irriterende og besværlige.
Det er jo en del af det at indgå en pagt med hinanden.
Man kan have stor kærlighed til hinanden, men nogle gange kan det også virke begrænsende og irriterende.
Men det ændrer jo ikke ved det, at man så ophæver ægteskabet, for det gør man selvfølgelig nogle gange, men for de flestes vedkommende prøver man jo at finde sig til rette inden for det; ægteskabseksemplet holder så ikke helt i forhold til domstolen, men lad nu det være – det kan det selvfølgelig komme til.
Sagen er her, at Den Europæiske Menneskerettighedskonvention er et gode, fordi den dybest set også er med til at håndhæve nogle af de rettigheder, som jeg før skitserede.
Derfor skal vi stadig være kritiske over for domstolens færd, og justitsministeren har været inde på nogle af de måder, som Danmark og den danske regering, også den nuværende, ønsker at arbejde på.
Jeg vil gerne læse en vedtagelsestekst op, og det er på vegne af Socialdemokratiet, Venstre, Konservative og Liberal Alliance, jeg fremsætter følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget noterer sig, at regeringen bakker op om et stærkt internationalt samarbejde og overholder Danmarks internationale forpligtigelser, men at regeringen mener, at Menneskerettighedsdomstolen har afsagt domme, der efter regeringens opfattelse går for vidt og kan betragtes som aktivistiske.
Regeringen har fokus på, at Danmark er et land, der fører – og også fremadrettet vil føre – en åben dialog om og med Menneskerettighedsdomstolen, både nationalt og internationalt, herunder i relevante politiske sammenhænge, i regi af Europarådet og direkte ved Menneskerettighedsdomstolen.
I denne dialog har regeringen fokus på at udfordre fortolkningen af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, der går for vidt, og på at værne om det politiske råderum, herunder på udvisningsområdet.«