runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-11-13:
Det, jeg synes er rigtig interessant, er, at man først bliver foreholdt, at problemet er, at almindelige lønmodtagere ikke har råd til at købe husene, og så, at det er, at de ikke bliver gjort til udlejningsejendomme.
Altså, det er nogle sjove problematikker.
Det er hvert sit lille perspektiv, man sidder med.
Er det, fordi de ikke kender til de ordninger, der er nogle steder på Vestkysten, som vi jo specielt taler om, hvor man faktisk kan få nogen til at stå for udlejningen for en?
Kender man de ordninger, når man har købt et hus?
Så jeg synes, der er så mange flere lag i det her end en række antagelser, som indtil videre er det eneste, jeg har hørt på det her område.
Jeg synes ikke, det er farligt, at der er nogle, der har lyst til at holde deres ferier fast i Danmark – om de så kommer fra Tyskland, Norge, Sverige osv.
Kenneth Kristensen Berth (DF), 2018-11-13:
Kender man de ordninger?
Ja, det må vi tro man gør, for mange af dem, der får dispensation, får jo dispensation, fordi de har holdt ferie i Danmark et par gange, og det har de så typisk gjort ved at leje et sommerhus.
Så man må da gå ud fra, at de ved, hvad reglerne er.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at Alternativet kan have den tilgang til tingene.
Jeg troede, Alternativet var et parti, der gik op i deleøkonomi og syntes, det var en rigtig god idé, at man sådan delte sin lejlighed og lejede den ud til folk, og at man delte sit sommerhus og lejede det ud til folk.
Jeg havde faktisk det indtryk, at Alternativet havde den opfattelse.
Men jeg kan så forstå, at det, Alternativet har af opfattelse på det her område, er fuldstændig tilsvarende det, som er Liberal Alliances synspunkt.
Det forstår jeg ikke en meter af, det må jeg sige.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-11-13:
Jeg tror ikke, jeg snakkede om, at jeg synes, det er forfærdeligt, hvis folk har et sommerhus og de låner det ud til nogle venner.
Jeg siger bare, at der er mange antagelser i det her.
Der er antagelser om, at de ikke vil leje ud, og så spørger jeg bare, om man har undersøgt, om det egentlig er det, der passer, eller om de låner det ud i forvejen.
Er de her i alle deres ferier?
Altså, der er så mange antagelser, som jo dybest set bunder i det citat, jeg læste op, nemlig angsten for, at der er udenlandske statsborgere, der køber sommerhuse.
Det er jo det, det her forslag handler om.
Karsten Hønge (SF), 2018-11-13:
Da SF's sædvanlige ordfører, hr. Holger K. Nielsen, var forhindret i at komme i aften, var det mig, der vandt gevinsten ved at få lov at tale om det her. I SF er vi tilhængere af sommerhusreglen.
Den var i 1972 en del af betingelserne for det danske medlemskab af EF.
Hensigten var at beskytte det danske sommerhusmarked imod store prisstigninger, som kunne blive konsekvensen, hvis der blev fri mulighed for udlændinge for at købe danske sommerhuse.
Dertil kommer, at det samfundsøkonomisk er mere fornuftigt, at udlændinge lejer de danske sommerhuse frem for selv at eje dem.
Det giver en bedre udnyttelse til glæde for turistområderne.
Reglen har flere gange været udfordret, som det f.eks. skete sidst i 1980'erne, da man liberaliserede kapitalbevægelserne i EU.
Som det fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, er EU-Domstolen særdeles opmærksom på den danske sommerhusregel.
Det er derfor korrekt, at for mange dispensationer i sig selv risikerer at undergrave sommerhusreglen.
Jeg vil også sige, at det er kommet bag på os, at der er så mange dispensationer, som er oplyst af Justitsministeriet.
Vi tænker, at det er en god anledning til at få strammet op.
Om et egentligt kvoteloft er en mulighed, synes vi skal afsøges, og om det skal være 20 eller et højere antal, kan vi bestemt også diskutere, eller om man måske skal se på at stramme op på selve retningslinjerne for at få dispensation.
Det kunne også være en mulighed.
Det, vi i SF er interesserede i – og meget villige til – er, at vi på den ene eller den anden måde finder løsninger, som kan være med til at bremse op over for de mange dispensationer fra sommerhusreglen.
Så skal vi jo klappe hinanden på skulderen, for jeg tror også, at jeg fik nævnt, at jeg synes, at det er godt set af Dansk Folkeparti, når de faktisk er opmærksom på den her stigning og derfor også lægger op til en eller anden form for løsning på det.
For jeg synes heller ikke, at vi bare kan lade udviklingen fortsætte.
Jeg synes, at det er godt, at Dansk Folkeparti her tager den her sag op og sætter fokus på den, og at man i det hele taget er opmærksom på, at den her udvikling har fundet sted.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-11-13:
Jeg ved, at for almindelige lønmodtagere er det rigtig svært at købe noget fast ejendom – og også for folk, der ikke er almindelige lønmodtagere, men tjener rigtig lidt – hvis de ikke har noget, de ejer i forvejen og kan låne penge i til udbetaling osv.
Og det er jo hele problematikken om hele vores boligmarked.
For det, vi diskutere her, er, om der godt må være udlændinge, der køber et sommerhus og kommer og holder deres ferier i Danmark, eller om der ikke må.
Det er jo det, vi diskuterer.
Vi diskuterer, om der skal være en kvote på mellem 0 og 20, altså, det er det, vi diskuterer, det er det, forslaget går ud på.
Og jeg må bare sige: Jeg deler ikke den holdning.
Jeg deler ikke den angst.
Christina Egelund (LA), 2018-11-13:
Jeg ved simpelt hen ikke, hvor spørgeren har det fra, at en gennemsnitstysker, en gennemsnitsnordmand, en gennemsnitssvensker eller en gennemsnitshollænder – for nu bare at tage udgangspunkt i de lande, der ligger tættest på os – har en meget større købekraft end en gennemsnitsdansker.
Det er jo ikke rigtigt.
En gennemsnitstysker har jo ikke højere købekraft end en gennemsnitsdansker.
Det ved man faktisk ikke noget om.
Altså, hvad bygger spørgeren det på?
Hvor ved man fra, at en tysker er en dårligere forretningsmand end en fra Jylland, som ejer et sommerhus og gerne lejer det ud for at tjene nogle penge?
Hvor ved man egentlig det fra?
Søren Søndergaard (EL), 2018-11-13:
Jeg blev helt rørt over fru Christina Egelunds fremlægning.
Det lød næsten, som om den eneste måde, man kunne få lov til at besøge sin yndlingstante på i Danmark, var ved at købe et sommerhus.
Der eksisterer jo andre måder – bortset fra at vi må sige, at Liberal Alliance er medlem af en regering, som gør det utrolig svært for folk at komme til Danmark på et turistvisum, hvis de f.eks. kommer fra andre steder, altså hvis de kommer fra Pakistan, eller hvis de kommer fra Thailand eller andre steder.
Så det her handler jo om penge og salg.
Det er det, der er sagen, og ikke de der følelser, som Liberal Alliances ordfører forsøgte at lægge ind i det.
Liberal Alliances ordfører nævner de 13.000 sommerhuse, der er til salg, og at der jo kun er 300 ansøgere.
Det er jo ikke sådan, virkeligheden er.
Virkeligheden er jo ikke, at de sommerhuse, som bliver købt, er de dårligste sommerhuse, som så nødvendigvis bliver renoveret.
Det, vi bl.a. oplever nogle steder i Danmark, er jo, at det er relativt dyre sommerhuse, som bliver købt, og derfor vil jeg spørge til den der sammenstilling mellem de 13.000 og de 300: Hvad skulle den egentlig bruges til?
Christina Egelund (LA), 2018-11-13:
Den skal bruges til at illustrere proportionerne i den problemstilling, som man forsøger at bygge op.
Det er 318 dispensationer, som så står mål med, at der er 13.000 sommerhuse, der er udbudt til salg, som, så vidt jeg husker på stående fod, har en gennemsnitssalgstid på 255 dage.
Så siger spørgeren: Jamen det er jo ikke dem, der er til salg, som bliver købt.
Men det er jo bare sådan, at man ikke kan købe noget, der ikke er til salg.
Altså, det, der bliver solgt, er vel for pokker det, der er til salg.
Søren Søndergaard (EL), 2018-11-13:
Men det er ikke sådan, at det er alle de 13.000, der er efterspurgt fra udlandet.
Der er en del af de 13.000, som ikke engang er efterspurgt af danskere.
Altså, det er jo kendsgerningen.
Sådan er det jo.
Og derfor er det kun en del af dem, der er til salg, som er efterspurgt af danskere, og det er tilfældigvis også dem, der er efterspurgt af udlændinge.
Og det er derfor, at det får en konsekvens for prisen.
Det siger sig selv.
Altså, når der er mange, der vil have de samme bedste ting, så får det en konsekvens for prisen.
Så er jeg da enig med fru Christina Egelund i, at hvis vi ser på Tyskland, kan vi da godt sige, at de ikke er rigere end os, at gennemsnittet er det samme.
Men det betyder jo også, at i en befolkning på 80 eller 90 millioner, eller hvad det nu er, er der betydelig flere, der har råd til at købe et sommerhus til 4-5 mio. kr., end der er danskere eller herboende – for jeg er ligeglad med, om folk har dansk pas eller ej – der har.
Og derfor vil vi jo få den opadgående spiral, især for de mest attraktive sommerhuse.
Christina Egelund (LA), 2018-11-13:
Der var jo ikke rigtig noget spørgsmål, men en masse forsøg på konstateringer.
Så kan jeg jo så stille et spørgsmål: Hvor ved spørgeren egentlig fra, at de her milliardærrige tyskere – må man nærmest forstå – kun vil købe de mest attraktive sommerhuse i Danmark, altså de samme, som danskerne gerne vil købe?
Altså, hvor ved man det fra?
Nu har vi debatteret det siden, ja, siden før vi trådte ind i EF, og der har været masser af stråmænd og skræmmekampagner om, at det hele ville blive opkøbt af tyskerne, og at de alle sammen bare er stinkende rige og ikke vil have en god forretning og ikke leje deres huse ud.
Faktum er, at det ved vi ikke noget om; det er noget, man gætter på.
Jeg har ikke nogen forudsætninger for at tro, at en tysker vil agere fundamentalt anderledes end en dansker, når det kommer til at eje et hus for faktisk at opholde sig i det, låne det ud til sine venner og familie, eller leje det ud, hvis man kan få en god forretning ud af det.
Altså, i min forståelse er en gennemsnitstysker, hvad det angår, ikke meget anderledes, end vi er.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-11-13:
Det er jo ikke første gang siden valget, at vi diskuterer sommerhusreglen, og ligesom sidst kører debatten på en masse antagelser og en masse følelser om, at det er farligt, at der kommer en masse fra andre lande og køber alle vores huse, og at det vil lægge vores sommerhusområder øde hen, fordi der ikke er nogen, der vil leje dem ud, og de vil måske ikke engang komme der.
Men ligesom sidste gang, vi diskuterede det, vil jeg sige, at jeg ikke er bange for, at der kommer nogle udenlandsdanskere, nogle svenskere, tyskere, franskmænd og er en del af det sommerland, vi har i sommerhusområderne, og at de nyder deres fritid her i landet.
Det synes jeg kun kan gøre det spændende.
Det kan endda være, at det kan være med til at skabe liv i nogle af de områder, hvor det er svært at sælge de her 13.000 sommerhuse, der er til salg.
Så det er jo lidt en følelsesmæssig diskussion, hvor vi pisker følelser op og har angst for noget.
Der står også i bemærkningerne, at det er forslagsstillernes holdning, at det er vigtigt at begrænse antallet af sommerhuse ejet af udenlandske statsborgere og udenlandske selskaber, der ikke bor i Danmark.
Det er så ikke en holdning, som vi deler i Alternativet.
Derfor støtter vi – nok ikke overraskende – ikke dette forslag.
Jeg synes jo, der er en meget vigtig forskel i forhold til det, som hr. Søren Søndergaard spørger om, for der er der bopælspligt.
Der er jo ikke bopælspligt i sommerhuse.
Det er jo hele ideen med sommerhuse, altså at man ikke skal bo der.
Så jeg kan slet ikke forstå den sammenligning.
Jeg er meget glad for bopælspligten, og jeg ville gerne have, at vi fik styrket hele bopælspligten for at sikre vores byer imod, at der netop kommer de her investeringsejendomme, hvor der ikke bor mennesker, men hvor de bare bliver brugt til at blive lejet ud i korte perioder.
Og det er jo endda noget, man også ser på andre steder i Europa, altså hvordan man kan lade sig inspirere af de danske regler, fordi man har store problemer med det.
Men her har vi netop at gøre med sommerhuse.
Og det vil sige, at det handler om folk, der gerne vil have et sted at komme tilbage til igen og igen og ikke vil tage på ferie forskellige steder.
Og der kan jeg bare ikke se det store problem i, at det er en fra Tyskland eller Sverige eller Frankrig, der har lyst til at have et sommerhus i Danmark og komme tilbage igen og igen til et område, de synes er smukt og dejligt og nyder at være i.
Jeg forstår ikke problemet.
Jeg kan godt forstå følelserne, dem er der masser af i det her.
Jeg kan huske, at vi sidste gang efterspurgte fakta på det her område – nu blev der snakket fakta før – men vi kunne ikke få nogen, sidste gang vi diskuterede det, for de kunne simpelt hen ikke skaffes.
For det er kun antagelser om, at det er nogle farlige mennesker, der køber vores huse og ikke vil leje dem ud.
Søren Søndergaard (EL), 2018-11-13:
Det, der er sammenligningen, er selvfølgelig ikke bopælspligten, for den er der ikke for sommerhuse.
Sammenligningen gik på, at der blev sagt, at der ikke ville være noget problem, altså at det slet ikke ville ske.
Men det skete jo, og problemet er, at når det er sket, er det for sent.
Men det, jeg godt kunne tænke mig at spørge hr. Rasmus Nordqvist om, er: Er det hr. Rasmus Nordqvists opfattelse, at ganske almindelige lønmodtagere i Danmark har råd til at købe et sommerhus i Danmark i dag?
Eller er det hr. Rasmus Nordqvists opfattelse, at der er problemer med, at ganske almindelige lønmodtagere i Danmark kan få råd til et sommerhus i Danmark?
Britt Bager (V), 2018-11-13:
Jeg beklager, hr. formand.
Hr. Roger Courage Matthisen sagde, at gerningsmanden skal sikre sig, at han har indhentet samtykke.
Hvad så hvis gerningsmanden ikke indhenter samtykke, at han ikke kan bevise, at der var indhentet samtykke?
Hvad så?
Skal han så dømmes for voldtægt?
Eller hvad sker der, hvis han ikke kan bevise, at der er indhentet samtykke?
Peter Hummelgaard Thomsen (S), 2018-11-13:
Tak for ordet, formand.
Jeg skal sige det meget klart og tydeligt, så der ikke er nogen tvivl om, at vi i Socialdemokratiet fuldt og helt bakker op om og står fuldstændig bag den sommerhusregel, som vi har haft i efterhånden rigtig, rigtig mange år.
Er stigningen alene et udtryk for, at finanskrisen er slut, og at man i Tyskland og Norge har endog meget store indkomststigninger, som gør, at de pludselig kan komme ind på det danske sommerhusmarked?
Er det et udtryk for, som jeg også har hørt nogen forklare det med, at der er flere sydslesvigske danskere, dvs. danskere med tysk statsborgerskab, altså en del af det danske mindretal, som nu begynder at søge?
Eller er det udtryk for, hvilket er det, som jeg ville synes ville være interessant at få belyst, at der i administrationen af de dispensationsansøgninger bliver lagt lidt for stor vægt på, at det, som justitsministeren sagde, skal administreres liberalt?
Eller er forklaringen måske den, som man gav udtryk for i går aftes i 21.30-nyhedsudsendelsen, at det alene er et spørgsmål om, at de danske myndigheder er begyndt at vejlede om, hvordan man rent faktisk søger?
Det, jeg prøver at sige, er, at vi til fulde deler bekymringen.
Vi står fuldstændig bag sommerhusreglen, men vi synes også, at der her er et grundlag for at få det undersøgt nærmere og dermed også kunne træffe den rigtige beslutning om, hvordan man i givet fald skal gribe ind over for det her, frem for det forslag om et loft, som forslagsstillerne lægger op til.
Det er Socialdemokratiets tilgang til det her forslag.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-13:
Først og fremmest er der de to punkter, hvor det giver sig selv: Bor man i Danmark og har gjort det samlet i 5 år, så kan man købe.
Ellers er det rigtigt, at det er en vurdering ud fra tilknytningen, sprogligt, kulturelt, familiemæssigt – der er en lang række ting.
Der står i forarbejderne til erhvervelsesloven, at tilladelsesordningen skal administreres liberalt, særlig over for personer og selskaber, der har en tilknytning til Danmark.
Og så vurderer Justitsministeriet det jo ud fra det.
Det mener jeg simpelt hen ikke er rigtigt.
Karsten Hønge (SF), 2018-11-13:
Jeg er begejstret for, at jeg har forstået lovforslaget.
Jan E. Jørgensen (V), 2018-11-13:
Jeg synes, det her er et svært spørgsmål.
Vi er i Venstre fuldstændig enige i, at der er et alt for stort misforhold mellem antallet af kvinder, som det jo først og fremmest er, selv om der også er mænd, der anmelder en voldtægt, og så det antal sager, der rent faktisk fører til en domfældelse, så et eller andet problem er der.
Jeg synes så bare ikke, jeg bliver så frygtelig meget klogere på, hvad det er, man ønsker at sætte i stedet.
Nu hørte jeg SF's ordfører, hr. Karsten Hønge, sige, at ordet ja altså skal komme ud af den anden persons mund, men det er ikke det, jeg har hørt fra andres side.
Hr. Karsten Hønge er jo en erfaren mand, og det foregår jo ikke altid på den måde, at der bliver sagt: Ja, lad os gøre det.
Det kan være på andre mere subtile måder, begge finder ud af, at de har lyst.
Så derfor vil jeg gerne spørge SF om noget: Mener man virkelig det, altså at hvis ikke der er blevet sagt ja, så er der tale om voldtægt?
Karsten Hønge (SF), 2018-11-13:
Nu fik jeg så lige foldet mit ellers krøllede talepapir frem igen, og det står der ikke, så det har jeg faktisk ikke sagt.
Jeg siger, at fordi hun ikke siger nej, betyder det jo ikke, at det er et ja.
Jeg siger også her, at manglende modstand ikke er et ja, og uden samtykke er det voldtægt.
Det er også indlysende.
Så kompliceret en ting som det forhold, der kan opstå mellem to mennesker, kan man ikke bare sådan reducere, og det skal vi heller ikke gøre, for det er en alt for alvorlig sag til at skulle reducere det til, om der blev sagt ja.
Jeg tror oven i købet også, at jeg sagde, i hvert fald som et svar til fru Britt Bager, at man jo kan give udtryk for samtykke på flere måder end gennem ordet ja.
Det er ret indlysende.
Så derfor er det ikke ordet ja, der er afgørende, men de samlede handlinger, der gør, om man kan opfatte, at der er samtykke, og jeg opfatter det her beslutningsforslag som et forsøg på at dreje perspektivet på en eventuel voldtægtssag.
Jan E. Jørgensen (V), 2018-11-13:
Jamen det var ikke hr. Karsten Hønges tale, jeg refererede til, det var et svar på et spørgsmål fra Venstres ordfører, hvor jeg er ret sikker på, at hr. Karsten Hønge nogenlunde ordret sagde: Hvis ikke der er blevet sagt ja.
Jan E. Jørgensen (V), 2018-11-13:
Tak for en rigtig god tale, hvor jeg synes man kommer rigtig fint rundt omkring problemstillingen.
Nu er det jo svært at dømme for den lovgivende magt – det har vi jo domstolene til – men der er jo noget, som man må sige bare virker rigtig, rigtig mærkeligt i beviset ved det eksempel, som fru Pernille Skipper nævner, med en pige, der har grædt.
Altså hvorfor i alverden domstolene ikke når frem til, at gråd altså er det samme som at frabede sig det, der er gang i lige nu, kan undre mig.
Derfor vil jeg sådan set
bare opfordre til, at vi går videre og finder ud af, hvordan vi får løst de her problemer, som jeg er helt enig i der er, og så venter på det arbejde, der kommer fra Justitsministeriets side, så vi kan være sikre på, at vi rammer den helt rigtige balance – også så vi ikke risikerer at komme i en situation, der er lige så utilfredsstillende som den, vi er i i dag.
Forhandling
Pernille Skipper (EL), 2018-11-13:
Grunden til, at man kan komme frem til det, er jo, at den gældende lovgivning kræver, at der er forsæt hos gerningspersonen til tvang.
Hvis han ikke har forsæt til tvang, og hvis det ikke er bevist igennem en gråd, ja, så bliver han frikendt.
Der er masser af groteske historier – det medgiver jeg hr. Jan E. Jørgensen.
Vi har flere, desværre, for mange.
Jeg vil også rigtig gerne kvittere til Venstre for gerne at ville tale om, hvordan vi får det løst.
Det her er et forslag til, hvordan vi får det løst.
Det er, at vi flytter gerningsmomentet, sådan at man har et ansvar for at sikre sig et samtykke.
Karsten Hønge (SF), 2018-11-13:
Nu skal vi ikke grave modsætningerne dybere, end de er.
Så når der er sagt ja i den kontekst, jeg har talt om det i dag, må enhver kunne forstå det sådan, at det betyder, at der i de samlede handlinger udvises et samtykke, som svarer til et ja.
Det at sige ja kan man jo også gøre fysisk.
Jan E. Jørgensen (V), 2018-11-13:
Spørgsmålet er så bare, om det er den helt rigtige løsning, man har fundet.
Altså, hvis man ikke som gerningsmand kan forstå, at det, at en pige bryder sammen i gråd, jo er lige så godt som et nej – for ikke at sige meget bedre – så er der jo et eller andet galt.
Vi skal passe meget på, at vi ikke lovgiver, uden at vi er helt sikre på, at det, vi så gør, også skaber en bedre retstilstand end den, der var.
Og vi skal jo også huske, at selv i disse sager, hvor hårdt det end kan lyde, er det jo stadig væk også et kendetegn ved det danske retssystem, at vi hellere vil lade ti skyldige gå fri end dømme en uskyldig.
Pernille Skipper (EL), 2018-11-13:
Jeg vil bare gerne bekræfte i den udveksling af synspunkter, at det er hr. Karsten Hønge, der har forstået forslaget rigtigt, og at det netop fremgår direkte af forslaget, at det ikke er manden, overgrebspersonen, den tiltalte, der skal bevise, at der var et samtykke; det er anklagemyndigheden, der skal bevise, at der ikke var et samtykke.
Det står soleklart i bemærkningerne, så det burde ikke fortsat være et spørgsmål her i salen.
Det var ikke et spørgsmål, men hr. Karsten Hønge har jo mulighed for at replicere alligevel.
Karsten Hønge (SF), 2018-11-13:
Nej, det vil afhænge af, hvad domstolen finder frem til, og det er jo som i alle mulige andre komplicerede sager, hvad de her jo også vil være.
Det er jo altid komplicerede sager.
Der vil være en, der siger et, og en anden, der siger noget andet.
Så om det, at man ikke har sagt ja, betyder, at manden er voldtægtsmand, vil afhænge af de samlede omstændigheder ved handlingen, og det skal jo afdækkes i retssalen, og det er noget, politiet skal efterforske.
Politiet skal, hvad skal man sige, bare efterforske med en anden lygte på sagen end den, der har været nu.
Nu skal lygten lede efter, om der var samtykke i stedet for før: Var kvinden måske i virkeligheden årsag til det?
Eller var det, der foregik, i virkeligheden bare sex?
Og det er alt for ofte, at det ikke bare var sex, men at det var voldtægt, og det skal stoppes.
Hvis vi kan komme nærmere til det med det her forslag, støtter vi det gerne.
Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-11-13:
Det skal han jo i det tilfælde, hvor ofret har anmeldt ham for voldtægt.
Men vi må antage, at hvis ikke du kan bevise det, og hvis ikke de kan bevise det, er det jo stadig væk, at domstolene skal sørge for, at der er grundlag for, at han har udført en ulovlig handling, at han ikke har indhentet bevis.
Men det her skal jo læres, altså at have meget mere fokus på det andet køn, på den, vi er sammen med.
Så forhåbentlig har han lært det, inden han gør det, altså krænker kvinden.
Jan E. Jørgensen (V), 2018-11-13:
Jeg har siddet og fulgt debatten, og jeg savner stadig væk svar på, hvad der forstås ved et samtykke, altså det samtykke, man skal indhente.
Kan det være stiltiende?
Kan det være gennem andet end ord?
Kan det være med handling?
Altså, hvordan tænker man sig rent konkret at man skal kunne dokumentere, at der foreligger samtykke?
For det vil jo stadig væk blive påstand mod påstand.
Roger Courage Matthisen (ALT), 2018-11-13:
Igen: Det er et godt spørgsmål, og det er et gråzoneområde.
Jeg forestiller mig, at det både kan være verbalt og nonverbalt.