Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2021-06-01:
Tak for det, formand.
BPA-ordningen, den borgerstyrede personlige assistance, i folkemunde også kaldet handicaphjælperordningen, er en rigtig god ordning, som giver borgere med svære handicap mulighed for at leve et selvstændigt og aktivt liv, fordi de selv kan tilrettelægge deres hjælp og det bliver på egne vilkår.
Desværre oplever mange borgere rundtom i landet, at ordningen er blevet udhulet og undermineret, eller at kommunen slet ikke vil bevilge den.
Og det er blevet langt sværere at få tildelt en BPA-ordning.
I de sidste 4 år er antallet af nye BPA-tilkendelser faldet bekymrende.
En BPA-ordning er en omkostningsfuld løsning for kommunerne, og derfor er flere kommuner formentlig blevet mere tilbageholdende med at bevilge den.
I stedet bevilges der hjemmehjælp, eller borgerne tilbydes en plads på et bosted.
Men ingen af delene giver borgeren den frihed og selvstændighed, som BPA'en gør.
Med hjemmehjælp tvinges de i stedet til at leve et institutionaliseret liv i deres eget hjem med fastlagte puttetider og tissepauser, fordi deres støttebehov stort set gælder hele døgnet.
Mange borgere oplever også intimiderende og grænseoverskridende kontrol i forbindelse med bevillingen af BPA.
Nogle borgere har oplevet unødig lange og vidtrækkende observationer i forbindelse med den kommunale vurdering af deres behov for hjælp.
Intet af dette er vores velfærdsstat værdigt.
Ud over at være tilbageholdende med at bevilge BPA'en er selve ordningen også blevet beskåret, indskrænket og udhulet for de borgere, som faktisk har fået den tildelt.
Tilskuddet er nemlig flere steder blevet barberet så langt ned, at mange af de ordentlige administrationsvirksomheder, som hjælper borgere med at administrere deres BPA-ordning, må takke nej til at løse opgaven.
Det går ud over kvaliteten af den hjælp, som borgeren i praksis kan få.
Ud over at være problematisk for borgeren, der er blevet tildelt BPA-ordningen, har det også skabt plads til virksomheder, som misbruger ordningen – ikke mange, men vi har set nogle trælse eksempler på, at man selv scorer kassen, mens både borgeren og de ansatte hjælpere betaler prisen i form af ringe hjælp og arbejdsvilkår.
Kommunerne har ligeledes udhulet ordningen gennem en rundhåndet bevilling af de såkaldte rådighedstimer, hvor en hjælper i disse timer kun er til rådighed til mindre hjælpeopgaver for borgeren og derfor samtidig får mindre i løn for disse arbejdstimer.
Et højere antal af rådighedstimer og færre fulde timers hjælp begrænser borgeren og giver ikke den frihed, som BPA-ordningen i virkeligheden er tiltænkt at give.
I praksis oplever mange ansatte også, at antallet af rådighedstimer ikke matcher det faktiske behov for den hjælp, borgeren har brug for, og det går ud over den ansatte hjælper, så der ikke lønnes korrekt for det arbejde, der bliver lavet, og det underminerer faktisk også ordningen.
Det begrænser den kvalificerede arbejdskraft og i sidste ende også kvaliteten af den støtte, borgeren kan få.
BPA-ordningen er en fantastisk støttemulighed.
Gennem BPA-ordningen kan borgere med handicap og stort støttebehov få mulighed for fleksibel hjælp.
Det sikrer dem muligheden for i højere grad at kunne tilrettelægge hjælpen, så den omfangsrige støtte ikke bliver en spændetrøje, men i stedet sikrer, at borgeren kan leve et selvstændigt liv på egne betingelser.
Og jeg håber, at vi med denne debat kan få sat fokus på de problemstillinger, der er ved den udvikling, der lige nu sker med BPA-ordningen i den kommunale visitation, og at partierne vil tilkendegive, at ordningen igen skal give den frihed og selvstændighed til borgere med handicap, som den var tiltænkt.
Det bør et rigt velfærdssamfund som Danmark kunne levere på.