Peder Hvelplund (EL), 2025-06-11:
Tak for det, formand.
Jeg vil gerne starte med at ønske de godt tusind borgere, som optræder på det her lovforslag, som vi tredjebehandler i dag, tillykke og byde dem velkommen som statsborgere, som nu har de fulde demokratiske rettigheder og kan deltage i folketingsvalg og få et dansk pas.
De har været igennem en lang og særdeles besværlig proces med adskillige bureaukratiske benspænd for at opnå den rettighed, men de er nu trods alt nået næsten frem til målstregen.
De skal jo deltage i en grundlovsceremoni, før de endegyldigt kan kalde sig danske statsborgere og kan deltage i folketingsvalg.
Jeg synes, det er en demokratisk forudsætning, at de borgere, der bor og har permanent ophold i et land, også har muligheden for at være med til at øve indflydelse.
Det er klart, at det ikke vil være dem alle sammen; der vil være nogle, der er her midlertidigt, men der vil være mange, der er her permanent, så det er her, de bor; det er her, de arbejder; det er her, de har deres dagligdag; og det er her, de har deres liv.
Derfor skal de selvfølgelig også have muligheden for at kunne deltage med fulde rettigheder i det demokratiske samfund, så vi ikke får et A- og et B-hold.
Men som konsekvens af at Folketinget gradvis har gjort det sværere og sværere at opnå statsborgerskab og dermed stemmeret til Folketinget, er der en større og større del af befolkningen, som ikke har de rettigheder, og det er altså i dag 11,4 pct., som ikke har de rettigheder.
Der er to elementer i det, som er særlig bekymrende.
Det første element er hele processen i forhold til den måde, som vi normalt behandler statsborgerskabssager på i Danmark.
Der er det jo normalt sådan, at en række partier går ind i et lukket rum og laver en indfødsretsaftale, hvor man opstiller nogle kriterier, som efter Enhedslistens mening er alt for stramme og rigide, men man aftaler nogle kriterier, og de partier giver så hinanden håndslag på – man laver en gentlemanagreement – at når borgere opfylder de kriterier, man har listet op, så stemmer man også for ved tredjebehandlingen af lovforslaget.
Det giver jo en eller anden form for forudsigelighed for borgere, i forhold til hvilke kriterier det er, man skal opfylde for at kunne opnå statsborgerskab.
Kan det betale sig at gå igennem den langsommelige proces med adskillige krav, der skal opfyldes, og gebyrer, der skal betales?
Men det gør man, fordi man ved, hvilke kriterier der skal opfyldes for at opnå statsborgerskab.
Det går man her ind og ændrer grundlæggende ved at sige, at her står vi med en borger, som har gennemført processen og har gjort alt det, vi har bedt borgeren om at gøre, men når borgeren så når frem til målstregen, ændrer man lige pludselig kriterierne.
Så er det nogle andre regler, der gælder, end dem, man startede med at liste op.
Og efter min og Enhedslistens opfattelse bør det jo være sådan, at når man opstiller nogle kriterier; at når staten opstiller nogle kriterier over for borgeren, over for individet, så skal individet eller borgeren også vide sig sikker på, at det er de kriterier, man skal opfylde, uanset om det gælder om, at man skal have et kørekort, eller om det handler om, at man skal have statsborgerskab.
Det princip fraviger man; det fraviger regeringen og partierne bag indfødsretsaftalen med det ændringsforslag, de stiller her i dag.
Det andet element, som er stærkt betænkeligt i forhold til det, er, om det her overhovedet er i overensstemmelse med konventionerne.
Regeringen anerkender det selv.
Nu læser jeg op fra betænkningen, hvor det fremgår tydeligt: »Der er således en væsentlig procesrisiko forbundet ved at udtage den konkrete ansøger fra lovforslaget med henblik på yderligere sagsoplysning.«
Der er en væsentlig procesrisiko, skriver man.
Det er en alvorlig stramning af det, vi nogle gange ser i lovforslag eller betænkninger, hvor man anerkender, at der kan være en procesrisiko.
Her anerkender man, at der er en væsentlig procesrisiko, hvilket jo underforstået må betyde, at der er en overvejende stor sandsynlighed for, at det her vil være i strid med konventionerne.
Med den oplysning er det jo indlysende, at regeringen også beder Folketinget om her at stemme for et lovforslag, som med det her ændringsforslag indebærer en væsentlig risiko for konventionsbrud, fordi en række partier bakker op om det.
De eneste partier, der ikke har bakket op om det her, er Radikale Venstre og Enhedslisten, og nu sidder Alternativet ikke i Indfødsretsudvalget, men jeg går ud fra, at de næppe heller ville have bakket op om det her ændringsforslag.
Men de andre partier går med åbne øjne ind i et konventionsbrud.
Det synes jeg er særdeles alvorligt, og jeg synes faktisk, at det er en demokratisk skamplet.
Vi udvider ikke demokratiet ved at fratage borgerne den grundlæggende rettighed, det er at kunne stemme til et folketingsvalg.
Og derfor synes jeg, det er betænkeligt og som sagt en demokratisk skamplet, at en række partier bakker op om et ændringsforslag, som betyder, at vi hermed kommer til med overvejende sandsynlighed at bryde konventionerne, og at vi i hvert fald kommer til at krænke individets rettighed i forhold til at kunne være sikker på, at når staten opstiller kriterier, så kan man også være sikker på, at det er med en vis troværdighed, at staten gør det, og at staten står ved sine ord, i forhold til at hvis man opfylder de kriterier, så opnår man også det, man er blevet stillet i udsigt.
Men som jeg startede med at sige
, er det her trods alt en glædelig dag, fordi vi kan byde velkommen til godt tusind statsborgere, som har været igennem en langsommelig proces for at opnå den rettighed, det er at kunne få de fulde demokratiske rettigheder og kunne deltage i parlamentariske valg i det land, hvor man bor og har permanent ophold.
Så et stort tillykke til dem.