Søren Espersen (DF), 2019-12-17:
Når Danmark opretter et konsulat i en af verdens storbyer, er det med det formål at gøde jorden for en stigende dansk eksport til denne by, men når USA opretter et konsulat i Nuuk, sker det angiveligt med det formål at gøde jorden for en stigende grønlandsk eksport til USA.
Det er den omvendte verden – fuldstændig, ja, faktisk har jeg aldrig nogen sinde hørt om noget lignende.
Og man må så ovenikøbet forstå, at amerikanerne har besluttet at åbne kontoret med det formål at hjælpe Grønland.
Og i øvrigt vil jeg sige, at hvis USA agter at hjælpe Grønland, må det jo være, fordi USA mener, at Grønland har brug for hjælp.
Det er i øvrigt et godt spørgsmål: Har Grønland brug for hjælp?
Når USA så midt i al den hjælp afsender et tilbud til Danmark om at købe den pænt store ø med indbo – isbjørne, rensdyr, sæler, slædehunde og mennesker – ja, så undrer man sig og tænker med gru tilbage på en helt anden tidsalder, hvor også vi danskere sådan bare uden videre handlede med mennesker, men den tid vil vi aldrig have igen.
Den amerikanske interesse for at overtage Grønland er ikke ny.
Skiftende USA-ambassadører har gjort klar til den dag, hvor Grønland erklærer sig selvstændigt, således at USA præcis samtidig kunne rykke ind på øen.
I årevis, faktisk siden selvstyrelovens vedtagelse, har grønlandske politikere færdedes hjemmevant i Washington på invitation fra USA, og det gør de stadig væk.
Sådan set
vil jeg ikke bebrejde USA i denne sag, for set med deres øjne er det, de gør, jo egentlig bare rettidig omhu.
Mine bebrejdelser er derimod rettet dels mod de grønlandske politikere, som i disse år spiller et uklædeligt dobbeltspil, dels mod mange danske politikere, som af ren berøringsangst og frygt for at fremstå koloniherreagtige har ladet forholdet til Danmark drive omkring for vejr og vind – ved aldrig at stille krav, aldrig at sige nej, aldrig at rejse kritik, aldrig at deltage og aldrig at spørge: Hvad kan Grønland så gøre for rigsfællesskabet?
Hvad kan Grønland så gøre for NATO?
Det var en af Siumuts ideologer, Lars Emil Johansen, tidligere folketingsmedlem, som for 15 år siden udtalte, at den dag, hvor Grønland blev selvstændigt, ville man omgående indgå en aftale med USA om beskyttelse og overvågning af Grønlands territorium.
Jeg svarede ham, at det var der da ingen tvivl om at USA med det samme ville sige ja til.
Det, jeg egentlig godt kunne lide ved Lars Emil Johansen, var, at han aldrig et øjeblik forsøgte at skjule sine hensigter – i modsætning til nogle grønlandske politikere i dag.
Det er ikke fair, at vi i Folketinget og i regeringen på alle måder arbejder for at imødekomme ethvert grønlandske forlangende, og at vi igen og igen søger at styrke rigsfællesskabet, mens nogle grønlandske landstingspolitikere synes ligeglade.
Jeg synes, det er dobbeltspil, og jeg synes, det skal stoppes.
Jeg synes, at man fra Grønlands side klart skal vælge side, så vi alle kan komme videre: Er Grønlands fremtid med Danmark eller med USA?
Sluttelig skal jeg oplyse, at vi i Dansk Folkeparti i forhold til forslag til vedtagelse har valgt at tilslutte os det brede flertal i Folketinget.
Det, der er vores formål med den her forespørgselsdebat, er, som jeg også sagde i min begrundelse, netop at styrke rigsfællesskabet, og det gør vi ved enighed.
Jeg var meget glad for udenrigsministerens tilkendegivelse omkring det her med at have et fortroligt forum, hvor man mere arbejder sammen om en eller anden fælles vej, så man undgår alle de her mange misforståelser, som jeg synes vi er rendt ind i mange, mange af – specielt i den periode, vi lige har været igennem.
Mange tak.
Jeg takker statsministeren og udenrigsministeren og forsvarsministeren for at kunne give møde i dag ved den her forespørgselsdebat og ikke mindst for at have gjort en del for, at forespørgslen kunne komme på allerede i dag.
Vi er jo alle her til stede
enige i, at emnet Grønland, NATO, Danmark, USA, Færøerne i disse måneder er højaktuelt kulminerende med præsident Trumps bizarre købstilbud midt i augustvarmen.
Ros i øvrigt til statsministeren, fordi hun holdt hovedet koldt, og tak for hendes hurtige og nødvendige reaktion – og i øvrigt også tak til landsstyreformanden for en lignende værdig afvisning.
Mine spørgsmål i dag er: Hvordan skal vi i kongeriget forholde os til USA's markant stigende udenrigs- og sikkerhedspolitiske engagement i Grønland?
I hvor høj grad finder der forhandlinger sted direkte mellem repræsentanter for landsstyret og højtstående repræsentanter for USA?
Og hvordan kan i øvrigt Grønlands og Færøernes toppolitikere inddrages i sikkerhedsanliggender, når de ikke som danske ministre er sikkerhedsgodkendt?
Uden denne sikkerhedsgodkendelse er det i mine øjne umuligt at skabe et fortroligt forum i kongeriget.
I øvrigt: Hvorfor aftjener grønlandske og færøske mænd ikke værnepligt og således medvirker til rigets sikkerhed?
Det er mit håb, at denne debat på en god og saglig måde vil kunne bidrage til en styrkelse af kongeriget.