runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Poll (ALT), 2019-01-24:
Jeg står her i dag som stedfortræder for vores udenrigspolitiske ordfører, Rasmus Nordqvist, som desværre ikke kan deltage.
Tak til Enhedslisten for at løfte denne utrolig vigtige dagsorden.
Vi har før sammen fremlagt politiske forslag, og også denne gang er vi enige.
Faktisk var et forbud mod import af bosættelsesvarer det første af de otte forslag, som Enhedslisten, Alternativet og SF fremsatte i 2017 sammen.
Kernen er nemlig, at vi har at gøre med en militær besættelse, som har varet i mere end 50 år.
Overvej lige det en gang, inden vi går videre.
Alle palæstinensere i de besatte områder under 50 år har aldrig oplevet andet end militær besættelse uden borgerlige rettigheder og den frihed, som vi hver dag tager for givet.
Vi må fra internationalt hold gøre endnu mere for at sætte gang i en politisk proces, der med udgangspunkt i principperne i den humanitære folkeret kan bringe begge parter fred, lige rettigheder og ikke mindst palæstinenserne en stat og national selvbestemmelse.
Vi er vidne til en reel demografisk krig, der med Israels offensive kurs udspiller sig i bosættelsernes favør.
Den besatte Vestbred er desuden fyldt med militær infrastruktur, checkpoints, hegn og mure, der umuliggør en almindelig hverdag for palæstinenserne, for ikke at glemme den desperate situation i Gaza efter flere krige og 10 års blokade.
Den danske regering bør sammen med resten af EU lægge meget mere pres på Israel, for at man øjeblikkelig indstiller bosættelserne.
Og i Alternativet er vi enige.
Hvorfor accepterer vi muligheden for, at en palæstinensisk stat undermineres for øjnene af os?
Som minimum bør vi gøre endnu mere for at sikre, at hverken Danmark eller andre EU-lande bidrager til bosættelsesprojektet økonomisk.
Både offentlige og private aktører bør undgå at bidrage til at understøtte de ulovlige besættelser og de krænkelser af menneske- og folkeret, de fører med sig.
Det bør den danske regering tage yderligere skridt for at sikre.
Derfor støtter vi Enhedslistens forslag, der pålægger regeringen at afsøge muligheder for at forbyde import af varer fra ulovlige bosættelser.
Der er usikkerhed om, hvorvidt det er muligt inden for EU-retten, men ligesom Irland har sat en proces i gang, mener vi også, at Danmark kan være med til at rykke dagsordenen i EU ved at handle i stedet for at snakke.
I 2016 vedtog et samlet Folketing med undtagelse af Dansk Folkeparti V 53, som direkte opfordrer regeringen til bilateralt og gennem EU og FN at arbejde for, at Israel indstiller sin bosættelsespolitik, og at israelske bosættelser ikke igennem aftaler mellem Israel og EU eller danske offentlige eller private engagementer får legitimeret deres eksistens eller forbedrede økonomiske muligheder.
Martin Lidegaard (RV), 2019-01-24:
Fra radikal side har vi faktisk forståelse for, at Enhedslisten fremsætter det her forslag.
Jeg mener egentlig ikke, at det er et spørgsmål om, hvorvidt man går ind for tostatsløsningen eller ej eller har respekt for de forhandlinger, der er.
Jeg mener sådan set, at de bosættelser, der pågår, er destruktive for den fredsproces, som jo er gået helt i stå.
Jeg mener sådan set, at hver eneste nye bosættelse er med til at underminere muligheden for at finde en fredelig løsning, og at de er ulovlige i forhold til international ret.
Men når det handler om bosættelserne, taler vi altså om ulovlige bosættelser, hvilket det her parlament i øvrigt også har vedtaget med et meget stort flertal, og hvilket EU i øvrigt har vedtaget med et meget stort flertal, som vi selvfølgelig bør modarbejde.
Når vi alligevel ikke kan støtte forslaget, som det ligger i dets nuværende form, er det, fordi handelspolitikken er et EU-prærogativ, sådan som vi opfatter det.
Vi mener også, at vi må henholde os til Udenrigsministeriets juridiske vurdering.
Vi kan i hvert fald ikke stemme for noget, som de opfatter som juridisk umuligt at gøre.
Der er også det at sige til det, at en sanktion fra Danmark måske i kombination med en irsk snarere vil udstille en splittelse i EU og vil ikke have nogen nævneværdig økonomisk betydning for Israel overhovedet.
Det risikerer sådan set ikke at gavne sagen, hvis det er bosættelserne, man vil ramme, men vil kunne gøre det modsatte.
Derfor vil jeg meget hellere ende den her diskussion, for jeg er helt enig i, at man burde sanktionere bosættelserne, med en beretning, som opfordrer den danske regering til at arbejde i EU for, at sanktionsgrebet på bosættelsesdelen strammes i forhold til Israel.
Der er det vigtigt at holde tungen lige i munden, så det ikke er Israel som sådan, men derimod bosættelsespolitikken, man ønsker at ramme.
Jeg har tidligere her fra talerstolen luftet muligheden for eventuelt at gøre det at rette sanktionsinstrumentet helt specifikt mod de to til tre finansielle virksomheder i Israel, der finansierer og dermed muliggør bosættelserne netop for ikke at gøre det til en Israelsanktion, men til en bosættelsessanktion, altså gøre det helt specifikt.
Det tror jeg er det eneste, man måske på et tidspunkt kan få opbakning til i EU.
Det vil vi til gengæld meget gerne være med til at arbejde for og også for, at regeringen tager det med videre til EU.
Naser Khader (KF), 2019-01-24:
Og det går for langsomt, det går ikke ret stærkt i forhold til at få en fredsløsning, som er nødvendig.
Den amerikanske administration har annonceret, at man vil komme med en omfattende fredsplan.
Jeg kan også vende den om og spørge ordføreren, om vi kommer tættere på en tostatsløsning ved at boykotte varer fra de israelske bosættelser.
Michael Aastrup Jensen (V), 2019-01-24:
Tak for det.
Det var jo en lang enetale om alt det, Israel har gjort forkert.
Og som debatten viser klart, er vi jo enige i forhold til bosættelserne.
Men noget af det, som jeg synes var totalt fraværende i Enhedslistens tale, var jo, hvordan palæstinensernes rolle i det her er.
For en ting er, at israelerne gør noget forkert – og ja, det er jeg hundrede procent enig i – men anerkender Enhedslisten overhovedet ikke det, som især Hamas gør fra palæstinensernes side, med gentagne raketangreb, igen og igen og en gang til, mod rene civile mål, altså mod uskyldige mennesker, som intet har gjort forkert, samtidig med at man også bruger unødvendigt mange, mange midler på at prøve at lave de her terrortunneller, som man stadig væk gør, fra Gaza og ind mod Israel, så man kan få smuglet våben og alt muligt andet ind?
Anerkender Enhedslisten slet ikke, at der altså er to parter i den her sag, og at der er to parter, som også er medskyldige i, at vi har en fastfrosset konflikt, som vi har i øjeblikket?
Eller ser Enhedslisten det bare sådan, at palæstinenserne er totalt rene og hvide, og at det er Israel, der er skyld i det hele?
Det må jeg indrømme at det kunne være rart at få et klart svar på.
Nej, Hamas' aktioner er ikke lovlige under nogen som helst retstilstand, ifølge nogen som helst regel eller noget som helst andet.
For det, Hamas jo gør, er at gå efter rene civile mål.
Med deres terrorangreb, deres missilangreb og andet går de efter rene civile mål.
Det gør de gentagne gange, igen og igen.
Det er helt o.k., at uskyldige mennesker, som ikke er part i den her sag, børn såvel som forældre, sidder i deres forskellige huse ude i landsbyer og får raketter ned i hovedet.
Det er helt o.k.
De er åbenbart skyldige, bare fordi de er israelere.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Vi har gang på gang – også i vores udtalelser her i salen og i alle vores skriftlige udgivelser – sagt, at vi er modstandere af og tager afstand fra terrorhandlinger over for en civilbefolkning.
Det troede jeg ikke jeg skulle gentage over for hr. Michael Aastrup Jensen.
Jeg skal gerne gentage det hver eneste gang, og jeg skal overveje, om ikke jeg skulle skrive det ind som en start på mine sætninger.
Men der er forskel på en besætter og et besat område.
Og et besat folk har ret til at bekæmpe det militær, som besætter deres land, til enhver tid.
Jeg synes ikke, de har ret til at lave terrorhandlinger over for civilbefolkningen, uanset om det er Hamas, uanset om det er israelske sekteriske grupper, eller om det er den israelske stat, der står bag det.
Det har vi jo diskuteret før, og der er så mange nuancer i det her.
Men jeg synes, at hr. Michael Aastrup Jensen kommer til at lyde meget ensidigt sekterisk – som om jeg så skal sige: Jamen så kan vi jo ikke gøre noget ved tingene.
Sådan har jeg det ikke.
Jeg har prøvet her med en pragmatisk løsning på et område, hvor vi er enige.
Og derfor har jeg ikke snakket om alt muligt andet.
Pause Pause (Pause), 2019-01-24:
Mødet er udsat.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Jeg er enig i den holdning, der også har været i FN og andre steder, at det er besætteren, der har hovedansvaret for at finde en løsning.
Sådan vil det altid være.
Man kan ikke forlange af et besat folk, at det er dem, der skal løse problemet.
Med hensyn til at Hamas har magt, er det min opfattelse, at det først og fremmest er Israels handlinger og Israels mere og mere sekteriske regeringers politik, som har gjort, at mange palæstinensere har følt afmagt, har følt desperation, og dermed vælger folk, som jeg aldrig ville stemme på.
Man kan vel ikke klandre mennesker, der ligger ned, for, at de bliver afmægtige over, at der gennem 50 år ikke er sket noget, og at den danske regering og en masse andre regeringer snakker, men ikke handler.
Jeg ville også blive afmægtig – enten ville jeg forlade området og finde et andet sted at leve, eller også ville jeg måske gøre aktiv modstand.
I øvrigt skal vi jo huske, at det er tilladt ifølge international lov, at et besat folk gør aktiv modstand imod besætterne.
Det var også tilladt i Danmark under besættelsen af Danmark.
Det er tilladt.
Jeg har den opfattelse, hvad angår Hamas – og for den sags skyld også Fatah – at Israel synes, det er ganske fint, at der er en splittelse blandt palæstinenserne.
Det spiller de gevaldigt på.
Jeg synes, det er ærgerligt, og at det er rigtig træls i forhold til en løsning, hvis vi skal finde en løsning.
Tak for det.
Jeg kunne godt tænke mig at høre hr. Naser Khader fortælle lidt om, hvordan dialogen med Israel har gavnet situationen; hvilke konkrete initiativer der er iværksat, der kan gavne og fremme en tostatsløsning via dialogen med Israel.
Jeg synes, det går værre og værre.
Det er den ene ting.
Den anden ting er: Hvis ikke der er muligheder med dialogen – hvilket jeg ikke kan få øje på, men det kan være, jeg bliver klogere lige om lidt – hvad er så mulighederne?
Hvorfor skal der ikke handles i den her situation?
Tænk, hvis dansk retspolitik var bygget op på samme måde: at vi ikke skal lade der være konsekvenser for folk, der bryder loven, at dem må vi hellere gå i dialog med.
Altså, ulovligheder er vel ulovligheder, og de skal vel have en konsekvens.
Man kan sagtens have dialog, samtidig med at man har en fast hånd og siger, at det har nogle konsekvenser, hvis ikke det her bliver lovligt.
Naser Khader (KF), 2019-01-24:
Enhedslisten foreslår, at regeringen indfører forbud mod import af varer fra israelske bosættelser.
Jeg bryder mig ikke om bosættelser, regeringen bryder sig ikke om bosættelser.
De er ulovlige, det siger samtlige lande, og de står i vejen for en tostatsløsning – det er en af de knaster, der skal løses, før man kan få en tostatsløsning.
Så vi er modstandere af bosættelser, og det er der bred enighed om blandt alle partier her i Folketinget.
Vi er ikke enige i det med at boykotte israelske varer fra bosættelser.
I forhold til at boykotte andre vil jeg sige, at man altså ikke boykotter allierede, og Israel er en allieret – dem snakker man med.
Det er det ene.
Det andet er, at det med at boykotte også er et EU-anliggende, og det er ikke noget, vi i Danmark kan gøre solo.
Derfor er vi ikke enige i beslutningsforslaget.
Jeg tror heller ikke, at det er en god måde at være i tæt dialog med israelerne på.
Det at være i dialog med dem gør også, at der bliver lyttet til os.
Samtidig svækker vi EU.
Det giver sig selv, at EU står væsentlig stærkere som aktør i forhold til Israel, hvis man taler med én stemme i forhold til en tostatsløsning.
I øvrigt har man indført mærkning af varer fra bosættelser.
Hvis den enkelte forbruger ikke bryder sig om at købe varer fra bosættelser, kan man lade være med det.
Vi behøver ikke lave politik i forhold til Israel og deres varer.
Der er som sagt bred enighed om, at bosættelserne er ulovlige.
Det har næsten alle ordførere været oppe og slå fast igen og igen, og det er vi enige om, og det er en hindring for en tostatsløsning, men det at begynde på at boykotte varer fra bosættelser er vi altså ikke tilhængere af.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Tak for ordførertalen.
Jeg er naturligvis enig i stort set alle holdningerne i det på nær den om, hvorvidt lande kan reagere selvstændigt.
Jeg mener jo, at vi i andre sammenhænge har delt det op, sådan at der er noget, der hedder udenrigspolitik, og noget, der hedder handelspolitik, og at vi rent faktisk har brugt de her midler tidligere i dansk udenrigspolitik.
Jeg er lidt overrasket over det, vi nu får at vide, for jeg troede, at man sagtens kunne dele det op stadig væk, sådan at man faktisk kunne bruge det her middel, som er en civiliseret måde at gøre opmærksom på nogle ting på, altså på uretfærdigheder i verden.
Man skal jo ikke tro, at Israel først ser noget, når man tager en beslutning.
Alle ved jo, at det her er et meget følsomt emne, og ved også, at man får pæne henvendelser og opfordringer til dialog osv. fra den israelske ambassade, hver gang man ytrer sig omkring Israel og Palæstina.
Selvfølgelig ved Israel, hvor debatterne er, og Israel ved også godt, at hvis to lande begyndte den her politik, kunne måske et tredje land og et fjerde land lade sig inspirere af det og til sidst måske også EU.
Det er jo ikke sådan, at alt starter med ingenting eller en total EU-beslutning.
Det starter jo altid med, at nogen tager initiativer og diskuterer det og udvikler strategier, uanset om det er i et lille eller stort hjørne.
Hvad er grunden til, at Radikale ikke vil være med til at prøve at tage et konkret initiativ her?
For jeg kan ikke finde på andre initiativer – ellers ville jeg gerne gøre det, sådan at vi kunne komme videre.
For jeg synes, der skal handles.
Martin Lidegaard (RV), 2019-01-24:
Jamen et andet initiativ kunne jo netop være at arbejde på EU-niveau.
For der er jo den fælles holdning i EU, som der også er i det danske Folketing, bortset fra Dansk Folkeparti, at vi sådan set opfatter bosættelserne som ulovlige og mener, at på det punkt er Israel, om jeg så må sige, unilateralt ude på forkert grund.
Det kunne man jo bruge som anledning til at sige: Jamen skulle vi så ikke forsøge at lave nogle sanktioner, der målrettes de virksomheder, der har ansvaret for at finansiere bosættelser?
Altså, jeg siger ikke, det ligger på den flade hånd.
Men jeg siger bare, at det ikke er en umulig tanke med en så specifikt målrettet nåleoperation – målrettet bosættelserne, ikke Israel som stat, ikke Israels eksistensberettigelse, men præcis bosættelserne.
Det vil jeg ikke udelukke kunne samle et flertal af landene i EU, og det ville være et langt, langt vigtigere og mere tungt skridt, end at Danmark på egen hånd fører politik og handelspolitik uden om resten af EU.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
For hvis hr. Martin Lidegaard mener, at det er en mulighed i EU, så synes jeg, den skal afprøves.
For selvfølgelig ville det være stærkt, hvis alle EU-landene gjorde det.
Selvfølgelig ville det være stærkt, hvis FN havde magt til at få det store flertal, der er i FN's Generalforsamling, til at handle.
Så ville vi jo være i en helt anden situation.
Lad os prøve det.
Det er jeg helt med på.
Martin Lidegaard (RV), 2019-01-24:
Det er jeg glad for.
Men jeg siger bare, at hvis det lykkedes, ville det være et langt stærkere værktøj.
Holger K. Nielsen (SF), 2019-01-24:
Tak til Enhedslisten for at fremsætte det her beslutningsforslag.
Vi deler fuldt ud den analyse, der ligger bag forslaget.
Den betyder, at en eventuel tostatsløsning fortoner sig i horisonten.
Den er urimelig over for de mennesker, der bor i områderne, og derfor er det, som israelerne gør omkring de besatte områder, også helt klart erklæret ulovligt, folkeretligt ulovligt.
Så der er ikke så meget uenighed her i Folketinget om – i hvert fald som et flertal mener det – at bosættelserne skal vi bekæmpe og gå imod på enhver mulig måde.
Så er der strategien i forhold til Israel, og der er der jo det generelle problem, at Europa ikke har så mange håndtag at rykke i over for Mellemøsten.
Det er USA, der kører med klatten der.
Det er på det sidste også Rusland og Iran i Syrienkonflikten.
Europa er i høj grad marginaliseret i forhold til hele Mellemøstenproblematikken.
Men vi har dog ét område, og det er handelspolitikken, hvor vi fra EU's side kunne gøre langt, langt mere, end vi gør.
Derfor er jeg også tilhænger af, at vi strammer op på handelspolitikken i forhold til Israel og de aftaler, der er mellem Israel og EU, herunder også at man fra EU's side begynder at diskutere boykot af import af varer fra bosætterområder.
Og jeg synes i og for sig, det er lidt mærkeligt, at regeringen er så uklar på, om man vil arbejde aktivt i EU for, at man får et sådant stop for import fra bosætterområder.
Jeg vil meget opfordre til, at vi fra Folketingets side styrker vores politik, i forhold til at EU i højere grad tager fat på det her problem.
Så er det næste spørgsmål, som jo også ligger i det her beslutningsforslag, om et enkelt land kan gå selv på det her.
Det er et spørgsmål om strategi og taktik.
Vi er som udgangspunkt noget betænkelige ved det, fordi det er en fordel, hvis hele EU gør det.
Der er nogle regler, som man ligesom er nødt til at tage udgangspunkt i.
På den anden side kan vi jo se, at Irland er gået den her vej.
Vi kan også godt se, at der faktisk er en diskussion om, hvorvidt det er muligt, at enkelte lande kan gå selv i spørgsmål som det her.
Man kan sige, at det ligesom er to hensyn over for hinanden: Det er EU's handelspolitik, og så er det også menneskerettighedssituationen i Israel i de bosatte områder og de ulovligheder, som Israel præsterer i forhold til de bosatte områder.
Det kan man jo sige er en afvejning, som ikke er så nem endda.
I og med at Irland er gået den vej, og i med at der er en juridisk diskussion om det, synes jeg i og for sig, vi skal tage positivt udgangspunkt i det forslag, der er her.
Jeg synes, at det kunne være udmærket at få lavet den beretning, som har været fremme her, også fordi det kunne kvalificere debatten lidt, med hensyn til hvad der rent faktisk er juridisk muligt, og hvordan man taktisk og strategisk i højere grad kan gå imod den israelske bosættelsespolitik.
For det er et fuldstændig overordnet vigtigt emne.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Tak for ordførertalen.
Jeg vil bare spørge hr. Holger K. Nielsen, om ikke det er rigtigt, at vi i mange situationer reelt har brugt handelspolitiske initiativer som udenrigspolitik, og at der faktisk i vide kredse og også i EU-landene er en opfattelse af, at det kan man godt gøre uden dermed at bryde EU's politik og eneret på handelspolitikken.
Når formålet er udenrigspolitisk, er det vel også et legalt redskab for et enkelt land at bruge.
Holger K. Nielsen (SF), 2019-01-24:
Altså, generelt kan man vel godt bruge handelspolitik i sin udenrigspolitik.
Det er ikke altid klogt at gøre det, men det kan man godt, og det er også brugt mange gange.
Om det også er brugt i forbindelse med den fælles handelspolitik inden for EU, kan jeg ikke svare på, men det er da noget af det, vi kan spørge om, når vi behandler det her forslag i udvalget, og som vi kan tage med, hvis der skal skrives en beretning over det her forslag.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Tak for det.
Vi har jo det samme spørgsmål, når vi snakker om f.eks. miljøpolitik.
Der er det nogle gange, at EU fortolker et miljøpolitisk initiativ som en begrænsning af den frie handel og den frie bevægelighed, og derfor får vi jo nogle debatter en gang imellem.
Selv om det så efter bedste overbevisning er et miljøpolitisk tiltag, kan man få en debat omkring det.
Det kan man jo også i det her tilfælde.
Jeg mener, at det er et entydigt udenrigspolitisk tiltag, som måtte ligge med fuld kompetence hos det enkelte land, vel vidende at hvis alle landene kunne samle sig i EU om et udenrigspolitisk tiltag, hvor man bruger handelspolitikken, ville det være stærkere, end hvis enkelte lande gjorde det.
Holger K. Nielsen (SF), 2019-01-24:
Miljøpolitikken kan man ikke sammenligne direkte med.
Der er jo en garanti, miljøgarantien, som kom ind i EU-traktaten, jeg tror, det var i 1986, så der er der et legalt instrument, som man kan hænge det op på.
Om der er det her, kan jeg ikke svare så direkte på.
Jeg tror, det er lidt sværere end som så, men det synes jeg da vi skal få undersøgt nærmere.
Anders Samuelsen (LA), 2019-01-24:
Ja, fuldstændig.
Jeg står da inde for det, som jeg sagde i 2011, altså forstået på den måde: hvis det giver mening.
Hvis det er den mest miljøvenlige form for energi, hvis forskningen skulle pege i den retning, så har jeg ikke noget ideologisk imod det.
Hvis målet er at begrænse CO 2 -udledningen, er der jo ingen tvivl om, at atomenergi er et godt bud.
Hvis man så oven i købet kan gøre det på en sikker måde, altså på en måde, som er langt, langt mere sikker end det og milevidt fra det, som man gjorde i det gamle Østeuropa under de socialistiske styrer derovre, men altså under kontrollerede former, så er det da klart, at vi skal være åbne over for det.
Men kommer det til at ske?
Nej, det kommer aldrig til at ske.
Martin Lidegaard (RV), 2019-01-24:
Jeg er sådan set enig med udenrigsministeren i, at når det handler om at hjælpe til med at lukke de helt forældede atomkraftværker i Østeuropa, som jo i øvrigt også blev lovet, da de lande trådte ind, kan man ikke bare løbe fra det løfte og fra Euratoms arbejde på det område, ligesom vi har brug for at forske i, hvordan vi får lukket de værker på en mere forsvarlig måde.
Men den del, som jo sådan set er halvdelen af budgettet, der handler om at yde en helt særlig forskning fra EU's side til lige præcis udvikling af a-kraft, som jo i hvert fald nu har fået støtte i mange, mange årtier, og som jo overhovedet ikke har udviklet sig omkostningsmæssigt, mens vedvarende energi nu er halvt så dyrt.
Faktisk er det sådan, at man giver dobbelt så meget støtte til a-kraft i dag, end man gør til vedvarende energi.
Der kunne man godt spørge sig selv: Er det en offentlig opgave at favorisere én teknologi frem for alle andre i EU-regi og give lige præcis forskningsstøtte til den og ikke på et neutralt grundlag?
Når nu det hele skal revideres – der kommer en revision af Euratom, som det også blev nævnt – kunne Danmark så ikke arbejde for, at den del bliver taget ud, sådan at vi ikke skal give støtte til én teknologi?
Det må, om jeg så må sige, markedet vel selv klare, og det peger i én retning, nemlig vedvarende energi.
Anders Samuelsen (LA), 2019-01-24:
Det synes jeg sådan set giver rigtig god mening.
Jeg går jo netop ind for energineutralitet, og det gør jeg selvfølgelig også i forhold til støtten.
Men det rejser selvfølgelig også et spørgsmål: Er det her en holdning, som man så kan trække hele vejen igennem, også på venstrefløjen inklusive Radikale Venstre?
Vi har jo diskussionen om elbiler i Danmark.
Der hører jeg, at der er rigtig mange, som ønsker, at særlig elbiler skal fritages for registreringsafgift, og det er jo det samme som at favorisere én energiform frem for andre energiformer, andre drivmidler, i forhold til bilteknologi.
Det kan jeg så forstå er okay at man gør, når det er ens egen favoritteknologi.
Jeg har jo fra start af sagt, at hvis der er nogen, der er friske på at være med til at finansiere det, er jeg med på det.
Vi kan godt finde finansiering til, at elbiler i al evighed kan have en registreringsafgift på 0,0 pct.
Det store problem er jo at få et flertal i Folketinget, som er med til at støtte den del, fordi når pengene skal findes, så vil I jo hellere bruge dem på velfærd i den offentlige sektor – ja, vi vil endda gerne give det ekstra støtte med på vej, fordi det er klart, at det er en bedre teknologi set ud fra et miljømæssigt hensyn.