Lisbeth Bech Poulsen (SF), 2018-03-01:
Som mine kolleger var inde på, er det her lovforslag en del af implementeringen af det, der hedder NIS-direktivet, og det handler om beskyttelse mod en af de største udfordringer, vi for tiden står over for, nemlig angreb på vores sikkerhed på det digitale område – hackerangreb, angreb på kritisk infrastruktur – og den del af NIS, der hører under erhvervsministerens område, er så det, vi diskuterer i dag.
Men som flere af mine kollegaer var inde på, er det jo på fire forskellige ressortområder, at det her bliver diskuteret, og det principielt springende punkt, som jeg og flere af mine kollegaer har spurgt ind til, er nemlig hvor det i sidste ende skal ligge henne – hvor skal det her kontaktpunkt, CSIRT, skal ligge henne?
Det er et principielt spørgsmål, som går igen på alle fire ressortområder, så vi vil også stille flere spørgsmål til det.
Jeg tror ikke, at der er nogen her i salen, der underkender den trussel, der kan være, i og med at vi bliver et mere og mere digitaliseret samfund, og at vi kun kan blive det, hvis befolkningen også har tillid til, at vi sikrer deres oplysninger, deres sikkerhed, og at vi sætter nogle rammer op for at sikre vores kritiske infrastruktur.
Vi har set eksempler på, at lande og individer i den grad foretager mere eller mindre raffinerede angreb på store danske virksomheder og på vores infrastruktur.
Forsvarets Efterretningstjeneste er jo undtaget både offentlighedsloven, persondataloven og dele af forvaltningsloven, og derfor er der nogle udfordringer, både i forhold til hvad borgere og virksomheder har af rettigheder, men også i forhold til at vi som Folketing ikke har politisk kontrol med, hvad der ligger.
Det er noget, vi bliver nødt til at diskutere mere, fordi med implementeringen af NIS-direktivet angives det, at der skal være et kontaktpunkt, et CSIRT, men ikke, hvor det specifikt skal ligge, og der er jeg ligesom flere af mine kolleger interesseret i, hvordan man gør det i andre lande.
Hvorhenne lægger man det, så man sikrer, at der både er fortrolighed, sikkerhed, samtidig med at det ikke bliver en stat i staten, hvor der ligger utrolig meget datamateriale, som vi ikke ved eller ikke kan kontrollere hvordan bliver håndteret?
Så er der en mindre, men stadig væk en vigtig del, synes jeg.
Jeg forstår til dels godt argumentet for, at det sker, da det er nemmere på den måde at implementere noget lovgivning, der skal følge op på det her direktiv.
Men jeg er enig i den kritik, der er kommet fra bl.a. Dansk Industri, DI Digital og DIFO, om, at det altså gør det uklart at vide, hvordan den her lovgivning kommer til at se ud, når man skriver ind i bemærkningerne til lovforslaget, at en stor del af det vil blive implementeret via bekendtgørelser.
Det er, hvad jeg vil sige om det i dag.
På linje med flere af mine kolleger kan vi heller ikke sige endelig ja eller nej.
Vi synes, det her er meget, meget vigtigt, men det er et springende punkt, at vi får samlet det her kontaktpunkt der, hvor alle oplysninger kommer ind, på et område, som er undtaget politisk kontrol og noget af den mest grundlæggende lovgivning, vi har, omkring vores databeskyttelse, omkring offentlighedsloven, omkring forvaltningsloven, omkring det at have bare en smule viden om, hvad der sker med det her datamateriale, og om det eventuelt bliver videregivet til tredjepart.
Det er noget, vi skal diskutere i udvalgsbehandlingen, før vi også fra SF's side kan sige, om vi kan støtte forslaget.