Alex Vanopslagh (LA), 2022-03-25:
Jeg er jo stadig lidt ny i jobbet.
Tak for det.
Det er jo altid rart at komme til sidst, for så kan man lige opsummere på forskellige input og lignende.
Jeg havde egentlig skrevet lidt om nogle generelle betragtninger om regeringen, når det kommer til børn og unge, men jeg synes, min tale er blevet lidt forældet, for det var en ganske udmærket tale, som ministeren kom med.
Alligevel vil jeg påstå, at når jeg ser på den førte politik fra regeringens side, får jeg indimellem den mistanke, at regeringen ikke har en særlig god forståelse for, hvad det gode børneliv er, og hvad det består af.
For lidt for ofte – og det er klart, for vi er politikere – tænker vi i systemer og i stat, men vi glemmer at anerkende barnet som et lille værdigt og spirende individ, og der er brug for andet og mere end institutionspladser, kommunal udligning, en tør ble og mange pædagoger i vuggestuen.
Det lille barn har brug for kærlighed, for omsorg, for leg, for glæde og også for mor og far, altså forældrene, familien, og jeg synes, at familien spiller en alt for lille rolle i den førte politik, også fra regeringens side.
Det er jo lidt paradoksalt, for der er næppe noget, der er vigtigere for børn end netop mor og far – eller i hvert fald forældrene, det kan jo have mange former nu om dage.
Derfor er jeg egentlig også optaget af, at vi fører en politik, der gør, at særlig småbørnsfamilier har bedre mulighed for kvalitetstid, og det har vi jo løbende fremsat en række forslag om sammen med Nye Borgerlige, men har desværre ikke fået flertal for det.
Men der savner jeg et blik for det gode børneliv, altså at der også er tid med familien.
Jeg synes desværre heller ikke altid, at regeringen har blik for, hvad der er det gode ungdomsliv.
Så er hele coronaepidemien et kapitel for sig, og det har haft nogle store konsekvenser for børn og unge.
Det vil jeg egentlig ikke bruge så meget tid på, for jeg synes, det mere er de generelle problemer og udfordringer, som er interessante at tale om.
Når det kommer til vores uddannelsessystem, vi har været lidt inde på det, er det i hvert fald ikke flere læringsmål, der er brug for, det er heller ikke færre test eller færre karakterer, for det tror jeg derimod kan bidrage til mere angst, ensomhed og håbløshed, hvis vi skal tage de helt store ord i brug.
Det er heller ikke sådan, at Danmark, når vi kigger ud på den vide verden, har flere test eller flere karakterer eller større faglige krav end andre lande.
Og hvis man fokuserer på det, tror jeg simpelt hen, at man risikerer fuldstændig at overse, hvad den tendens til mistrivsel, der er blandt børn og unge, reelt går ud på.
Vi var lidt inde på det før.
Jeg tror, en del af krisen handler om, at børn og unge i højere grad vokser op i en verden, hvor vi har glemt, hvad barndommen egentlig går ud på, og så er der gået rod i de vilkår, de skal møde verden under, eller de vilkår, de selv møder i verden.
I dag lægger vi op til, at børn skal beslutte deres eget køn, de bliver bedt om at definere deres egne læringsmål allerede i indskolingen, de skal redde klimaet, de skal afskaffe sult inden konfirmationsalderen, de skal tage stilling til, hvordan statsministeren kan klare pandemier og krige.
Så tror da pokker, at børnelivet er mere stressende, når det er den type ting, der også fylder meget i skolen, særlig når børn ikke har krav på kvalitetstid med familien, de har ikke krav på en klasselærer, de kender og er trygge ved, der er alt for mange vikartimer i folkeskolen, og de kan heller ikke – alt for ofte i hvert fald – regne med ro i klasselokalet eller nogle steder være sikre på, at skolen er fri for vold.
Nu har jeg ikke meget tid, jeg har faktisk kun 37 sekunder tilbage, men hvis jeg sådan i overskriftsform skulle prøve at sætte nogle ord på, hvad unges trivsel handler om, om end det ikke er fyldestgørende, så er det jo mangel på identitet og klare rammer, det er en søgen efter mening og normer.
Det er mangel på myndige voksne og mangel på dannelse, og så er det også mangel på de nære fællesskaber, både i civilsamfundet og i familien; der er ikke plads nok til det.
Det er altså ikke noget, vi kan løse med højere udgifter, flere måltal eller flere offentligt ansatte.
Jeg tror ikke, det er systemet, der kan løse det.
Jeg tror, at noget af vejen kan vi komme med familiepolitik,
noget af vejen med skolepolitik.
Jeg synes, der er nogle gode tanker i det, som ministeren siger, altså at vi skal have sat dannelsen og færdighederne i højsædet og sikre, at der er nogle faste rammer, hvor de voksne tør være voksne.
På den baggrund vil jeg gerne på vegne af Venstre, Konservative, Nye Borgerlige, Dansk Folkeparti og Liberal Alliance fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at unges mistrivsel er stigende, og at regeringens coronahåndtering, hvor netop de unge blev bedt om at gøre de største ofre, har forværret udviklingen.
Unges mistrivsel er et kompliceret problem, som har rod i en række forskellige faktorer: Mening, identitet, mangel på myndige voksne, sammenhæng, dannelse samt velfungerende fællesskaber.
Løsningen er ikke ensidigt at fjerne karakterkrav, fjerne tests og at sænke det faglige niveau i skolen.
Der skal en større gentænkning af hele måden, rammerne er sat for børne- og familielivet i Danmark på.
Derfor opfordrer Folketinget regeringen til at se bredere på problemet og ikke fokusere på de lette, men forkerte, løsninger, som ikke tager fat om nældens rod.«