Peder Hvelplund (EL), 2023-01-26:
Tak for det, formand, og tak til Dansk Folkeparti for at fremsætte det her beslutningsforslag.
Det handler om noget meget væsentligt, nemlig om de arbejdsbetingelser, vi som Folketing har for at kunne udføre vores opgave i forhold til at kunne kontrollere den til enhver tid siddende regering.
Og der skal jo ikke herske nogen tvivl om, at vi gerne så, at de muligheder blev styrket.
Det kunne både handle om at tilbagerulle stramningerne i offentlighedsloven, og det kunne handle om at styrke muligheden for, at et kvalificeret mindretal kunne igangsætte parlamentariske undersøgelser, men det kunne også være et redskab som det her.
Det er selvfølgelig klart, at det, når det handler om at kunne stille spørgsmål til ministre på tidligere ressortområder, så er et område, man skal tilgå med stor forsigtighed, fordi det jo kan have nogle temmelig alvorlige konsekvenser, og derfor må jeg også tilstå, at jeg har haft mine tvivl i forhold til det her forslag, men jeg synes faktisk, at det, som det er beskrevet her, er rimelig oplagt, og at det er noget, som vi fra Enhedslistens side vil kunne bakke op omkring.
For det centrale er jo, at man her stadig væk får muligheden for at stille spørgsmål til ministrene, og at man stiller spørgsmål til regeringen, men at man også har muligheden for at kunne stille spørgsmål til en minister på et tidligere ressortområde.
Og som sagt vil det være sådan, at en minister altid vil kunne undslå sig for at svare og sige, at man ikke ser sig i stand til at svare, når man netop gør gældende, at ministeransvarlighedsloven selvfølgelig stadig væk gælder, og derfor skal man netop sikre, at man afgiver et fyldestgørende svar, men den mulighed er der jo så også, altså at det kan en regering, en minister altid vælge at benytte sig af.
Derfor er spørgsmålet, om vi i Folketinget skal pålægge os selv det benspænd, at vi ikke har den mulighed, når det til stadighed vil være sådan, at en minister kan afslå at svare eller undslå sig for at svare, men at det netop kan være med til at kvalificere den demokratiske debat, i forhold til at spørgsmålet kan stilles, og ministeren vil så også skulle forholde sig til det, enten ved at svare eller ved at sige, at det ser man sig ikke i stand til, eller at det vil man ikke.
Så derfor har jeg svært ved at se, hvad argumentet imod forslaget skulle være.
For det er ikke noget, hvor vi påtvinger nogen at gøre noget, vi udsætter ikke nogen for en procesrisiko i forhold til en ministeransvarlighedslov, og det er stadig væk de samme betingelser, der skal gøre sig gældende, men vi fjerner det benspænd, der ligger for vores arbejde, i forhold til at vi ikke har den mulighed for at gøre det.
Og jeg så gerne, at jeg som folketingsmedlem selv kunne definere, om jeg ønsker at stille et spørgsmål, og at det så ligesom må være op til regeringen, ministeren, at vurdere, hvordan der skal svares på det, præcis som vi gør det hernede i Folketingssalen, hvor vi også har muligheden for at stille spørgsmål til folketingsmedlemmer på alle mulige områder, og så kan man jo selv vælge, i hvilket omfang man ønsker at svare.
Det er klart, at der er nogle særlige regler, der gør sig gældende for ministre, eftersom de er underlagt ministeransvarlighedsloven, men de vil også fortsat have den mulighed, at de kan sige, at det her ønsker de ikke at svare på.
Så den eneste indvending, man kan have, er, at det måske vil være begrænset, hvor stor en effekt det vil have i virkelighedens verden, altså hvor meget det her redskab vil blive brugt, og hvor stor en effekt man vil få af det.
Men jeg har svært ved at se et principielt argument imod det, netop fordi det giver muligheden for, at vi som folketingsmedlemmer får et yderligere redskab, som vi kan bruge i forhold til den vigtige opgave, der ligger i at kontrollere den til enhver tid siddende regering.
Så vi kommer til at bakke op om beslutningsforslaget, som det ligger her, men vi indgår selvfølgelig også gerne i de drøftelser af de spørgsmål, der er blevet rejst af andre ordførere.