Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), 2020-06-22:
Tak for ordet.
Grønland og Danmarks – vores – samtidshistorie.
I dag var der en, der sluttede en tale af med et citat, og derfor synes jeg kun, det er på sin plads at starte min tale med et grønlandsk citat af en digter og politiker, Hans Lynge.
Det går således: »Silarluttumi seqinnersoq maqaasigisarparput, imaanngitsoq nuippat alarnagu isigiinnassallugu.«
Hvilket oversat til dansk lyder: Selv om vi savner solen, når det er dårligt vejr, så skal vi ikke blive ved med at stirre konstant på den, når så solen endelig skinner.
Jeg synes, at når jeg kigger tilbage på det år, der er gået, er det rigtigt, at der er meget, der er sket, men jeg synes også, at vi sammen med regeringen og Folketinget altså har opnået historiske tiltag for Grønland.
Det tror jeg på, og her taler jeg altså ikke kun om præsident Trumps købstilbud af Grønland, og jeg taler heller ikke kun om den covid-19 situation, vi havde – en situation, hvor vi takket være et effektivt sundhedssystem både i Danmark og Grønland med rettidige politiske beslutninger indtil nu har undgået en større sundhedsmæssig katastrofe.
Derfor synes jeg kun, det er på sin plads, at begge vores sundhedsvæsener og de mange, der har stået på hænder for det, fortjener en stor tak for det samarbejde, den viljestyrke og det mod, de har vist i en svær tid, vi har gået igennem.
Jeg ønsker til gengæld, at vi også skal huske på, hvad vi sammen med regeringen også har opnået af de her historiske resultater.
Det er i forhold til de lønforskelle, vi har prøvet på at komme i mål med.
Det er det historisk gode udenrigspolitiske samarbejde.
Jeg har været i Grønland under coronanedlukningen, og da kunne jeg også mærke – jeg snakkede meget med politikere, som ikke længere er politikere, og nuværende ministre og andre – at aldrig har Grønland og grønlandske politikere følt sig så inddragede i deres egen udenrigspolitik.
Og gennem regeringen samt Folketinget har vi også sikret os bistand til særligt udsatte børn og unge i Grønland, selv om det ikke er jeres ansvar som sådan.
Det er historisk.
Men jeg vil også gerne lige komme tilbage til den forespørgselsdebat, der var her i torsdags, for da snakkede vi også om selvstyrets kompetencer til at indgå aftaler med andre lande.
Alle partier var enige om et forslag til vedtagelse, der baserer sig på ligeværdighed og tillid og gensidig respekt.
Alle partier i Folketinget var enige, men stadig var der nogle partier, der under selv samme debat gav udtryk for, at den, der egentlig har det sidste at skulle have sagt om udenrigspolitik, altså er Danmark.
Bør det ikke være en selvfølge, at Grønland stadig bliver inkluderet i den globale og storpolitiske verden i sager, der faktisk omhandler Grønland?
Ja, det her er historiske eksempler, men det her blev bare endnu et eksempel på: Nå, bliver det så anderledes, når det bliver en anden regering?
Er det egentlig det, der definerer vores fællesskab?
Løndiskussionen er efter rigtig, rigtig mange år ikke blevet til virkelighed, og vi bliver nødt til at blande os politisk for at få den igennem.
Altså, er det ikke et basalt ligestillingsprincip?
Hvorfor skal det her være historisk?
Eksperimentbørnene er også et tegn på forsoning og ønske om forsoning.
Selv om vi har rigtig mange ting, der sker nu, også med corona – og jeg har stor forståelse for, at der er mange ting, der desværre ikke bliver færdige til tiden – synes jeg også, at forsoning er vigtigt at huske på.
Tværtimod er de voksne, og de fleste er her desværre ikke længere.