Michael Aastrup Jensen (V), 2017-03-14:
Lad mig allerede fra starten sige, at jeg synes, det er en rigtig god redegørelse, som er kommet fra udenrigsministeren, så tusind tak for den.
Og den berører jo en lang række af de, skal vi sige højspændte udenrigspolitiske emner, som vi igennem de forskellige organisationer har diskuteret til hudløshed i løbet af det seneste år.
Det første sted at starte er jo selvfølgelig Rusland.
Vi oplever en fuldstændig voldsom aggressivitet, som ikke er set siden den absolut mørkeste tid i den kolde krig.
Vi oplever en voldsom retorik, hvor man prøver at puste sig selv op til at være nogen, som skal være frygtet.
Man puster sig selv op i forhold til at begynde at true direkte med, at man kan finde på at bruge atomvåben, hvis f.eks. Danmark går med i et missilskjold.
Og man puster sig selv op til, at man åbenbart føler i sin egen fuldstændig virkelighedsfjerne hjerne, at man har retten til at gå ind og bestemme, hvordan og hvorledes nabolandenes interessesfære skal være i forhold til Rusland – altså underforstået at Rusland skal have et eller andet specielt område rundt om deres land, som de skal have en bestemmelsesret over, selv om det er uden for deres egne landegrænser.
Det er jo det, vi tidligere har set, ved at Rusland, indtil situationen med Krim, allerede havde besatte lande i Europa: 2008-krigen i Georgien, hvor de jo stadig væk den dag i dag er direkte i modstrid med den fredsaftale, man fik forhandlet, og stadig væk den dag i dag ikke tillader, at der kommer OSCE-observatører på nordsiden, altså inden for de besatte områder, eller tillader Europarådets hårdtarbejdende rapportører i f.eks. Georgien og andre lande adgang til de her besatte områder.
Så det vil sige, at man gentagne gange er i direkte modstrid med ikke bare de forskellige internationale organisationer, man er medlem af, Europarådet og OSCE, men altså også er i direkte modstrid med, hvad man selv har skrevet under på af fredsaftaler.
Og så kulminerede det selvfølgelig med, at de lige pludselig i ly af natten kom ind, sådan under dække af, at det ikke var deres egne soldater, og begyndte at besætte og annektere en del af et fredeligt europæisk land, nemlig Ukraine, og nu igen har taget Krimhalvøen til sig.
Og for at det ikke skal være løgn, stopper det ikke engang her, for stadig væk tilbyder de jo våben og andre fornødenheder til de separatister, som bliver ved med at bekæmpe Ukraines demokratisk valgte regering, i forhold til at de kan skabe fred og stabilitet i den østlige del af deres eget land.
Så vi oplever altså et Rusland, som er helt uden fornuft, og som er helt uden for lov og orden.
Og hvad skal vores svar så være til det?
Altså, jeg har jo personligt fremsat forslag om, at Rusland skulle have suspenderet deres stemmeret i Europarådets Parlamentariske Forsamling.
Det var der heldigvis et overvældende flertal som stemte for, og derfor er den sanktion stadig væk i effekt den dag i dag.
Men er det nok?
For man må jo med skam meddele, at Ruslands ageren på baggrund af sådan en sanktion ikke bare var at sige: Nå okay, jamen så lad os da prøve at se, om vi kan komme til forhandlingsbordet og have en diskussion om det her.
Nej, det var derimod, at man simpelt hen spillede hamrende fornærmet og sagde: Så vil vi ikke være en del af Den Parlamentariske Forsamling i Europarådet.
Så har der været mange forskellige fredsmøder, eller hvad vi skal kalde sådan nogle forsoningsmøder, som jeg selv har haft æren slash et eller andet at deltage i på vegne af Europarådets Parlamentariske Forsamling, og der møder man jo op, og det, man oplever, er, at Ruslands repræsentanter, som er Dumaformanden og andre, sidder og – tro det eller lad være – holder enetaler i over en time om, at vi skal bukke og neje og sige tak, fordi de befriede os for nazisterne, underforstået at så burde de have lov til alt andet.
Så det er altså sådan et Rusland, vi oplever, og derfor må modsvaret hele tiden være, at vi holder dem til ilden, både via OSCE og Europarådet, og at vi ikke tillader, at der skal være dobbeltstandarder, bare fordi Rusland er så stort, som det er, og de har atomvåben.
Så er der Ukraine generelt.
Ukraine er for mig en test på, om vi som internationalt samfund kan hjælpe godt nok til, at de stadig væk vil være en del af Vesten, af den demokratiske verden.
Hvis ikke man både via OSCE og Europarådet bakker op om det arbejde, der er, både imod korruption, men også for reformer på hele domstolsområdet og andre vigtige områder, jamen så spiller den demokratiske bevægelse jo fallit i Ukraine.
Og derfor er det vigtigt, at både regeringen, men også alle andre regeringer i den vestlige verden, bakker op, for vores vedkommende med kroner og øre – og der er det jo godt at Danmark er et af de lande, som via et aktivt Naboskabsprogram har Ukraine som et fokusland, ligesom det er tilfældet med Georgien, og bakker op økonomisk og med ressourcer i forhold til at få dem på rette vej.
Så skal vi selvfølgelig også vende Tyrkiet.
Tyrkiet er jo kun blevet endnu mere aktuelt siden weekenden.
Men vi har jo desværre set en trend, faktisk fra før kupforsøget, men især intensiveret efter kupforsøget, hvor vi har oplevet, at der simpelt hen er blevet en markant forværring.
Og den forværring har jo resulteret i, at vi nok må sige, at hvis forfatningsændringen, som er til folkeafstemning nu, bliver vedtaget, vil Tyrkiet komme til at være på en absolut bundplacering som det mest udemokratiske land i Europa – det mest udemokratiske land i Europa.
Og det er jo også derfor, at jeg, bakket op af en stor del af de partier, som er her i Folketinget – og tak for det – har stillet et konkret forslag i Europarådets Parlamentariske Forsamling om, at Tyrkiet bør komme under monitorering.
Det kommer forventeligt til afstemning på vores næste samling i Den Parlamentariske Forsamling om kort tid, og jeg håber og tror på, at der er et flertal i Europarådet, som ikke bare vil holde skåltaler om soft diplomacy, og hvad ved jeg, men som også vil erkende, at hvis vi skal gøre noget i forhold til sådan en udemokratisk herre som præsident Erdogan og hans regering,
bliver vi nødsaget til også at tage grovfilen frem.
Så bliver vi også nødsaget til at sige, at vi ikke bare vender den anden kind til, og at det nok skal gå.
Vi oplever desværre også et andet land, som ellers ikke får så meget opmærksomhed, men som både OSCE og Europarådet har fokus på, og det er Aserbajdsjan.
Jeg vil bare sige ultrakort – af hensyn til tiden – at Aserbajdsjan er jeg meget bekymret over.
Den fuldstændig militære oprustning, vi oplever, og de forskellige brud på alt, hvad der minder om demokrati i det pågældende land, gør, at vi skal være nervøse for en opskalering af en militærkonflikt mellem Aserbajdsjan og Armenien – det er den ene side.
Og den anden side er, at den interne bekæmpelse af demokrati, der foregår i Aserbajdsjan, også er alvorligt bekymrende.
Så vil jeg slutte af med det, som jo kommer til at betyde rigtig meget for i hvert fald en del af os, nemlig at Danmark overtager formandskabet i Europarådet fra november i år.
Regeringen har jo allerede sagt, at de prioriterer det rigtig højt, og det synes jeg er rigtig vigtigt.
For det er ikke nogen hemmelighed, at Europarådet er ude i en eksistenskrise, hvor vi jo især har de to lande, som jeg har talt rigtig meget om, nemlig Rusland og Tyrkiet, som agerer mere og mere, som de selv vil, mens vi samtidig også har udfordringer i forhold til bl.a. en ekstremt aktivistisk domstol, nemlig Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg.
Vi oplever jo desværre en mere og mere aktivistisk domstol, som går ind og decideret har en indflydelse på noget, som jeg mener bør være national lovgivning.
Og jeg ved godt, at vi her er ude i noget, som er ekstremt følsomt.
Jeg har fuld forståelse for, at man ikke bare gør sådan.
Derfor er det altså nødvendigt, at vi går ind og simpelt hen tager fat i det her – også selv om det bliver svært, også selv om det bliver op ad bakke.
Og derfor er jeg glad for, at regeringen har sat det så meget på dagsordenen, som de har.
Og lad mig da sende en venlig tanke til ambassadøren for vores repræsentation nede i Strasbourg og ikke mindst til de hårdtarbejdende folk, der er dernede sammen med det rejsekorps, som er blevet etableret, og som jeg ved rejser rundt og allerede nu er i gang med at danne grobund for, at det kan lade sig gøre. Så med de ord vil jeg slutte af og sige, at der er nok at tale om i fremtiden, og med de organisationer, som vi har, har vi heldigvis også nogle organisationer, som kan, hvis vi vil det, tage aktion på nogle områder og også gøre en forskel.
Og jeg skal også huske at sige fra min kollega fra Det Konservative Folkeparti hr. Naser Khader, som desværre ikke kan være til stede i salen i dag, at han også støtter regeringens redegørelse, som er blevet fremlagt, og bakker den et hundrede procent op.
Tak for ordet.
Jeg bliver jo bare mere glad, jo mere jeg stiller spørgsmål til Dansk Folkepartis ordfører i dag, så jeg vil bare sige tusind tak for det svar.
Det er lidt i modsætning, kan jeg godt afsløre, til de svar, jeg har fået fra nogle af fru Tilde Borks kollegaer.
Men det her svar er jeg meget tilfreds med, så tak for det.