Jeppe Kofod (S), 2019-12-19:
Og mange tak til udenrigsordførerne for at indkalde til dagens forespørgselsdebat om opfølgningen på den uvildige udredning af det historiske forløb i forbindelse med Danmarks militære engagement i Kosovo, Irak og Afghanistan.
Formålet med udredningen var som bekendt at kortlægge baggrunden for de politiske beslutninger om Danmarks deltagelse i disse krige.
Udredningen indeholder værdifuld læring, som giver vigtige input i forhold til vores fremtidige arbejde.
Før vi tager hul på dagens debat om dette vigtige emne, vil jeg gerne endnu en gang rette en stor tak til forfatterne Rasmus Mariager og Anders Wivel og til de mange øvrige bidragsydere for et stort og, synes jeg, rigtig vigtigt stykke arbejde.
Udredningen giver en grundig og balanceret gennemgang af grundlagene for, at skiftende regeringer har valgt at gå i krig.
Beslutninger om militære udsendelser er aldrig nemme, og der kan opstå uenighed om den bedste vej frem.
Det var og er
min personlige overbevisning, at beslutningen om at gå med i Irakkrigen var skæbnesvanger og forkert, hvilket udredningen kun har bekræftet mig i.
Det var ikke en rigtig beslutning, det var ikke en rigtig proces, og der hviler et historisk ansvar på dem, der stod bag den beslutning.
Det er min klare holdning; det står jeg ved.
Når det er sagt, må der ikke rejses tvivl om, at vi som folkevalgte politikere tager sådanne beslutninger meget alvorligt.
Det har de hidtidige debatter, vi har haft i opfølgningen på udredningen, både i lukkede og åbne fora, også bekræftet mig i, og jeg er glad for, at alle partier her i Folketinget i dag står bag ønsket om en debat her i salen om de fremadrettede perspektiver.
Et godt udgangspunkt for dagens drøftelse om opfølgningen på udredningen er dens fremadrettede anbefalinger og punkter til refleksion.
Det handler ikke mindst om vigtigheden af et fyldestgørende beslutningsgrundlag og et tæt og fortroligt samarbejde mellem Folketinget og den til enhver tid siddende regering.
Heri ligger også en både tidlig og ordentlig orientering af Folketinget af større udenrigspolitiske beslutninger.
Det er en vigtig pointe, der ligger mig meget på sinde som udenrigsminister, men også som tidligere formand for Det Udenrigspolitiske Nævn og som mangeårig udenrigspolitisk ordfører for mit parti, og det er en tilgang, som jeg har gjort mig umage for at efterleve i praksis i min tid som udenrigsminister.
Et af rapportens generelle kritikpunkter var netop en konstatering af, at skiftende tidligere regeringer anlagde en såkaldt, og jeg citerer, minimalistisk informationspraksis over for Det Udenrigspolitiske Nævn.
Den kritik angår primært beslutninger, der ligger 15-20 år tilbage.
Siden da har praksis heldigvis i høj grad udviklet og ændret sig.
Der er således i dag en meget mere udbygget praksis for at inddrage Det Udenrigspolitiske Nævn i regeringens overvejelser og beslutningsgrundlag, både tidligere i forløbet og undervejs.
Jeg er samtidig glad for denne lejlighed til at redegøre for regeringens fremadrettede prioriteringer og tiltag i opfølgningen på krigsudredningen.
Jeg vil først og fremmest gerne understrege, at det er helt afgørende for regeringen, at samarbejdet med Folketinget, herunder inddragelsen af Det Udenrigspolitiske Nævn, er fyldestgørende og ikke kan opfattes som minimalistisk, når der træffes beslutninger om at udsende militære bidrag.
Det er vigtigt, at inddragelsen af Folketinget sker tidligt, løbende og aktivt.
Heri ligger også en ambition om, at dialogen omfatter strategiske drøftelser af væsentlige forhold forbundet med udsendelserne, herunder spørgsmål om bl.a. formål, midler, effekt, ressourcer og exitstrategi.
Noget af det, jeg især lægger vægt på, er, at vi får en grundig debat om, hvordan vi samtænker vores militære indsatser med de øvrige danske udenrigs-, sikkerheds- og udviklingspolitiske tiltag og prioriteringer.
Som bekendt er det i henhold til grundloven den til enhver tid siddende regering, som fører Danmarks udenrigspolitik, og jeg vil gøre det helt klart, at denne regering og jeg som udenrigsminister agter at føre en endog meget aktiv udenrigs- og sikkerhedspolitik, fordi det tjener Danmarks interesser bedst, og fordi det sikrer stabilitet og fred ude i verden og dermed tryghed og sikkerhed herhjemme.