Christian Juhl (EL), 2018-11-08:
Kultur er hele den samlede sum af det, vi erfarer os til«.
Det sagde Carl Scharnberg i et godt digt, der netop hedder »Kultur«, hvor han overvejer: Hvad er kultur egentlig?
Og kultur er jo mange ting, som vi ikke kan sætte på en lille formel.
Han slutter så digtet med at sige: »Kultur er også teater, og sange og danse og spil«.
For ligesom at understrege det.
Det er jo det, der forundrer os, det er det, der begejstrer os, og det er det, der giver bevidsthed om vores egne rødder – men også bevidsthed om andres rødder.
Og derfor er jeg jo ked af, når nogle skærer på arbejderbevægelsens kulturhistorie, især i en tid, hvor vi netop har brug at få et sted at stå.
Det er også kultur, der harmer, det er kultur, der skaber debat, det er kultur, der skaber glæde og en tåre på kinden en gang imellem.
Sådan skal det være, og derfor synes jeg, at det er godt at få den her diskussion.
Tak til SF for det.
Omprioritering er en sport for dovne politikere, der ikke tør at prioritere i den del af processen, der hedder: Der skal skæres.
Der vil man hellere have en kniv og en grønthøster.
Man siger: Så lader vi den gøre det for os, og så kan vi sige, at det jo går ud over alle.
Og så kan vi som glade julemænd dele ud lige op til et valg bagefter.
Jeg synes, det er uartigt at opkræve 539 mio. kr. over 4 år, og når man så kan se ude i horisonten, at nu er der valg, så uddeler man som glade julemænd 400 mio. kr.
Det er millioner, jeg snakker om, og hvis jeg siger milliarder, er det, fordi det er mig, der ikke er god til at udtrykke mig.
Kulturinstitutionerne bør kende deres budgetter – og der synes jeg, at hr. Bertel Haarder havde fat i noget ganske rigtigt –
så de kan eksperimentere, så de kan prøve nyt, og så de tør at gøre andet end bare at køre den daglige drift.
Det er jo det, der er ideen med det.
Dem, der laver omprioriteringer, er dem, der har manglende tillid til kulturinstitutionernes evne til at være visionære, til at være innovative.
Og det synes jeg ikke klæder hverken kulturministeren eller for den sags skyld andre, der er tilhængere af den sport.
Enhedslisten er modstandere af grønthøstere, og vi er tilhængere af, at vi tør prioritere politisk, også når vi skal finde pengene; ikke bare lade en grønthøster gøre arbejdet for os.
Vi er tilhængere af større frihed til kulturinstitutionerne inden for de rammer, de kan få tildelt, og jeg synes, det er mærkeligt, at vi skal have den her debat om omprioritering.
For når vi sidder og diskuterer museumsreformen, hvis det bliver til noget, så kan vi jo tage det politiske ansvar dér og omfordele og så sige: Det står vi ved, vi vil hellere prioritere sådan, og den slags museer skal have pengene, og hvis der ikke er nye penge, så er vi jo nødt til at tage dem et andet sted fra.
Så står vi ved, hvor vi henter pengene, og tager en politisk prioritering i stedet for den der blinde, neutrale, distancerende og fremmedgørende grønthøster.
De skal have mulighed for at planlægge, de skal have mulighed at kunne eksperimentere, og derfor: Begge hr. Bertel Haarders forslag er gode.
Jeg troede faktisk, det var sådan, at man nu kunne overføre overskud fra år til år, for det er netop med til inspirere institutionerne til selv at finde nye penge.
Vi kunne da aldrig drømme om at tage penge fra private virksomheder, hvis de f.eks. havde et lille overskud.
Kultursociologen Peter Duelund siger meget, meget barsk, at det her en slags kulturstalinisme med øget politisk styring, der sniger sig ind.
Man tager institutionernes dispositionsfrihed og tilsidesætter armslængdeprincippet og den frihedstradition, der har været i dansk kulturpolitik.
Det er ret voldsomme ord, og dem ville jeg ikke have valgt, hvis jeg skulle skrive en artikel om den slags ting.
Men holdningen er jo rigtig.
Politikerne begynder at ville blande sig i små detaljer, og det bliver en Alex Ahrendtsen-kulturpolitik, vi får, hvor man så deler lidt ud til vennerne, som hr. Alex Ahrendtsen siger, når vi nu nærmer os den tid, hvor vi skal genvælges.
Jeg synes, det er fattigt, visionsløst, og at vi skal prøve at få stoppet det her og sige: Fra næste år har vi ikke noget omprioriteringsbidrag.
Og dermed siger jeg også direkte: Jeg er ikke enig med Socialdemokratiet i, at man skal have ½ pct.
Vi skal turde at prioritere politisk inden for kulturpolitikken, og det skal vi både gøre, når vi skal finde besparelserne, og når vi skal bruge pengene et andet sted.