Kathrine Olldag (RV), 2020-05-28:
Det er ens problemer heller ikke, hvis man ligger tæt på København.
At det er en pulje, kan man jo også se ved, at langt størstedelen af pengene i den pulje kommer fra staten og egentlig ikke er penge fra andre hovedstadskommuner.
Det er den ene ting.
Den anden ting er i forhold til andelen af udligningen.
I den gamle udligningsordning var det jo sådan, at man, så vidt jeg husker, udlignede 88 pct. i hovedstadsområdet og 67 pct. i resten af landet.
Så det var jo en skævhed, der var til at tage at føle på, og den skævhed er i hvert fald aflivet med den ordning, vi har lavet nu.
Tak for det.
Det er en stor dag i dag.
Jeg har glædet mig rigtig, rigtig meget.
Som kommunalordfører er udligning jo en hjertesag og noget af det, som vi har kæmpet allermest med og forberedt os allermest på.
Den grundlæggende bærepille i den her reform er solidaritet.
Det er princippet om, at velfærden i Danmark ikke skal afhænge af, hvilket postnummer man har.
Så langt, så godt.
Vi kender alle sammen kommuner, hvor velfærden ikke har det niveau, som børn, unge, ældre og familier med rette forventer.
Kvaliteten af vores fælles velfærd er et af de emner, som optager danskerne allermest.
Og at velfærden ikke har den samme høje kvalitet i hele landet, er et stort politisk problem.
Det er det stadig væk, udligningsreform eller ej.
Men vi er dog et skridt nærmere med den her aftale
Det handler derimod om at skabe de samme muligheder for at prioritere i kommunerne.
I alt for mange år har mange kommuner ikke kunnet prioritere andet end næste års nedskæringer på kernevelfærden, og det gamle system gav stadig mindre mening.
Der var alt for mange kommuner, som ikke kunne få enderne til at mødes, fordi de var blevet særlig hårdt ramt af den demografiske udvikling, af centralistisk uddannelsespolitik, af strukturreformer op igennem 00'erne, eller en kombination af det hele.
Bunden var simpelt hen blevet for tung.
Kommunerne har i årevis presset på for en reform.
Regeringen fik en bunden opgave, som skulle løses i fællesskab med Folketingets partier.
Nu er der ryddet grundigt op, og mekanismerne i systemet er mere tidssvarende.
Samtidig ved jeg godt, at ikke alle vil være tilfredse.
Nogle havde drømt om mere, andre havde håbet på at skulle betale mindre.
Jeg vil lige nævne nogle af de overskrifter, som vi er rigtig glade for.
Vi er rigtig glade for, et udligningsgraden er hævet; at beskæftigelsestilskuddet er indarbejdet i udligningen; at det midlertidige finansieringstilskud bliver permanent, hurra for det; at staten tilfører flere milliarder ekstra via likviditetsoverførsel; at udligningen af selskabsskatten øges, at udligningsordningen er blevet enstrenget i stedet for flerstrenget; at flere af Finansieringsudvalgets anbefalinger fra 2018 er fulgt; at puljen til ø- og yderkommuner er velpolstret med 1,5 mia. kr.; at § 16-puljen til særlig nødlidende kommuner er øget; at hovedstadspuljen er velpolstret og fintunet, så den rammer mere præcist end i udspillet; at en kommune kan beholde en større del af sine indtægter fra p-afgifter; at betalende kommuner har frit lejde til at hæve skatten; at kommuner med boligområder, der er særlig hårdt ramt af høj kriminalitet, får en lille særpulje; og ikke mindst at grænsekommuner med mange grænsependlere også får en ekstra hånd.
Men det allerallerbedste ved denne reform er, at kommunerne nu ved, hvad de kan budgettere med i årene fremover.
Det lyder virkelig kedeligt og usexet, men usikkerheden i den kommunale budgetplanlægning har været det allerstørste problem inden reformen.
Uanset om man har fået eller skal aflevere i den her reform, så kender kommunen nu sit budget, så man kan planlægge langt bedre.
Til sidst vil jeg gerne udtrykke en dybtfølt tak fra alle landets kommuner.
Jeg er ret sikker på, at hvis der stod 98 borgmestre heroppe på talerstolen, så ville de med én stemme sige tak.
Tak til regeringen for at bide sig fast i forhandlingsbordet, tak til Venstre – og Ellen Trane Nørby sidder derovre – for at stå distancen og hjælpe med kvalificeringen af reformen og også tak til resten af aftalens partier for at være med til at tage ansvar.