Astrid Krag (S), 2018-03-23:
Tak for det.
Socialdemokratiet kæmper for lige muligheder.
Det har vi altid gjort.
Det er kampen mod den negative sociale arv.
Det er kampen for gratis uddannelser og for fri og lige adgang til sundhed, og det er kampen for ligestilling.
Den kamp skal tages på mange fronter, og det gør vi løbende i Socialdemokratiet.
Vi diskuterede i debatten lige før ligeløn, så jeg behøver ikke at bruge mange ord på at gentage, hvordan vi ønsker at genindføre de udvidede kønsopdelte lønstatistikker, som Venstreregeringen desværre afskaffede.
Når det kommer til barsel og tid sammen med sit nyfødte barn, ved vi, at skævt fordelt barsel jo ikke bare betyder, at rigtig mange fædre går glip af den første tid sammen med deres nyfødte barn.
Vi ved også, at det er en af de store årsager til løngabet mellem mænd og kvinder.
Derfor har vi fra Socialdemokratiets side foreslået at ligestille den 32 ugers fælles forældreorlov, så mor og far har lige gode muligheder for at dele orloven, som det passer dem.
I dag ligger alle 32 uger som udgangspunkt hos mor.
Det vil vi ændre på, så forældrene som udgangspunkt har 16 uger hver med mulighed for helt frit at overlevere så mange af de 16 uger til den anden forælder, som man ønsker.
Jeg vil også nævne kampen for sorgorlov til fædre.
Det er vist lidt kendetegnende for den her debat, som er den første af den slags for mig, at det bliver lidt sådan en buket af ting, vi diskuterer, og en af dem, jeg altså vil nævne, er kampen for sorgorlov til fædre – en kamp, der har varet i flere år, og som vi har kæmpet sammen med andre gode kræfter mod den helt åbenlyse urimelighed, at når et par oplever den tragedie at miste et spædbarn, ja, så har det kun været moren, der har haft ret til 14 ugers orlov til at bearbejde sorgen.
Faren har haft 2 ugers fædreorlov og ingen yderligere ret til sorgorlov.
Det har vi heldigvis fået rettet op på nu.
Den er i høj grad også international.
I USA har Trumpregeringen genindført den såkaldte Global Gag Rule, så internationale organisationer ikke længere kan få økonomisk støtte fra USA, hvis de tilbyder at informere om eller henviser kvinder til abort.
Det er en bevægelse, som vi fra dansk side bør gå stærkt op imod, og derfor er vi også som Socialdemokrater glade for, at regeringen er gået så aktivt til værks her.
Vi er lidt mindre begejstrede, når det kommer til FN's verdensmål og regeringens ligestillingstilgang til dem.
Ligestilling er verdensmål nr. 5, og her kan vi i Socialdemokratiet godt undre os over, at man har valgt en indikator i Danmark, som drejer sig om arbejdsmarkedsdeltagelse, for her ligger vi jo i Danmark allerede i front med en af de højeste erhvervsfrekvenser for kvinder.
Ved at vælge netop det mål må man sige, at regeringen i den grad springer over, hvor gærdet er lavest, og det er for uambitiøst.
Den nydanske kvindekamp har en flok seje kvinder med indvandrerbaggrund selv kaldt det; den nye frihedskamp kalder vi det i Socialdemokratiets nye udlændingeudspil – kært og vigtigt barn, mange navne.
Man kunne også forstå på ligestillingsministeren her for få uger siden, da vi fejrede kvindernes kampdag den 8. marts, at ministeren mener, at dagsordenen er afgørende, og ministeren har også andre kollegaer, der ikke forspilder en mulighed for at dundre imod manglende ligestilling i de etniske miljøer.
Men når nu den dagsorden fylder så meget i regeringens ord, undrer det os bare, at den ikke fylder mere i regeringens handlinger.
For når unge piger fra etniske minoritetsmiljøer skal begynde i skole, ja, så er der for mange af dem, der begynder i en muslimsk friskole i stedet for en helt almindelig dansk folkeskole.
Hvor er der mon gode rammer for at udøve social kontrol over for disse piger?
Ja, mit bud er, at et af de steder er de muslimske friskoler, som den borgerlige regering nu gennem flere finanslove har øget tilskuddet til.
Regeringens ord går altså her i den ene retning, og deres politik trækker i den modsatte.
Hvis en kvinde fra et etnisk minoritetsmiljø opsøger et krisecenter, fordi hun har været udsat for vold i hjemmet, ja, så bliver hun alt for ofte mødt af en afvisning på grund af pladsmangel.
Også her mangler vi handling fra regeringen.
Så har vi regeringens så stort opslåede ghettoudspil.
For en måned siden kunne danskerne se en lille hær af regeringens ministre rykke ind i Mjølnerparken for at præsentere et udspil, som skal bekæmpe parallelsamfund.
Også på det punkt forsømmer regeringen altså en mulighed for at tage kampen mod social kontrol op.
I Socialdemokratiet mener vi, at det er afgørende, at den næste store ligestillingssejr bliver retten til frit at kunne leve det liv, man drømmer om, en kamp for og med de mange nydanskere, der deler de danske værdier, og som mere end noget andet gerne vil leve frit i vores samfund, men som bliver forhindret i det af deres familier og de miljøer, de er en del af.
Derfor har vi også i vores udlændingeudspil foreslået en række indsatser i kampen mod negativ social kontrol.
Konkret har vi foreslået, at lovgivningen skal tage hensyn til børn og unge, ikke til forældrene.
Hvis børnene har fortalt om social kontrol i hjemmet, ja, så skal de i højere grad kunne undgå, at forældrene bliver underrettet om det.
Derfor vil vi give myndighederne bedre mulighed for ikke at inddrage forældre og netværk, hvis det er til fare for barnet eller strider imod barnets tarv.
Det tyder på, at myndighederne er mere tilbageholdende med at gribe ind i indvandrerfamilier.
Det vil vi have undersøgt og gjort noget ved, hvis pilen peger tilbage på danske myndigheder.
Som et tredje tiltag har vi foreslået flere exitprogrammer etableret.
Hvis man som ung med indvandrerbaggrund udsættes for social kontrol, ja, så skylder vi som samfund at stå klar med hjælp og støtte til at bryde ud.
Det kan bl.a. ske ved at få anvist en ny bolig, få tilbud om uddannelse, videreuddannelse eller job, en mentor.
Endelig så vil vi kæmpe for det princip, at religiøse særhensyn skal vige for demokrati og ligestilling.
For Socialdemokratiet er det afgørende, at det ikke er de enkelte institutioner og offentligt ansatte, der skal stå alene med kampen for, at demokrati altid er overordnet religion.
Kampen mod social kontrol er en kamp for ligestilling, den måske vigtigste, vi står med lige nu, og den vil vi Socialdemokrater forfølge på tværs af ressorter og ind bag de store ord fra regeringen, så vi forhåbentlig her til den årlige statusdebat på ligestillingsområdet næste år kan se, at vi er kommet meget længere.
Og så er der mange andre væsentlige emner, jeg ikke har kunnet nå forbi, både fra redegørelsen og den store samfundsdebat, men tiden er desværre begrænset, så lad det være ordene fra Socialdemokratiet for nu.