runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Kristian Skibby (DF), 2019-04-25:
Det forslag, som Enhedslisten fremsætter her, skaber helt klart en forventelig diskussion om, hvad sund og fri konkurrence er, når det gælder levering af finansiering, bankprodukter og bankydelser og den service, som i dag ligger hos de danske finansielle institutter.
Hvordan vil det være i forhold til det, som vi senere skal diskutere i dag, nemlig SIFI-institutter under EU-regulering i Danmark?
For vil man kunne forestille sig, at en statsligt drevet bank ville kunne gå konkurs, ligesom vi oplevede med Tønder Bank, Amager Banken og Roskilde Bank og andre banker under finanskrisen, hvor der var en række mennesker og investorer, som oplevede utrolig store tragiske konsekvenser for deres pensioner og deres fremtidige private økonomi?
Derfor duer det ikke at støtte et forslag som det, som Enhedslisten fremsætter her i dag, om, at man i en eller anden fantasiverden forestiller sig, at en statslig bank skulle kunne operere på et konkurrencemæssigt frit udsat område nøjagtig ligesom alle andre banker i Danmark – bare med den parentes, at det er staten, som er garanten, og ikke investorer, som er garanten.
Det kan Dansk Folkeparti simpelt hen ikke tilslutte sig på nogen måde, og jeg tror såmænd også, at Enhedslisten og hr. Pelle Dragsted – hvis man selvransager lidt – godt vidste, hvad svarene ville være fra så at sige det samlede Folketing til det her forslag.
Det er ikke noget, som vi kan støtte.
Pelle Dragsted (EL), 2019-04-25:
Det er lidt sjovt, at ordføreren sådan snakker om fantasi, for det her er jo ikke fantasi; det er sådan set virkelighed i en lang række af de europæiske lande, vi normalt sammenligner os med.
Dér fungerer det fint, at man har et offentligt banktilbud af den ene eller den anden karakter ved siden af investorejede banker og så selvfølgelig også en stærk forbrugerejet sektor – endnu stærkere i mange andre lande end i Danmark.
Så når man i de lande kan få det her til at fungere, og at de her banker fungerer i konkurrence mod hinanden, kan jeg ikke se, hvorfor det ikke skulle kunne lade sig gøre i Danmark.
Vi kan jo se til Sverige, hvor vi har sparbankerne, som er delvis kommunalt ejet.
Man må jo nok også sige, at konkurrencen i dag ikke fungerer særlig godt.
Vi har hele problemet med helkundeforholdet, altså at det desværre ikke er så nemt at skifte bank, og vi har også set, at gebyrerne i Danmark er steget med 57 pct., hvor den almindelige udvikling, så vidt jeg husker, er omkring 12 pct. på andre varer og ydelser.
Det er en helt særlig udvikling i Danmark, som f.eks. ikke har fundet sted i Tyskland eller i Sverige.
Derfor synes jeg jo nok, at man kunne spørge sig selv, om ikke der er brug for den konkurrence, som et offentligt banktilbud kunne give de investorejede banker.
Hans Kristian Skibby (DF), 2019-04-25:
Nu ved jeg jo ikke, hvorfra spørgeren har 57 pct., for hvis man kigger på de tal, som Enhedslisten selv lægger frem, står der 53 pct. i forhold til gebyrstigninger, men altså overdrivelse fremmer vel forståelsen, og jeg vil da gerne sige, at jeg i øvrigt synes, at 53 pct. er rigeligt i sig selv, så det tal er der jo ikke nogen grund til at begynde at geare.
Hvis en privat borger i Danmark ikke er glad for at have en nemkonto, som man selvfølgelig skal have i en af de banker, som der er, og som man synes er for private og for kommercielt drevne, kunne de jo f.eks. vælge – nu kan jeg lave reklame – Lån & Spar Bank.
De har glimrende afdelinger rundtomkring i Danmark.
Jeg er ikke selv kunde i den bank i øvrigt, så det er ikke derfor, at jeg siger det.
Men de har jo en anden form for ejerstruktur, hvor de faktisk er medlemsejet.
Så den mulighed har man jo i dag, hvis man ønsker det.
Men svaret på det, som hr. Pelle Dragsted kommer med, er jo ikke, at vi skal lave en statsbank.
Diskussionen, som hr. Pelle Dragsted gerne vil rejse, er omkring bankgebyrer og bidragssatser og kursskæringsudgifter og alt muligt andet.
Det er gode, sunde ting at diskutere i Folketinget, men medicinen til det er godt nok ikke at lave en statsbank, som skal konkurrere kommercielt med privat drevne banker, hvor der er mange andre, som er investorer i dem.
Pelle Dragsted (EL), 2019-04-25:
Lige først vil jeg sige i forhold til det med forligskredsen, at det jo er et lidt besynderligt argument, al den stund at der er partier i forligskredsen, der tidligere har stillet forslag her i Folketinget om offentlige banktilbud, og som jeg også tror vil støtte det her.
Så jeg kan ikke helt forstå, hvorfor det skulle være et argument for netop at udelukke Enhedslisten.
Så vidt jeg har forstået på erhvervsministeren tidligere, er det vist heller ikke erhvervsministeren, men Liberal Alliance, der blokerer for Enhedslistens optagelse.
Men skidt pyt med det nu.
Det må vi diskutere, når der forhåbentlig er en ny regering efter et valg.
Mit spørgsmål går på, om erhvervsministeren kan bekræfte, at der allerede er omkring 17 offentlige banktilbud – vi snakker su-lån, vi snakker Vækstfonden, vi snakker ATP, som er en lovreguleret investeringsvirksomhed, vi snakker Eksportkreditfonden – altså at det offentlige allerede på mange måder deltager i kreditgivningen og i det, der normalt ville forbindes med bankvirksomheder, og at det alene er bankvirksomhed rettet mod almindelige danskere, almindelige kunder, hvor man siger, at vi ikke skal have den frihed til at vælge et offentligt banktilbud.
Rasmus Jarlov (KF), 2019-04-25:
Tak for det.
Det er et forslag fra Enhedslisten, der handler om at nedsætte en ekspertgruppe, der med inspiration fra offentlige banker i andre europæiske lande skal komme med forslag til og modeller for etablering af en landsdækkende offentligt drevet bank.
Der er ikke noget, der taler for, at staten skulle kunne finde ud af at drive bank, efter vores opfattelse.
Jeg forstår, at baggrunden for forslaget er de sager, der har været med hvidvask og udbyttesager i finanssektoren her i det seneste stykke tid, sager, som selvfølgelig er fuldstændig uacceptable, men de sager er efter vores opfattelse ikke et argument for at etablere statsbanker, da statsbanker ikke nødvendigvis er et værn imod økonomisk kriminalitet.
Tilliden til den finansielle sektor skal sikres gennem regulering og ved at sikre, at der bliver ført et effektivt tilsyn, herunder med forebyggelse af økonomisk kriminalitet.
Derfor er vi selvfølgelig glade for, at det for kort tid siden lykkedes at blive enige i Folketinget om en aftale, der markant styrker indsatsen mod finansiel kriminalitet.
Enhedslisten har jo i løbet af valgperioden flere gange spurgt, hvorfor partiet ikke kan blive optaget i den finansielle forligskreds – det er den gruppe af partier, hvor vi normalt laver lovgivning eller i hvert fald laver aftaler om lovgivning for den finansielle sektor – Enhedslisten har undret sig over, om der overhovedet er nogen forskelle, som gør, at vi har en finansiel forligskreds, som partiet ikke er med i.
Der synes jeg, at et forslag som det her jo meget godt illustrerer forskellene.
Der er en meget stor forskel på Enhedslistens visioner for den finansielle sektor og på i hvert fald regeringens visioner for den finansielle sektor, hvor vi først og fremmest mener, at det skal være drevet af markedet, og ikke mener, at staten skal gå ind og overtage banksektoren.
Det gælder i øvrigt også det næste forslag, som vi også skal behandle, fra Enhedslisten, hvor man direkte foreslår, at store banker skal splittes op.
Det er heller ikke en vision, vi deler fra regeringens side.
Vi ønsker at slå benhårdt ned på økonomisk kriminalitet, og det synes jeg vi har gjort med de aftaler, vi har lavet, hvor vi har hævet straffene, og hvor vi styrker tilsynet, fordi vi selvfølgelig ikke accepterer, at der er nogle, der ser gennem fingre med hvidvask i finanssektoren eller anden form for økonomisk kriminalitet.
Så vi vil gerne være benhårde over for den økonomiske kriminalitet, som skal bekæmpes, men vi ønsker ikke at bekæmpe finanssektoren, og vi ønsker heller ikke, at staten skal overtage finanssektoren, og der ser jeg en ret stor forskel på den måde, som i hvert fald regeringen ser på finanssektoren, og den måde, som Enhedslisten ser på finanssektoren.
Rune Lund (EL), 2019-04-25:
Tak for det.
En samlet opposition har fremsat det her forslag, som skal sikre, at vi får en meget mere tidssvarende lovgivning om voldtægt.
Og fra Enhedslistens side ønsker vi også en lovgivning, som er baseret på samtykke, for det handler dybest set om at få en lovgivning, som afspejler, hvad der er rigtigt og forkert.
For den voldtægtslovgivning, vi har i dag, betyder, at det er kvinden eller offeret, der har ansvaret for at sige fra.
Lovgivningen siger med andre ord, at mennesker som udgangspunkt har ret til din krop, medmindre du siger fra, og ikke at du som udgangspunkt har ret til din krop, medmindre du siger ja.
En samtykkebaseret lovgivning vil betyde, at man har ansvaret for at sikre, at andre er okay med det, man gør ved dem.
Du må ikke bare have sex med et andet menneske uden at sikre, at vedkommende rent faktisk ønsker det.
I dag behøver man ikke at stoppe op – hvis man er i tvivl, kan man godt bare fortsætte.
Og det er der god grund til at slå fast, for det er ikke kun voldtægtsforbrydere, der går fri – det er der – men der er også kvinder, som aldrig nogen sinde får anmeldt et overgreb, og der er overgreb, som ikke bliver kategoriseret som det, de er, nemlig overgreb, selv om de burde blive det.
Vi er glade for, at hele oppositionen er med nu.
Da folketingssamlingen startede i 2015, var der jo kun fire partier i oppositionen, som bakkede op om en samtykkebaseret lovgivning på voldtægtsområdet, men Alternativet er heldigvis også kommet med.
Og man må også konstatere, at regeringen og de borgerlige partier har rykket sig i det her spørgsmål, og man har anerkendt problemet.
Både det, som statsministeren og justitsministeren siger – og for så vidt også det, som justitsministeren siger heroppe fra talerstolen –
Det er rigtig godt, og det er på et vigtigt område, at vi har set en meget vigtig politisk bevægelse.
Men jeg synes også, det er lidt ærgerligt, at der ikke i dag kan være et enigt Folketing, som stemmer for det her forslag.
At stemme det her forslag igennem forhindrer jo ikke, at man efterfølgende kan lave god lovgivning; at stemme det her forslag igennem fra et enigt Folketings side ville sende det stærkeste og klareste signal i forhold til ønsket om at indføre en lovgivning på voldtægtsområdet, der er baseret på samtykke.
Jeg er i hvert fald glad for, at en samlet opposition meget tydeligt ønsker at sende det signal.
Pelle Dragsted (EL), 2019-04-25:
Tak for det – også for en interessant tilkendegivelse til sidst, som sådan set ligger meget fint i tråd med Dansk Folkeparti og det foregående partis, moderpartiets eller Fremskridtspartiets historie, for det var faktisk bl.a., fik jeg at vide forleden, Kirsten Jacobsen, der sammen med min sidemand her, hr. Holger K. Nielsen, var nogle af de få, som dengang kæmpede mod, at Realkreditforeningen, altså Realkredit Danmark, blev forvandlet til et aktieselskab og indlemmet i Danske Bank-koncernen.
Så i den forstand ligger ordføreren fint i forlængelse af andre politikere fra sin egen politiske baggrund, eller hvad man kan kalde det.
Men jeg har lidt svært ved at se, hvis ikke man er parat til, om jeg så må sige, at kræve, at f.eks. Danske Bank skal udskille eller frasælge deres realkredit, hvordan man så skal gennemføre den opdeling.
Vi kender det jo fra specielt USA, hvor man har en lidt hårdere trustlovgivning, at man tvinger selskaber, der er blevet for dominerende, til at dele deres aktiviteter op i en eller anden grad.
Andreas Steenberg (RV), 2019-04-25:
Tusindvis af danske statsborgere rejser ud i verden for at opleve verden, være på ferie, for at arbejde eller for at studere.
Her i Folketinget vil vi gerne have mere af det: mere eksport, mere samhandel, mere samarbejde, mere viden fra udlandet.
Men vores egne statsborgere skal for alt i verden ikke finde kærligheden uden for EU.
Så mødes de nemlig af den ene chikanerende regel efter den anden.
Det er regler, der – som vi har fået det bekræftet i dag med Dansk Folkepartis tale – har til formål, at en dansk statsborger ikke skal kunne få sin udenlandske ægtefælle til Danmark og i stedet for må bo i et andet land. I dag har vi fra Radikale Venstres side foreslået at fjerne en af de regler, der skaber allerflest problemer for de danskere, som er blevet forelsket i en ikke-EU-borger, nemlig kravet om, at man på forhånd skal stille 100.000 kr. i bankgaranti til kommunen for overhovedet at kunne ansøge om at få sin ægtefælle til Danmark.
Som vi også hører i debatten i dag, bruger flertallet det som et argument, at man skal kunne forsørge sig selv.
Derfor skal man stille de her 100.000 kr., så kommunen kan trække fra de 100.000 kr., hvis man ikke forsørger sig selv.
Derfor støtter vi også det, som hedder fremadrettet forsørgerpligt, der allerede gælder i dag.
En dansk statsborger eller ægtefællen kan simpelt hen ikke modtage noget fra kommunen i 8 år, for så medfører det formentlig udvisning af ægtefællen.
Og en undersøgelse har vist, at syv ud af ti danske statsborgeres ægtefæller kommer i job ganske hurtigt.
Derfor er der ingen grund til at stille det krav om 100.000 kr.
En undersøgelse fra Ægteskab Uden Grænser viser, at de fem største kommuner har flere udgifter til at administrere de her garantier, end de trækker fra dem, altså er de 100.000 kr. ren symbolpolitik, som ikke har nogen effekt i den virkelige verden.
Det er kun for at chikanere danske statsborgere, der har fundet kærligheden uden for EU – og helt uden nogen ordentlig grund.
Det er ikke i orden, for de her danske statsborgere har ikke gjort noget galt.
Det ser ikke ud til, at der er flertal for at fjerne det her krav lige nu, men i Radikale Venstre har vi tænkt os at fortsætte med at kæmpe for de danskere, der har fundet kærligheden i udlandet.
Og jeg noterede mig også, at Socialdemokratiets holdning er, at kravet i hvert fald skal laves om.
Det burde være en ret at kunne bo i sit eget fædreland med sin ægtefælle og børn.
Det kæmper vi for.
Martin Henriksen (DF), 2019-04-25:
Det er bare for at rydde et par misforståelser af vejen.
Når hr. Andreas Steenberg siger, at reglerne er lavet ud fra et ønske om at chikanere danske statsborgere, er det jo forkert; der er ikke et ønske om at chikanere danske statsborgere.
Og når hr. Andreas Steenberg siger, at danske statsborgere ikke må hente deres udenlandske ægtefælle til Danmark, er det jo også forkert.
En dansk statsborger må godt hente sin udenlandske ægtefælle til Danmark, hvis de lever op til kravene; det siger jo ligesom sig selv.
Så der er jo ikke tale om et forbud, og jeg synes, at dem, der sidder og lytter med, skal sidde tilbage med det rigtige indtryk af reglerne.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge om noget.
Som jeg også nævnte fra talerstolen, var det i 2015 sådan, at der var et godt stykke over 11.000 udlændinge, som blev familiesammenført til Danmark.
Og det har selvfølgelig noget at gøre med både asyl, flygtningepolitik, indvandrere i Danmark og danske statsborgere – det har noget at gøre med det hele.
Hvis vi havde lyttet til Det Radikale Venstre, hver gang vi havde strammet op på reglerne – på asylområdet, på familiesammenføringsområdet osv. – var det tal jo ikke faldet; så var det jo stadig væk højt.
Hvad er hr. Andreas Steenbergs kommentar til det, altså til, at hvis vi havde lyttet til Det Radikale Venstre, havde vi jo ikke fået situationen under kontrol?
Andreas Steenberg (RV), 2019-04-25:
Som jeg husker hr. Martin Henriksens retorisk udmærkede tale, sagde hr. Martin Henriksen, at formålet med de her regler også var, at der skulle komme færre, altså at der var danske statsborgere, der skulle opleve, at deres ægtefæller ikke skulle komme her.
Det var derfor, jeg sagde, som jeg gjorde i talen, og derfor mener jeg også, det er chikane – især når man kan se, at kommunerne faktisk ikke trækker fra de her bankgarantier, altså er der et andet regelsæt, hvorved man opnår det, man gerne vil.
Jeg har fået et svar fra ministeren om, at det, så vidt jeg lige husker frit fra hukommelsen, er omkring 2.000 danske statsborgeres ægtefæller, der er blevet afvist i den her valgperiode.
Martin Henriksen (DF), 2019-04-25:
Det er uomtvistelig rigtigt, at hvis man lemper reglerne, kommer der flere hertil.
Altså, sådan er det jo; så bliver det jo også nemmere at hente en udenlandsk ægtefælle til Danmark.
Men man kan jo godt få sin udenlandske ægtefælle til Danmark.
Det kræver, at man lever op til nogle krav – nogle krav, som efter Dansk Folkepartis opfattelse er helt, helt rimelige, og som er nødvendige at stille, også fordi bl.a. Det Radikale Venstre har været med til at uddele statsborgerskab til nogle personer, som slet ikke har været danske, og som jo derfor også kan søge om at få en udenlandsk ægtefælle til Danmark, eksempelvis fra deres hjemland eller deres forældres hjemland.
Det hører også med til historien, og det er ret væsentligt.
Men uanset hvilken baggrund man har, skal man leve op til nogle krav.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge: Vil det være et krav fra De Radikale til den socialdemokratiske statsministerkandidat, at man skal ændre reglerne på det her område, såfremt flertallet skifter efter et valg?
Hvor hårdt vil man stå på at skulle lempe de her regler?
Andreas Steenberg (RV), 2019-04-25:
Ganske hårdt, for jeg synes, det er forkert, at vores egne statsborgere ikke kan have deres ægtefæller her.
Nu hørte vi jo fra Socialdemokratiets ordfører, at Socialdemokratiets holdning er, at kravet her burde være 50.000 kr. i stedet for 100.000 kr., og det vil vi da selvfølgelig forsøge at få Socialdemokratiet til at mene, når de nu selv mener det.
Generelt vil vi jo kæmpe alt, hvad vi kan, for at Danmarks egne statsborgere kan bo med en udenlandsk ægtefælle i Danmark, for resultatet af den politik, Dansk Folkeparti har været med til at føre, er, som hr. Martin Henriksen sagde i sin tale, at der er danske statsborgere, der oplever, at de ikke kan have deres ægtefælle her – og den politik er vi uenige i.
Anni Matthiesen (V), 2019-04-25:
Tak for ordet.
Som også flere andre har været inde på, er lovforslaget, som vi nu er i gang med at behandle, jo, kan man sige, en justering af folkeskolen.
Det er korrekt, at vi har forhandlet i mange møder og over lang tid, men jeg synes faktisk, at det, vi nu er nået i mål med, kan vi alle sammen være stolte af.
Mere konkret foreslås der jo med lovforslaget her en række ændringer, som egentlig har til formål at give nogle mere klare rammer for tilrettelæggelsen af skoledagen.
Det er jo sådan, at der sker en afkortning af skoleugens længde, primært for de yngste elever, men det kan også anvendes i forhold til nogle af de ældre elever.
Ud over det får man nu også på plads med lovforslaget her, at man øger fagligheden, og at man giver et kvalitetsløft til den understøttende undervisning.
Det er jo alt sammen ting, som man kan sige at vi har diskuteret ad flere omgange, også i folkeskoleforligskredsen, og derfor mener jeg også, at de her sten, som har været i vejen for at få skabt en rigtig god hverdag i skolerne derude, på den her måde nu bliver ryddet væk.
I Venstre er vi overbevist om, at det er vigtigt med frihed til den enkelte skole.
Det er jo dem, der ligesom kender eleverne og kender de lokale behov, og derfor er en af de ting, som jeg i hvert fald også har været med til at kæmpe på plads i aftalen her, bl.a. at give en frihed til, at kommunalbestyrelserne fremadrettet kan tage beslutning om, om man kan nøjes med at sidde i en skolebestyrelse i 2 år.
Jeg ved, at der har været kommuner derude, der har efterspurgt det, og det glæder mig også, at det er noget af det, vi har fået med ind i lovforslaget.
Som også de tidligere ordførere har været inde på, sker der jo også en tilførsel af nogle ekstra fagtimer.
Bl.a. har vi jo også fået billedkunst mere frem her, og sprog og historie, og det er noget af det, som også har været vigtigt for os i Venstre.
Der er en præcisering af § 16 b, og jeg tror måske også, at det for alle os, som er ordførere på folkeskoleområdet, er noget af det, vi er rigtig glade ved at vi har fået på plads.
I hvert fald har det fyldt rigtig meget, både på forhandlingsmøderne, men for den sags skyld – tror jeg – også ude i folkeskoleverdenen.
Det er sådan, at der er mere klarhed nu, og jeg ved, at man venter på, at det her lovforslag bliver vedtaget.
Så jeg kan i hvert fald sige, at vi fra Venstres side bakker rigtig meget op om, at vi også skal hastebehandle det her lovforslag, så det kommer på plads.
Tak for ordet.
Jakob Sølvhøj (EL), 2019-04-25:
Jeg tror ikke, det kan være for meget sagt, at det har været en usædvanlig langsommelig proces.
Nogle ordførere har allerede nævnt det.
Jeg opfatter det nu egentlig som længere end de 4 måneder, der er blevet omtalt, og ser det mere som en usædvanlig langsommelig proces, der har ført frem til en erkendelse i folkeskoleforligskredsen af, at der er behov for at ændre på de lange skoledage, som blev indført med folkeskolereformen.
Man kan jo sige, at det har været et tilløb af ca. 6 års varighed, før man i lovbemærkningerne til det her forslag kunne skrive følgende: »Med en generel afkortning i indskolingen vil de yngste skolebørn få mere tid og energi til leg, udvikling og fritidsaktiviteter uden for skolen.
En kortere skoleuge i indskolingen vil desuden give fritidstilbuddene bedre mulighed for at skabe en sammenhængende indsats for børnene«.
Det skriver jeg gerne under på.
Jeg er fuldstændig enig.
Jeg synes, det er trist, at vi har måttet ad så voldsom en omvej for at nå frem hertil.
Derfor vil jeg sige, at vi i Enhedslisten glæder os over, at der med afkortningen af skoledagen nu endelig rokkes lidt ved, hvad jeg vil kalde den mest upopulære uddannelsesreform i nyere tid.
Vi havde gerne set en yderligere afkortning.
Endnu mere vil jeg sige, at det ærgrer os, at man samtidig lægger op til en ændring af § 16 i folkeskoleloven, sådan at der sættes et loft over, hvor meget skoledagen kan afkortes, når det gælder eleverne på mellemtrinnet og i udskolingen.
I praksis vil loftet betyde, at der vil være rigtig mange elever, der ikke får afkortet skoledagen, men tværtimod får gjort skoledagen længere.
Det fremgår også tydeligt af de høringssvar, der ligger.
Vi kan se, at det er Danmarks Lærerforenings vurdering og Skole og Forældres vurdering og flere andres, at med loftet over, hvor mange timer der kan afkortes på mellemtrinnet og i udskolingen, vil mange få en længere skoledag.
Jeg synes også, det er ærgerligt, at man i en tid, hvor der tales så meget om, at vi skal skabe større frihed til skolerne, så på den måde tilsidesætter de lokale modeller for en reduktion af skoledagen, som de i mange kommuner er kommet frem til, og som jeg vurderer der er stor tilfredshed med både hos elever, forældre og lærere.
Jeg tror, det vil skabe en ganske betydelig frustration hos mange elever, når de opdager, at det, der er blevet omtalt, som at der nu endelig kommer kortere skoledage, for nogle vil betyde, at der rent faktisk bliver en længere skoledag, og jeg vil godt i udvalgsarbejdet have belyst nærmere, hvor mange elever det egentlig er, der får en længere skoledag.
Nu, hvor der tales så meget om, hvor godt det er, at den bliver kortere, var det faktisk rigtig godt at vide, hvor mange elever der får en længere skoledag ud af lovforslaget her.
Vi synes, at man bør lytte til den kritik, der ligger i en lang række af høringssvarene, sådan at man dropper loftet over de 2 timer, som er nedfældet i den nye § 16 b, og vi påtænker at stille et ændringsforslag til lovbehandlingen om, at man udskriver loftet af lovgivningen.