Victoria Velasquez (EL), 2023-10-24:
Det her lovforslag, L 23, kaldes et forbedret arbejdsskadesystem.
Det er vi ikke helt enige i i Enhedslisten, og det er der nogle forskellige grunde til.
Der er nogle gode og væsentlige forbedringer, men der er også alvorlige forringelser.
Det er godt, at tilskadekomne nu kan få et tilbud om uddannelsesgodtgørelse til en kompetencegivende erhvervsuddannelse, men kravet om en mengrad på 10 pct. bør afskaffes, da det vil afskære mange tilskadekomne fra at få glæde af ordningen.
I stedet bør alle, der på grund af arbejdsskadens følger ikke længere kan arbejde inden for deres hidtidige fag, få muligheden for at kunne få uddannelsesgodtgørelse.
Det er også positivt, at børn og unge, der har mistet en forælder som følge af en arbejdsskade, nu får erstatning for tab af forsørger, frem til de fylder 21 år.
Det er en forbedring, at der nu beregnes et engangsbeløb til dækning af permanente udgifter til sygebehandling, optræning og hjælpemidler, og at dette beløb dels skal forhøjes, dels skal være så stort, at det dækker livsvarigt, hvor det i dag kun beregnes frem til folkepensionsalderen.
Vi er også tilfredse med, at der nu indføres en voldsskadesforsikring, så ansatte, der har risiko for at blive udsat for vold og trusler om vold fra de borgeres side, som de jo har omsorg for – ja, det kan jo være hele grunden til, at de finder mening i deres arbejde – nu lettere kan få erstatning, og vi mener, at alle arbejdsgivere inden for områder, hvor der er risiko for vold mod ansatte, skal have pligt til at tegne en voldsskadesforsikring, for at det ikke bliver frivilligt for selvforsikrede arbejdsgivere.
Og vi er også tilfredse med, at kravet om politianmeldelse skal fraviges, så pleje- og omsorgspersonale og andre faggrupper, der har været udsat for vold på deres arbejdsplads, kan få erstatning efter lov om erstatning til ofre for forbrydelser uden at behøve indgive politianmeldelse.
Ofte er volden jo sket fra nogle af de borgeres side, som de prøver at passe på, og som de ingen interesse har i at skulle politianmelde.
Så har vi også store forhåbninger til, at det vil gøre noget ved sagsbehandlingstiden, at der nu indføres en 14-dages tidsfrist for besvarelse af anmodning fra Arbejdsmarkedets Erhvervssikring om oplysninger, og at der indføres bødestraf for at overskride tidsfristen, efter at der er modtaget en rykker.
Det er især kommuner, læger, sygehuse og andre arbejdsgivere, der skal indsende oplysninger, som er helt nødvendige for den videre sagsbehandling, og de sene svar bevirker, at sagerne ligger stille unødvendigt længe.
Men vi betragter forslagene om en ændret fastsættelse af arbejdsevnetabet og en ændret årslønsberegning som store forringelser.
Det her er regeringens egne tal, og regeringen har selv opgjort, at ca. 20 pct. vil få en lavere erstatning med de nye regler – en lavere erstatning – og det er især lønmodtagere, der har deltidsarbejde, lønmodtagere med tilbagevendende arbejdsløshedsperioder og tjenestemænd, der bliver ramt af de nye regler om erhvervsevnetab og årslønsberegning, og beregningseksempler fra FH, Fagbevægelsens Hovedorganisation, viser, at mange tilskadekomne vil få en markant lavere erstatning, og at de vil miste en eller flere millioner kroner – en eller flere millioner kroner – i samlet erstatning.
Vi forstår ikke, hvorfor erhvervsevnetabet skal fastsættes med 10-procentsintervaller i stedet for 5-procentsintervaller.
Tidsforbruget til denne beregning må være det samme, og en af begrundelserne for den ændrede årslønsberegning er, at ændringerne vil forkorte sagsbehandlingstiden.
Men når man ser på forslaget til en ny årslønsberegning, forekommer det meget bureaukratisk og indviklet og meget mere tidskrævende end de nuværende enkle beregningsregler.
Så tager vi også skarpt afstand fra begrænsningerne i tilskadekomnes ret til at få en sag genoptaget.
Det kommer nu til at blive sådan, at man kræver, at tilskadekomne skal dokumentere, at der foreligger nye oplysninger, som indebærer en vis sandsynlighed for, at en genoptagelse vil føre til en ændret afgørelse, og der har vi altså mange tilskadekomne, som ikke har en fagforening eller andre til at hjælpe sig, som ikke har råd til at få hjælp til at kunne vise, hvorfor det er sådan, at deres sag skal genoptages.
Der er altså tale om en direkte forringelse af tilskadekomnes retssikkerhed.
Baggrunden for forslaget er, at den oprindelige afgørelse bliver fastholdt i næsten to ud af tre sager, men i ca. 30 pct. af sagerne bliver erstatningen forhøjet, og det betragter vi som en begrundelse for, at der ikke skal ske begrænsninger i de nuværende muligheder for genoptagelse.
Så mener vi også, det er et alvorligt brud på retssikkerheden med en søgsmålsfrist på de 12 måneder, som jeg også kom ind på tidligere, og at det i forbindelse med den fri proces tager over 12 måneder, og også forsøget omkring forsikringsselskaberne.
Så vi vil gerne støtte de gode ting, men de alvorlige forringelser gør desværre, at vi ikke kan støtte forslaget.