runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karsten Lauritzen (V), 2018-02-27:
Jamen, vi vil gerne have, at der kommer flere udøvende kunstnere, og at der er gode vilkår for dem, men over for det skal man jo sætte ønsket om et enkelt skattesystem.
Jeg ønsker sådan set færre fradrag i stedet for flere, og jeg tror, at den mest hensigtsmæssige måde at støtte udøvende kunstnere på ikke er at lave skattemæssige særregler for dem – det gælder ikke bare det her beslutningsforslag, men også de øvrige tre, der er stillet fra Enhedslistens side.
Vi er ikke uenige i ønsket om at skabe gode vilkår for kulturlivet, men vi er uenige i, at man skal gøre det via nogle særlige målrettede ting i skattesystemet.
Så kommer der mange andre grupper, som mener, at deres arbejde er mindst lige så vigtigt som udøvende kunstneres.
Det kunne f.eks. være en montør, der ville sige, at i montørens optik er montørens arbejde lige så vigtigt som den udøvende kunstners, hvorfor skal han så ikke have mulighed for det her øgede fradrag?
På den baggrund afviser vi det altså.
Rasmus Nordqvist (ALT), 2018-02-27:
Men kan ministeren se en idé i, at i stedet for at vi kun støtter direkte gennem puljer så netop skaber nogle ordentlige vilkår for, at man kan udøve sit erhverv under de særlige vilkår, som gælder, og som jo er forskellige fra erhverv til erhverv?
Her har vi altså at gøre med en gruppe, som i den grad for at kunne udøve sit erhverv, for at kunne skabe kunst som udøvende kunstnere i hele landet, altså at være rundt, optræde osv., har de her særlige vilkår.
Altså, at det er en anden måde, at vi i stedet for kun en puljestøtte så siger, at vi faktisk understøtter erhvervet til at kunne vokse i sig selv igennem det her.
Karsten Lauritzen (V), 2018-02-27:
Regeringen vil gerne understøtte et rigt kulturliv, og udøvende kunstnere – det er i særdeleshed kunstnere, der rejser som led i deres kunstneriske gerning, deres arbejde – rejser jo rundt i landet og er med til at sikre, at kulturen ikke bare er i hovedstaden eller i de større byer, hvor der måske er teatre og et stærkt kunstnerisk miljø, men også kommer ud i landet. Så det vil vi gerne understøtte, og det gør kulturministeren også ved at støtte deres arbejde med direkte tilskud, enten til nogle af de institutioner, som de udøvende kunstnere arbejder for, eller i form af lokale kulturpuljer og andet.
Og den støtte er berettiget givet til de udøvende kunstnere.
Men regeringen er ikke af den opfattelse, at udøvende kunstnere har en så stor særstilling i vores samfund, at vi skal lave helt særlige skatteregler for dem.
I forvejen gælder der jo nogle helt særlige regler for en række kunstnere, der er på finansloven og andre ting, og det er i forvejen meget omdiskuteret.
Pia Adelsteen (DF), 2018-02-27:
Jeg synes bare, at der er to sider af en sag.
Og vi kan godt fremhæve den ene side rigtig meget, nemlig at der er nogle, der selvfølgelig bliver påvirket af de her ting.
Jeg vasker selv vindueskarmene af i den lejlighed, jeg har fået stillet til rådighed herinde, og jeg ved, hvor beskidt der er.
Så at bo med børn herinde synes jeg måske ikke lige er det, jeg ville gøre.
Så kan man selvfølgelig vælge at sige, at så skal alle biler ud, og vi skal forbyde alle brændeovne inde i København, fordi de også udgør et problem.
Det er ikke, fordi jeg vil negligere problemet, overhovedet ikke, men jeg synes bare også, man skal huske på, at der også er en omkostning i den anden ende, og at tingene ikke bliver løst med et snuptag.
Det er også derfor, jeg synes, det er positivt, at ministeren nu er indstillet på at lave nogle nye beregninger: Hvad har vi haft for en effekt, og er der noget, vi kan gøre?
Og ja, selvfølgelig er der altid noget, vi kan gøre, men det koster også bare nogle penge, og så skal man jo tage en beslutning om, om man er villig til at betale det beløb, som jeg i hvert fald ikke kender på nuværende tidspunkt.
Ida Auken (RV), 2018-02-27:
Jeg synes, at Dansk Folkepartis ordfører tager meget let på det.
Altså, man er mere optaget af lastbilejere, der skal bruge nogle penge på ikke at forurene, end man er optaget af, at der f.eks. i den by, vi er i lige nu, er 550 for tidlige dødsfald, og at der er 33.000 sygedage.
Det er noget, der koster 4,5 mia. kr. i den anden ende, og der er en befolkning, derude, der betaler med deres sundhed.
Det er da den anden side af den her historie.
Der siger vi: Der skal være lige konkurrencevilkår, og alle, der må køre i den her by, skal have den nyeste teknologi.
Og så kan det godt være, at vores varer bliver 1 øre dyrere – det ved vi jo godt – når vi til sidst står i supermarkedet.
Men det tror jeg hellere vi vil, end at vi skal betale med vores sundhed.
Bekymrer det virkelig slet ikke Dansk Folkepartis ordfører, at den side af medaljen er derude, altså at der er en befolkning derude, der lige nu betaler med deres sundhed og deres livskvalitet?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2018-02-27:
Tak, selvfølgelig, for statsministerens svar.
Jeg forstår godt, at det er svært at gå ind i sådan en konkret sag, hvis den kommer ud af det blå.
Det var derfor, jeg egentlig bragte spørgsmålet op med udgangspunkt i TV 2's Presselogen, for der handler det om, at man laver lidt selvkritik og evaluering efter en situation.
Her har vi at gøre med noget, der jo var breaking story everywhere i det danske samfund for en måned siden.
Så det er jo ikke sådan en ukendt sag.
Det var derfor, jeg tænkte, at det godt kunne være, at statsministeren alligevel ved noget, når man efterfølgende i regeringen har diskuteret, hvad det er for en sag, og hvordan man håndterer den, hvad man gør ved den.
Der har også været et forløb, hvor et af regeringspartiernes folketingsmedlemmer fik samlet en del penge ind, som skal sendes retur til dem, der har givet, for som politiet vist har sagt – jeg tror, de brugte den betegnelse – var det nok en mere broget sag.
Altså, ved statsministeren ikke, hvad der er sket?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-02-27:
Det var jo et rigtig godt spørgsmål, som jeg ikke ved om jeg kan svare på, for jeg er ikke bekendt med den her sag i alle dens detaljer, og jeg ved ikke, hvilke oplysninger der har ligget til grund, da Flygtningenævnet traf den beslutning.
Jeg kan forstå, at der så er givet afslag i første instans, men så er der klaget, og så er sagen vel behandlet efter de givne regler.
Så må man jo have genskabt noget harmoni i familien, der ikke var der.
Det er ikke for at stå og tage let på det, men hvad er min mulighed for at sige noget om det?
Jeg kan helt overordnet sige, at jeg synes, vi har brug for, og jeg synes også, vi i fællesskab er kommet pænt derhenad, at sørge for at have ret stramme udlændingeregler.
Det er bl.a. det, der er årsagen til, at det ved fælles indsats, også ved en indsats ude i Europa, er lykkedes at få de her tal under kontrol, i forhold til hvor det var, så vi nu står med det laveste antal asylansøgere til Danmark, vi har haft i 9 år.
Hvis en person så har fået et ophold og har det lovligt i Italien, kan den person jo også efter reglerne bevæge sig rundt, herunder besøge familiemedlemmer i Danmark.
Sådan er loven, og den er på det her punkt nok ikke sådan lige at lave om.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2018-02-27:
Tak, formand, og tak for en udlændingedebat.
Jeg synes, det er fantastisk, at der diskuteres indvandringspolitik, og hvordan vi kan sikre landet for fremtiden.
Det omvendte er jo også velkommen, altså at få gjort det nødvendige, og det skal vi sådan set bare tage imod med kyshånd og så få mandaterne bragt i spil, så vi kan komme ad rette vej.
Mit spørgsmål relaterer sig til udlændingeområdet, men mere med et konkret eksempel som baggrund, for tit og ofte er det egentlig meget godt, at tingene kan blive lidt konkrete.
Det er lidt med
Her tænker jeg helt konkret på sagen om Bager-Ali, som han blev betegnet som.
For en måneds tid siden havde vi en stor debat her i Danmark om en person ude i Tingbjerg, kioskejer, bager, eller hvad han nu skal benævnes som, som fik smadret sin butik.
Alle tog selvfølgelig afstand fra det, for det duer jo overhovedet ikke i et land som Danmark.
Men det pudsige var, at når man gravede ned i sagen – Jyllands-Posten har bl.a. afdækket det – virker det, som om den her person måske indeholder lidt mere end det, der lige kom frem først.
I 2013 kom han sammen med sin lillebror og far til Italien og fik asyl, og et par år efter vandrede personen her, Bager-Ali, og hans lillebror så til Danmark og søgte opholdstilladelse.
De fik det ikke af Udlændingestyrelsen, men ved en klage til Flygtningenævnet, fik de det.
Hvorfor?
Fordi de ikke kunne være sammen med faderen, for han ville ikke være ved dem, og de skulle arbejde sort, og de kunne ikke komme i skole i Italien, og alt var galt.
Og så får de opholdstilladelse i Danmark.
Integrationsministeren var ude at besøge den her såkaldte Bager-Ali, og der blev samlet penge ind, og der skete mange ting, og på de billeder, der så for en måneds tid siden var i omløb, står faderen så ved siden af Bager-Ali, og så er spørgsmålet til statsministeren selvfølgelig: Hvordan i alverden kan det lade sig gøre, at de her personer er i Danmark og ikke i Italien, når man har en Dublinforordning, der siger, at man skal være det sted, hvor man i første omgang har fået asyl?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-02-27:
Vi investerer massivt i nærområderne takket være de stramninger, vi gennemførte oven på en regering, som fru Mette Frederiksen selv var en del af, og hvor der var flere svækkelser af udlændingepolitikken, end der er sider i det nye oplæg fra Socialdemokratiet.
Og det er da ikke noget lille oplæg, der er lavet.
Så vi har ligesom taget på os at prøve at stramme op på det.
Når jeg sagde, hvad jeg sagde før, så var det, fordi det ikke kan nytte noget, at vi skaber et indtryk hos befolkningen af, at vi bilateralt af egen drift kan trylle nogle historiske problemer væk ved at gøre noget fremadrettet, som man ikke rigtig kan forklare hvad er.
De udfordringer, vi har ude i ghettoerne nu, er vokset op over en generation, hvor antallet af ikkevestlige indvandrere i Danmark er steget fra 1 pct. til 8½ pct.
Det gør, at vi fremadrettet skal have kontrol over tilstrømningen.
Det har vi rettet op på oven på en regering, der svækkede udlændingepolitikken – også med nogle instrumenter, f.eks. integrationsydelsen, som Socialdemokratiet desværre stemte imod.
Derfor har vi også øget selvforsørgelsesgraden, og vi skal gøre mere her.
Og jeg vil lægge mit lod i den vægtskål, hvor det handler om at få hovedreglen til at fungere frem for at definere nogle undtagelser.
Mette Frederiksen (S), 2018-02-27:
Jeg tror faktisk, der er forskel på vores temperament og også på tilgangen til nogle af de her spørgsmål, for hvis jeg skal tage statsministerens ord for pålydende, ønsker statsministeren fortsat at have asylbehandling i Danmark.
Jeg ønsker at have den i nærområderne, ganske enkelt fordi jeg synes, det er en bedre måde at lave flygtningepolitik på.
Her er en tydelig politisk forskel, og den må vi jo diskutere hen ad vejen.
Altså, vores udfordring er den, og det gælder sådan set både spørger og svarer, at hovedreglen ikke er, at kvinder med ikkevestlig baggrund er i arbejde i Danmark.
Hovedreglen er, at de ikke er i arbejde.
Hovedreglen er, at når du kommer hertil, hvad enten du er flygtning eller indvandrer, og ikke har en vestlig baggrund, så går du derhjemme; så bidrager du ikke på arbejdsmarkedet, og så opnår du ikke de samme muligheder for aktivt medborgerskab, som andre kvinder gør.
Og for manges vedkommende har de selvfølgelig også sværere ved at sikre en hverdag for deres børn.
Jeg vil rigtig gerne have, at alle, der kommer hertil, bliver selvforsørgende og finder et arbejde.
Indtil vi når det punkt, vil jeg have, at alle skal bidrage til det her samfund, fordi jeg som socialdemokrat grundlæggende synes, at det er det allervigtigste princip.
Statsministeren vil ikke være med til det konkrete forslag.
Nuvel, men kunne vi måske aftale herfra, at vi ikke bruger tid på at skyde hinandens forslag ned, men får lavet en bred aftale på tværs af de politiske partier, der vil tage et ansvar, så vi kan få skabt de løsninger, der skal til for at løse de alt, alt for mange problemer på det her område?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-02-27:
Ja, men jeg sætter bare et lille spørgsmålstegn ved, om det nu er tydelige forventninger at fokusere på undtagelsen fra, at det lykkes, altså det, som fru Mette Frederiksen selv synes er hovedreglen.
For i min optik er det sådan, og min grundholdning er sådan, at folk, der kommer hertil og har krav på opholdstilladelse, naturligvis skal have det.
Det er jeg lidt usikker på om Socialdemokratiet mener, for de vil have dem på et eller andet fly et sted hen, som jeg ikke ved hvor er.
Men i min virkelighedens håndbog er vi nok nødt til at give dem opholdstilladelse, hvis de har krav på det, og så skal de jo mødes med et håndfast krav om selvforsørgelse.
Og vi skal da fokusere al vores energi på at sikre, hvordan det sker – synes jeg bare – i stedet for at diskutere, hvad vi skal gøre, hvis det så ikke lykkes.
Men det er måske bare en temperamentsforskel.
Det er overhovedet ikke for at være sur eller noget, jeg siger det bare helt stilfærdigt i opløbet.
Og vi vil også gerne diskutere det, når vi kommer ind i de her diskussioner på et mere oplyst grundlag.
Jeg synes bare, vi skal fokusere energien på hovedreglen og få det til at virke frem for at bruge mange kræfter på at definere en eller anden undtagelse fra den, hvis det ikke virker alligevel.
Mette Frederiksen (S), 2018-02-27:
Jeg tror, det er rigtigt, at det er nødvendigt på nogle områder, men vi må desværre nok konstatere, at når det handler om gruppen af kvinder med ikkevestlig baggrund, er deres deltagelse på arbejdsmarkedet lav, både for dem, der har været her gennem mange år, altså også årtier, men faktisk også fortsat for dem, der er kommet hertil inden for de seneste år.
Det gælder også gruppen af nyankomne syriske flygtninge, hvor den kvindelige deltagelse på arbejdsmarkedet er for lav, og det giver os nogle kæmpestore udfordringer som samfund.
Vi har servicetjekket den lovgivning med skiftende ministre ad rigtig mange omgange, og jeg tror, vi som samfund bliver nødt til at være meget mere præcise og meget mere direkte i vores krav til de mennesker, der kommer til vores land.
Når man er her og har fået et opholdsgrundlag, forventer vi, at man går ud og finder et arbejde.
Hvis det så ikke lykkes, er det socialdemokratiske forslag, at man skal bidrage, i stedet for, som reglerne er i dag, at man kan gå rundt mellem det ene og det andet og det tredje.
Og man skal ikke bare bidrage lidt, man skal bidrage 37 timer om ugen.
Og det var det konkrete forslag, jeg spurgte statsministeren til.
Skal vi vende det rundt, sådan at der bliver håndgribelige krav og dermed meget, meget tydeligere forventninger?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-02-27:
Tak for det.
Men der kan ikke være – øjensynlig ikke længere i hvert fald, og det er jo rart, at det er blevet sådan – to meninger om den sag, nemlig at rettigheder og pligter følges ad, og at folk, der kan arbejde, skal arbejde og tjene deres egne penge.
Det har sådan set været vores tilgang hele vejen igennem.
Desværre stemte Socialdemokratiet ikke for det.
Hvor Socialdemokratiet står i spørgsmålet om integrationsydelse, står mig ikke helt klart.
Men det gennemførte vi i hvert fald med stor effekt uden om Socialdemokratiet.
For sandheden er jo den, at dem, der kommer til nu, møder vi på en helt anderledes håndfast måde, end vi har gjort historisk, med det udgangspunkt, at man står til rådighed på arbejdsmarkedet, og at det ikke er noget, man skal bevise at man gør.
Derfor har vi altså også øget andelen af dem, der vurderes at stå til rådighed på arbejdsmarkedet, ganske, ganske markant.
Og vi kan jo også som opfølgning på trepartsaftalen – men i øvrigt også fordi den her dagsorden har været italesat, og det har fru Mette Frederiksen også medvirket til; det vil jeg gerne kvittere for – se, at der er et helt anderledes pres på, for at kommunerne leverer her.
Det kan vi jo se begynder at virke for de nye, der kommer, og det skal vi holde fast i.
Jeg ved, at min beskæftigelsesminister inden længe er på vej med et serviceeftersyn, kan man kalde det, af sanktionsregler og rådighedsforpligtelser m.v., for man må også stilfærdigt sige, at kommunerne forvalter det her meget uensartet.
Der er kommuner, der virkelig bruger de instrumenter, der er i værktøjskassen, og når langt ud og får folk i beskæftigelse, og der er nogle steder, hvor det foregår langt mere langmodigt.
Det tror jeg vi skal tage noget mere ejerskab af.
Så det er jeg sådan set åben over for.
Det rokker jo så ikke ved, og det var også det, jeg sagde i min åbningsbemærkning, at der har ophobet sig et problem over generationer med nogen, der, da de kom, ikke blev mødt – det er en lidt mere kompliceret problemstilling, og uret er tikket ud – og det er bare for at antyde, at vi nok ligesom må dele dem op i dem, der kommer i morgen, og dem, der har været her i årevis.
Mette Frederiksen (S), 2018-02-27:
Jamen jeg vil sige, at det egentlig er ret enkelt: Jeg glæder mig rigtig meget til at se regeringens udspil på torsdag i forhold til både parallelsamfund og udsatte boligområder.
Som statsministeren ved, har vi fra Socialdemokratiets side selv fremlagt et stort udlændingeudspil, og det er jo i mine øjne helt naturligt, at det er noget af det, vi bruger spørgetimen til i dag.
Det er klart, at som socialdemokrat er jeg jo mere end noget andet rundet af princippet og værdien om ret og pligt.
Man kan selvfølgelig være lovligt undskyldt, det er klart, men hvis man overhovedet kan, skal man arbejde – man skal bidrage, man skal yde, før man kan nyde.
er, at langt de fleste af os, der er i den erhvervsdygtige alder, faktisk går på arbejde.
Ellers kan vi ikke finansiere vores samfund.
Og igennem et par generationer har vi jo faktisk også fået skabt et samfund, hvor det at gå på arbejde og forsørge sig selv er det mest naturlige.
Det gælder for langt de fleste af os, der er i Danmark, men når vi kigger på gruppen af ikkevestlige flygtninge og indvandrere, i særdeleshed kvinderne, så ser tallene helt forkerte ud.
Ja, de vender faktisk nærmest modsat de andre, i hvert fald for nogle af grupperne.
Det har vi selvfølgelig set på igennem en længere periode, og vi er bekymrede, både for det samfundsøkonomiske, men måske mest af alt faktisk for det integrationsmæssige.
Altså, der er rigtig mange børn i Danmark, der i dag vokser op i et boligområde, hvor det ikke er naturligt, at mor går på arbejde.
Det giver mødrene dårlige forudsætninger for at få deres børn godt i vej, og det giver også nogle store ligestillingsmæssige problemer.
Så vi har foreslået at vende lovgivningen om, sådan at man helst skal have et rigtigt arbejde.
Og kan man ikke finde det, skal man, hvis man følger vores forslag, i fremtiden yde 37 timers indsats på den ene eller den anden måde for overhovedet at kunne få en ydelse i Danmark.
Det tror vi vil være godt for integrationen, og det vil selvsagt være godt for samfundsøkonomien.
Regeringen har vist indtil videre sådan afvist forslaget lidt, men måske kunne tiden være inde til ikke at afvise hinandens forslag, men tværtimod finde nogle løsninger.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre statsministerens holdning til det socialdemokratiske forslag.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-02-27:
Et og andet ved jeg nok, men det kan jeg jo ikke stå og diskutere her i Folketingssalen – det er et personspørgsmål.
Jeg synes, den her sag viser os, at det ikke er alt, der står i avisen, som nødvendigvis er rigtigt, første gang det står der.
For sådan, som den sag blev fremstillet, forekommer det jo meget naturligt med den reaktion, der var, altså bl.a. også det initiativ, et folketingsmedlem tog, og den sympati, vedkommende viste over for, hvad der i hvert fald tog sig ud, som at en hårdtarbejdende person, der driver forretning, må se den ødelagt ved et voldeligt angreb.
Det får man ikke mig til at stå og tage afstand fra med det grundlag, som der blev handlet på.
Hvad kan vi lære af det?
Vi kan vel lære det af det, at i mange af de her sager skal man nok lige trække vejret ind og netop vide med sig selv, at der også kan være nuancer.
Det er en oplevelse, jeg tit sidder med, når jeg ser personsager i medierne, hvor der altså udvikles sympatitilkendegivelser om, hvor synd det er, at lige præcis den her person ikke kan blive – eller hvad det kan være.
Der sidder man fra tid til anden med et mere nuanceret billede, som man så ikke rigtig kan formidle nogen steder, og hvis man kunne, ville folkestemningen nok være anderledes.
Derfor skal vi vel alle sammen passe på med at lægge os ned for folkestemninger.
Så vil jeg sige, at der jo er givet opholdsgrundlag med afsæt i de regler, der er, og med afsæt i de oplysninger, der er givet.
Det må jo have en eller anden konsekvens, hvis de oplysninger, der har været givet, ikke har været i overensstemmelse med, hvad der er retvisende på det tidspunkt, hvor de blev afgivet.
Det går jeg ud fra er noget, myndighederne forfølger.
Pernille Skipper (EL), 2018-02-27:
Tak for det.
Nu skal vi tale om en gruppe af danskere, nemlig de ca. 750.000 offentligt ansatte, som der bliver forhandlet overenskomst for i den her tid – og som forhandlingerne er gået i stå for, må man nok sige.
De har igennem krisen udvist løntilbageholdenhed – nærmest oplevet ingen reallønsfremgang – og de har også i den samme periode oplevet, at der er blevet færre kollegaer, og at de har fået flere opgaver; der er kommet færre ansatte i den offentlige sektor.
Samtidig er der kommet flere ældre, flere syge og flere børn, som de skal tage sig af.
Så de løber hurtigere og hurtigere for vores fælles velfærd, og det har de gjort hele vejen igennem den økonomiske krise.
Og nu er den økonomiske krise så slut, og alligevel kan de tænde fjernsynet og se en repræsentant for regeringen stå og sige, at de kun vil tage og slet ikke vil give.
Det, man bare glemmer, er jo, at de mennesker hver evig eneste dag giver noget med deres arbejdskraft.
Personligt bliver jeg i hvert fald pikeret, og det tror jeg der er mange andre der også gør, for det job, de udfører, er livsnødvendigt for vores samfund.
De er uundværlige for os alle sammen.
De underviser vores børn; de gør kommende generationer klar til at tage over og drive det her samfund videre.
De tager sig af vores forældre og bedsteforældre på plejehjem, som har brug for omsorg, efter at de har knoklet et langt liv og betalt deres skat.
De lapper os sammen, når vi er kommet til skade; de redder vores liv bogstavelig talt og i overført betydning.
De lapper vores veje.
De sørger for, at kloakkerne fungerer, og de henter vores skrald.
Altså, uden de mennesker, uden de ca. 750.000 offentligt ansatte ville alle vi andre være ...
Det må man ikke sige i Folketingssalen, men statsministeren ved godt, hvad jeg tænkte.
De har ærlig talt holdt igen, de har knoklet, og nu er det deres tur.
Og mit spørgsmål til statsministeren er meget simpelt: Er det ikke kun rimeligt, at de offentligt ansatte ved, de her overenskomstforhandlinger også får en reallønsfremgang?