Michael Aastrup Jensen (V), 2020-06-18:
Tak for det.
Der har jo egentlig også været en hr. Søren Søndergaard i Folketingssalen tidligere i dag.
Men allerførst vil jeg gerne sige tusind tak for, at vi får sådan en forespørgselsdebat.
Der er ingen tvivl om, at vi fra Venstres side jo på den ene side er rigtig glade for, at der kommer gode private – hvis man kan sige det på den måde – investeringer i Grønland, ved at der kommer den her hjælpepakke fra en af vores nærmeste allierede overhovedet, men vi kan på den anden side ikke lade være med at se det ind i et større geopolitisk billede.
Og det her skal selvfølgelig ses ind i det billede, der efterhånden har tegnet sig i de senere år, hvor vi ikke mindst på det seneste har oplevet en Trumpadministration, som har sat kikkerten for øjet med henblik på gerne at ville engagere sig mere og mere i det arktiske, ikke mindst i Grønland.
For jeg er jo fuldstændig enig i, at præsident Trumps melding om, at han ville købe Grønland, var et wakeupcall.
Og det skal jo ses i, at man nu åbner et konsulat, hvilket man godt nok kalder en genåbning, men det er efterhånden en del år siden.
Altså, man kan selvfølgelig kalde alt en genåbning, men det var i 1950'erne, at man havde et konsulat der.
Så lad os bare kalde det en genåbning af et konsulat i en by, som har nogenlunde samme størrelse som Holbæk.
Der har man nu en konsulat med otte, som jeg har forstået det, både lokalt ansatte og diplomater, og det er en meget voldsom diplomatisk opgradering.
Og der skal vi jo så også se ind i, at vi ser den ene delegation efter den anden rejse fra USA til Grønland og gå direkte i aktiv dialog med de grønlandske politikere.
Skal vi have noget imod det?
Nej, principielt ikke.
Altså, det er jo fint, at amerikanerne som vores nærmeste allierede har en rigtig fin og fornuftig dialog med de grønlandske politikere – det er jeg helt enig i.
For der er jo ingen diskussion – det burde der i hvert fald ikke være – om, at udenrigs- og sikkerhedspolitikken stadig væk ligger ét sted, nemlig her, for hele kongeriget.
Derfor er den frygt, jeg nu har, og som har afspejlet sig i de spørgsmål, jeg har stillet først til regeringen og så til Socialdemokratiet – der var desværre ikke forskel i svarene – nemlig: Hvad sker der, hvis Kina står og banker på døren i morgen?
For så kan man nok så meget stå og sige, at man mener, at det er et hjemtaget område, og at det derfor ene og alene er grønlændernes afgørelse.
Derfor er det her jo åbenbart noget, at vi bliver nødsaget til at gå ind og diskutere endnu mere i dybden i Det Udenrigspolitiske Nævn og andre steder, for jeg er ikke et sekund i tvivl om, at man også lige nu lytter med i Beijing for at høre, hvad der bliver sendt af signaler.
Og signalet fra den danske regering er åbenbart, at der er fri bane, at man bare kan komme ind – hvilket jo egentlig også er totalt i modstrid med, hvad den tidligere regering gjorde i handlinger.
Derfor forstår jeg egentlig ikke det klare svar, vi har fået fra regeringen og Socialdemokratiet.
Og det bekymrer mig voldsomt.
Og jeg forstår det heller ikke helt, set i lyset af at regeringen endelig efter et år har lyttet til, hvad vi har sagt, nemlig at vi har brug for at få et værn mod kritisk infrastruktur, der dækker hele kongeriget; for det skal jo også ses i lyset af det her.
Det skal jo også ses i lyset af, at vi har nogle lande – ingen nævnt, ingen glemt – som ønsker at komme ind og markere sig på en helt anden måde inden for hele kongeriget.
Derfor havde jeg jo troet, at når regeringen meldte ud for kort tid siden, at nu var der noget på vej, at nu var man endelig kommet op af den trappe, man i et års tid havde været på vej op ad, så ville man lave en positivliste, som skulle indbefatte dem, vi havde et aktivt udenrigs- og sikkerhedspolitisk samarbejde med.
Det ville jo være fint i tråd med, faktisk hundrede procent i tråd med både, hvad vi fra Venstres side havde startet, da vi sad i regering, og hvad vi havde argumenteret for i hele oppositionstiden.
Og derfor må jeg indrømme, at jeg ikke helt forstår den forskel, der er i, at man siger: Vi går noget af vejen på nogle områder og forstår godt truslen, men når det handler om noget andet, så er vi blinde over for den trussel.
Jeg må indrømme, at det jo også er totalt i strid med, hvad en lang række eksperter har været ude at advare os om.
Derfor synes jeg, at man skulle tage det mere alvorligt.
Og jeg kan godt love, at vi fra Venstres side vil følge den her diskussion til dørs, og det vil vi bl.a. gøre i Det Udenrigspolitiske Nævn.