Preben Bang Henriksen (V), 2018-04-03:
Det forslag, vi behandler i dag, har med de dødsboer at gøre, der behandles af en bobestyrer.
En bobestyrer er en advokat, der er udpeget af skifteretten.
Der er også andre tilfælde, men uenighed er nok den væsentligste årsag til, at et dødsbo behandles som et bobestyrerbo.
Er man enig, kan man skifte privat også efter dødsboskiftelovens § 25.
Baggrunden for forslaget her ses jo i nogle ganske, ganske voldsomme salærer i dødsbosager.
Jeg må skynde mig at sige, at jeg ikke er bekendt med det nærmere arbejde i de pågældende dødsboer, men det er da helt klart, at der ikke må tages salær for mere, end der er udført arbejde for.
Man går til den lokale advokat eller til familiens advokat, som så går i gang med dødsboet.
Det er i hvert fald mig bekendt sjældent, at man sådan søger forskellige tilbud på det.
Konkurrencen er i hvert fald gået opad.
Det er voldsomme stigninger, efter at man ophævede de takstmæssige salærer.
Så det må da nødvendigvis give stof til eftertanke, og det er så også det, der er sket hos forslagsstillerne, og det kan jeg da kun respektere.
Dødsboskifteloven fra 1997 er faktisk en fortrinlig lov, fordi den jo i væsentligt omfang indebærer, at man ikke er fastlåst af rigide regler, at man kan afstemme bomøder med arvinger og lignende, efter hvor meget uenighed der er.
Måske kan det ordnes pr. telefon, måske pr. mail, og ligesådan med mange andre dispositioner.
Der er for så vidt ikke noget galt med loven, men det her vedrører jo også salærfastsættelsen.
Jeg må i den forbindelse sige, at hvis arvingerne finder salæret urimeligt i forhold til det arbejde, der har været, kan de indbringe sagen for skifteretten inden 4 uger regnet fra sidste bomøde i skifteretten.
Alternativt kan skifteretten jo altså også selv anfægte salæret, uden nogen arvinger har gjort anskrig, og i den forbindelse bede den pågældende bobestyrer om at dokumentere, hvilket arbejde der er udført.
Og i den forbindelse er det nok nødvendigt for mig lige at anholde bemærkninger, der har været fremme om tal i den her sammenhæng: Tænk engang, arvingen fik kun 100.000 kr. ud af boet, og advokaten nappede 300.000-400.000 kr. osv.
Så må jeg altså bare sige, at det er æbler og bananer, eller hvad man siger.
Det kan man altså ikke sammenligne.
Der kan have været kolossale problemer og uenigheder mellem arvingerne, ejendomme, der har været vanskelige at sælge, gamle ejendomme pålagt servitutter, der først skal ryddes op i, så desværre kan en god del af boets formue jo forsvinde på den måde, også uden at det kan karakteriseres som misbrug fra advokatens side.
Der kan altså være arbejde, der retfærdiggør det.
Det er der da forhåbentlig som oftest.
I dag har man krav på at få at vide, på hvilken måde salæret beregnes, når behandlingen af boet påbegyndes, på dets forventede størrelse, og man har også løbende krav på at få at vide, hvis det skrider.
Det tror jeg egentlig også at man får.
Som sagt forstår jeg ganske udmærket godt baggrunden for forslaget.
Der er mange, der alligevel føler, at de får et chok, når det endelige regnskab ligger der.
Spørgsmålet er bare, om det bliver bedre af, at man får månedlige opgørelser.
Ja, chokket kommer jo nok på en anden måde, men det, jeg hentyder til, er, at det arbejde, der skal laves, jo skal laves, uanset om man så får daglige opgørelser eller ej.
Man kan selvfølgelig erklære sin utilfredshed og skifte advokat på det tidspunkt eller anmode skifteretten om at udpege en anden, men det bliver det desværre nok ikke billigere af, snarere tværtimod.
Derfor ser jeg frem til, at vidensgrundlaget kommer på plads, så vi kan drøfte den måde, hvorpå salæret fastsættes i de her sager.
Folk skal betale for det arbejde, der er udført, men naturligvis heller ikke mere.