Christian Langballe (DF), 2017-12-19:
Når man sådan hører debatten om FN's kvoteflygtninge, som den er blevet ført på den yderste venstrefløj her i dag – og her tænker jeg også på Alternativet – så lyder det, som om hele FN-systemet er ved at rasle fra hinanden, hvis vi i Danmark et år eller to eller tre tillader os at sige nej til 500 kvoteflygtninge, som vi normalt tager.
Jeg synes simpelt hen, det er det rene nonsens, og jeg synes, at den her debat har været meget, meget usaglig.
Forespørgselsdebatten i dag tager udgangspunkt i, at ministeren som følge af den flygtninge- og migrantkrise, som kulminerede i 2015 med over 20.000 flygtninge og migranter, valgte at suspendere FN's kvoteordning rent midlertidigt.
Efterfølgende har ministeren så forsøgt at få lovhjemmel til sin beslutning ved at lave en nyordning, der gør, at det er den til enhver tid siddende minister, der beslutter sig for, hvor mange eller hvor få kvoteflygtninge Danmark skal modtage årligt.
Debatten rejser tre spørgsmål.
Det første er, hvorvidt vi i Folketinget kan beslutte os til at sige nej til at modtage kvoteflygtninge.
Kan vi tillade os at sige nej?
Det tredje spørgsmål er en væsentlighedsbetragtning.
Hvad er mest væsentligt og formålstjenligt: at diskutere kvoteordningen eller at få løst de massive udfordringer, som vi har med spontanflygtninge og immigranter?
Svaret på det første spørgsmål er selvfølgelig, at vi i Danmark selv bestemmer, hvor mange eller hvor få flygtninge vi vil modtage.
Sådan er det nemlig med et folkestyre: Man overlader de væsentlige beslutninger og spørgsmål, inklusive flygtninge- og migrantpolitikken, til folket.
Folketinget er repræsentativt for folket, og derfor er det også i sidste ende Folketinget, der bestemmer, hvor mange flygtninge landet kan tage imod.
Det, som er diskussionen her i dag, hvor den yderste venstrefløj indtager ét synspunkt, og vi i Dansk Folkeparti indtager et andet, er, om vi selv kan bestemme indvandringen, eller om det er på EU-plan og FN-plan, al beslutningskompetence skal ligge.
Det siger vi nej til.
Jeg vil også sige, at det, som slet ikke spiller en rolle i dag, og som aldrig spiller en rolle på den yderste venstrefløj, er hensynet til fædrelandet, hensynet til danskerne.
Aldrig nogen sinde spiller det nogen rolle, fordi det ikke interesserer en; det er sådan et lille tåbeligt, pjattet indenrigspolitisk anliggende, hvis man skal tro Alternativets ordførers ord.
Det er helt legitimt, at kvoteordningen kan suspenderes, hvis et flertal i Folketinget er for det.
Det må vi sige at detsiger vi nej til; det er ikke noget fremskridt.
Det er formålstjenligt, at denne beslutning ligger i Folketinget.
Det har vi argumenteret for her i salen, og der er vi så uenige med regeringen.
Det tredje spørgsmål er så, hvad der aktuelt er det mest væsentlige og påtrængende: at diskutere kvoteordningen eller at få løst problemet med spontanflygtninge og migrantstrømmen, der går i en stadig strøm mod Danmark og Europa.
Her ligger vægten selvfølgelig på det sidste for os.
Vi mener simpelt hen – ligesom Socialdemokratiets ordfører også var oppe at sige – at der skal laves en nyordning, hvor man begynder at hjælpe i nærområderne og så får lukket af ved grænserne.
Jeg er sådan set mere af det synspunkt, at det ikke er kvoteordningen, der i sig selv er problemet, men når der nu er kommet så mange mennesker til Danmark, og når det nu lykkes så dårligt med at løse integrationsproblemerne, så bliver vi da nødt til at gøre noget, hvis vi ellers vil opføre os ansvarligt.
Vi har i Danmark en selvdestruktiv lovgivning på flygtningeområdet, der gør, at personer, når de først er kommet til Danmark, har fået asyl, ja, at de stort set næsten aldrig bliver sendt hjem til deres fædreland, men med tiden modtager permanent opholdstilladelse og til sidst statsborgerskab.
Tænk på de irakere, der kom hertil som følge af Irakkrigen i 2003.
I løbet af de sidste år har langt flertallet af de mennesker fået statsborgerskab.
Hvornår er det blevet en straf at tage tilbage til sit eget fædreland?
Ja, jeg spørger bare.
Men sådan som lovgivningen er bygget op nu, og sådan som mentaliteten er, må vi påregne, at de ca. 20.000 syrere plus familiesammenførte, som vi ikke engang ved hvor mange kommer til at være, i 2026 eller deromkring vil få statsborgerskab.
Det er et ødelæggende system for Danmark, som vi har fået indrettet, og hvis vi fortsætter, vil Danmark kulturelt og demografisk blive transformeret til ukendelighed i løbet af de næste 50 år, og så tror jeg ikke, at der er meget tilbage af det Danmark, som vi kender i dag.
Vi mener, at man bør lægge kræfterne i at få stoppet tilstrømningen af spontanflygtninge og immigranter, som for alles vedkommende har haft penge nok til at betale menneskesmuglere og krydse adskillige landegrænser med sikre lande imellem for at nå til Danmark.
Den trafik skal selvfølgelig stoppes. Hertil kommer, at det må være en klar og uomgængelig forudsætning, at flygtninge, der er kommet og kommer til Danmark, skal sendes hjem til deres eget land og hjælpe med at bygge det op igen.
Hvornår har det været en straf at blive sendt tilbage til sit eget land?
Det vil sige, at flygtninge er her på midlertidigt ophold, hvor hjemsendelse hele tiden er formålet.
Vi har efterlyst et paradigmeskifte – et virkeligt paradigmeskifte – og et nybrud i flygtninge- og migrantpolitikken, og det er så det, vi sidder og forhandler med regeringen om nu.
Det er kompliceret stof, men det skal lykkes.
Tak for ordet.
Jeg har et forslag til vedtagelse fra Dansk Folkeparti, som jeg gerne vil læse op:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at Danmark har modtaget titusindvis af asylansøgere gennem de seneste årtier, hvilket har skabt en lang række uløste problemer.
I forlængelse heraf har regeringen suspenderet modtagelsen af kvoteflygtninge.
Folketinget konstaterer, at regeringens lovforslag om en ny kvoteordning indebærer den risiko, at ministeren uden om Folketinget kan forhøje kvoten, hvilket er utilfredsstillende.
Folketinget konstaterer endvidere, at der er brug for et paradigmeskift i asylpolitikken, og opfordrer regeringen til at arbejde for, at Danmark kun giver asyl til personer, der kommer direkte fra lande, hvori de er truet, samt sikrer, at herboende flygtninge vender tilbage til deres hjemlande, så snart forholdene i hjemlandet muliggør dette«.