Jeppe Bruus (S), 2023-04-27:
»Når jeg ser et rødt flag smælde«, har man næsten helt lyst til at starte med i den her sangkavalkade, der er blevet gennemgået af flere ordførere.
Den sang skrev Oskar Hansen tilbage i 1923, og den er ikonisk, i hvert fald når flere af os skal synge den her på mandag, den 1. maj, som et udtryk for ikke bare en fagbevægelsen, men en hel udvikling af det her fantastiske, dejlige velfærdssamfund.
Det er jo et velfærdssamfund, som har vist sig utrolig robust; bare de seneste år, hvor der har været coronakrise, krigen i Ukraine, høj inflation og forhandling af overenskomster, har den danske model gang på gang vist sit værd, og hvad er kernen i det?
Ja, kernen er jo, at vi har et velorganiseret arbejdsmarked, både på lønmodtagersiden og på arbejdsgiversiden.
Hvad giver det os?
I går havde jeg møde på mit kontor med en stor virksomhed med tusindvis af ansatte, og jeg spørger dem: Hvordan er jeres udsigter i forhold til rekruttering osv.?
De siger, at de sådan set er gode – de er en del af en stor international koncern.
Det er en del af kernen i den danske arbejdsmarkedsmodel.
Hvad er det tredje ben i det?
Ja, det er jo staten.
En af de bedste erhvervsstøtteordninger, vi har, ikke bare i Danmark, men i hele verden, er vores dagpengesystem.
Det er det, der gør, at man har en sikkerhed for, at hvis man bliver afskediget, skal man ikke gå fra hus og hjem.
Det er også en forsikringsordning, måske den allerbedste forsikringsordning, man kan finde noget sted, fordi man forsikrer sig ind i at have en mulighed for at få en understøttelse i nogle år, indtil man kan finde et nyt arbejde.
Det glemmer vi ofte i debatten, men den fleksibilitet, det, der hedder flexicurity, er jo mere end noget andet det, der har været med til at forme det her fantastiske samfund.
Er det en naturgiven størrelse?
Det er det jo ikke.
Modellen er under pres; færre vælger at organisere sig på lønmodtagersiden, og hvad betyder det?
Betyder det, at det er ligegyldigt?
Nej, det betyder da ikke, at det er ligegyldigt.
Hvis ikke der var fagforeninger, hvis ikke der var den sikkerhed og den tryghed, ville det betyde, at man som lønmodtager skulle stille større krav til sin arbejdsgiver: Jeg vil gerne indgå den her kontrakt, jeg vil gerne komme og arbejde for dig, men hvis du en dag fyrer mig og jeg ikke har et sikkerhedsnet under mig, vil jeg ikke acceptere, at der er et varsel på 3 måneder, så vil jeg gerne have et fyringsvarsel, der hedder et halvt år eller et helt år.
Grunden til, at man har en høj ungdomsarbejdsløshed, bl.a. i Frankrig, er lige præcis det scenarie.
Det er, at de franske arbejdsgivere er forbeholdne over for at ansætte unge mennesker, for de er nervøse for, at hvis de på et tidspunkt skal lade dem gå, har de svært ved at slippe af med dem igen.
Det er kernen i den danske flexicuritymodel.
Det er det, der er på spil, og det er det, det her lovforslag også handler om, nemlig at understøtte den model.
Derfor vil jeg gerne sige tak for behandlingen, for det er nødvendigt at understøtte modellen, hvis vi også gerne vil bevare den og udvikle den.
Og ud over at vi forhøjer fradragsretten for fagforeningskontingenter, giver vi med lovforslaget også en hjælpende hånd, en skattelettelse, til rigtig mange danskere, der i forvejen har svært ved at få betalt regningerne i takt med stigende energipriser og stigende inflation.