Morten Messerschmidt (DF), 2023-05-11:
Det sidste forstod jeg simpelt hen ikke.
Ja, vi fremlagde det her som en del af finanslovsforhandlingerne, og det ønskede regeringen ikke at give os, og så fremsætter vi selvfølgelig forslaget her.
Det siger sig selv, og så ser vi, om vi kan finde flertal.
Men det her handler jo ikke kun om de økonomiske konsekvenser.
Det handler jo faktisk også om de ting, som ministeren er inde på, altså at få en beskrivelse af, hvad konsekvenserne af den her indvandring er, sådan at vi allerede nu kan tage højde for det, i forhold til om der bliver mere dominansvold eller der bliver mere kvindeundertrykkelse om 10 år og om 20 år.
Debatten i dag har været illustrativ – nogle vil måske endda sige afslørende – med hensyn til hvor den egentlige skillelinje i dansk udlændingepolitik og – det vil jeg tillade mig at sige – livstilgang eller samfundsforståelse går.
Er man en del af Danmark, blot fordi man er i beskæftigelse?
Jeg vil tillade mig at sige nej.
Der er mange af dem, som er danskere i hjertet, og som står uden for arbejdsmarkedet, der er og altid har været en større del af det danske historiske og kulturelle fællesskab, end mange udlændinge på arbejdsmarkedet er.
Og det er tilsyneladende et paradoks, som hovedparten af partierne her på Christiansborg ikke er i stand til at forholde sig til, og de tager ganske fysisk konsekvensen ved så heller ikke at være til stede under forhandlingen her i dag.
Det er helt naturligt.
Jeg tager det som en tilståelsessag.
For det er jo netop dem, der har ansvaret.
Det er dem, der skylder danskerne en oprigtig undskyldning for årtiers fejlslagen udlændingepolitik, og som – og deri har ministeren jo ret – i dag har forstået budskabet, men ganske sent og ganske lidt.
For hvad har man gjort?
Jo, man har standset tilstrømningen, men hvad angår de mange fra især Mellemøsten, som er kommet hertil uden vilje til at tage Danmark til sig, ikke bare i materiel forstand, men også i åndelig og sjælelig forstand, altså som en del af deres identitet.
Og så er det jo ikke nok bare at sige, at deres fætre og kusiner ikke må komme hertil; de skal heller ikke selv være her.
Det er jo det, det handler om: Udlændinge, uanset hvilket land de end måtte komme fra, hvilken kultur de end måtte have og hvilken gud de end måtte tro på, er naturligvis velkomne, så længe de kan leve op til en loyalitetsforpligtelse over for det danske folk og hele den danske historie og føle sig som en naturlig del af vores fællesskab, og så længe de lader sig assimilere.
Men de mange, som værger sig ved det danske, som hader Danmark, for hvem en dansk pige, der er topløs på stranden, er en provokation, så de føler trang til at begå overgreb, og for hvem synet af en jøde, der går med sin kalot ned ad gaden, er en provokation, så de føler sig kaldet til at begå vold, hører ikke til i Danmark.
Og det handler jo ikke om, om de er i beskæftigelse eller ej.
Så kommer vi i Dansk Folkeparti med forslag til, hvordan vi kan sikre en konsekvent adskillelse, sådan at vi får gjort op med islam: Vi vil have halalslagtet kød ud af de offentlige institutioner; vi vil have tørklædet væk fra de offentligt ansatte; vi vil sikre, at det er den danske tradition, som dominerer i Danmark.
Danmark er danskernes fædreland i dag, som det har været i tusind år.
Så får vi at vide: Fy!
Det er diskriminerende; det må man ikke; der er internationale konventioner.
Nå, så går vi tilbage i arbejdslokalet og kommer med nye forslag, pragmatiske forslag: Jamen så lad os da lave et gebyr, hvor vi sikrer, at det kun er dem, som er i den højere del af indtægtspyramiden, dvs. dem, der har højere uddannelser, højere lønninger, og dem, som rent faktisk er i beskæftigelse, der så har mulighed for at være her – ikke fordi det løser problemet, men fordi vi anerkender, at vi må spille på den plade, som de øvrige partier på Christiansborg spiller på, og så i hvert fald dog få nogle skubbet ud, nemlig dem, der aldrig nogen sinde kommer i beskæftigelse og typisk heller ikke lader sig integrere.
Hvad får vi så at vide dér?
Vi får at vide, at det hæmmer beskæftigelsen.
Og så kan det godt være, man synes, at det er irriterende, at vi i Dansk Folkeparti bliver ved med at fremsætte strammerforslag, og man kan gøre sig lystig over, at der kommer færre ind i dag, end der gjorde for 20 år siden – det er muntert, men det er bare falsk tale, minister, for det er ikke det, der er sagen.
Spørgsmålet er, hvordan de tusindvis, der kom ind for 10 og 20 år siden, kommer ud igen
Det er det, der er sagen.
Det er der, hvor Socialdemokratiet i sin nye kreds af venner med Venstre og – må jeg jo tillade mig at sige – også Moderaterne bliver stumme.
Der er kun ét parti, som i årtier har advaret mod konsekvenserne af den muslimske indvandring, og det er mit parti.
Der er så et parti, som har vedstået sig, at tilstrømningen var et problem, og ændret politik på det område, men man er ikke villig til at rydde op.
Det er jo det, der er problemet, for det her handler jo ikke om, om man er dygtig til at sige nej til folk, der kommer og beder om asyl.
Det er fint nok – det har vi foreslået for mange år siden, og det er fint, at det er blevet en realitet.
Det her handler jo om, om man er villig til også at tage konsekvensen i forhold til dem, som man ikke magtede at sige fra over for.