Christian Langballe (DF), 2017-03-23:
[Lydudfald]
... skulle måles i, hvor mange medlemmer, der er af partierne, sammenlignet med folkekirken, så vil jeg sige, at engagementet er meget lavt.
Det er vi enige i.
Altså, jeg vil lige minde om, at hvis man indregner den indvandring, der har været – og det har jeg sagt gang på gang – og tager de oprindelige danskere og deres medlemskab af folkekirken, så kan man se, at det ligger oppe på 85,9 pct.
Jeg ved ikke, hvilken anden institution – eller hvad man nu kalder det – der har den opbakning, og det der med at sige, at det er, fordi det er en valgmenighed og alt muligt andet, er noget snak.
Det er ikke noget, som ordføreren overhovedet kan føre empirisk bevis på.
Jeg vil sige, at min generelle betragtning er, at der er forskel på sogne.
Ja, der er også forskel på et landsogn – et lille landsogn og et stort landsogn – og et bysogn osv.
Der er forskel på sogne i København – ude på Vesterbro og på Nørrebro – og så på sogne i Viborg.
Der er en meget stor diversitet, også i forhold til opbakningen til folkekirken.
Sådan er det.
Jamen jeg vil såmænd gerne begynde med at rose lovforslaget og kirkeministeren med hensyn til en etablering af de her forsøgsordninger i folkekirken.
Det er der to grunde til.
Den ene grund er sådan mest af personlig art.
Jeg har sådan en kedelig fornemmelse af, at jeg i flere sammenhænge, heriblandt det kirkepolitiske, kommer til at indtage rollen som den håbløst umoderne, gamle, sure mand, der udstøder vrede grynt, når jeg konfronteres med enhver form for fornyelse.
Jeg håber, at jeg med min positive ouverture kan kaste sådan en glans af ungdom og fornyelse over min person; det ville være dejligt.
Den anden og også vigtige grund er, at der er gode takter i forslaget.
Det synes jeg er et meget positivt træk, og det gennemgløder forslaget fra begyndelse til slut.
Med denne lovgivning har man, hvis jeg har forstået det ret, talt frihedens sag og taget fat på en liberalisering af menighedsrådsarbejdets måde at organisere sig på, og det er godt.
Dog vil jeg så sige, og nu begynder jeg at komme i gang med det kritiske, for jeg regner også med, at det er derfor, at vi står her på talerstolen; det er for at komme med de kritiske bemærkninger, vi har.
Jeg mener altså godt, at liberaliseringer kan føre til mere tvang og mere bureaukrati.
Jeg synes, at der er nogle skønhedspletter i forslaget, som skæmmer det.
Hvad angår friheden, er det jo sådan, at hvis den skal gælde mellem to parter, må begge parter indrømmes den samme frihed.
Nu lægges der op til, at man kan eksperimentere med økonomi og med forskellige ting, og jeg er altså noget i tvivl om det med, og jeg plejer ikke at sige »kritisk over for«, at 30 pct. – og her bliver det teknisk – af provstiets menighedsråd kan pålægge provstiudvalget at sætte gang i et projekt med penge fra provstiet.
De andre menighedsråd kan, og det er godt, sige nej til det pågældende projekt, men provstiudvalget, hvori der faktisk indgår repræsentanter for sognene i provstiet, kan ikke sige nej.
Hvad angår de 70 pct., der har sagt nej, så er de på en eller anden måde med til at pulje ind i forhold til de 30 pct., skønt de måske var imod, da pengene jo så at sige tages både fra fællesfonden og fra – går jeg også ud fra – provstiets kasse.
Hvis et eller flere menighedsråd i fællesskab gerne vil organisere menighedsrådsarbejdet på en anden måde, mener jeg faktisk, at de selv må holde for, så må de selv betale, og så må de selv yde den prioritering, det kunne være, at de selv kom til at spare på den kirkelige ligning, og så ville det jo være godt for dem.
Men den økonomiske ansvarlighed i det her forhold vil jo fremme ansvarligheden, fordi menighedsrådet skal bruge sine egne midler og må altså prioritere, og det gør så også, at økonomien ikke løber løbsk.
Fællesfonden har jo heller ikke ubegrænsede midler, og hvis denne liberalisering betyder, at der kastes gode penge efter dårlige, ørkesløse projekter, og at kirkeskatten kommer til at stige, så synes jeg faktisk, at det har er et problem.
I den samme mol med biskoppen.
Jeg er ikke kendt for at tage biskopperne i forsvar, det vil jeg godt sige, og det tror jeg der er mange der ved.
Men ret skal altså være ret: Jeg synes, det er usagligt og uværdigt, at menighedsrådet med kirkeministerens medvirken kan pålægge biskoppen at deltage i et projekt.
Lad mig lige minde om ordet biskop, der kommer af det græske episkopos, der betyder at føre tilsyn.
Så vil jeg godt gøre opmærksom på noget lidt besynderligt og også komisk i forhold til lovforslaget: Ord som kristendom, luthersk, evangeliet, det kristne budskab er ikke nævnt en eneste gang.
Tager man ord som provst og biskop og menighedsråd og andre betegnelser, der knytter sig til folkekirken, ud, så kunne lovforslaget såmænd lige så godt have handlet om de forenede brugsforeninger.
Jeg skulle dog mene, at folkekirken er sat i verden, fordi det kristne budskab skal forkyndes.
Menighedsrådet har i sit udgangspunkt Luthers tanker om det almindelige præstedømme, og selv i forhold til noget så prosaisk som menighedsrådenes organisationsformer kan kristendommen og det lutherske da ikke være helt uvæsentligt.
Så med den bemærkning vil jeg sige, at jeg ser frem til udvalgsbehandlingen, og at jeg håber, at vi kan få løst de knaster, der er.