runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Andreas Steenberg (RV), 2018-11-28:
Det ligger både ministeren og mig meget på sinde, og derfor kan man godt komme til at bruge taletiden fuldt ud.
Vi står jo bare i den, synes jeg, meget absurde situation, at danske statsborgere faktisk er ringere stillet i forhold til at have deres familie i Danmark, end f.eks. EU-borgere og flygtninge er, i hvert fald i nogle tilfælde.
Jeg står her med nogle af de artikler, B.T. bragte i mandags, hvor B.T. har talt med to danskere, nemlig Kjeld Gaard-Frederiksen og Heini Bøgelund Andersen.
Nu vil jeg bare læse et citat op af Kjeld Gaard-Frederiksen: »Jeg synes, jeg som dansk statsborger bør have de bedste rettigheder og ikke skal være dårligere stillet end andre. Jeg føler, det er uretfærdigt, at jeg er diskrimineret i forhold til en EU-borger.
Jeg føler, det er krænkende, at jeg skal have sværere vilkår til at leve med min udenlandske familie i Danmark end en EU-borger, som kommer til Danmark.«
Jeg kan jo godt forstå, at man kan have den følelse, at det er mærkeligt, at man ikke må bo i Danmark med sin familie, men hvis man flytter fra Flensborg til Danmark, så må man gerne.
Derfor er der jo mange danskere, der flytter til Flensborg eller Malmø eller en by i et helt tredje EU-land og bor dér i en periode og så flytter hjem.
Så kan jeg jo ikke lade være med at tænke: Hvorfor kunne vi ikke sidestille danske statsborgere med EU-borgere og give dem de samme rettigheder?
For hvis man alligevel kommer ind ved at lave det, som jeg tror B.T. kaldte Flensborgfinten – og som tidligere fodbolddommer kan jeg sige, at det ikke er en finte, jeg har hørt om før – altså, hvis man alligevel kan få lov at komme ind ved at lave det krumspring at flytte via et andet EU-land, hvorfor kan vi så ikke sidestille danske statsborgere med EU-borgere og så netop også stille de krav, som ministeren gennemgår?
For det er jo ikke bare en blankocheck med den fri bevægelighed.
Der er også krav dér.
Skulle vi ikke tage at gøre det?
Inger Støjberg (V), 2018-11-28:
Spørgsmålet går vel igen, kan man sige, på, om regeringen vil ændre integrationskravet, men nu bare ud fra en anden præmis, nemlig at danskere må tage bopæl i et andet EU-land for at få adgang til at bo i Danmark med deres familier.
Jeg har jo tidligere redegjort for, hvorfor regeringen ikke har i sinde at afskaffe integrationskravet.
Reglerne om fri bevægelighed er som bekendt bindende for Danmark, og retten til fri bevægelighed står i traktaten og er nærmere reguleret i opholdsdirektivet.
Danmark kan som bekendt ikke ensidigt ændre eller ophæve hverken traktaten eller direktivet.
Jeg mener derfor også, at det er en forkert præmis, som spørgeren opstiller.
Udlændingelovens regler gælder som udgangspunkt for alle udlændinge.
Fri bevægelighed er for unionsborgere, der ønsker at gøre nytte af den fri bevægelighed.
Reglerne gælder i den situation, som man kalder primær fri bevægelighed, hvor f.eks. en unionsborger fra Tyskland er rejst til Danmark som arbejdstager.
I så fald må tyskerens familiemedlemmer jo så følge med til Danmark.
EU-Domstolen har fastslået, at de samme regler finder tilsvarende anvendelse i den situation, som man kalder sekundær fri bevægelighed, hvor en unionsborger efter at have udøvet den fri bevægelighed vender tilbage til sin egen medlemsstat.
I den situation må danskerens familiemedlemmer følge med til Danmark.
Denne adgang til familiesammenføring er ikke betingelsesløs.
Der er et krav om, at danskeren skal have benyttet den fri bevægelighed i en anden medlemsstat som f.eks. arbejdstager, og det betyder, at danskeren skal have haft et reelt og faktisk ophold i den anden medlemsstat.
Det er også et krav, at danskeren og familiemedlemmet har haft et reelt samliv i den medlemsstat, hvor danskeren har udøvet retten til fri bevægelighed, og at familiemedlemmet har opholdt sig der i samme periode.
Det er således en konsekvens af reglerne om fri bevægelighed, at familiemedlemmer må følge med en unionsborger, også den hjemvendte dansker.
Andreas Steenberg (RV), 2018-11-28:
Tak for det.
Hvad tænker ministeren om, at danskere er bedre beskyttet af EU’s lovgivning end af Danmarks i sagen om udviste børn, hvor danske familier for en periode må tage bopæl i et andet EU-land for at få adgang til at kunne bo sammen i Danmark?
Peter Kofod (DF), 2018-11-28:
Jamen så tror jeg bare, jeg vil holde mig til, at jeg ser frem til at have ministeren i spørgetiden om sådan lidt tid igen om det her spørgsmål for at finde ud af, om man kan levere på det her.
For os er det en vigtig prioritet, at man ikke skal vente i månedsvis på at få udstedt et nyt kørekort.
Så jeg kan bare se frem til, at vi kommer til at drøfte det her både i forligskredsen og på et senere tidspunkt også i Folketingssalen igen.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-28:
Det kan godt ske, at vi sådan set gør rigtig meget godt, og at det er, som det skal være, og nu har vi så en sag, som er dybt ulykkelig, men som så er den dybt ulykkelige sag, og det ved vi ikke helt endnu.
Men jeg tager det dybt alvorligt, og det er også derfor, at jeg har indkaldt partierne bag aftalen, for jeg synes faktisk, det er vigtigt, at vi lige holder os selv skarpe på det her hele tiden og stiller os selv det spørgsmål: Gør vi det godt nok?
Lars Aslan Rasmussen (S), 2018-11-28:
Jeg vil spørge ministeren om, om det også gælder for radikaliserede unge, for et er selvfølgelig exitprogrammerne for bandemiljøet, det er en del af det, men noget andet er, om vi også har exitprogrammer for radikaliserede unge, altså folk, der har været med i Hizb ut-Tahrir, syrienskrigere.
Nu er der ikke så mange af dem, der sådan offentligt står frem, men er det også en gruppe, ministeren medtænker?
For der er det også vigtigt at have en beskyttelse for dem, fordi de kan også have nogle tidligere – i gåseøjne – venner, som kunne være ude efter dem.
Vi har selvfølgelig både kriminelle, men vi har også folk, der er radikaliserede, som deltager i vores exitprogrammer.
Er det også en gruppe, ministeren vil være særlig opmærksom på?
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-28:
Jeg kan ikke dokumentere det med tal, men jeg tror, at det er en naturlig tanke, når sådan noget som det her sker, at indtil vi i hvert fald ved, hvad baggrunden var for hans død, altså hvad motivet var, vil det jo betyde rigtig meget, i forhold til hvordan vi ellers skal se på hele det der.
Det er derfor, jeg er lidt tilbageholdende.
Jeg synes, at det er helt naturligt, at vi spørger os selv: Er beskyttelsen god nok for de mennesker, der forlader bandemiljøet?
Hvordan fungerer vores exitprogrammer?
Og det siger jeg, selv om Nedim jo ikke var i exit længere, men det er da noget af det, vi skal have undersøgt, for det er jo godt, at vi lige bruger den her sag til at tænke os rigtig godt om, med hensyn til hvad vi vil gøre fremadrettet.
Lars Aslan Rasmussen (S), 2018-11-28:
Det er jeg med på, og det er selvfølgelig også med udgangspunkt i den tragiske sag med Nedim Yasar, og det er jo ikke for på den måde at hænge ministeren ud.
Det er jo ikke ministerens ansvar.
Det er selvfølgelig dem, der har skudt Nedim, som bærer det fulde ansvar for det.
Altså, hvordan sikrer vi – uanset om man er debattør eller deltager i debatten, er politiker eller har en eller anden mening om den her kriminalitet, selv har prøvet afpresning – at det kan man sådan set godt stå frem med, og så er der tilstrækkeligt grundlag i samfundet for, at vi kan passe på dem.
Ministeren medgiver, at der er rigtig mange, som simpelt hen er bange, også før det her skete.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-28:
Tak for spørgsmålet.
Jeg har tilladt mig at gå ud fra, at baggrunden for spørgsmålet er den både triste og meningsløse begivenhed omkring drabet på Nedim Yasar.
Politiet efterforsker den sag i øjeblikket for fuld kraft, så det er for tidligt at konkludere noget på nuværende tidspunkt.
Jeg tror, at rigtig mange gør sig nogle tanker om, hvad det er, der står bag det her, og i bund og grund ved vi ingenting.
Men selvfølgelig gør folk sig tanker, og det forstår jeg jo godt.
Det er også naturligt, at sagen så betyder, at vi overvejer, om vi er gode nok til at passe på personer, der har vendt ryggen til bandemiljøet, og af samme grund har jeg indkaldt partierne bag bandepakken, som spørgerens parti også er en del af, til et møde i næste uge, og der får vi lejlighed til at drøfte disse spørgsmål nærmere.
Jeg ved, at det er en sag, som ud over så mange andre selvfølgelig også har berørt retsordførerne dybt, og jeg ser frem til mødet.
Jeg mener bare, at det i hvert fald er for tidligt for mig at kunne konkludere noget med sikkerhed.
Jeg anerkender fuldt ud relevansen i spørgsmålet, og jeg har bare svært ved sådan lige at konkludere, om vi gør det godt nok.
Lars Aslan Rasmussen (S), 2018-11-28:
Mener ministeren, at sikkerheden er god nok for folk, der deltager i de såkaldte exitprogrammer eller på anden måde deltager i den offentlige debat om bandekriminalitet?
Mener ministeren, at sikkerheden er god nok for folk, der deltager i de såkaldte exitprogrammer eller på anden måde deltager i den offentlige debat om bandekriminalitet?
Når ministeren tager fat i, om vi gør det godt nok i forhold til folk, der forlader bandemiljøet, vil ministeren så også love at medtænke de folk, som jo ikke er en del af bandemiljøet, men som f.eks. har en forretning, det kunne være på Nørrebro, hvor de bliver afpresset og ligesom skal kunne føle sikkerhed, i forhold til hvis de offentligt står frem og fortæller, at deres butik er blevet smadret af bandemedlemmer, eller at de bliver truet og skal betale penge – ministeren ved jo godt, de her ting forekommer, men det er jo ganske få, der står frem – og at vi også ligesom sørger for at skabe en tryghed hos dem, altså erhvervsdrivende og andre, som bor i de områder, i forhold til at selvfølgelig kan de gå til politiet, og de kan også godt stå offentligt frem?
Der skal vi sikre, at de også kan føle sig beskyttet og være trygge.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-28:
Det mener jeg bestemt vi skal have et stærkt fokus på.
Nu er vi så ovre i noget lidt andet, men jeg er jo enig i, at det her med at kunne true sig til noget aldrig må kunne betale sig.
Der har vi heldigvis nogle gode bestemmelser i straffeloven, som kan bruges til at komme efter folk, der truer, og hvis de så truer folk, der anmelder bagefter, klapper fælden jo endnu hårdere i forhold til strafmængden.
Men selvfølgelig skal man føle sig tryg, og jeg vil bare opfordre enhver, der er udsat for det, som spørgeren lige nævnte der, til at gå til politiet, for selvfølgelig synes jeg, der er mange måder, vi kan hjælpe dem på.
Altså, man har taget nogle initiativer inden for Rigspolitiet, der gør, at man jo mener man kan nå det.
Jeg har bare sagt, at hvis der skal andre ting til, må vi jo kigge på det.
Man har sådan nogle interne servicemål for de her dage, og det dækker jo over – det behøver vi ikke at forklare – at når det skal være gennemsnitlig 50 dage, er der nogle sager, der går hurtigt, og så vil vi få nogle sager indimellem, der tager lang tid, fordi der kan være brug for nogle særlige speciallægeerklæringer.
Men jeg følger det tæt, og jeg vil også godt give spørgeren den garanti, at hvis vi kan se, at de initiativer ikke hjælper, så kommer jeg til forligskredsen og beder om hjælp.
Peter Kofod (DF), 2018-11-28:
Det er fair nok.
Jeg spørger om sagsbehandlingstiden på skrift, og så får jeg et svar der.
Den må ikke overstige 50 dage i løbet af 2019, det er sådan i runde tal halvanden måned.
Har ministeren noget indtryk af, om Rigspolitiet kan levere på det her, eller om Rigspolitiet får behov for, at der skal tilføres et eller andet eller gøres noget på en anden måde?
Er der behov for, at politiforligskredsen kommer ind over og træffer foranstaltninger, der gør, at man kan nå det?
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-28:
Jeg tror, at det bedste, jeg kan sige lige nu, er, som jeg også sagde i min tale, at man faktisk har taget nogle yderligere tiltag for at skubbe sagsbehandlingstiden i den rigtige retning.
Udfordringen er lidt, at der også er noget forskellig kompleksitet i de her sager.
Det siger jeg ikke, fordi jeg synes, jeg skal forsvare det i dag, for jeg har lige stået og sagt, at det skal blive bedre, men der er også en kompleksitet.
Der er nogle sager, hvor man f.eks. skal bede om at tale med sundhedsmyndighederne, altså speciallægeerklæringer og andre ting.
Det kan være sådan noget, der trækker tiden ud.
Jeg ved bare, at det er aftalt med Rigspolitiet, at den i løbet af 2019 ikke må overstige 50 dage.
Peter Kofod (DF), 2018-11-28:
Tak for besvarelsen til justitsministeren.
Når jeg har taget det her op i dag, er det, fordi jeg har fået en hel del borgerhenvendelser, typisk fra ældre mennesker, der har skullet have deres kørekort fornyet.
Det har taget månedsvis.
Jeg tror endda, at jeg har et eksempel, hvor det har taget op imod et halvt år, før man har modtaget det her permanente kørekort.
Og det har nogle konsekvenser, som jeg egentlig synes man skal ridse op.
Man kan godt få et midlertidigt kørekort.
Det er sådan et stykke papir med et stempel på, hvor der er nogen, der har skrevet under osv.
Udfordringen er, at hvis man vil uden for landets grænser, er der meget få lande, der vil acceptere den løsning som kørekort.
Det vil sige, at det er sværere for folk at tage på ferie, hvis man ønsker at køre selv.
Der er masser af danskere, der kan lide at tage på campingferie, og som jo altså ikke har den mulighed, at de kan få lov til at forlade landet, hvis de vil sydpå med sådan et midlertidig udstedt et kørekort.
Det er selvfølgelig utrolig træls for de mennesker, der havde set frem til det, og som synes, at det er en ren formssag, hvad det jo også burde være, altså at man får et nyt plastikkort.
Det burde ikke være noget, der sådan trak ud.
Så jeg vil høre ministeren – det kom ministeren ikke ind på – om, hvad den sådan gennemsnitlige ventetid er i dag.
Der findes mange tal rundt omkring på internettet, men kan ministeren sådan rent faktuelt oplyse, hvad den konkrete ventetid i gennemsnit er, og vil han også forholde sig til, om der er behov for, at man tager nye initiativer for at bringe den yderligere ned.
Søren Pape Poulsen (KF), 2018-11-28:
Tak for spørgsmålet.
Der har i en periode været alt for lange sagsbehandlingstider i de kørekortsager, der behandles af politiet.
Det gælder særlig i de sager, hvor der er anmærkninger i borgerens lægeattest, og hvor det derfor er nødvendigt at forelægge sagen for sundhedsmyndighederne, inden der træffes afgørelse.
Det er selvfølgelig ikke tilfredsstillende – langtfra – og derfor bad jeg før sommerferien Rigspolitiet om at udarbejde en plan for nedbringelse af sagsbehandlingstiderne.
Politiet har som følge heraf iværksat en række initiativer på området.
Der er bl.a. tilført flere ressourcer til kørekortområdet, ligesom der arbejdes på at styrke samarbejdet med kommunerne og Styrelsen for Patientsikkerhed.
Den fulde effekt af initiativerne er ikke slået igennem endnu, men det går i den rigtige retning.
Rigspolitiet har oplyst, at antallet af verserende sager på kørekortområdet er næsten halveret siden juli, ligesom den gennemsnitlige sagsbehandlingstid på kørekortområdet er på vej ned.
Så vi er ikke i mål endnu.
Den gennemsnitlige sagsbehandlingstid er stadig for lang, men det er Rigspolitiets forventning, at den gennemsnitlige sagsbehandlingstid vil falde endnu mere inden årets udgang.
Både Rigspolitiet og Justitsministeriet følger udviklingen i sagsbehandlingstiden tæt, og vi overvejer selvfølgelig hele tiden, om der er behov for yderligere tiltag for at nedbringe sagsbehandlingstiderne.
Peter Kofod (DF), 2018-11-28:
Tak for det, formand.
Vil ministeren forholde sig til ventetiden hos politiet for udstedelse af kørekort, og om han mener, at ventetider i op til flere måneder er tilfredsstillende?
Andreas Steenberg (RV), 2018-11-28:
Jeg kan bekræfte, at vi er uenige – det er helt rigtigt.
Men jeg synes ikke, at sammenligningen er skæv, fordi for de her mennesker er det jo virkeligheden, at man ved at flytte til Flensborg i en periode lige pludselig kan få lov.
Og det er også lidt interessant, at Tyskland i det her tilfælde gerne vil lade danskere bo i Tyskland med deres familie, mens Danmark ikke vil.
Så for dem er det jo en helt reel sammenligning.
Vi kommer det nok ikke nærmere, men det er jo altså trist, at danskere er nødt til at flygte til andre lande for at kunne være sammen med deres familie og for efterfølgende at kunne være sammen med deres familie i Danmark.
Inger Støjberg (V), 2018-11-28:
Jeg må sige, at jeg synes, at det er meget, meget forkert at bruge ordet flygte.
Det må jeg sige.
At flygte er noget, man gør fra krig og ufred.
Når det er sagt, er de her familier – og det tror jeg vi alle sammen er enige om – jo i en trist situation.
Der er jo ikke nogen, der ikke godt kan forstå de her familier.
Havde de bare taget deres børn med til Danmark fra f.eks. Thailand fra begyndelsen, så havde vi aldrig stået med de her problemer, og det er også derfor, at vi bl.a. vil gøre mere ud af at vejlede, for problemet er, at man lod barnet blive i f.eks. Thailand i 3, 5 eller 7 år, inden man tog barnet med hertil.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2018-11-28:
Er ministeren klar til at tage ansvar for, at beslutningen om at rykke Det Miljøøkonomiske Råd til Horsens har betydet, at vi mister al miljøekspertise i rådet, og at næste års miljørapport bliver forsinket, formindsket og antagelig markant forringet?
Er ministeren klar til at tage ansvar for, at beslutningen om at rykke Det Miljøøkonomiske Råd til Horsens har betydet, at vi mister al miljøekspertise i rådet, og at næste års miljørapport bliver forsinket, formindsket og antagelig markant forringet?
Simon Emil Ammitzbøll-Bille (LA), 2018-11-28:
Tak for spørgsmålet.
Overordnet set vil jeg sige, at jeg sådan set har tillid til, at Det Miljøøkonomiske Råd kan løfte sine opgaver, også selv om Det Økonomiske Råds sekretariat flytter til Horsens.
Lad mig begynde med at gøre en ting klart: Det er nemlig sekretariatet, der flytter til Horsens; det er ikke vismændene; det er ikke Det Økonomiske Råd; det er ikke Det Miljøøkonomiske Råd.
Det har været en del af regeringens politik, at der skal være statslige arbejdspladser i hele landet, og derfor har regeringen besluttet, at sekretariatet, der betjener vismændene, skal flytte til Horsens.
Det Miljøøkonomiske Råds opgave er ifølge loven at belyse samspillet mellem økonomi og miljø, ligesom rådet skal belyse effektiviteten i miljøindsatsen.
Rådet består af et formandskab – kaldet vismændene – og yderligere op til 16 medlemmer, der repræsenterer arbejdsmarkedets parter, erhvervsorganisationer, miljøorganisationer samt regeringen.
Derudover sidder der fire personer, der er særlig kyndige i samspillet mellem økonomi og miljø, altså samlet set 24 medlemmer.
Det er væsentligt at holde sig for øje, at hverken sammensætningen eller rådets opgaver ændres, fordi vi flytter sekretariatet fra København til Horsens.
Der vil altså stadig være den samme miljøekspertise til stede i rådet, og formandskabet vil fortsat sætte rammerne for analyser og have ansvaret for dem.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2018-11-28:
Det, som har været omtalt, er, at i alt seks miljøøkonomer har sagt op, hvilket er alle fagmedarbejdere i sekretariatets miljøøkonomiske analyseenhed.
Det er det, der har været fremført i pressen, og det er sådan set det, som jeg har valgt at forholde mig til.
Altså, i Enhedslisten er vi mere interesseret i at skabe arbejdspladser end at flytte rundt på de eksisterende.
Og når SKAT f.eks. planlægger at oprette flere arbejdspladser, synes vi det er helt naturligt, at man der overvejer, om der er nogle af de arbejdspladser, som kan oprettes i provinsen.
Men ellers har vi jo oplevet nogle udflytninger, hvor man kan sige, at det nogle gange har mindre betydning.
Jeg tror f.eks., at når man flytter Jagtmuseet til Djursland, så vil der nok i en periode blive formidlet lidt mindre om den historiske jagtudvikling i Danmark.
Det kan vi leve med.
Men når man udflytter Det Økonomiske Råds miljøsekretariat til Horsens, og alle rådets miljømedarbejdere ikke vil flytte de 250 km med deres arbejdsplads, så medfører det jo, at næste miljørapport bliver kortere end normalt, samt at vi har udsigt til, at rådets arbejde også bliver forringet i 2019 og 2020, som det har været fremme i pressen.
Vi har et meget stærkt behov for anbefalinger af, hvordan vi bedst og billigst når frem til CO2-reduktioner.
I den sidste rapport var der gode anbefalinger om, at hvis man skulle jagte de reduktioner, så var det altså nemmere og billigere at gøre det i landbruget end at gøre det ved at reducere i personbiltransporten.
Det er jo den slags analyser, som vi har brug for, og det er jo det, som regeringen har fravalgt i sit eget udkast til klimaudspil og varm luft-udspil.
Det er jo så tegn på, at man ikke har læst den rapport grundigt nok.
Jeg vil godt spørge ministeren, om det giver bedre balance, at samfundet taber faglig ekspertise på miljøområdet, i en tidsalder hvor prioritering af de billigste CO2-reduktioner har stor betydning?
Simon Emil Ammitzbøll-Bille (LA), 2018-11-28:
Regeringen går meget op i at sørge for, at vi reducerer CO2 på den mest omkostningseffektive måde.
Og det arbejder vi jo også med i nogle af de udspil, som vi er kommet med i forhold til både klima og spørgsmålet om luftforurening, som spørgeren også henviser til.
Jeg vil bare lige gøre et par ting klart: Der er ingen krav om, hvor mange kapitler der skal være i rapporterne fra de økonomiske råd.
Der er krav om, hvor mange der skal komme, nemlig en for miljø og to for økonomi, men hverken om antallet af kapitler eller datoen på året, de skal udkomme.
Så man må jo så tage med, at det kan være lidt forandret i en udflytningsproces.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2018-11-28:
Jo, men det kan godt være, at der så er det samme antal kapitler, men der er en risiko for, at kvaliteten, indholdet i den rapport, bliver ringere end det, vi hidtil har set
Jeg synes, det har været tankevækkende, at der er kommet noget, som er, hvad skal man sige, anderledes end mainstream, og jeg synes også, det er tankevækkende, at regeringen ikke rigtig har taget det med, når man forholder sig til klimaindsatsen og udspillet, der kommer fremover.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om det næste bliver, at man vil flytte Klimarådet 250 km væk for at slippe for kritik, eller om man bare vil nøjes med at udskifte en sagligt funderet regeringskritisk formand.
Simon Emil Ammitzbøll-Bille (LA), 2018-11-28:
For det første synes jeg, det er nogle usaglige betragtninger, der er i forhold til den ganske almindelige udpegning, der er af formænd for forskellige råd, nævn osv.
Det, der hører under mit ressort, er Det Økonomiske Råd, og Det Miljøøkonomiske Råd, og jeg er sådan set meget optaget af, at de selvfølgelig har nogle gode betingelser for at udføre det vigtige arbejde, som de laver.
Derfor er jeg glad for at have fået oplyst, at det er sådan, at man stadig kan udgive de rapporter, som man skal.
Det kan være, de udkommer på lidt andre datoer, det kan være, at der i en overgangsperiode vil være et kapitel mindre, men en af konsekvenserne af at ønske en politik om at udflytte arbejdspladser er, at der i en midlertidig periode vil være et produktionstab i forhold til de institutioner og organisationer, som udflyttes, og det tror jeg da bare man skal være åben omkring, for der er jo ikke grund til andet.
Søren Egge Rasmussen (EL), 2018-11-28:
Det vil sige, at ministeren tager det fulde ansvar for, at vi nu går ind i en periode, hvor det arbejde, der udføres af Det Miljøøkonomiske Råd, og de anbefalinger, der måtte komme til det politiske niveau, i en periode bliver ringere.
Det synes jeg er dybt skuffende i en tidsalder, hvor vi måske har 10 år til at rette op på de faretruende klimaforandringer, som vi står over for, og hvor det sådan set er nødvendigt at prioritere noget, så vi får mest får pengene.
Det er jo det, regeringen undergraver ved den udflytning til Horsens.
Kan ministeren ikke se det?