Søren Søndergaard (EL), 2017-03-14:
Da Europa-Parlamentet i februar behandlede CETA-aftalen, opfordrede arbejdsgiver- og erhvervsorganisationerne til at stemme ja.
Udenfor demonstrerede verdens største fagforening, og IG Metall fra Tyskland, som jo er verdens største fagforening, er ikke alene.
Også den europæiske faglige sammenslutning har udtalt sin kritik.
Præcis det samme billede oplevede vi på Europaudvalgets tur til Canada.
Arbejdsgiverorganisationerne var for, mens lønmodtagerorganisationerne var imod, og det er jo ikke tilfældigt.
For den aftale, som vi behandler her i dag, er først og fremmest til gavn for kapitalinteresserne.
Det faktum forsøger man at skjule ved at indskrive en masse pæne ord om bæredygtighed og lønmodtagerrettigheder.
Det skulle gøre den her aftale moderne, men det er desværre ikke andet end hensigtserklæringer.
Tag bare påstanden om, at denne aftale betrygges af konventioner fra den internationale arbejderorganisation, ILO.
Er det rigtigt?
F.eks. har ILO igennem mere end 25 år kritiseret Danmark for at forbyde udenlandske søfolk på danske skibe registreret i Dansk Internationalt Skibsregister at få danske løn- og arbejdsvilkår.
Det strider mod ILO-konventionens artikel 87 og 98.
Og hvad har regeringen gjort ved det? Intet.
Og hvad har ILO kunnet gøre ved, at regeringen ikke har gjort noget ved det? Intet.
Og vil det blive anderledes med en CETA-aftale?
Overhovedet ikke.
For er det sådan, at denne moderne og lønmodtagervenlige aftale forpligtiger alle til at efterleve ILO's konventioner til punkt og prikke?
Overhovedet ikke.
Til gengæld er der jo en helt anderledes håndfasthed, når det gælder sikringen af kapitalens interesser.
Så oprettes der et helt uafhængigt retssystem alene med det formål at sikre investeringer.
Man kan stille spørgsmålet, som det også er blevet gjort i dag: Hvad er der dog galt med danske domstole eller canadiske domstole for den sags skyld?
Men nej, når det gælder beskyttelse af udenlandske investeringer, skal der være tale om nogle helt særlige domstole, som står over danske domstole, og som sågar, i hvert fald som udgangspunkt, også står over EU-Domstolen.
Det regner jeg i øvrigt med at udenrigsministeren kan få afklaret her i løbet af debatten.
Hvor langt vil disse ICS-domstole gå for at sikre, at udenlandske investeringer giver den forventede fremtidige profit, også når et land f.eks. indfører lovgivning i offentlighedens interesse?
Vi ved det faktisk ikke.
Sporene fra tidligere aftaler skræmmer.
F.eks. sagsøges Canada netop nu for mere end 100 millioner dollars af et energiselskab under den nordamerikanske frihandelsaftale NAFTA, fordi canadierne har indført et midlertidigt forbud mod udvinding af skifergas i et naturreservat.
Og formuleringerne i teksten er for upræcise til, at noget lignende ikke kan blive forsøgt gennemført under CETA-aftalen.
Mere ædrueligt er det, når ministeren – og det er så på side 181 i forslaget, vil jeg sige til dem, der er kommet dertil – indrømmer at, og jeg citerer igen: »I forhold til investeringsbeskyttelse vil det kunne have statsfinansielle konsekvenser for Danmark i form af betaling af erstatning, såfremt en investor skulle få medhold i en sag mod EU eller Danmark.«
Ja, netop.
Og hvis det sker, er det ikke sådan, at vi efterfølgende bare kan forlade CETA-aftalen og sige, at nu har vi nogle dårlige erfaringer, og at nu går vi ud af den.
Den har nemlig en udfasningsklausul på 20 år, og derved vil de fremtidige folketingsflertal næste gang og næste gang og næste gang igen være bundet til at acceptere ICS-domstolens overhøjhed, uanset hvilke erfaringer vi høster.
Derfor synes vi, at det eneste rigtige ville være at give den danske befolkning en mulighed for gennem en folkeafstemning at afgøre, om vi skal binde os til noget så afgørende mange år ud i fremtiden.