Mogens Jensen (S), 2019-04-02:
Baggrunden var selvfølgelig anden verdenskrig og det stærke ønske fra mange lande om selvfølgelig at sikre freden og en fremtidig fredelig udvikling i Europa, men også at sikre, at de europæiske lande efterfølgende som reaktion på oplevelserne af fascisme og kommunisme og nazisme stod værn om og udviklede de helt fundamentale principper, som moderne demokratiske lande også bygger på i dag: Demokrati, respekt for menneskerettigheder og retsstat.
Grundlaget blev jo så i de efterfølgende år bygget op skridt for skridt i et gensidigt samarbejde mellem Ministerrådet og Den Parlamentariske Forsamling i Europarådet, bl.a. i form af en række vigtige konventioner.
Mest kendt er selvfølgelig Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, som trådte i kraft i 1953 og efterfølgende blev fulgt op med Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg, men også andre vigtige konventioner kunne nævnes: Socialpagten fra 1961, og i nyere tid konventionen mod menneskehandel fra 2005, og konventionen om bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet fra 2011.
Men desværre må vi jo her i jubilæumsåret også konstatere, at grundlaget for Europarådet og de tre vigtige værdier og principper for demokrati i organisationen er kommet under pres.
Vi oplever i de her år et mere krigerisk og aggressivt Rusland; vi oplever et Tyrkiet, der, selv om det just overståede kommunalvalg heldigvis peger i en anden retning, under Erdogan har vendt sig mere og mere væk fra demokrati og menneskerettigheder; det samme er tilfældet i Aserbajdsjan.
Konkret har Ruslands helt uacceptable overgreb på Ukraine betydet, at Den Parlamentariske Forsamling har besluttet at fjerne den russiske delegations stemmeret i Parlamentet, og Tyrkiet er igen blev sat under fuld monitorering i forbindelse med de massive indgreb, som landet har foretaget i forhold til menneskerettigheder og mediefrihed.
Det er efter min opfattelse helt nødvendige tiltag og sanktioner, når man måler udviklingen i de to lande op imod det grundlag, de begge to har skrevet under på som medlemslande i Europarådet.
Men begge lande forsøger så gennem det, jeg vil kalde simpel pengeafpresning – nemlig ved at tilbageholde eller beskære deres kontingentbidrag til Europarådet – at tvinge Europarådet til at droppe kritik af og pres på landene.
Nu er det mest aktuelt med Rusland, som jo desværre er på en kurs på vej ud af Europarådet, måske allerede i år.
Det er naturligvis ikke godt, og Danmark bidrog under sit formandskab sidste år til, som Finland også gør det nu, at prøve at finde en løsning.
Det er også vigtigt, at de mange millioner russiske borgere ikke mister retten til at få prøvet deres mange og berettigede sager ved Menneskerettighedsdomstolen; men på den anden side kan vi ikke acceptere, at Rusland forgriber sig krigerisk og helt uacceptabelt på andre medlemsstaters landområder.
Det må have en konsekvens, og derfor er det nødvendigt, at vi samlet står fast på, at Europarådet ikke kan pengeafpresses.
Danmark må derfor også fastholde en klar og kritisk linje over for kursen i såvel Rusland som Tyrkiet og Aserbajdsjan.
Da Danmark havde formandskabet, fokuserede vi på Menneskerettighedsdomstolens arbejde – en rigtig god proces, som også bliver fulgt op af de efterfølgende formandskaber nu.
Det var også godt, at Danmark italesatte indsatsen for mere ligestilling og bl.a. regnbuefamiliers forhold i Europa.
Nu står vi så over for, at Europarådet skal have ny generalsekretær, og der vil det være meget vigtigt, at Danmark støtter en generalsekretær, der har format og erfaring til at håndtere de udfordringer, som Europarådet står over for, og først og fremmest, at Danmark kommer til at spille en stærk og progressiv og proaktiv rolle i at sikre det vigtige værn om demokrati, menneskerettigheder og lov og ret, som Europarådet udgør – at det ikke bliver undermineret i de kommende år.