Jacob Jensen (V), 2024-05-07:
Tak for det, formand.
Tak for ordet, og ikke mindst også tak til de folketingsmedlemmer, der har fremsat det her beslutningsforslag, som jeg synes sætter fokus på en relevant og vigtig problemstilling.
Som det også blev nævnt af ordføreren for forslagstillerne før, handler det jo overordnet om, hvem der skal bære udgifterne, når landbrug rammes af smitsomme husdyrsygdomme.
Beslutningsforslaget pålægger regeringen inden udgangen af indeværende år, altså 2024, at fremlægge lovgivning, der sikrer, at landbruget fremover selv skal dække omkostningerne ved bekæmpelse af sygdomsudbrud i dyreproduktionen.
Der peges på, at det kan ske via en statslig forsikringsordning i lighed med stormflodsordningen.
Den nuværende ordning går ud på, at husdyrejeren ved mistanke om udbrud af en alvorlig husdyrsygdom tager øjeblikkelig kontakt til dyrlægen, og derefter følger undersøgelse, eventuel smitteopsporing, nedslagtning samt bortskaffelse af dyr og den desinficerende rengøring efterfølgende.
Staten dækker disse udgifter.
Ordningen skal understøtte, at det er så effektivt som muligt, og at man får hindret spredning af alvorlige smitsomme husdyrsygdomme ved påbudt aflivning og erstatning af medfølgende tab.
De alvorlige sygdomme, som er relevante her, kender ikke grænser, og de kan udgøre en meget betydelig udfordring for de ramte landbrug og den erhvervssektor, som landbrugene leverer til.
Den nuværende erstatningsordning gælder de mest alvorlige smitsomme sygdomme, dvs. dem, der er af samfundsøkonomisk betydning, hvor påbud om aflivning og efterfølgende mulighed for erstatning er på tale.
Landbruget dækker selv omkostningerne ved udbrud af de fleste mindre alvorlige husdyrsygdomme, dvs. dem, som alene har produktionsøkonomisk betydning; det kunne f.eks. dreje sig om svinesygdommen PRRS og fiskesygdommen IHN.
Vores nuværende erstatningsmodel tilgodeser fire centrale hensyn.
Det drejer sig om hensynet til en hurtig og effektiv sygdomsbekæmpelse, hensynet til at sikre den fornødne motivation hos de berørte besætningsejere til at medvirke positivt både ved diagnosticering og bekæmpelse af sygdomsudbruddet, hensynet til de offentlige finanser og en forsvarlig økonomisk forvaltning og hensynet til at sikre en effektiv administration.
Denne erstatningsmodel fungerer sådan set grundlæggende godt.
Vi har solide erfaringer og et velbegrundet godt internationalt omdømme, når det kommer til sikring af dyrenes helbred, også mod smitsomme sygdom.
Jeg er som altid åben over for nytænkning og ikke mindst gennemtænkte løsninger, hvis de kan virke bedre end det, vi kender i dag.
Det gælder også ved spørgsmål om nye modeller til dækning af omkostninger ved sygdomsudbrud.
Men på det her område skal vi sikre, at det også kommer til at virke, og dermed skal vi også være særlig forsigtige.
Vi skal sikre, at en alternativ model i så fald vil være bedre til at tilgodese de fire centrale hensyn, som jeg nævnte for lidt siden.
Det betyder bl.a., at det er vigtigt, at finansieringsmodellen fastholder et incitament for landmanden til rettidigt at indmelde sygdomsudbrud, så Fødevarestyrelsen hurtigt og effektivt kan bekæmpe de alvorlige smitsomme husdyrsygdomme, som er af samfundsøkonomisk betydning.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget, som det foreligger.
Danmark har allerede en velfungerende model for finansiering af omkostninger til bekæmpelse af sygdomsudbrud, men som sagt er jeg åben over for at undersøge, om der kan tilvejebringes et grundlag for at drøfte en alternativ model, der imødekommer de nævnte hensyn, og jeg ser faktisk frem til de videre drøftelser af det fremsatte beslutningsforslag, og det kunne f.eks. også være i regi af de igangværende forhandlinger, som vi har om en ny veterinær- og fødevareaftale.
Tak for ordet.