Mai Mercado (KF), 2024-04-02:
Tak, formand.
Forældelsesfristen i ministeransvarlighedsloven er fra en tid før lange kommissionsundersøgelser – mere præcis fra 1960'erne.
Det var, før redskabet med grundige kommissionsundersøgelser blev til.
Det var sikkert godt tænkt dengang i 1960'erne, da man sagde, at man skulle forbi et valg, og at det var så lang tid, at ministeransvarlighedsloven altså skulle gælde, men i dag er virkeligheden bare anderledes.
Således risikerer man , at undersøgelserne tager så lang tid, at man reelt ikke kan stille en minister til ansvar.
Det er paradoksalt, og det skal ændres.
Det skal ikke afhænge af et givet politisk flertal, om forældelse skal indtræde .
Det skal være en generisk model.
Man kunne jo i virkeligheden bare tage det, regeringen foreslår i næste uge, altså det lovforslag, den fremsætter, og så ophøje det til at være en generisk model, som så kan ophøjes til lov.
Socialdemokratiet, som har været i regering i 5 år, har ved flere lejligheder lovet at ændre loven.
Det lovede de at gøre efter et beslutningsforslag i marts 2022, hvor Dansk Folkeparti havde fremsat forslag om at sikre, at der ikke indtrådte forældelse i minksagen.
Hårdt presset af deres støttepartier, SF, Enhedslisten og Radikale, var Socialdemokratiet nødt til at give en indrømmelse i en beretning, hvor der meget tydeligt stod, at der ville blive fremsat et lovforslag i næste folketingssamling, som altså skulle sikre, at der ikke indtraf forældelse.
Det skete bare aldrig.
Så regeringen har hverken fulgt op eller leveret et lovforslag.
Så når justitsministeren i slutningen af januar fromt lovede, at regeringen naturligvis ville finde en løsning, i forhold til at FE-kommissionens afrapportering er fastsat til 2026, hvor forældelsesfristen for ministeransvaret tilfældigvis er udløbet, så ligger tilliden fra en fælles og samlet opposition på et meget lille sted.
de præcis samme løfter blev afgivet i 2022, og at der kommer et lovforslag i næste uge, betrygger i hvert fald ikke os i Konservative.
Derfor er der nul tiltro til regeringen og til, at den rent faktisk gerne vil have undersøgt sagen, for indtil nu har regeringen truffet en række beslutninger om undersøgelse af FE-sagen, som betyder, at der er lagt alle spor til, at regeringen vil blive frifundet.
Det gælder eksempelvis, i forhold til at regeringen vælger at lave en undersøgelseskommission og ikke en granskningskommission.
Dermed bliver det Justitsministeriet, der er ansvarlig for undersøgelsen, og ikke Folketinget.
Det betyder, at hvis der kommer væsentlige ændringer i tidsplanen eller kommissionen anmoder om at undersøge yderligere forhold, er det Justitsministeriet og ikke Folketinget, der inddrages.
Det hele holdes i mørke.
Der er ikke en eneste mf'er, som vil blive orienteret.
Undersøgelsen er endda skæv fra start af, for den nye FE-kommission får ikke til opgave at undersøge et samlet begivenhedsforløb eller undersøge, om der er begået lovbrud, om der har været fejl, eller om der har været mangler.
Den skal blot undersøge, om der er varetaget usaglige hensyn.
Derfor er resultatet givet på forhånd, for det kan der formentlig ikke føres bevis for.
Nu er man i stedet for kommet på bagkant.
Med det her beslutningsforslag kunne man jo håbe, og håbet er altid lysegrønt, at hvis de nordatlantiske mandater siger, som de hidtil har gjort, altså at de ikke vil blande sig i indenrigspolitiske forhold, kan det her beslutningsforslag rent faktisk blive vedtaget.
Det kunne man have et håb om.
Med al den kritik, der har lydt, skal der også være lidt ros til sidst, bare ikke af regeringen.
Det er en tak til alle partierne i oppositionen, som fandt fælles fodslag om at formulere det her beslutningsforslag hurtigt, effektivt og grundigt.
Tak skal I have.