Kaare Dybvad Bek (S), 2024-04-05:
Tak, og tak til Dansk Folkeparti for igen at indkalde til forespørgselsdebat om vores værdipolitik.
Jeg vil gerne starte min besvarelse her med et citat.
Det lyder sådan her: »Demokrati kan ikke sikres – netop fordi det ikke er et system, der skal gennemføres, men en livsform, der skal tilegnes.
Det er Hal Koch, som har sagt det her, og det er hans ord, som jeg synes bedst kan beskrive den debat, vi har i dag, og den tid, der har været efter den 7. oktober.
Demokrati er ikke et system, som man kan implementere, ligesom danskhed heller ikke er det.
Det er også noget, der skal tilegnes.
Forestillingen om, at et danskkursus eller en uddannelse eller en mentor var vejen til succes, har vist sig at være en illusion.
For borgere, hvis historie i Danmark kan tælles i to eller tre eller snart fire generationer, havde vi en forestilling om, at demokratiet altid ville vinde, at det at få uddannelse, arbejde og danskkundskaber ville skabe gode demokratiske medborgere med samme værdisæt, som vi har, altså at disse ville blive nye danskere.
Der tror jeg, at vi i alt for mange tilfælde har fået veltalende og ressourcestærke forkæmpere for formørket fundamentalisme.
Vi har i dag et parallelsamfund, hvor postnummeret er dansk, men hvor mentaliteten stammer fra hjemlandet.
Vi har piger og drenge, for hvem middelalderlige æresbegreber udgør en mental spændetrøje og forhindrer dem i at få et godt dansk ungdomsliv.
Hvorfor er det kommet dertil?
Først og fremmest handler det om, at antallet betyder noget.
Vores problemer med parallelsamfund, æresrelateret social kontrol og islamisme har altovervejende én hovedårsag, og den er indvandringen fra især lande i Mellemøsten og Nordafrika med muslimsk religion.
Det understreger vigtigheden af, at der føres en stram, en ansvarlig og en konsekvent udlændingepolitik, hvor der er styr på tilstrømningen til Danmark.
Det er ikke den eneste forklaring.
Jeg synes også, vi har været for uklare i vores forventninger og tænkt, at det nok gik, hvis man fik et kursus eller en mentor, men i dag må forventningen være en anden.
Selvfølgelig skal man tage en uddannelse, selvfølgelig skal man forsørge sig selv, og selvfølgelig skal man tale sproget.
Man kan ikke segregere sig selv i små etniske og religiøse enklaver.
Man må acceptere, at Danmark er et kristent land.
Man skal opdrage sine børn til at være en del af et land, der bygger på demokrati, med ligestilling og med ytringsfrihed, og man skal heller ikke sende sine børn til kønsopdelt svømning.
Man skal med andre ord tillægge sig det danske sindelag.
Det er vores forventning, og noget af det kan vi gøre fra Christiansborg, noget kan man gøre lokalt, og noget kan vi gøre sammen, men det er også et område, der er svært at regulere, og vi er ikke klar med alle de svar, der skal til.
Det starter med, at vi hver især spørger, om vi gør nok for at forsvare de danske værdier på de områder, hvor vi har et ansvar.
Jeg har i går skrevet til en række borgmestre, som er borgmestre i kommuner, hvor der finder kønsopdelt svømning sted i offentlige svømmehaller, og jeg har bedt dem om at tage alle tilgængelige redskaber i brug for at forhindre, at offentlige bygninger bliver brugt til noget, som i mine øjne strider imod det, som Danmark skal være.
Men én ting er sikkert, vil jeg sige til en afslutning: Hvis det også skal være sådan, at vi skal have et dansk sindelag, som bibringes og fornyes for hvert slægtled, for hver generation, så gælder det om, at vi fortsætter den her diskussion og den kamp, der er for at sikre danske værdier i alle dele af vores land.
Sådan må det være, og det er noget, som langtfra er afsluttet, men som vi heldigvis fra regeringens side og fra Folketingets side tager meget alvorligt.
Tak for ordet.