Rune Lund (EL), 2017-10-24:
Tak, formand.
Det er et lovforslag, som vedrører det opholdsforbud, som er en del af bandepakken.
Straffeloven foreslås ændret, så domstolene som led i en straffedom kan give et opholdsforbud dels til personer, som idømmes ubetinget fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter, som der står, for en lovovertrædelse, som er omfattet af bandeparagraffen, dels for personer, som idømmes ubetinget fængselsstraf eller anden strafferetlig retsfølge af frihedsberøvende karakter bl.a.
Finansieringen sker netop ved at lave ændringer af lov om en børne- og ungeydelse samt lov om børnetilskud og forskudsvis udbetaling af børnebidrag.
Dermed finansierer man jo sådan set bandepakken ved at tage penge fra nogle af de mest sårbare unge, nogle af de mest sårbare familier, hvorved man jo på den ene side påstår, at man vil gøre noget for at bekæmpe bandekriminalitet, mens man på den anden side sådan set med sikkerhed gør det stik modsatte ved at ødelægge mulighederne for familier i svære situationer og for, at sårbare unge får de bedste betingelser for at blive gode samfundsborgere i vores land.
Man kan se i lovforslaget, at der ved opholdsforbud forstås et forbud mod at færdes og opholde sig i et eller flere nærmere afgrænsede områder.
Hvor meget det præcis skal være eller ikke være, fremgår meget uklart af lovforslaget, for hvordan skal den proportionalitetsvurdering foretages, altså hvor stort et område skal der være tale om?
Vi kan også se, at opholdsforbuddet skal gives fra 1 til 10 år regnet fra endelig dom, og at den dømte 3 år efter løsladelse eller udskrivning kan forlange, at anklagemyndigheden indbringer spørgsmålet om opholdsforbuddets opretholdelse for retten.
Der kan ikke gives opholdsforbud i sager, hvor straffen alene er bøde eller betinget fængsel.
Opholdsforbuddet rejser jo en lang række principielle problemstillinger i forhold til grundlæggende frihedsrettigheder i vores land.
For der er ingen tvivl om, at når folk begår kriminalitet, skal de straffes.
Men skal man nu med det her til at indføre en eller anden form for dobbeltstraf, så folk, der har udstået deres straf og siddet i fængsel i mange år, hvis de har begået meget grov kriminalitet, skal have en dobbeltstraf, fordi de, når de er blevet løsladt efter at have udstået deres straf på normal vis, sådan som vi normalt opfatter det, i op til 10 år ikke skal kunne besøge det område, hvor de er født og opvokset, hvor deres familie bor, eller hvor de måske har deres eget hjem?
Ved de diskussioner, vi havde under forhandlingerne ovre i Justitsministeriet, må jeg sige, at der jo heller ikke blev lagt skjul på, at vi her var helt ude at balancere på kanten af konventionerne.
Så blev vi forsikret om, ligesom vi også bliver forsikret om det her fra talerstolen i dag,
at man bestemt ville holde sig inden for rammerne af konventionerne.
Men når vi ser på, hvordan man mere sådan konkret har tænkt sig at gøre det, når man læser lovforslaget, så bliver man i tvivl om, hvorvidt det nu også vil lykkes særlig godt.
Landsforeningen af Forsvarsadvokater finder forslaget om opholdsforbud retssikkerhedsmæssigt og afgrænsningsmæssigt betænkeligt.
Vi har Fængselsforbundet, som også er meget betænkelig ved forslaget, idet forbundet finder, at det bliver svært at efterleve og kontrollere, og at det på den baggrund vil være yderst ressourcekrævende for både politi og kriminalforsorg at håndtere i forhold til løsladelse og tilsyn.
Forbundet anfører endvidere, at det med henblik på at få den dømte ud af kriminalitet bør tilsikres, at denne på trods opholdsforbuddet fortsat skal kunne have kontakt til familie, der er bosat i området, som opholdsforbuddet omfatter.
Altså, hvis vi gerne vil have resocialiseret folk, hvis vi gerne vil have folk til at blive gode samfundsborgere efter endt straf, så handler det jo også om, at man har adgang til sin familie og sit netværk, sådan at man kan se, at der er en vej ud af kriminalitet; altså at der er en vej, som handler om at føre et almindeligt liv frem for at føre et liv, som bygger på en kriminel løbebane.
Institut for Menneskerettigheder nævner i et meget langt og detaljeret høringssvar en lang række ting, som instituttet mener skal præciseres, ikke mindst at den pågældende for at blive idømt et opholdsforbud skal antages at udgøre en konkret fare.
Og der henvises bl.a. til konkrete domme fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Instituttet rejser i den forbindelse spørgsmålet om, hvorvidt det, at der skal være en konkret fare, er i overensstemmelse med det, som også står beskrevet i bemærkningerne til lovforslaget, nemlig at man i al almindelighed skal gives et opholdsforbud.
Der er simpelt hen to ting, der ikke hænger sammen.
Det bør også præciseres yderligere, hvem der i det hele taget er omfattet af det her opholdsforbud, for det er også uklart.
Og der skal helt klart også foretages en proportionalitetsvurdering.
Det bør tydeliggøres, hvilke kriterier der skal indgå i denne afvejning.
Så fordi vi fra Enhedslistens side synes, at man skal straffes for de handlinger, man begår, og ikke fordi man befinder sig et bestemt sted, fordi finansieringen er helt skæv i det her forslag, og fordi der er en lang række grundlæggende ting, som ikke er afklaret i forhold til borgernes grundlæggende frihedsrettigheder, kan Enhedslisten samlet set ikke støtte det her lovforslag.