Peter Hummelgaard (S), 2021-04-20:
Mange tak for ordet.
Jeg vil gerne starte med at takke initiativtagerne bag borgerforslaget, og jeg vil også takke de folketingsmedlemmer, som har valgt at fremsætte det som beslutningsforslag.
Det er selvfølgelig altid udtryk for en sund demokratisk kultur, at vi i dag skal diskutere et spørgsmål, som optager mange danskere.
Borgerforslaget handler om forældres fravær, når de har behov for at blive hjemme for at passe deres barn ved almen akut opstået sygdom.
Forslagsstillerne ønsker at indføre en ordning efter svensk forbillede, hvor forældrene har ret til at blive hjemme, indtil deres barn er rask igen.
Forældrene modtager ikke løn i fraværsperioden, men en kompensation, der svarer til 80 pct. af dagpengesatsen.
Jeg har sådan set stor forståelse for intentionen med forslaget, og jeg anerkender også i høj grad, at børn har brug for omsorg, når de er syge.
Jeg er også helt opmærksom på, at det for nogle forældre kan være svært at få enderne til at nå sammen i en travl hverdag, når børnene lige pludselig bliver syge.
Jeg tror, at alle med børn kan nikke genkendende til det.
Modsat hvad der nævnes i borgerforslaget, har vi faktisk ikke en lovsikret ret til barnets første sygedag i Danmark.
Derimod har vi med den danske model en lang tradition for, at løn- og arbejdsvilkår forhandles og fastsættes af arbejdsmarkedets parter.
Den danske model er en hjørnesten i vores samfund og en væsentlig årsag til, at vi har et velfungerende og fleksibelt arbejdsmarked til gavn for både lønmodtagere og virksomheder.
Det betyder også, at ret til fravær under børns sygdom reguleres af parterne i de kollektive overenskomster eller i individuelle aftaler.
Det er ikke noget, vi politikere har tradition for at blande os i.
I nogle overenskomster har forældre ret til både barns første og anden sygedag, og mange har også ret til løn under fraværet.
Derudover indeholder mange kollektive overenskomster forskellige fraværsrettigheder med eller uden løn.
Det kan f.eks. være omsorgsdage for mindre børn, anden tjenestefrihed uden løn eller en anden form for fleksibilitet.
Udgangspunktet for de kollektive og lokale aftaler er fravær, når ens barn rammes af almen akut opstået sygdom.
Forældre kan f.eks. efter barselsloven modtage dagpenge ved pasning af et alvorligt sygt barn.
En ordning efter svensk forbillede, som der er lagt op til i borgerforslaget, vil kræve, at vi indfører en lovgivningsmæssig ret til fravær ved barns sygdom.
Det bryder helt grundlæggende med principperne i den danske model, og derfor er det principielt et politisk spørgsmål, om vi ønsker at indføre en lovgivningsmæssig ret og dermed som konsekvens bryde med den danske arbejdsmarkedsmodel, som vi har værnet om i mere end 100 år, og som har vist sig som et af de mest effektive redskaber til at sikre høje lønninger og gode arbejdsvilkår.
Jeg har den allerstørste respekt for den danske model, og det har jeg kun fået bekræftet under coronakrisen, hvor modellen gang på gang har været i stand til at finde løsninger på de udfordringer, der løbende er opstået.
Og hele vores arbejdsmarkedsmodel, mener jeg i hvert fald, er bedst tjent med, at vi politikere ikke i tide og utide blander os i løn- og arbejdsvilkår.
Jo flere gange et flertal i Folketinget vurderer, at den danske model ikke kan løse de udfordringer, der løbende opstår, jo sværere bliver det for den til enhver tid siddende regering at forsvare modellen.
Hvis vi skaber usikkerhed om vores egen opbakning til hele det princip om, at det er op til parterne, altså lønmodtagere og arbejdsgivere, at forhandle løn- og arbejdsvilkår, er vi stille og roligt i gang med også at afvikle modellen frem for at udvikle den.
Jeg har indtil nu kun fokuseret på risikoen for at svække den danske model, hvis man begynder at lovgive om noget, som parterne normalt tager sig af.
Men det er ikke den eneste grund til, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Det hænger også sammen med de umiddelbare økonomiske konsekvenser af forslaget.
Det står ikke helt klart ud fra borgerforslaget, hvordan den foreslåede ordning konkret vil skulle udmøntes.
Det er f.eks. uklart, hvilke persongrupper der skal omfattes af ordningen, og hvordan kompensationsordningen skal finansieres.
Skønnet over de økonomiske konsekvenser er derfor forbundet med en række usikkerheder.
Men antager man, at ordningen vil blive brugt i samme omfang som i Sverige, skønnes den at medføre direkte udgifter til dagpenge på cirka 2,2 mia. kr. årligt.
Medregnes de afledte konsekvenser, vil der være tale om udgifter på cirka 2,7 mia. kr. årligt.
Skønnet tager ikke højde for de udgifter, som mange arbejdsgivere i dag har til løn under barns sygdom, men det giver alligevel en pejling af størrelsen på de udgifter, der er forbundet med beslutningsforslaget.
Hvis vi gennemfører forslaget, vil det enten medføre betydelige udgifter for staten på 2,7 mia. kr. eller indebære, at vi skal pålægge parterne potentielle udgifter til finansiering af ordningen, som de normalt selv aftaler sig frem til.
Så lad mig bare lige her til sidst samle op: Jeg kan godt forstå intentionerne med forslaget, og det er bestemt ikke altid nemt at være småbørnsforældre, slet ikke når børnene bliver syge.
Heldigvis har danske lønmodtagere allerede i dag efter overenskomster eller individuelle aftaler gode muligheder for at blive hjemme for at passe deres syge børn.
Der findes allerede en ordning, hvis man har et alvorligt sygt barn.
Skal vi føre borgerforslaget ud i livet, vil det for det første bryde helt grundlæggende med den danske model, og det er ikke en vej, regeringen ønsker at gå, og for det andet vil det medføre betydelige udgifter, og hvem skal så i givet fald betale den regning?
Regeringen kan derfor ikke støtte forslaget.
Vi ønsker ikke at indføre en lovreguleret ret til fravær med ydelse i forbindelse med sygdom.
Vi ønsker, at parterne selv aftaler løn- og arbejdsvilkår, som de har gjort det på mest fornemme vis igennem mange, mange år.
Tak for ordet.
Altså, først vil jeg sige, at hr. Karsten Hønge ikke kan bebrejde den her regering eller min person for, at der gik mange måneder op til, at der var nogle forbedringer i 2018.
Til gengæld vil jeg så sige, og det kan man jo tilskrive både den daværende regering og formentlig også hr. Karsten Hønges engagement, at nogle af de forbedringer jo også er en af årsagerne til, at folk bliver afklaret hurtigere, hvorfor vi kan se, at flere mennesker, som alle sammen – den påstand vil jeg vove – også er berettiget til det, bliver tildelt førtidspension, jævnfør dagens historie i medierne.