Søren Søndergaard (EL), 2019-04-12:
Jeg sagde ikke, at jeg var enig i intentionerne.
Jeg kan i øvrigt oplyse hr. Peter Kofod om, at der er mange ting, som jeg får kvalme over, som jeg ikke vil forbyde.
Så det handler overhovedet ikke om det.
Der er så også bare nogle problemer, nemlig hvordan skelner man mellem forskellige forbrydelser?
Det er jo ikke nødvendigvis alle forbrydelser, der giver en den samme kvalme.
Og hvordan skelner man mellem forskellige straffe?
Vi kan jo alle have vores præferencer for, hvad vi synes er en særlig slem forbrydelse.
Er det f.eks. en særlig slem forbrydelse at narre sparepengene fra fattige mennesker?
Er det en særlig slem forbrydelse at stå bag en arbejdsulykke, som koster en person i livet?
Det kan vi jo alle sammen diskutere, men jeg tror, at vi får nogle afgrænsningsproblemer.
Jeg er da villig til at kigge i den retning, men det kræver, at vi starter med at sige: Hvad er det, vi vil?
Og det her forslag stritter i alle retninger.
Modsat regeringen har Dansk Folkeparti jo trods alt ikke hele statsadministrationen til rådighed til at producere deres valgpropaganda.
Men desværre må jeg også sige, at forslaget bærer præg af, at det er hastværk.
Faktisk et det rimelig svært at finde tankens klarhed noget som helst sted i det her forslag – bare nogle få eksempler.
For det første argumenteres der i forslagets bemærkninger igen og igen for, at forslaget skal sikre, at indsatte »ikke længere skal kunne tjene penge på at skrive bøger om deres ugerninger«.
Hvad er det egentlig, forslagsstillerne ønsker?
For det andet nævnes der i forslagets bemærkninger HA-rockeren Jørn Nielsen som et eksempel på en person, som man må forstå skal rammes af denne lovgivning.
Men Jønke, som han blev kaldt, skrev eller betalte en anden for at skrive, formentlig, bogen »Mit andet liv«, før han blev anholdt.
Så indtægter fra den bog er slet ikke omfattet af forslaget, som det er formuleret – eller er de?
Hvad mener forslagsstillerne egentlig?
Og hvordan skal det præcist administreres?
For det tredje påstås baggrunden for forslaget i bemærkningerne at være: »Forbrydere, der udgiver bøger, kan komme til at fremstå som helte i offentligheden og anspore andre til at begå kriminalitet på grund af den megen opmærksomhed, de ofte får.«
O.k., det er til at forstå.
Men så står der umiddelbart efter i forslaget: »Forslaget begrænser således på ingen måde de indsattes ytringsfrihed.
De må stadig skrive og udgive bøger.
De mister udelukkende muligheden for som i dag at tjene penge på disse.«
Altså, når disse forbrydere får heltestatus i offentligheden, skyldes det slet ikke deres bøger eller den opmærksomhed, de får, men de penge, de får – de penge, de vil tjene på det.
Voila, sagde greven, han var født i Frankrig.
Det er – for at sige det ligeud – meningsløst.
Ærlig talt, jeg forstår jo godt, at Dansk Folkeparti er forarget over, at der findes nogle eksempler på fængslede forbrydere, som har tjent penge på at udgive en bog om deres afskyelige ugerninger.
Den forargelse deler jeg.
Det giver mig kvalme både forhold til den, der skriver bogen, den, der udgiver bogen, og den, der køber bogen.
Men det problem løses ikke ved et så ugennemarbejdet og uigennemtænkt forslag som det fremsatte.
Af forslaget fremgår det, at regeringen i forlængelse af beslutningsforslaget pålægges at fremsætte et lovforslag »inden udgangen af indeværende folketingssamling«.
Det vil sige inden for de næste uger.
Jeg vil i stedet opfordre forslagsstillerne til at komme herop og trække deres forslag – det kan kun gå for langsomt.
Så det, Socialdemokratiet forestiller sig, er, at hvis man har fået en dom på f.eks. 10 års fængsel, så må man ikke skrive bøger i de 10 år; så må man ikke skrive noget ned og få det sendt ud af fængslet.
Er det det, Socialdemokratiet forestiller sig?