Mai Mercado (KF), 2018-05-04:
Tak, formand.
I beslutningsforslaget B 101 bliver det foreslået, at regeringen inden udgangen af dette folketingsår skal ændre udlandsbekendtgørelsen, så forældre til børn med funktionsnedsættelse fremover kan tage den aflastning, de modtager til hverdag, med under et midlertidigt ophold i udlandet.
Det er der ikke mulighed for i dag.
Forslagsstillerne ønsker med beslutningsforslaget at give familier med børn med funktionsnedsættelse mulighed for at holde ferie i udlandet på lige fod med andre familier.
Altså, det ønske er jo selvfølgelig forståeligt.
For hvem kan ikke sætte sig ind i, hvor udfordrende det må opleves for en familie med et barn med eksempelvis spastisk lammelse eller en hjerneskade i forhold til det at komme på ferie, at lovgivningen ikke giver mulighed for, at man kan tage alle de former for hjælp, man får i sin hverdag, med til udlandet?
Det vender jeg tilbage til.
Men først er det vigtigt for mig at sige noget generelt om det at tage hjælp efter serviceloven med til udlandet.
Det altovervejende udgangspunkt er, at hjælp efter serviceloven er betinget af, at man har ophold i Danmark.
Det betyder, at man skal være i Danmark, når man modtager hjælpen, og omvendt at de danske myndigheder ikke skal yde hjælp til borgere, der opholder sig uden for landets grænser.
I udlandsbekendtgørelsen er der dog for nogle bestemte typer af hjælp lavet en undtagelse til udgangspunktet om ophold i Danmark, som betyder, at man har ret til at tage sin hjælp med til udlandet under et midlertidigt ophold, herunder også en ferie.
De typer af hjælp, som man altså har ret til at tage med sig, er merudgiftsydelserne, tabt arbejdsfortjeneste, ledsageordningen, BPA-ordningen, kontaktpersonordningen til døvblinde, hjælpemidler, forbrugsgoder, handicapbil og hjælp til pasning af nærtstående med alvorlig sygdom eller funktionsnedsættelse.
Alle disse typer af hjælp, som altså skal ses som undtagelser til udgangspunktet om ophold i Danmark som forudsætning for hjælp, er kendetegnet ved, at det er muligt at tage dem med sig til udlandet uden større vanskeligheder, og uden at formålet med hjælpen går tabt.
F.eks. kan man jo uden større vanskeligheder tage sin kørestol med sig til Paris på en weekendtur, og formålet med kørestolen, nemlig at kunne komme rundt, gør jo også, at den naturligvis skal med.
Hvis jeg så går over til det, som beslutningsforslaget konkret handler om, nemlig aflastning, må jeg sige, at der er nogle udfordringer, som gør det ret kompliceret i praksis at indskrive det i udlandsbekendtgørelsen som en af de typer hjælp, som man kan tage med til udlandet.
Og det er ovenikøbet nogle udfordringer, som for mig at se er svære – ja, nærmest umulige – at løse, selv om man planlægger sit udlandsophold meget omhyggeligt.
Udfordringerne opstår som følge af den måde, som aflastningen gives på, og på baggrund af hjælpens omfang.
Aflastningen gives nemlig ofte som såkaldt naturalhjælp.
Altså, det vil sige, at hjælpen leveres af en kommunalt ansat medarbejder.
I modsætning hertil står kontantydelserne.
Det kunne eksempelvis være merudgiftsydelsen, hvor familien får et beløb i hånden til dækning af deres behov.
Og desuden leveres aflastningen enten i familiens hjem, hvor den kommunale medarbejder møder op og aflaster familien, eller i en aflastningsinstitution, hvor barnet med funktionsnedsættelse opholder sig under aflastningen.
Det gør det i sig selv vanskeligt at tage aflastningen med til udlandet, i modsætning til hvis der havde været tale om en kontantydelse, altså penge i hånden, som jo uden videre kunne tages med.
Ydermere gives aflastning typisk i et korterevarende tidsrum, som er fastsat på forhånd.
Det kan eksempelvis være en hverdagsaften om ugen og en weekend om måneden, altså normalt ikke så omfattende hjælp.
Man vil jo ganske vist, selv om aflastningen ikke er så omfattende, principielt kunne planlægge det sådan, at aflastningspersonen kunne tage med til udlandet, eksempelvis på ferie, men det ville have nogle økonomiske konsekvenser, som vi i regeringen også må tage med i vores betragtninger ved vurderingen af beslutningsforslaget.
Der vil således skulle afsættes økonomiske ressourcer ud over den aflastning, som den enkelte familie i forvejen modtager, til aflastningspersonens løn, ophold m.v. under eksempelvis en udlandsferie.
Lad mig illustrere det med et eksempel på en familie, der til daglig modtager aflastning en hverdagsaften om ugen og en weekend om måneden.
Så det er ikke muligt på nuværende tidspunkt at lave en kvalificeret vurdering af de samlede økonomiske konsekvenser af beslutningsforslaget.
Men ud fra en antagelse om, at familier med børn med funktionsnedsættelse, ligesom alle andre familier, naturligvis tager deres børn med på ferier – og ikke, som det ellers bliver antydet i beslutningsforslaget, efterlader dem hjemme i døgnaflastning, fordi de ikke kan tage deres aflastningsordning med – så må det forventes, at de offentlige merudgifter vil være af et ikke uvæsentligt omfang.
Så hvis jeg skal opsummere, kan jeg sige, at regeringen mener, at der er såvel praktiske udfordringer som ikke uvæsentlige offentlige merudgifter ved at åbne op for at tage aflastningen med under midlertidige ophold i udlandet, herunder på ferier.
Og derfor ønsker vi ikke at ændre udlandsbekendtgørelsen, så aflastning gøres til en af de typer af hjælp efter serviceloven, som man har ret til at tage med til udlandet.
Så regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Altså, fordi man fremhæver nogle, betyder det jo ikke, at man kritiserer andre.
Jeg synes faktisk, at det er vigtigt at fremhæve her i dag, at der særlig er ét parti – og det tror jeg faktisk at alle her i salen er enige om – for hvem det her er ultimativt hjerteblod, fuldstændig grundlæggende hjerteblod.
Jeg kunne jo godt have gjort det, at jeg ikke sagde det, jeg kunne bare have skåret alle over en kam, men jeg synes faktisk, at jeg gjorde både-og.
Jeg synes, at jeg fik givet ros til dem, som virkelig har presset på og presset på, og for hvem det her bare er en hjertesag, samtidig med at jeg også fik takket dem, som virkelig også har kastet sig engageret ind i den her diskussion, og som vi har holdt møder med om den her sag.
Så jeg synes egentlig, at jeg gjorde begge dele.
Nu kommer den her undersøgelse, og så håber jeg også, at vi sammen får lagt et spor til det fremtidige.