Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2022-04-07:
Tak for det, og tak for en mægtig god debat.
Den har varet længe, og det fortjener emnet også, for det er vigtigt stof, vi har at gøre med.
Det er i øvrigt også enormt dilemmafyldt, og det er ikke nogen problemstillinger, der er nemme at løse, og det afspejler historien om det her i sagens natur også, for det har været sådan, at man i årevis fra rektorer, gymnasielærere og i øvrigt også elevernes side har bedt om, at vi gjorde noget ved den her situation.
Det, vi taler om, er, at gymnasierne er blevet mere og mere skæve, og det er de med hensyn til etnicitet, det er de også med hensyn til den sociale sammensætning, og det første har skabt deciderede parallelsamfundslignende tilstande på en del gymnasier i Danmark.
Det, der har været det meget klare budskab, både fra rektorer og fra gymnasielærere og fra gymnasieelever, er, at de valgmuligheder, man har at vælge imellem, skulle være bedre, altså at der på hvert af de gymnasier skulle være en mere balanceret elevsammensætning, sådan at det ikke var to halvdårlige muligheder, man havde at vælge imellem, men at der var flere rigtig gode muligheder.
Det har vi valgt at lytte til.
Jeg er mægtig ærgerlig over, at særlig Venstre ikke endte med at være med i den her aftale, for det var egentlig min forventning.
Fru Ellen Trane Nørby sagde i sin ministertid – og nu citerer jeg: »De ghettogymnasier, vi ser i dag, er skidt for den enkelte elev, som ikke møder danske elever, danske normer og værdier.
Men det er jo også skidt for integrationen i vores samfund, og derfor er der behov for politisk handling«.
Fru Ellen Trane Nørby sagde også på det tidspunkt – og nu citerer jeg igen: »Jeg håber, at forligskredsen og de politiske partier vil være med til at handle, så vi kan få nye fordelingsregler på gymnasier startende fra næste skoleår«.
Jeg er fuldstændig enig i det, som fru Ellen Trane Nørby sagde dengang, og det er jo sådan set også det og noget af det arbejde, der blev sat i gang fra hendes hånd, som er det, vi handler på nu.
Der skete jo så bare ikke rigtigt noget fra den tidligere regerings side, og det ekspertudvalg, man nedsatte, kom jo så med forskellige modeller, herunder distriktsmodeller, klyngemodeller, som begge dele griber langt mere ind i det frie valg end det, som vi taler om her.
Med lovforslaget forsøger vi så at tage livtag med de udfordringer, der er ved en meget skæv elevsammensætning, og jeg vil sige, at jeg egentlig synes, at fru Alma Tynell, som er formand for Danske Gymnasieelevers Sammenslutning, sagde det meget godt i et debatindlæg, nemlig at det, der var udfordringen, er, at når man står som ungt menneske i dag, kan man, når man vælger mellem gymnasier, enten vælge et gymnasium, hvor ingen ligner en selv, eller også kan man vælge et gymnasium, hvor alle ligner en selv.
Så skævt er det blevet i vores store byer i Danmark, og det vil sige, at når der her tales om, at man så skal man have frit valg, og at det må være op til den enkelte, er udfordringen jo, at den enkelte elev ikke kan beslutte, hvad de andre beslutter, og det vil sige, at den udvikling, der er sket, hvor man så får to halvdårlige valgmuligheder i stedet for at få nogle skoler, som alle sammen er i balance, kan den enkelte elev ikke påvirke, og dermed efterlades den enkelte elev med to halvdårlige valgmuligheder, i stedet for at vi politisk tager ansvar for, at der faktisk er gode valgmuligheder.
Har det så en betydning for, hvor mange der får deres førsteprioritering?
Det har vi været rundt om mange gange i salen i dag, men ja, det har det, men det, hr. Rasmus Stoklund fortæller om Herlev Gymnasium, er unægtelig også fuldstændig rigtigt.
Det samme kunne man sige om Frederiksberg Gymnasium, og det samme kunne man sige om en stribe andre gymnasier, nemlig at den befolkning, der bor i umiddelbar nærhed af de gymnasier, har ikke lyst til, at deres unge skal gå der.
De unge har heller ikke selv lyst til det; de søger væk fra de gymnasier, for ellers kommer de til at gå et sted, hvor ingen ligner dem.
Tager man så ud på Herlev Gymnasium, gælder det samme jo med omvendt fortegn.
I de to, tre klasser, jeg var inde i, gjaldt det samme, nemlig at det var mere end halvdelen af eleverne, der slet ikke kom fra Herlev.
De havde søgt derhen for at være sikre på at gå på skole med nogle, der lignede dem selv, fordi alternativet var at komme ind på en skole, hvor ingen lignede dem.
Det vil sige, at lige nu forsøger alle de unge at sigte efter at komme til at gå på en skole, hvor man bare er nogenlunde sikker på, at der er nogle, der ligner en.
Det mener jeg simpelt hen ikke er gode nok valg at stille op for de unge mennesker, og derfor mener jeg sådan set, at Danske Gymnasieelevers Sammenslutnings formand rammer det ret præcist ved at sige, at i dag er det det, der er valget, altså mellem et gymnasium, hvor ingen ligner en, eller et gymnasium, hvor alle ligner en.
Det kunne vi jo godt gøre lidt bedre.
Det er præcis det, både rektorer og lærere og elever har efterspurgt, og det er også det, som vi har forsøgt at lande en model for her.