Villum Christensen (LA), 2018-05-16:
Det sidste er er jeg faktisk ret enig i.
Det er komplekst, og der er garanteret både nogle kompetencemæssige og nogle ledelsesmæssige problemer forbundet med, at vi kan få så lidt ud af så mange penge i den kollektive trafik, som tilfældet er.
Jeg tror, jeg vil lade den blive der.
Tak for det.
Jeg er glad for at komme efter hr. Kristian Pihl Lorentzen.
Jeg synes, det var godt, at vi fik berørt de forhold, der er i udlandet.
Det er faktisk sådan, at det er lige meget, hvor man kigger hen i verden, så er der ikke belæg for at sige, at mere monopol og mere stat giver mere effektiv jernbanedrift.
Vi har ikke nødig at gå længere end til den røde regerings, altså den tidligere regerings egen kommission, nemlig Produktivitetskommissionen, som anførte, at det område af alle områder, hvor der er allermest at tjene ved udbud, er jernbanedriften i Danmark.
Den svenske jernbane, kunne vi mandag læse i Jyllands-Posten, kører uden tilskud og har haft en stigning på 7 pct. i 2017.
Den danske jernbane, som får 4 mia. kr. i støtte, tabte 2 pct. i passagertallet i 2017.
Altså, eksemplerne hænger jo som perler på en snor, når det handler om argumenterne for, at konkurrence medfører flere passagerer og mere tilfredse passagerer og lavere priser.
Jeg ved ikke, om man skal forstå det på den måde, at fordi togene ikke kan køre uden om hinanden, kan de ikke konkurrere, eller hvad er logikken?
Er det, fordi man kører fra A til B på nogle skinner og ikke på en vej, at det ikke er muligt at diskutere konkurrenceelementer eller fordele ved konkurrence?
Jeg kunne tænke mig på et tidspunkt at få uddybet, hvad det er for en logik, der ligger bagved.
Det er fuldstændig, som hr. Kristian Pihl Lorentzen var inde på, sådan, at man selvfølgelig kan definere nogle betingelser og så se, hvem der kan gøre det bedst.
Vi skal selvfølgelig ikke ud og sælge skinner og stationer og for den sags skyld billetsystemer.
Vi skal have den vigtige infrastruktur selv, og det er operatørerne, der skal have lov at konkurrere, præcis på de betingelser, vi som samfund stiller.
Det er jo lige den cocktail, som vi mener man skal blande – altså mere konkurrence inden for nogle rammer, som vi bestemmer.
Lad mig bare få ét eksempel på, at det ikke er gået i den rigtige retning.
Jeg vil nærmest vende det om og sige, at hvis vi ikke gør noget, hvis vi vil have mere DSB og mere statsmonopol, kan vi være helt sikre på eller, som det blev sagt i en forhandling i en lidt spøjs bemærkning – nu skal jeg ikke citere vedkommende – risikere, at der ikke er nogen passagerer tilbage i 2030.
Det er det eneste, der er helt sikkert.
Det går skidt i dag, og det vil helt sikkert blive værre.
Jeg tror, det er SF's ordfører, der i adskillige sammenhænge meget berettiget har betegnet jernbanen som Danmarks største byggeplads de næste 10 år – det var noget i den retning.
Det ved vi godt hvad betyder, for er det ikke signaler, er det elektrificering eller udretning af skinnerne, der er årsagen til, at vi får dårligere regularitet.
Jernbanen har det skidt, men skal vi så bruge den medicin, som er her i beslutningsforslaget, og sige, at vi skal have mere af det samme, for at det skal gå godt?
Jeg vil vende det om og sige, at skal vi redde jernbanen, er vi nødt til at give den konkurrence.
Det siger jo noget om, hvor langt tilbage vi i virkeligheden er, når gevinsten er allerstørst på lige netop det område, når vi ellers snakker om rengøring og alt muligt andet, når vi udliciterer.
Så det er præcis det modsatte, der er brug for.
Det er ikke, fordi vi skal udbyde det her på en gang.
Det skal være nogle afgrænsede enheder og i en takt, så vi kan følge med.
Men at komme og sige
, at vi redder jernbanen ved at få mere monopol og ved at benægte den sandhed, at konkurrence altid også her i Danmark har medført lavere priser og mere tilfredse kunder, er jo lidt en form for et absurd teater at deltage i.