Mattias Tesfaye (S), 2021-12-08:
Først og fremmest vil jeg sige tak for diskussionen.
Jeg synes måske ikke, at der er kommet så mange nye standpunkter frem, men vi har da lige fået testet argumenterne af mod hinanden.
Sidste år meddelte Folketinget indfødsret til omkring 5.000 personer, lige knap, på de lovforslag, der behandles her i Folketingssalen.
Da man i 1850 i den her bygning, i hvert fald i den bygning, der lå her, traf lignende beslutning, drejede det sig om ti mennesker.
Det er jo et udtryk for, at der er sket noget i Danmark, ligesom der er sket noget i mange andre europæiske lande.
Det er et udtryk for, at der bor markant flere mennesker i vores land, som er indvandret hertil, og som har fået børn.
Danmark er i det hele taget et land, som mange både indvandrer til og udvandrer fra.
Nogle af dem, der indvandrer hertil, beslutter sig for at blive her.
De får en permanent opholdstilladelse og ønsker måske at søge statsborgerskab.
Det er der mange flere, der gør nu, end der var for 30, 40 og 50 år siden.
Jeg synes faktisk også, at det ligger i forlængelse af de forventninger, vi har til folk, der kommer til vores land, nemlig at man bliver integreret; at man lærer sproget; at man sætter sig ind i kulturen; at man har en interesse for det land, man er flyttet til; at man tilslutter sig de værdier, herunder særlig demokrati og ligestilling, som det her samfund bygger på.
Og dermed mener jeg også, det er helt naturligt, at en stor del af dem på et tidspunkt får lyst til at søge statsborgerskab i vores land.
Vores opgave ligger her i Folketinget inden for rammerne af den § 44 i grundloven, vi har, og som er særlig.
Jeg ved ikke, om den er unik, men den er i hvert fald særlig.
Der er vores opgave her i Folketinget at finde en model for, hvordan vi sikrer, at Danmark som et åbent land i en tid, hvor der er migration både ind og ud af landet, er i stand til at tildele statsborgerskab på en måde, hvor det ikke er noget, man trækker i en automat, men hvor der bliver stillet krav; hvor vi har nogle forventninger om, at man tilslutter sig samfundets værdier; og at man har bakket op omkring og bidraget til samfundet på den ene side, og at vi på den anden side også – synes jeg i hvert fald – har en model, hvor der er et rimeligt niveau af retfærdighed og uvilkårlighed i den måde, det tildeles på.
Jeg synes, at den model, Folketinget efterhånden har udviklet og forfinet igennem nogle år, er rimelig fornuftig, altså at et flertal af partier, eller i hvert fald nogle partier, der repræsenterer et flertal i Folketinget, sætter sig sammen, fastlægger nogle objektive betingelser, som folk kan leve op til, og som man på forhånd som borger i det her land kan orientere sig i.
Og så kan folk søge, og hvis ellers de lever op til de betingelser, kan de være ret sikre på, at så ender deres navn også på et lovforslag, der bliver tredjebehandlet her i Folketingssalen, fordi et flertal i Folketinget på forhånd har opsat de betingelser.
Det er med det lille forbehold, at der jo en gang imellem er nogle, der bliver pillet af, efter der har været en henvendelse fra Politiets Efterretningstjeneste.
Men med det lille forbehold ved folk, at hvis ellers de lever op til de objektive betingelser, så kan de forvente at blive danske statsborgere.
Men i og med at der ikke kan foretages et skøn i ministeriet på grund af den grundlovsbestemmelse, vi har, hvor det kun er politikere, der kan tildele statsborgerskab, så er der som på alle andre områder, hvor der forvaltes, behov for, at der kan foretages skøn et andet sted.
Det skøn foretages så i Folketingets Indfødsretsudvalg, forinden at lovforslaget fremsættes.
Det kan f.eks. være en person, som på grund af sygdom ikke er i stand til at leve op til nogle af de betingelser, der er stillet, og så kan udvalget forholde sig til det.
Jeg synes så, at det er en dårligere model, men det er også en model, der kan rummes inden for rammerne af grundloven.
Men det er en anden model, nemlig at selv om nogle lever op til de objektive betingelser, der er stillet, så skal der fortsat foretages en sagsbehandling, en politisk sagsbehandling i Folketingets Indfødsretsudvalg.
Og så skal nogle pilles af loven, selv om de opfylder alle betingelserne.
Det er jeg imod.
Og de spørgsmål, som De Konservative har stillet, og som jeg lige tog med herop på talerstolen, er jo ikke bare faktuelle spørgsmål til noget på loven, sådan som fru Sofie Carsten Nielsen og fru Stine Brix og andre folketingsmedlemmer tidligere har stillet.
Det er jo f.eks. spørgsmålet nr. 175: