Anna Falkenberg (SP), 2025-10-09:
Tak for ordet.
Der er et sted i Nordatlanten, hvor vinden bærer to stemmer, og her taler jeg ikke om undertegnede og hr. Sjúrður Skaale.
Den ene bliver hørt vidt omkring, nævnt i aviser, i taler og på topmøder.
Den anden er meget stille, men den synger om arbejde, mod og en vilje til at stå oprejst, når stormen rammer.
De to stemmer tilhører samme hav, en fælles historie og samme fællesskab, men i fortællingen bliver den ene ofte glemt.
I dag står jeg her for at minde os alle om, at fællesskab ikke handler om, hvem der står i solen, men om, at vi alle skal have lov til at skinne.
En sag, som jeg synes har stået i skyggen i den brede befolkning og i mediebilledet generelt, er den nye fortolkning af grundloven.
I august 2024 blev hjemmestyrelovens § 6 for første gang aktiveret.
Færøerne og Danmark har i mere end et årti været uenige om, hvorvidt vores forfatningsmæssige status tillader et færøsk medlemskab. Uenigheden har omhandlet den juridiske fortolkning, men ikke den politiske vej frem.
Juraen definerer selvsagt de gældende rammer, men politik er visionernes arena, hvor rammerne bliver skabt.
Derfor blev juraen sat på prøve, altså fordi den nye vision for rigsfællesskabet muligvis ikke var forenelig med fortidens fortolkninger.
Men det har den nu alligevel vist sig at være, for højesteretsdommerne i nævnet konkluderede, at Færøerne kan blive medlem af WTO i eget navn.
Det var den nemlig, fordi afgørelsen stadfæster, at rigsfællesskabet rummer ændring.
Den stadfæster, at rigsfællesskabet ikke er fasttømret, men er både dynamisk og fleksibelt.
Afgørelsen åbner ikke kun for nye muligheder for Færøerne, men ændrer mange års stagnering, hvor status quo har defineret rammerne for vores fællesskab.
Nu er status quo ændret, og rigsfællesskabet viser sig som en levende organisme i takt med de mennesker, der bor her og ligeledes ændrer sig med tiden.
At styrke forbindelser og udvide samarbejdet med omverdenen er vores kerneværdier, og derfor glædes vi over, at Færøerne nu kan blive medlem i WTO i eget navn.
På et hold, siger man, vinder man ikke alene.
Eller som man siger på engelsk: There is no I in team.
Og nu, hvor der kun er 98 dage, til EM i håndbold-slutrunden starter, fristes jeg til at komme med en meget stereotyp sportssammenligning, og det har jeg tænkt mig at gøre.
Da de færøske håndboldherrer tog til Berlin i 2024, blev alle forventninger overgået.
De trodsede alle odds og sikrede sig de første point nogen sinde i en EM-kvalifikation.
Det samme skete igen i Basel året efter, hvor kvinderne viste deres værd.
De færøske håndboldspillere lykkedes, fordi de stod sammen som et hold.
Det kommer ikke af sig selv, og det gør det heller ikke i rigsfællesskabet.
Hårdt arbejde og en vilje til at lykkes som et hold eller et rigsfællesskab er altafgørende.
Det er ikke os mod jer, jer mod os; det er en tankegang, vi bliver nødt til at gøre op med.
Som jeg ser det, er det dig og mig, jer og os.
Den ene kendes af mange, dens navn nævnes på internationale møder, dens fremtid diskuteres i medierne og på konferencer.
Den anden stemme er lavere, men den synger konstant.
Den synger om fiskeriet, om sproget og om ungdommen, der vender tilbage med nye idéer.
Det er som et gammelt nordisk eventyr om to søstre, der er født af samme hav.
Den ene, der er dækket af is og fjelde, bærer tavsheden og verdens blik.
Den anden, der er omringet af grønne klipper og storme, bærer bevægelsen og viljen, men står i skyggen af søsterens lys.
De er ikke rivaler, de er en del af den samme fortælling.
Men i fortællingen er det, som om det kun er den ene, der bliver hørt.