Lars Boje Mathiesen (UFG), 2023-04-19:
Hvis man går ind for ligestilling, kan man ikke gå ind for kvoter eller politikker, som skal føre hen imod kvoter, for de er i sagens natur det modsatte af ligestilling.
For mænd og kvinder er ikke ens, og de vil heller ikke vælge ens, hvis man giver dem lov til at vælge.
De nordiske samfund er ret tydelige beviser på, at når man har en høj grad af frivillighed, en høj grad af kompetencer og frivillighed, i forhold til hvilke jobs og hvilke erhverv man ønsker at beskæftige sig med, så vælger mænd og kvinder forskelligt.
Der er også nogle kvinder, der vælger mandedominerede fag, og der er også nogle mænd, der vælger kvindedominerede fag.
Men det er et produkt af, at folk vælger forskelligt, fordi mænd og kvinder er forskellige.
Det er ikke en tilfældighed, at der er flere mandlige ingeniører, og det er heller ikke en tilfældighed, at der er flere kvindelige sygeplejersker.
Det er ikke et udtryk for en systematisk diskrimination baseret på køn, at det er sådan.
Det er faktisk bare et udtryk for den biologiske forskel, der er på mænd og kvinder – og gudskelov for den.
Nu er fokus i dag så på kvinder i bestyrelser og i toplederstillinger, og om der skal være måltal, og om der skal være kvoter, hvad der også kommer hen ad vejen efter det.
Det synes jeg er en meget, meget dårlig idé.
Det kan ikke gøres, det kan ikke komme til at foregå, uden der sker en kønsdiskrimination af manden, som så vil blive fravalgt alene på grund af sit køn, fordi der skal være plads til en kvinde i stedet for.
Så hører vi i debatten, at der skal ventes rigtig, rigtig mange år, hvis vi ikke laver alle de her ting, men det er ganske enkelt ikke korrekt.
For Erhvervsstyrelsen undersøger de her ting og kommer med en rapport om det, og her kan vi se, at bare for perioden 2012-2020, er der sket mere end en fordobling.
Der er vi faktisk gået fra 9,6 pct. til 20,6 pct. i 2020.
Hvis den udvikling fortsætter og den fordobling, der er sket på 8 år, også sker de næste 8 år eller 10 år, så har vi jo faktisk opnået de 40 pct., som er det magiske tal, som venstrefløjen gerne vil have at der skal være af kvinder i bestyrelser og på ledelsesposter.
Så hører man den argumentation, at det kun er, fordi vi vedtog lovgivning om måltal i 2012.
Det er korrekt, at det måske har accelereret processen lidt, men det er ganske lidt, for det har Erhvervsstyrelsen faktisk også undersøgt.
Der undersøgte man faktisk perioden 2008-2012, og man fandt, at der var sket en stigning på 0,5 pct., og at der i perioden 2012-2017 så var en stigning på 0,7 pct.
Det viser altså en meget, meget lille forskel på, om man havde lovgivning om måltal eller man ikke havde det, så det kan heller ikke forklare det.
Forklaringen ligger nok i, at der set i et historisk perspektiv – det er fuldstændig korrekt set – har været flere mænd end kvinder i bestyrelser.
Kvinder er kommet ud på arbejdsmarkedet senere end mænd, og derfor har der været en massiv overrepræsentation af mænd.
Man skal ikke fornægte, at der er det historiske aspekt.
Men i 2023 er der altså en anden situation.
Der er en overvægt af kvinder på en lang række videregående uddannelser, og de vil også komme til at præge arbejdsmarkedet de kommende år.
Muligvis og muligvis ikke.
For det er sådan, at der er en overrepræsentation af kvinder, som i løbet af deres karriere tager nogle karrierevalg, som måske ikke er forenelige med at komme op på den allerallerøverste hylde.
Og hvis man vil op på den allerallerøverste hylde, skal man huske, at der er en benhård konkurrence for at komme det.
Det handler ikke om, om du er en mand eller en kvinde; det handler om magt; og det handler om folk, der meget gerne vil have de positioner.
Dem, du konkurrerer med, uanset køn, er mennesker, som tilsidesætter alt andet i deres tilværelse for at nå dertil, hvor de er.
Det er fritidsinteresser, det er venner, og de knokler måske 70-80 timer om ugen, og de dygtiggør sig, når de så ikke er på arbejde.
Det er også det, man skal være villig til, hvis man vil helt op på toppen.
Jeg kunne aldrig finde på at sige, at det er der ikke nogen kvinder der er, for der er også kvinder, der er villige til at være i den gruppe.
Hvis vi kigger på det empirisk, er den gruppe af kvinder, der vil det, bare mindre end gruppen af mænd, og derfor vil der også være en større pulje af mænd at tage fra til de her bestyrelsesposter og de her ledelsesposter.
Det er ikke udtryk for en systemisk diskrimination, det er et udtryk for, at der naturligt er forskel på mænd og kvinder, og det er jeg personligt rigtig glad for der er.