Josephine Fock (ALT), 2018-05-24:
Tak for det.
Jeg synes, det altid er relevant at diskutere, hvordan det går i den offentlige sektor, og derfor er jeg også rigtig glad for, at SF har taget initiativ til den her debat.
Jeg synes så samtidig, det er en meget kompleks debat, for jeg synes i virkeligheden, at den omhandler rigtig, rigtig mange forskellige ting.
Når vi snakker om, hvordan arbejdsmiljøet kan forbedres og stressniveauet kan nedbringes og vi kan skabe mere tillidsfulde relationer, er det, jeg gerne vil fokusere på, hele styringen af den offentlige sektor og den måde, vi har sparet på i den offentlige sektor.
Om styringen tænker jeg, at der jo ikke er nogen tvivl om, at der er en meget, meget stram økonomisk styring centralt fra, altså fra Christiansborgs side, og jeg tror, at det, der helt klart har frustreret offentligt ansatte igennem de sidste mange år, også under den tidligere regering og før det, har været den der gentagne salamimetode, hvor man skærer et lille snit af, hver eneste gang de offentlige arbejdspladser skal spare, i virkeligheden uden at give dem mulighed for selv at disponere over, om man kunne nøjes med at spare på et område eller et andet område. Man er simpelt hen blevet tvunget ud i den her salamimetode.
Det har jeg så også nævnt før, og det var noget af det, jeg selv tænkte, da jeg så det meget markante sammenhold, der var i overenskomstforhandlingerne, altså at det var, som om bægeret var fyldt nu.
Når det så er sagt, synes jeg også, det er vigtigt at pege på, at det jo ikke er på alle arbejdspladser i det offentlige, og heller ikke på statens område, det går rigtig dårligt.
Jeg tror, det er vigtigt at have nuancerne med heroppe og sige, at der også er rigtig gode arbejdspladser og rigtig gode offentlige arbejdspladser derude.
Det betyder så samtidig alligevel ikke, at jeg ikke rigtig gerne vil have fokus på afbureaukratisering og tillidsopbygning i den offentlige sektor.
Hvis Liberal Alliance indkaldte mig til en forespørgselsdebat om det – Liberal Alliance ville jo gerne indkalde oppositionen angående, hvad vi skulle gøre ved det her –
ville jeg sige, at noget af det, jeg selv er i gang med nu, er det, jeg kalder en tour de frisættelse, for noget af det, jeg mener er vigtigt i forhold til den offentlige sektor, er i virkeligheden både at frisætte kommunerne, men også de statslige institutioner, herunder selvfølgelig medarbejderne, til i virkeligheden at lave det, de er bedst til.
Som bare et eksempel kan nævnes, at vi beder dem om at registrere alle mulige unødvendige ting, men giv dog kommunerne, de statslige institutioner frihed til selv at vurdere, hvad deres kerneopgave er, og lad medarbejderne, de offentligt ansatte, bruge deres faglighed der, hvor de er stærkest, i stedet for den meget, meget kraftige styring, der er.
Igen, når det så er sagt, er man også her nødt til at nuancere og sige: Jamen der er ikke kun en central styring, for meget af det er i virkeligheden også ude lokalt; det er i de lokale kommunalbestyrelser osv., at man beslutter sig for også at nedlægge – altså styring over det hele.
Hvis vi så ser på hele stressdelen, kunne jeg godt tænke mig at hæve også den lidt op, for stress er jo et generelt problem i hele den danske befolkning, og det er så derfor, Alternativet altid gerne vil fokusere på tre bundlinjer: Det er den økonomiske bundlinje, men ikke kun den, for det er også den sociale bundlinje og den miljømæssige bundlinje.
Den sociale bundlinje indeholder lige præcis det med, hvordan vi alle sammen holder til det her hamsterhjul, og skulle vi ikke gøre op med, at vi lever i et hamsterhjul, som handler om at producere mere, tjene mere, således at vi kan få flere mennesker i arbejde, altså hele den der gamle økonomiske tænkning om, at det er det eneste saliggørende, i stedet for at fokusere på, hvad det egentlig er, det gode liv er.
Jeg er helt enig i, at stressproblematikken findes på de offentlige arbejdspladser, men den findes sandt for dyden også på de private arbejdspladser, og den findes i samfundet generelt.
Da Familie- og Arbejdslivskommissionen kom – jeg mener, det var tilbage i 2007 –
var der 900.000 mennesker, der sagde, at de ikke kunne få familieliv og arbejdsliv til at hænge sammen, og Stressforeningens tal fra sidste år sagde, at 35.000 danskere hver dag meldte sig syge på grund af stress.
Hvis man så ser på, hvor meget det koster på sundhedsbudgettet i forhold til stressrelaterede sygdomme, ser vi, at vi er oppe i milliarder.
Så det her er meget omfattende.
Nu ved jeg godt, jeg måske går lidt ud ad en tangent, men for at komme tilbage til den offentlige sektor, mener jeg, at noget af det, vi for alvor skal tage op, er afbureaukratisering, tillid, og derfor vil jeg også glæde mig til at se, hvad regeringen kommer med i forhold til deres ledelsesrapportering her i efteråret.
Tak for ordet.