Zenia Stampe (RV), 2024-04-02:
Jeg skal starte med at sige, at jeg er her som vikar for vores miljøordfører, Katrine Robsøe.
Men jeg har selv siddet med den her sag tidligere; det er vi jo mange der har.
Jeg arvede den fra Ida Auken, som sikkert også har arvet den fra andre gode politikere.
For desværre er det her jo en sag, som er gået i arv og har taget alt, alt for lang tid.
Selve tankegangen om at gøre de her boringsnære beskyttelsesområder sprøjtefri er jo god, ud over at den er for lille så at sige.
Tanken om, at man ikke sprøjter oven på vores grundvand, er rigtig god, men at det kun skal gælde i de boringsnære beskyttelsesområder, er for uambitiøst.
Men der tror jeg nok, at virkeligheden på en eller anden måde har overhalet de forhandlinger, som vi for 6-7 år siden havde om den første pesticidstrategi, der faktisk varslede et nationalt forbud mod pesticider i boringsnære beskyttelsesområder.
Grunden til, at mange af os i dag er lidt utilfredse, er, at det for 6 år siden blev aftalt, at hvis man ikke kunne indgå frivillige aftaler inden, jeg tror, at det var 2022 eller 2023, skulle der komme et nationalt forbud.
Nu står vi her i 2024, og hvis alt går vel, har vi udsigt til, at de så bliver sprøjtefri i 2025.
Derfor vil jeg så lige starte med at gøre konklusionen kort: Vi stemmer for det her.
Hvis forudsætningen er, at de boringsnære beskyttelsesområder er sprøjtefri den 1. januar 2025, er det jo godt.
Men vi har to indvendinger.
Den ene er, at det er for uambitiøst.
Vi ville gerne have den samme politik, den samme stramme dagsorden på de grundvandsdannende områder, altså alle de områder, hvor der bliver dannet grundvand, og ikke kun de områder, hvor man borer ned til grundvandet og trækker det op.
Det andet forbehold, vi har, selv om vi stemmer for, er, at vi synes, at det her virker som en måde, hvorpå man bare sparker en rigtig vanskelig opgave videre til kommunerne uden at give dem de rigtige værktøjer.
Det er jo nok en af hovedårsagerne til, at vi står her i dag, og at der ikke allerede er sprøjtefrit ude i BNBO'erne.
I den strategi, som nu er mange år gammel, den forrige pesticidstrategi, pålagde man kommunerne en opgave uden egentlig at beskrive den særlig nøjagtigt, så både kommuner, landmænd skråstreg lodsejere og vandforsyninger var temmelig meget i tvivl om, hvad der var op og ned her.
Hvad er en frivillig aftale?
Hvad kan den udgøres af?
Der var meget, meget stor uklarhed, hvilket var hovedårsagen til, at der ikke skete særlig meget.
Nu kommer det her forslag så.
Og vi er jo glade for, at vi i dag har fået en garanti for, at det betyder, at BNBO'erne er sprøjtefri fra 2025, men vi kan også se på ikke mindst KL's høringssvar, at det for dem er meget uklart, hvordan de skal løse den her opgave.
Det kan man så håbe bliver mere klart i bekendtgørelsen fra Miljøministeriet.
Men det, de siger, er jo: Hvad ligger der i, at lodsejere skal have fået tilbudt en frivillig aftale?
Ligger der dér en pligt for vandforsyningsselskaberne til at indgå i en dialog med lodsejerne?
Eller hvis de nægter det, skal vi så som kommune gå ud og prøve at foreslå en frivillig aftale, før vi endelig kommer med et påbud osv. osv.?
Det er totalt uklart.
Dertil kommer også, at der ikke er sket en finansiering af det her ekstremt store, tunge arbejde, der venter ude i kommunerne.
Det vil jeg også stille spørgsmål om til ministeren.
For det bliver jo et meget stort og tungt arbejde i 98 kommuner at skulle gå ud og lave de her aftaler med x antal lodsejere.
Derfor kan vi jo ikke lade være med at tænke: Ja, grundvandet er jo ligeglad med, om det er kommuner eller stat, der har truffet beslutningen og udstedt et påbud skråstreg et forbud, så hvis de boringsnære beskyttelsesområder er sprøjtefri fra 2025, er det jo godt, og det har førsteprioritet for os.
Men vi synes, at det virker som en temmelig urimelig opgave at lægge oven på kommunerne, og det virker lidt, som om man har siddet med en masse ubesvarede spørgsmål i ministeriet, hvor man så har tænkt: Det må de ligesom finde ud af ude i kommunerne.
Det er så årsagen til, at det ikke er lykkedes endnu.
Vi håber, at kommunerne vil søge hjælp fra ministeriet, og at ministeriet vil komme med den rette hjælp, og at vi derfor når i mål i 2025.
Det er jo selvfølgelig det vigtigste, at vi når i mål.
Men vi synes ikke, at det er en specielt ordentlig måde at gøre det på over for kommunerne.
For der er så store uklarheder i den kæmpestore opgave, der påhviler dem.