Liselott Blixt (DF), 2017-05-10:
Jeg vil starte der, hvor den sidste ordfører slap, ikke ved at lave alle overtrædelserne, det håber jeg ikke, men med at takke de mennesker, der har været med til at hjælpe os til det, vi er kommet frem til i dag.
Der er personale, der er kollegaer til de dræbte, der er rigtig mange, der har fået os i tale.
Vi har været ude hver især, tror jeg, og tale på forskellige institutioner med kollegaer og folk, der arbejder derude.
Det har jeg gjort for at finde hoved og hale i, hvad det er, vi skal gøre.
Jeg vil da også være ærlig og sige, at hvis det kun var mig og mit parti, der skulle bestemme, havde det måske set anderledes ud.
Det er en nødlov, fordi vi har fået nedlagt for mange sengepladser de seneste år.
Vi har set, at der her inden for det sidste år er to institutioner, der lukker, fordi kommunerne ikke har gjort brug af dem.
Så det, jeg hæfter mig ved ved den her lov, lige præcis det her lovforslag nr. L 207, er, at der ligger nogle klare bindinger på, at kommunen skal være med inde over, for det er dem, der er handlekommunen; at almenpraktiserende læge skal være med inde over.
Vi forpligter dem.
Så kan man sige, at det skulle de også have været før.
For det her drejer sig ikke om, at vi har nogle mennesker, der er født onde og farlige.
Det her drejer sig om nogle mennesker, der har fået en psykisk lidelse og mange gange et misbrug ved siden af, der gør, at de har svært ved at håndtere det og derfor nogle gange bliver udadreagerende.
Jeg talte med en af kollegerne til en af de dræbte, der fortalte, at de havde en person på deres sociale bosted, som var alkoholiseret, og som ønskede at komme på en afdeling for at komme ud af sit misbrug.
Der var ikke plads.
Og dagen efter er chancen ligesom forpasset, for så har man drukket fem liter vodka igen.
Det er jo en speciel type mennesker, vi her taler om.
Nu har jeg hørt den tidligere debat.
Og det her handler ikke bare om, at det er mennesker med en psykisk lidelse.
Hvad gør vi så bedst?
For det har mange af dem ikke i dag.
Mange af dem skriger på hjælp, og mange af dem bliver nødt til at gøre noget for at blive hørt, og det at gøre noget går mange gange ud over nogle andre mennesker, fordi der er så mange, der ikke forstår dem.
Det, at man ikke kan få den hjælp, man har brug for, er det, der har gjort, at vi så også står her og skal sikre, at vi giver den hjælp.
det tror jeg ikke der er nogen af os der ved noget om.
Jeg ville gerne have mange flere penge til psykiatrien.
Det, der er vigtigt nu, er, at vi skal sikre, at der ikke bliver lukket nogen sengepladser, fordi der nu bliver oprettet nogle andre; at vi sikrer, at kommunerne tager sig af de borgere, som de er forpligtet til at hjælpe; at man, når man flytter en borger, gør det, fordi vedkommende er til fare og ulempe for de andre.
Og vi skal sikre, at man allerede der begynder at tale om, hvor det så er, man hører til.
For i dag er det sådan, at kommunerne har samlet alle med en psykiatrisk diagnose et sted, bum, og så er det jo lige meget, om de har været kriminelle, eller om de har en dobbeltdiagnose, har været store misbrugere, og de samles med andre, der ikke er det.
Der har været nogle, der har haft bandemedlemmer, der kommer og sælger narko på stedet til fare for alle de andre.
Jeg vil sige, at det har været en rodebunke, sådan har det været, og jeg håber, at vi med det her forslag og med den enighed, der trods alt er imellem alle partier med undtagelse af Enhedslisten, holder fast i det her og sikrer, at det bliver en succes.
Nu må jeg ikke sige mere.