Sophie Løhde (V), 2024-05-16:
Tak for det, formand.
Vi behandler her beslutningsforslaget B 164 om at afskaffe tolkegebyret i sundhedsvæsenet.
Jeg kan allerede nu tilkendegive, at regeringen ikke kan støtte forslaget.
Jeg tror ikke, at det kommer som nogen meget stor overraskelse for de tilstedeværende her i Folketingssalen.
Det er i hvert fald en sag og et spørgsmål, vi har været godt omkring i mange forskellige sammenhænge.
Det skal ikke forhindre, at vi også tager en runde om det her.
Vi har haft samråd.
Jeg har også svaret på en række folketingsspørgsmål.
Og regeringens holdning er den samme som hidtil.
Tolkegebyret blev i sin tid indført med et bredt politisk flertal i 2018 for at understøtte integrationen af udlændinge i Danmark.
Vi synes fra regeringens side, at det er rimeligt, at man efter 3 år i landet som udgangspunkt selv skal betale for en ordning, hvis ens danske sprog er så dårligt, at man har brug for det, og derfor kan regeringen ikke støtte forslaget.
Tolkegebyret ændrer jo ikke på retten til lige adgang i sundhedsvæsenet, og ordningen ændrer heller ikke ved, at der vil og skal være en tolk til stede i de behandlingssituationer, hvor det er nødvendigt.
Og det er, uanset om der skal betales et tolkegebyr eller ej.
Det er ikke en betingelse for behandlingen, at der stilles en garanti for betaling af gebyret.
Den behandlende læge skal i øvrigt heller ikke lade spørgsmål om patientens betalingsevne indgå i vurderingen af, om der er behov for en tolk, og ordningen indebærer som nævnt, at vi stiller krav til udlændinge, der har boet her i 3 år og har haft muligheden for også at kunne lære dansk.
I regeringen mener vi, det er rimeligt at forvente, at de udlændinge, der har boet i Danmark i en årrække, og som faktisk har muligheden for at kunne lære dansk, også behersker det danske sprog.
Det er rimeligt, at der er en eller anden grænse for, hvor længe en person med bopæl her i landet skal kunne modtage vederlagsfri tolkning i forbindelse med behandling i sundhedsvæsenet.
Undtagelsesbestemmelserne hører vi ikke ret meget om.
Hver gang vi diskuterer tolkegebyret, lyder det, som om det er sådan en eller anden ordning, der bare er smurt ud fuldstændig fladt og ens over det hele, men der er jo en række undtagelsesbestemmelser.
Eksempelvis omfatter den ikke udlændinge, som ikke er i stand til at lære dansk som følge af eksempelvis deres psykiske funktionsevne.
Ordningen omfatter heller ikke forældre, der i forbindelse med behandling af et barn har behov for tolkebistand.
Og det er den behandlende læge, der vurderer, om der er behov for en tolk.
Sådan var det i øvrigt før indførelsen af et tolkegebyr, og sådan er det fortsat.
Der ligger med andre ord i det ansvar og den funktion, som lægen har, at man som læge skal afklare patientens sygehistorie og sørge for at få beskrevet de symptomer, som patienten har, og derudover skal patienten på grundlag af lægens informationer om behandlingen i sidste ende også give samtykke til behandlingen.
Der må ikke iværksættes en behandling uden patientens samtykke.
Og hvis det er sådan, at lægen ikke kan opnå afklaring og samtykke, fordi lægen og patienten ikke er i stand til at forstå hinanden, så har man som læge pligt til at indkalde en tolk.
Sådan var det før indførelsen af tolkegebyrordningen, og sådan er det fortsat.
Som jeg også redegjorde for i det seneste samråd om ordningen, kan undtagelseserklæringer for tolkegebyret udfærdiges af både læger i almen praksis, speciallæger eller den behandlingsansvarlige læge på hospitalet og psykiatriske centre.
Og det er som sagt den behandlende læge, der i den konkrete situation vurderer, om der er behov for en tolk.
Det er jo dermed også lægen, som bedst kan vurdere, om der skal undtages fra tolkegebyret.
Regionen dækker eventuelle udgifter til indhentning af dokumentation for den lægefaglige vurdering, og opkrævningen af tolkegebyret sker efterfølgende og er derfor ikke et anliggende mellem patienten og regionen.
I forhold til administrative udfordringer, som regionerne beskriver at de har, mener jeg ikke, at der er stillet flere administrative krav i reglerne end dem, der også er nødvendige for at kunne administrere ordningen.
Men det er jo sådan, at hvis regionerne mener, at der er rum for forbedring af de administrative krav, så hører vi meget gerne om forslag til forbedringer af det.