Jens Henrik Thulesen Dahl (DF), 2022-06-07:
Tak for det, formand.
Det er jo en vigtig debat, vi har lige nu, som vi også har haft over lang tid efterhånden, og der er ikke nogen tvivl om, at der er rigtig mange elementer i det her.
Fremdriftsreformen har sendt nogle signaler til de studerende om måden at være studerende på, som har været med til at skabe en kultur, som ikke er hensigtsmæssig.
Jeg synes stadig væk, at fremdriftsreformen havde sin berettigelse i sin tid, fordi der var nogle kulturer, som vi skulle have skubbet på.
Nu skal vi bare vende tilbage til, at man også som studerende er studerende og ikke er elev, for det var egentlig det, fremdriftsreformen sagde.
Den satte nogle firkantede rammer og sagde, at nu møder du op her, så kommer du til din eksamen, så gør du, hvad der bliver sagt.
Og så vænner man sig jo til, at man ikke nødvendigvis skal tænke selv for at være studerende, men det skal man, og det er faktisk rigtig vigtigt.
Uddannelsesloftet sendte et signal, som af rigtig mange studerende blev taget ned, som at nu var der noget, man ikke kunne.
Tusinde og atter tusinde af unge studerende oplevede det, selv om antallet, der rent faktisk blev ramt af det, var meget, meget lille.
Men igen, det skubber ind i en kultur, det skubber ind i en oplevelse, som har haft en negativ effekt.
Perfekthedskulturen kan man også nævne, sociale medier, hvad er det, de gør ved de studerendes oplevelse af at skulle tage en uddannelse og sammenligne sig med andre og holde sig op imod andre og de forventninger, der kommer.
Så hvordan får vi det gjort bedre?
Jamen noget er selvfølgelig at sikre en bedre forventningsafstemning; det er at blive tydeligere, lave bedre optagelseskriterier eller optagelsessystemer, så man som studerende egentlig bliver guidet til at få en forståelse af, hvad det er, det handler om.
For de der forventninger kommer jo et langt stykke hen ad vejen fra de studerende selv, men når de kommer i de studerendes hoveder, kommer de selvfølgelig, fordi nogle af de andre ting, der er foregået over tid, og som er skabt herindefra, er med til at skabe de billeder.
Dog må jeg sige, at jeg på et tidspunkt havde besøg af to 8. klasses-piger, som var i gang med at skrive en rapport om deres oplevelse af stress og trivsel, og de oplevede sig som pressede, de havde et enormt forventningspres, men når man så snakkede lidt med dem om, hvor de troede det kom fra, var det i hvert fald ikke deres forældre, det var heller ikke deres lærer, det var primært dem selv.
Det var deres helt klare billede, når de selv skulle sige det, men de syntes også, at det var et problem, at de havde det sådan.
Så tænker jeg, at det ikke bare er os som forældre, der skal gøre tingene anderledes, så er det i høj grad også et spørgsmål om at skabe nogle rammer for de der kulturer.
Jeg har tidligere prøvet at tage diskussionen op i forhold til de sociale medier og det, de gør ved de unge – og ved os alle sammen for den sags skyld, men i høj grad ved de unge – i forhold til deres oplevelse af, hvad kravene er, og hvad de spejler sig i.
Men det er så ikke godt nok set fra de unges synspunkt selv.
Karakterer er rigtig vigtige.
Der er faktisk også undersøgelser, der peger på, at dem, der kommer fra ikke så uddannelsesvante hjem, faktisk er rigtig glade for karakterer og har det rigtig godt med, at der er karakterer, for det kan de forholde sig til.
Så vi skal også passe på, at vi ikke fjerner nogle ting, som rent faktisk er gode i nogle sammenhænge.
Men at få dialogen og snakken om, hvordan vi kan arbejde med det her, er selvfølgelig rigtig vigtigt.
Så er der de grupper, der virkelig har brug for ekstra hjælp, hvor vi har brug for, at psykiatrien også er på plads, og den del skal vi selvfølgelig også have med, for det er vigtigt for dem.
Og der er de store grupper, hvor det er den store kultur, vi skal arbejde med, og det håber jeg vi kan gøre i fællesskab.