Søren Espersen (DD), 2024-03-14:
Det er en væsentlig drøftelse, vi har i dag takket være Dansk Folkepartis beslutningsforslag.
Det er afgørende for Danmarks fremtid, at vi forstår, hvilken fare islam egentlig udgør.
Partiet skal have tak for i bemærkningerne til forslaget at citere imamers vulgære giftspredning i disses prædikener.
Yderligere har muslimer jo i Koranen og hadithen sort på hvidt ordre om, hvad de skal foretage sig nærmest fra vugge til grav, og vi har en række grusomme afslørende skriftsteder, som præcist beskriver, hvem der skal dræbes.
Som det er de fleste bekendt, er det jøderne, som står øverst på denne makabre liste.
For nogle år siden ville jeg, når talen faldt på islam og islamisme, pr. automatik sætte en uoverstigelig mur mellem begreberne: På den ene side var islam en stor verdensreligion på linje med jødedom og kristendom, og der var netop tale om tro, og på den anden side var islamisme en politisk bevægelse med sharia som arbejdsprogram.
Jeg har for længst ændret opfattelse.
For mig er det ikke længere muligt at argumentere for denne uoverskridelige mur.
Jo mere jeg beskæftiger mig med problematikken, des mindre mening giver det for mig at adskille islam og islamisme.
Forfatteren Ayaan Hirsi Ali skelner ikke.
Hun har for år tilbage skrevet, at den 11. septembers massemordere var islams krigere, og at deres gerning var islam i sin rendyrkede form.
For Karen Blixen, som kendte islam, var der heller ingen skelnen.
Det var selve religionen islam, hun sidestillede med nazismen, hvilket senere blev gentaget af forfatteren Henrik Nordbrandt.
Det var også islam, Winston Churchill advarede imod.
Jeg har et sigende eksempel.
I Afrikas befolkningsmæssigt største land, Nigeria, er islam på fremmarch, og snart vil Nigeria have et muslimsk flertal.
Denne fremmarch, hvor man i iltempo vinder sjæle, drømmer ingen om at betegne som islamisme.
Nej, her hedder det sig, at flere og flere bliver så klar over, at Muhammeds lære er den rigtige, at de konverterer.
Ja, vel konverterer de, men var det alene en religiøs vækkelse og tro, hvorfor skulle man så, i takt med at folk konverterer til islam, ændre samfundets love og regler?
Hvorfor skal strafferetten ændres?
Hvorfor skal forfatningen ændres?
Hvis det bare handlede om tro, hvorfor skulle Nigerias britisk inspirerede demokrati så sparkes væk for at blive afløst af sharia?
Men sagen er jo, at det her ikke handler om tro.
Det handler om, at vi, et demokrati, ikke kan eksistere, fordi formen strider mod Muhammeds lære.
Det vil sige, at et islamisk flertal pr. automatik, medmindre man da vil optræde kættersk, nødvendigvis må afskaffe demokratiet.
Så Islamisk Trossamfund er alene af den grund skyldig i demokratiets afskaffelse.
Dansk Folkeparti foreslår i dag at fjerne den officielle anerkendelse af det islamiske trossamfund inden udgangen af denne folketingssamling.
Det lyder som en god idé, og i Danmarksdemokraterne er vi overbeviste om, at det fremadrettet vil kunne lykkes.
Dog gør man ikke den slags på bare et par måneder, for hvis det skal lykkes, skal det ske på en måde, hvor vore danske regler følges.
Danmarksdemokraterne støtter altså forslagets intention, som handler om at sætte ind over for Islamisk Trossamfund, hvor der foregår en række ting, som ikke bør finde sted i Danmark.
Derfor har vi i Danmarksdemokraterne også for nylig foreslået, at anerkendte trossamfund skal kunne miste deres status som anerkendte trossamfund, hvis de ikke vil anerkende borgerlige skilsmisser.
Vi mener, at det også er en måde at gå frem på, at man under udvalgsbehandlingen afdækker, hvilke udfordringer der er med islamiske trossamfund, og for dem afdækker, hvilke konkrete løsninger der skal til for at imødekomme de udfordringer.