runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sólbjørg Jakobsen (LA), 2026-02-03:
De får også en fuld sygedagpengerefusion, hvis det er sådan, at der er en delvis opstart, men kun for den del, hvor man ikke er på arbejde.
Hvis der ikke er mulighed for, at en stressramt kan vende delvis tilbage til en arbejdsplads – hvor chefen siger, at nej, det kan ikke lade sig gøre – men den stressramte faktisk har behov for gradvis at komme i gang igen, kan man forsøge at gøre det på anden vis.
Det kan være på en sammenlignelig arbejdsplads, ja, der er alle mulige løsninger, man forsøger at finde derude.
For uanset at der er økonomiske incitamenter, der står i vejen for, at man kan gøre det mest oplagte for medarbejderen, kommer det, der foreslå her, ikke til at løse de udfordringer.
Der er i det her forslag absolut intet belæg for, at det i forhold til de få, hvor det kan gøre sig gældende, ville være løsningen.
Tværtimod tror jeg, at det vil have en negativ virkning, både i de tilfælde, hvor det er borgeren, der gerne vil ind, men vedkommende har en chef, som ikke kan rumme, at vedkommende er stressramt og har behov for en delvis raskmelding, og i de tilfælde, hvor chefen gerne vil have det, men hvor det ikke kan lade sig gøre på grund af driften.
Så det her er ikke på nogen som helst måde løsningen.
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Kan ordføreren afvise, at der også kan være virksomheder, for hvem det er et vigtigt incitament, at de får fuld sygedagpengerefusion, og at det derfor ikke giver en ret til en gradvis opstart?
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Tak for ordet, formand.
Stress er et stort samfundsproblem.
Det er noget, der rammer alt for mange danske familier, og det er noget, der rammer alt for mange også på arbejdsmarkedet.
Jeg tror, vi alle sammen kender ikke bare en, men flere, som har været presset af stress og været sygemeldt med stress.
400.000 danskere svarer i den nationale sundhedsprofil, at de har en høj stressscore, og 55.000 har arbejdsrelateret stress.
Det er det Arbejderbevægelsens Erhvervsråd har regnet sig frem til.
Det er voldsomme tal, og det er noget, der gør det til et kæmpe samfundsproblem.
Hvis man ser på udgifterne til arbejdsrelateret stress, koster det 55 mia. kr. årligt.
Det, vi snakker om her, er potentielt meget, meget større og kunne have meget, meget større betydning for dansk samfundsøkonomi, hvis vi kunne komme stressen til livs.
Så har det været oppe i debatten, at vi ikke ved, om tilbagevendelsesplaner eller gradvis opstart er noget, der virker.
Det synes jeg ikke er rigtigt.
Forskningen er ret klar.
En gradvis opstart efter en stresssygemelding halverer risikoen for, at man falder helt ud af job.
Et år efter en stresssygemelding er beskæftigelsen 7½ procentpoint højere for dem, der er delvis raskmeldte, end for dem, der bliver presset direkte tilbage på fuld tid.
Der er altså ret solidt forskningsmæssigt belæg for at sige, at det at få en gradvis opstartsplan virker.
Det har også været oppe i debatten, og jeg har også kommenteret det før, om vi er bekendt med, om der er nogen, der ikke får sådan en gradvis opstartsplan.
Er det ikke noget, alle arbejdsgivere gerne vil give?
Jeg tror, det er noget, rigtig mange arbejdsgivere gerne vil give, men når HK har fået Epinion til at spørge deres medlemmer, er det altså fire ud af ti, der siger, at de ikke har fået mulighed for at lave en gradvis opstart.
Det er et problem, når nu det er noget, vi ved virker.
Så kan man diskutere, hvor hårde midler vi skal tage i brug fra Folketingets side for at sikre, at flere får mulighed for at vende gradvis tilbage til jobbet, når vi ved, at det virker.
Når noget er et stort samfundsmæssigt problem og det er svært at håndtere, skal vi også politisk anvise nogle af løsningerne.
Det her er selvfølgelig ikke hele løsningen, det er en del af løsningen, men det er klart, at det er noget, der virker, og det er noget, der vil kunne hjælpe en masse mennesker.
For os i SF handler en god arbejdsmarkedspolitik om, at vi sørger for at beskytte medarbejderne, så flest muligt er sunde, raske og glade, når de går på arbejde og også er det over et helt arbejdsliv.
Charlotte Munch Pasler (DD), 2026-02-03:
Vi er da helt enige i, at det skal være ordentligt at gå på arbejde, og det ville da være ønskværdigt, at ingen gik ned med stress på deres arbejde.
Men når det så er sagt, har vi altså også nogle virksomheder, som måske ikke bare lige kan følge det her beslutningsforslag og få deres medarbejdere tvunget ind, for det er faktisk det, det lægger op til.
Det er tvang, at medarbejderen skal tilbage.
Det mener vi ikke vi skal lovgive om herinde.
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Det forstår jeg også godt, men det var bare, fordi det blev sagt meget tydeligt eller måske lidt firkantet, at når noget overskred virksomhedernes ledelsesret, skulle vi ikke blande os i det.
Jeg vil sige, at det gør vi jo på al arbejdsmiljølovgivning.
Der er jo ting, man før kunne have besluttet og sagt, at det er lederen, der bestemmer, hvordan arbejdet tilrettelægges, og hvordan det skal gøres.
Men så siger vi jo netop, at der er grænser for ledelsesretten.
Det skal være sundt at gå på arbejde, det må ikke være nedslidende, det må ikke være usundt.
Er man ikke i Danmarksdemokraterne enige i, at der selvfølgelig er grænser for ledelsesretten, når vi kommer over i det, der handler om, at det går ud over medarbejderne, altså at noget bliver usundt?
Charlotte Munch Pasler (DD), 2026-02-03:
Hvis man lovgiver om det her, frafalder den her frivillighed fra arbejdsgiverens side, og det mener vi ikke er særlig hensigtsmæssigt.
I øvrigt er det ikke kun de kæmpestore virksomheders medarbejdere, der bliver ramt af stress.
Jeg synes sådan set, forslaget er rigtig fint, og jeg forstår godt hensigten med det, men jeg er imod at pålægge virksomheder at skulle tage et initiativ, som de måske ikke kan få til at fungere i den givne virksomhed.
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Beklager, det kom sent.
Tak for ordet.
Jeg vil bare høre Danmarksdemokraterne, hvor man mener grænserne for ledelsesretten går.
Hvor er det, man støder på noget, som er klart uden for ledelsesretten?
Charlotte Munch Pasler (DD), 2026-02-03:
Med forslaget her pålægges regeringen inden udgangen af folketingsåret 2025-26 at fremsætte et lovforslag, der sikrer, at arbejdsgivere ikke kan afslå at lave en fastholdelsesplan for en sygemeldt lønmodtager, der kan give mulighed for delvis tilbagevenden til arbejdsmarkedet efter en stresssygemelding, når det er kommunens og lønmodtagerens ønske og lægens anbefaling.
Danmarksdemokraterne deler fuldt ud forslagsstillernes ønske om at sikre en bedre og mere skånsom tilbagevenden til arbejdsmarkedet for borgere ramt af arbejdsrelateret stress.
En gradvis opstart kan i mange tilfælde være en god og hensigtsmæssig løsning, der både gavner den enkelte lønmodtager og arbejdspladsen.
Men vi kan dog ikke støtte forslaget, da forslaget indebærer et indgreb i arbejdsgiverens ledelsesret ved at pålægge arbejdsgiveren en pligt til at indgå en fastholdelsesplan uanset virksomhedens konkrete situation og muligheder for at få en medarbejder delvist tilbage.
Det er vores opfattelse, at løsninger på stresssygemeldinger findes bedst i et tillidsfuldt og frivilligt samarbejde mellem lønmodtageren, arbejdsgiveren og kommunen.
Derudover har vi til gode at høre, at arbejdsgiverne ikke ønsker, at deres medarbejdere kommer tilbage.
Kim Valentin (V), 2026-02-03:
Jeg oplevede ikke noget spørgsmål, men jeg vil da godt se en tekst.
Victoria Velasquez (EL), 2026-02-03:
Det er jeg virkelig glad for at høre.
Vi synes jo, det giver mening at have en klar rettighed, i forhold til når du bliver stresssygemeldt, så du også ved, at du har ret til den her fastholdelsesplan osv.
Men netop det at lægge op til en beretningstekst, som inviterer til en trepartsdrøftelse, vil jo også gøre, at de arbejdsgivere, som ordføreren taler om, kunne komme ind og sige, hvad det er, de ser der kunne være af muligheder, og hvad det er, de oplever de har udfordringer eller problemer med.
Så det håber jeg at ordføreren vil være med til at kigge positivt på.
Så kan vi sende et udkast til en beretningstekst rundt, hvor ordføreren så også kan spille ind med nogle forslag eller rettelser.
Kim Valentin (V), 2026-02-03:
For det første vil jeg sige, at vi i Venstre er meget opmærksomme på problemstillingen omkring stress.
Vi tror ikke på, at vi ved at give den ene side af den her sal en ret vil løse problemstillingen.
Det tror vi simpelt hen ikke på.
Men hvis der er en tekst, hvor I bløder op, i forhold til at vi skal fokusere på noget, så kigger vi selvfølgelig på det.
Som i alle mulige andre tilfælde siger vi: Er det noget, vi kan være med til?
Det vil jeg bestemt ikke afvise på forhånd.
Victoria Velasquez (EL), 2026-02-03:
Vi har her at gøre med noget, som er rigtigt; noget, hvor arbejdsmarkedets parter er inde over, og hvor Folketinget også er det.
Ordføreren sagde, at arbejdsgiverne altid er åbne for at komme med nogle eksempler, og også, at det er en fælles opgave.
Tidligere hørte vi også Socialdemokratiets ordfører tale om arbejdsmarkedets parter.
Så hvis vi nu skulle læne os ind i, at vi ser alvorligt på det her problem sammen, og hvis der konkret hvert eneste år er mennesker, der har brug for, at vi reagerer på det, kunne det så ikke være stærkt, hvis vi kunne lande eksempelvis en beretningstekst, hvor vi noterer os flere af de ting, som ordføreren også er inde på, bl.a. vigtigheden omkring forebyggelse, og det, som forskningen viser omkring karakterens alvor, og at Folketingets partier tager det alvorligt, og hvis vi så også opfordrede til, at man inviterer til drøftelse?
Det har regeringen jo også tidligere lagt op til med trepart osv.
Så kunne man sige, at ministeren indkalder arbejdsmarkedets parter til en drøftelse på baggrund af de her meget alvorlige tal.
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Jeg synes faktisk, det, ordføreren startede med at sige, er vigtigt, nemlig at der jo er rigtig mange lærere, der hver eneste dag smitter med deres engagement i folkeskolen, og lærere og pædagoger, som lykkes med at møde børnene og se dem, og at folkeskolen kan rigtig meget.
Det er vigtigt, at vi også husker det, når vi snakker om skolens udfordringer.
Så siger ordføreren så også, at det ikke nødvendigvis er flere penge, der løser problemerne.
Jeg synes faktisk, at det, der er den reelle diskussion, er, om færre penge til skolen har skabt nogle af problemerne.
Når Nina Smith siger, at beløbet til folkeskolen er faldet med 6 pct. siden 2007, kan det så ikke have skabt nogle af de problemer, vi ser i skolen i dag?
Hvad siger ordføreren til det?
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Folkeskolen koster en bondegård, men investerer vi ikke i folkeskolen, koster det os et kongerige.
Det tror jeg min kollega Jacob Mark i hvert fald også har sagt et par gange fra den her talerstol, og det er jeg helt overbevist om.
Det er ikke noget, vi kan få ind i Finansministeriets modeller, og noget, man direkte kan regne på, men f.eks. det, at der er så mange børn, der har skolevægring eller bekymrende højt fravær i dag, betyder, dels at mange får en problematisk skolegang, dels at der er hele familier, der som lider under det, og forældre, som går derhjemme på tabt arbejdsfortjeneste i stedet for at arbejde.
Det koster statskassen milliarder.
Det koster statskassen milliarder, at der er en stor del af de forældre til børn i mistrivsel, der selv går ned med stress eller får psykiske problemer, og det koster jo milliarder, når vi har omkring 40.000 unge, som aldrig kommer videre i uddannelsessystemet, og som ikke kommer i job.
Så når folkeskolen ikke lykkes, koster det os virkelig, virkelig meget, og ministeren var jo inde på det: Måske koster det os også i virkeligheden et folk.
Mai Villadsen (EL), 2026-02-03:
Tak for et rigtig godt svar og et meget stærkt citat om henholdsvis bondegårde og kongerige.
Jeg kan kun være meget enig.
Så vil jeg sige, at jeg håber, at vi sammen med SF igen kan fortsætte med at presse på for, at de regnemodeller, der er i Finansministeriet og ligger til grund for finanspolitikken i det her land, kan blive ændret, for det kan ikke være rigtigt, at man f.eks. som under corona sagde, at vi snildt kan lukke alle daginstitutioner, uden at det overhovedet belaster vores samfund og økonomi.
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Det var en hurtig forfremmelse her.
For mig er det så skørt, for da man oprettede velfærdssamfundet, var det, fordi man sagde, det giver rigtig god mening, at forældre kan arbejde, men det kræver, at der er ordentlig børnepasning til dem.
Det giver rigtig god mening, at vi har en velkvalificeret arbejdsstyrke, men det kræver, at de har en ordentlig skolegang.
Man sagde, at det her var nogle investeringer, som det var nødvendigt at lave, og det er jo noget af det, der har gjort Danmark rigt.
Det betyder, at vi ikke misser talenter, fordi der er nogle, der ikke får en god skolegang.
I dag siger vi, at det bare er en udgift at investere i skolen, men det er helt åbenlyst, at det, der har gjort Danmark rigt, er, at man har investeret i dagtilbud og man har investeret i skoler og gode uddannelser.
Anni Matthiesen (V), 2026-02-03:
Tak til ordføreren for en fin tale, og tak for at rejse debatten her.
For jeg synes, det er en vigtig debat, vi får nu her i dag.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge lidt ind til SF's holdning i forhold til om det er pengene alene, der gør tingene.
For i de år, jeg har siddet i Folketinget, har man jo altid hørt, at bare vi giver flere penge, så er alting løst.
Så jeg kunne godt tænke mig lige at spørge ind til, hvad SF tænker der mere skal til.
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Penge kan aldrig gøre det alene.
Jeg syntes også, det var rigtig godt, at man lavede et kvalitetsprogram for folkeskolen, som satte skolen mere fri og gav mere selvbestemmelse til lærerne og til pædagogerne derude.
Det er også klart, at man, når man kigger på alle de udfordringer, vores folkeskole står med i dag, så kan kigge på dem hver især og sige, at der skal noget meget konkret til.
Men måske kunne man også sige, at vi, når vi i de sidste 25-30 år har bedt skolen om at køre længere på literen, så har fjernet noget af det overskud, der skulle til, så læreren lige havde lidt ekstra tid til at tage sig af det barn, der var i mistrivsel, og så pædagogerne kunne sætte ekstra ind i den enkelte klasse, når der måske var et barn, som i en periode havde ekstra brug for støtte.
Så jeg synes, der må være noget selvransagelse, også i Venstre, hvor man jo i hvert fald tidligere har haft en formand, der har gået rundt og sagt, at velfærdsstaten altid kan køre længere på literen, og at man kan gøre det mere effektivt.
Men på et tidspunkt har man altså sparet så meget, at det overskud, som skal til, for at skolen overhovedet fungerer, er væk, og det er der, jeg mener vi står i dag.
Anni Matthiesen (V), 2026-02-03:
I forhold til det med selvransagelse kan vi jo godt tage en kamp her i dag, i forhold til hvem der kunne have gjort mere hvornår.
For SF har jo også engang været med i regeringen.
Så der kan vi jo godt begynde at kigge tilbage historisk og se, om man også skulle have gjort mere.
Det, som jeg egentlig godt kunne tænke mig at spørge lidt ind til, er netop det, som SF's ordfører siger om, at friheden holder SF også af, og det er jo i hvert fald også noget af det, som vi i Venstre værner om.
Det er også derfor, at der med den nye kvalitetsaftale om folkeskolen er blevet givet en øget lokal frihed.
Hvordan sikrer man det at gøre det bedre ude i skolerne uden at styre det for hårdt fra statens side?
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Det synes jeg man har gjort på en god måde, altså at sige, at det sætter man fri, og at man ikke skal blande sig i pensum eller andre diskussioner, der har været.
Men jeg vil jo også bare sige, at det at sætte nogen fri også kræver, at de har mulighederne for at gribe de friheder.
Så man er også nødt til at give folk ressourcerne til at have mulighederne for at gribe friheden.
Sara Emil Baaring (S), 2026-02-03:
Hvis vi nu fandt en pose penge, hvor kunne SF så forestille sig, at den skulle kanaliseres hen i folkeskolen?
Er det sådan bredt over det hele, eller er der et bestemt sted, som man ville starte?
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Nu sagde ministeren jo før, at man skulle tænke kreativt om timebanken, og det synes jeg er en god måde at sikre, at når vi kommer med penge fra Christiansborg, så går det faktisk til en bedre skole.
Det er jo en god konstruktion med timebanken.
Jeg mener, at man skal sætte ind med flere timer med to lærere og flere timer med en lærer og en pædagog.
Jeg synes, det er helt oplagt, at man skal sige, at der skal være råd til at gennemføre lejrskoler, og at man skal have bedre tid til klasselæreren.
SF har jo fået det presset ned for indskolingen.
Det er nu dem, der så kommer op på mellemtrinnet og i udskolingen.
Jeg synes, det lave klasseloft skal følge med.
Og jeg synes faktisk godt, at man i indskolingen kunne kigge på at lave et endnu lavere klasseloft og sige, at når man starter i skole, skal det være i små, trygge rammer.
Det er specielt, at man går fra en børnehave med måske 10 eller 12 børn på stuen og så over i en klasse, hvor der kan være 23.
Det er et meget stort spring i dag.
Helene Brydensholt (ALT), 2026-02-03:
Jeg vil gerne fortsætte ad det spor, som fru Mai Villadsen var inde på, nemlig om vi overhovedet har råd til at lade være med at investere i børnene og i folkeskolen og i trivslen.
Der vil jeg bare høre ordføreren: Hvis vi nu er så heldige, at der kommer et rødt-grønt flertal efter næste valg og vi kan få held til at lave en eller anden form for regering til venstre for midten, vil ordføreren og ordførerens parti så være med til at presse markant på for at få lavet om i de regnemodeller i Finansministeriet, så vi også kan regne på værdien af omsorg og værdien af trivsel.
Hvad er det vi har at vinde ved f.eks. at investere i folkeskolen?
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Jeg synes, der er en del ting, man kunne kigge på i forhold til de økonomiske modeller, og jeg ved også, at vismændene er i gang med et større arbejde omkring, hvad velfærdsinvesteringer kunne give, og hvad der kunne medregnes som positivt.
En ting for mig, der er oplagt at tage fat i, er også, at i dag har fritid værdien nul i de økonomiske modeller, og det er jo derfor, man så det som gratis og kun en gevinst for samfundet at afskaffe store bededag.
Men det er klart, at det også har nogle konsekvenser, både for pressede familier og for, hvad man ellers kan lave i sit liv, når man tager fritid fra folk.
Så der er nogle klare ting, der kunne skrues på i modellerne.
Jeg vil sige, at hele den her debat for mig jo viser også, at politik er prioriteringer.
Jeg synes, der er behov for at prioritere folkeskolen, og jeg tror, det er helt åbenlyst, at det er det, man kan gøre i rød blok sammen.
Både den her regering og også den blå side af Folketinget har nogle andre prioriteringer og har lavet en hel del skattelettelser.
Helene Brydensholt (ALT), 2026-02-03:
Nu udspringer den her debat jo også af, at ministeren havde sagt, at økonomien til folkeskolen ikke var fulgt med den generelle velstandsstigning i samfundet.
Ministeren siger så også, at han ikke vil gøre, ligesom man gør på udviklingsbistandsområdet og andre områder, og binde det op på, at det skal følge med.
Men hvad er ordførerens holdning egentlig til det?
Skal vi være lidt skarpere, i forhold til at der kontinuerligt skal investeres mere i folkeskolen, i takt med at vi også bliver rigere i samfundet?
Mai Villadsen (EL), 2026-02-03:
Jeg kunne derfor godt tænke mig at vende den om og spørge: Har vi råd til at lade være?
Hvad koster det vores samfund ikke at investere nok i en skole, hvad der jo så har de konsekvenser, som hr. Sigurd Agersnap oplister, og at børn kommer til at være uden for fællesskabet og får det værre på rigtig mange måder?
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Vi synes i hvert fald, at man skulle lave en velfærdslov.
Det er jo også et gammelt forslag fra Socialdemokratiet, at man lavede en velfærdslov, så velfærden automatisk fulgte med den velstandsstigning, der var i samfundet.
Det er jo sådan i dag, at når vi i dansk politik siger, hvad råderummet er, så antager vi, at der ikke skal bruges en krone ekstra på velfærden, og det er jo en forkert vurdering af, hvad råderummet er.
For det må være klart, at råderummet er det, der er tilbage, hvis velfærden følger med den udvikling, der ellers er i værdierne.
Så vi synes, man skulle lave en velfærdslov for at sørge for, at skolen følger med fremadrettet.
Tak for ordet, formand, og tak til alle ordførerne og ministeren for at være her i dag til forespørgselsdebatten.
I december måned havde vi et spændende samråd i Børne- og Undervisningsudvalget.
Det handlede om dokumentaren »Skolens tabte børn«.
Selv om samrådet helst skulle have handlet meget konkret om de anbefalinger, som gruppen bag dokumentaren har lavet, kom ministeren på et tidspunkt med en ret interessant overordnet betragtning om skolen.
Jeg citerer: Vi har fået metro og bedre kræftbehandling, samfundet har virkelig udviklet sig i min levetid, men på skoleområdet synes jeg godt nok at det minder om den skole, jeg selv gik i.
Det var for mig at se vigtige ord.
Folkeskolen har mange problemer.
Vi kan tale meget lang tid om mislykket inklusion, om skolevægring, om lærere, som forlader faget, om børn, som ikke kan læse og regne godt nok, når de forlader 9. klasse, og om vold og uro i timerne, men hvis ikke vi også vil snakke om skolens økonomi, hjælper det ikke.
Jeg ser frem til en god debat.
Det var begrundelsen.
Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Tak for det.
Jeg forstår ministerens svar sådan, at ministeren ikke synes, man skal lave en permanent ordning, hvor man løbende følger udviklingen i bnp, som man kender fra forsvar, forskning eller ulandsbistand.
Men står ministeren ikke ved det, han sagde på samrådet i december, i forhold til at det er et problem, at man bagudrettet ikke har fulgt velstandsudviklingen, at skolebørnene ikke har fået glæde af, at vi er blevet rigere?
Og hvis ministeren stadig væk mener det, som han mente i december, mener ministeren så ikke også, at vi skal gøre noget ved det fremadrettet?
Det er selvfølgelig en løbende politisk prioritering, men hvad er ministerens prioritering?
Hvad er den her regerings prioritering?
Skal vi gøre noget ved det fremadrettet, så vi følger med velstandsudviklingen?
Mattias Tesfaye (S), 2026-02-03:
Jo, jeg mener fuldstændig, hvad jeg sagde ved det samråd, og det står jeg også fuldstændig ved.
Jeg kan se, at hende økonomiprofessoren, jeg henviser til i min tale, Nina Smith fra Aarhus Universitet, har beregnet tabet, hvis man kan sige det sådan, til 4 milliarder.
Det afhænger også af, hvornår man tager udgangspunktet for regnestykket.
Men jeg mener, at folkeskolen har haft godt af at få ekstra økonomi i de senere år, og jeg mener ikke, vi er færdige med at træffe de nødvendige beslutninger for styrke folkeskolens økonomi.
Den store, brede middelklasse i Danmark har jo ofte mindst en bil stående foran deres hus, hvis de bor sådan.
Mange kommer på udlandsferie, på skitur i næste uge, når der er vinterferie for mange familier.
Så på den måde er den private økonomi, den private velstandsudvikling jo gået i den positive retning i min levetid.
Det tror jeg mange danskere vil kunne skrive under på.
Men når de så besøger deres børn nede på skolen, er det, som om at lejrskolen går det samme sted hen, hvis der overhovedet er en lejrskole.
Så jeg synes, at der er en udfordring med, at det private forbrug er steget i en grad, som folkeskolens forbrug ikke kan følge med.
Helene Brydensholt (ALT), 2026-02-03:
Ministeren siger, at vi ikke er færdige med at tage de beslutninger, der skal til for at løfte folkeskolen og også tilføje mere økonomi til folkeskolen.
Hvornår vil ministeren og Socialdemokratiet, som jo har været i regering de sidste mange, mange år, så tage de nødvendige beslutninger?
For hvert år, der går, hvor de beslutninger ikke bliver taget, er der børn, der lider under, at folkeskolen er underfinansieret.