Hans Andersen (V), 2019-02-21:
Tak til Enhedslisten, Alternativet, Radikale og SF for at rejse denne debat, for det giver jo anledning til at bringe lidt fakta på bordet i en debat, som vi må sige ofte indeholder måske flere følelser end fakta.
Det giver også anledning til debat om, hvad der er ret og rimeligt, og her er vi bestemt ikke alle enige.
Det er jo ikke nogen hemmelighed.
Vi har før haft debatten, og jeg må sige, at vi for alvor kan mærke, at der er blevet varmet op til et folketingsvalg.
Venstrefløjen har sat den helt store skræmmekampagne i gang om ulighed og fattigdom.
Det står jo forfærdeligt til, må man forstå, i hvert fald så længe man ikke forholder sig til fakta, og når fakta går imod skræmmekampagnen, er det jo godt at have nogle venner i AE-rådet og 3F ved sin side; jeg kan forstå, at 3F drømmer sig tilbage til dengang, hvor der var 200.000 flere arbejdsløse, end der er i dag, og hjælpen er jo også nær i debatten om fattigdom.
Følger man Thorningregeringens fattigdomsgrænse, som jeg må forstå Socialdemokratiet ønsker at genindføre, så lever 10.000 børn i fattigdom i Danmark i dag, men med AE-rådets hjælp kan man skrue lidt på knapperne, og så sender det tallet op på 64.000.
Det er et godt eksempel på, hvor unuanceret og talteoretisk den her debat ofte bliver.
Men lad os lægge skræmmekampagnen og følelsesfakta til side.
Lad os først og fremmest blive enige om, at vi alle vil det bedste for landets borgere.
I Venstre er vi ikke i tvivl.
Den bedste hjælp, vi kan give ledige, er et arbejde.
Vi ønsker, at flere børn vokser op i et hjem, hvor mor og far går på arbejde, og at samfundet tager hånd om dem, der står uden for arbejdsmarkedet i en periode.
Vi er heller ikke i tvivl om, at det skal gøre en forskel at arbejde frem for at være på offentlig forsørgelse.
Det er kun rimeligt.
Derfor har vi også indført kontanthjælpsloftet, 225-timersreglen og integrationsydelsen.
Hvordan er det så gået?
Når vi kigger på de tørre tal, og det kan være kedeligt, kan vi se, at det faktisk er gået rigtig godt.
Måned efter måned sætter beskæftigelsen rekord.
Siden sommeren 2015 er der skabt omkring 160.000 private job, hele 31.900 personer har forladt kontanthjælpssystemet.
Det er enormt glædeligt.
Det er især glædeligt for den enkelte.
Det er glædeligt for de mange tusinde børn, som ikke længere lever i en familie, hvor det er kontanthjælp, man lever af, for nu går far eller mor på arbejde.
For stik imod det indtryk af fakta, som venstrefløjen prøver at give, er faktum i dag, at der er 40.000 færre børn, som lever i en kontanthjælpsfamilie, end der var i april 2016.
Derudover kan vi se, at langt flere kontanthjælpsmodtagere arbejder i småjobs efter indførelsen af 225-timersreglen, og også her ser vi en særdeles positiv udvikling.
På integrationssiden går det også den rigtige vej.
Langt flere ikkevestlige flygtninge og indvandrere kommer i arbejde, halvdelen af ikkevestlige indvandrerkvinder, der arbejder ved siden af kontanthjælpen, er også steget.
Samtidig har vi et rimeligt ydelsesnivau, der tager hånd om dem, der ikke er en del af arbejdsmarkedet i en periode.
Et par, der har to børn og er på kontanthjælp, har jo faktisk 23.800 kr. efter skat i samlede offentlige ydelser, og det er altså til at leve for.
Det var jo en stigning i antallet af personer i kontanthjælpssystemet på 21.400, og det er altså den forkerte vej at gå.
Det skulle være mine bidrag til debatten.
Tak skal I have.