Jacob Mark (SF), 2021-04-16:
Jeg var en af de der uuddannede unge, som fik et godt ungdomsjob på en folkeskole, da jeg var færdig med gymnasiet – dem er der alt for mange af.
Men jeg var lidt heldig at få det job, for det åbnede mine øjne for mange ting.
Bl.a. underviste jeg en 0.-klasse, og det kunne godt være en udfordring.
Der sad 29 børn, der hver dag havde mange forskellige ønsker og drømme for, hvad de skulle den dag, de mødte op, og en af dem var Hjalte – det tør jeg godt sige, for det vil han ikke have noget mod.
Hjalte var ikke så god til at gå i skole, han syntes ikke, det var så sjovt – han mindede faktisk lidt om mig selv – og når Hjalte skulle spise, kørte makrelmadderne rundt på bordet, og når vi skulle lave ting – der var syning, og man skulle lære at skrive bogstaver – så tror jeg egentlig, hans reaktion ofte bare var at lægge hovedet ned på bordet og sige: Åh.
Så tænkte jeg: Hvad pokker gør man lige for sådan en som Hjalte?
Men mange af os uuddannede havde så også den fordel at være ansat i sfo'en, så vi gik direkte over i sfo'en bagefter og fortsatte der, og da jeg så kom derover, var det, som om Hjalte var forvandlet.
Han havde syntes, det havde været ulideligt at være i skole, men derovre var Hjalte en helt.
I klassen var han sådan en, som de andre måske kiggede lidt underligt på nogle gange, men ovre i sfo'en var han den, alle ville lege med, fordi han havde den vildeste fantasi, fordi han ikke var bundet til en stol ved et bord med faste opgaver, men kunne tonse rundt og sætte lege i gang.
Der var voksne, der ikke krævede andet af ham, end at han var ordentlig mod sine kammerater.
Jeg kunne godt tænke mig, at vi igen giver mere plads til alle de Hjalter, der er rundt omkring – for dem er der mange af – og den bedste vej til det er dels at give bedre plads til dem i skolen, men dels også at sørge for, at der bliver mere tid til fritidspædagogikken.
Jeg er ikke en af dem, der mener, at det var at gøre Hjalte en tjeneste at gøre skoledagen længere, fordi det for Hjalte blev det bare en meget lang dag, indtil han kunne komme i sfo.
Så min vision for fritidspædagogikken er virkeligheden, at den skal have meget mere plads, rum og tid og prioriteres meget højere.
Jeg vil have færre nøglebørn, som går hjem efter skole, fordi det lige kunne betale sig, og så gav man dem lige lommepenge i stedet for, eller fordi det var sjovere at spille computer; og jeg vil have flere børn, der er en del af et stærkt fællesskab, fordi de simpelt hen ikke har lyst til at gå hjem, fordi de synes, det er så fedt ovre i sfo'en.
Jeg vil have, at det vigtigste i vores skole-, børne- og ungdomspolitik ikke er det, der er på et skema, og det, der kan måles eller vejes på, men er de ting, som skaber livsglæde og udvikling for sådan nogle som Hjalte og i øvrigt alle andre.
Det er min vision.
Det kræver nogle konkrete tiltag, og det, som jeg mener man skal gøre, er dels, at man skal lægge et loft over forældrebetalingen.
Det er der mange der er kede af at de ikke kan i dag, fordi der bare er blevet sparet og sparet.
Jeg vil have, at fritidspædagogikken skal have sin egen lov, at den ikke bare skal være et ophæng på vores skolelov, men at den har en selvstændig lov og et selvstændigt formål.
Jeg vil have længere åbningstid og kortere skoledage.
For tid betyder noget, både i forhold til hvad forældrene tænker, med hensyn til om de skal betale den pris, når der alligevel er så kort tid i sfo'en, men også i forhold til, at der er nogle børn, der bare har brug for længere tid ovre i fritidsordningen, og fordi nogle af de problemer, vi ønskede at løse, da vi lavede folkeskolereformen, faktisk er bedst løst i fritidspædagogikken.
Der har været enormt store besparelser på sfo'en, både med folkeskolereformen og siden hen i kommunerne, og nu er der så også et problem med corona, der får flere til at melde sig ud, så derfor er det så vigtigt, at vi tager en debat om de langsigtede visioner, og jeg synes, det er fedt at høre mine kollegaers visioner for fritidspædagogikken, men det er også vigtigt, at vi får lavet en akut plan for at sørge for, at det ikke bare er noget, vi diskuterer om 10 år, men at vi har gode sfo'er og fritidstilbud både i år, næste år og de kommende år.
Det er der så meget brug for.