Inger Støjberg (UFG), 2021-06-01:
Og så vil jeg i øvrigt sige, at jeg jo bed mærke i under førstebehandlingen og også i noget af det avisskriveri, der var efterfølgende, at flere sagde, at det kunne være et pres på nogle af embedsmændene, og at der kunne være særlige situationer, der gjorde, at det var uhensigtsmæssigt med kamera på.
Og derfor stillede jeg rent faktisk et ændringsforslag, som så også faldt med et kæmpestort brag herinde i Folketingssalen – kun Dansk Folkeparti og Nye Borgerlige stemte for det – hvor det netop var beskrevet, at man jo kunne slukke kameraerne, hvis noget tilsagde det, altså for at tage et pres af nogle af de vidner, der måtte komme ind.
Det er jeg helt åben over for.
Men jeg synes også, man skal følge med tiden på det her område.
Og igen: En rigsretssag er noget særligt.
Da jeg fremsatte det her lovforslag og også det næste lovforslag, L 188, som vi også skal behandle i dag, om øget åbenhed i Rigsretten, så forventede jeg, må jeg godt nok sige, en noget mere positiv tilgang til de to forslag.
Det er trods alt ikke hver dag, at der bliver rejst en rigsretssag, og det er heller ikke hver dag, at den anklagede ønsker mere åbenhed om en retssag.
Det er i øvrigt heller ikke hver dag, at en anklage bliver rejst i fuld offentlighed og i den forbindelse med mange forudindtagede politiske holdninger og beskyldninger i forhold til den, der er anklaget, og det er jo så i det her tilfælde mig.
Kun Dansk Folkeparti og Nye Borgerlige stemmer for, og partier, der jo normalt taler om åbenhed og indsigt i alt, stemmer imod.
Altså, ærlig talt: Hykleriet kan næsten ingen ende tage.
Anklagen blev rejst i fuld offentlighed og – fristes man næsten til at sige – med piber og trommer og ikke mindst med direkte tv-dækning og en masse beskyldninger.
Men forsvaret skal føres i små redigerede brudstykker gennemtygget af journalister, inden det kommer ud til offentligheden.
Det er konsekvensen, når flertallet her i Folketinget stemmer imod det her forslag og Rigsretten bliver sat.
Jeg forstår jo så stadig væk ikke, hvorfor det er så vigtigt for så mange partier i Folketinget at kæmpe imod øget åbenhed og reel adgang for offentligheden i rigsretssager.
Hvad er det, danskerne ikke må se?
Jeg kan sige helt klart, og jeg er trods alt den anklagede i sagen, at jeg ikke har noget at skjule.
Jeg ved, hvad jeg har gjort; jeg ved, hvad jeg har sagt, og jeg kan stå på mål for det hele.
Rigsretssager er noget særligt.
Det er et politisk flertal, der beslutter, om der skal rejses en anklage.
Jeg foreslår jo ikke, at man skal slå dørene op og lukke kameraerne ind til enhver straffesag i det danske land, men en rigsretssag om et særligt emne som barnebrude, der har været genstand for utallige timers offentlig debat og diskussion, er altså ikke en almindelig straffesag.
Derfor er offentligheden på papiret, som reglerne er i dag, heller ikke nok.
I dag kræver det nemlig personligt fremmøde, hvis man vil overvære en sag i Rigsretten ved selvsyn – og så skal der jo lige være plads.
Det vil betyde offentlig adgang for de privilegerede, ikke for de mange.
For lastbilmekanikeren i Holstebro er det her bare ikke en reel mulighed, for det er ikke en reel mulighed at tage fri nogle og tredive dage i efteråret for så at møde op på Christianshavn og håbe på, at der er plads.
Det er altså noget nemmere, hvis man er advokat fra Frederiksberg.
Jeg er ærlig talt
lidt overrasket over, at så mange partier, der jo ellers i andre sammenhænge påstår at kæmpe for mere åbenhed, kæmper så hårdt imod, at danskerne får mulighed for at se, hvad der foregår i Rigsretten.
Måske stoler man ikke nok på sin egen anklage; måske frygter man, hvad åbenhed kan føre til.
Det er jo i hvert fald ikke medierne, der står i vejen.
De, der har gidet at bruge tid på at læse høringssvarene fra medierne, vil også vide, at der er meget, meget stor opbakning fra den kant.
Om ikke andet kan man da i hvert fald sige, at når det her lovforslag falder med et brag lige om lidt, er det da fuldstændig slut for nogle af jer, mine kolleger her i Folketinget, at argumentere med, at medierne fordrejer virkeligheden og kun refererer det halve af, hvad der er blevet sagt, og at I kan mene, at I er blevet misfortolket af journalister.
Jeg forstår udmærket godt hr. Jens Rohdes argument, og jeg er i øvrigt heller ikke et sekund i tvivl om, at netop hr. Jens Rohde har læst alle høringssvar, for han er meget ihærdig.