Sigurd Agersnap (SF), 2024-12-10:
Tak for ordet, formand, og tak til Dansk Folkeparti for at indkalde til den her forespørgselsdebat.
Statsministeren startede en debat om pension på Socialdemokratiets sommergruppemøde for snart 4 måneder siden.
Sådan lyder det i hvert fald på statsministerens Instagram i dag, og jeg vil i hvert fald mene og påstå, at vi i SF og Enhedslisten også prøvede at starte den nogenlunde samme diskussion den 1. maj sidste år.
Vi forsøgte at starte en debat om pension og om at styrke retten til en tidlig tilbagetrækning, og det blev en lidt kort debat, primært fordi Socialdemokratiets politiske ordfører kaldte det topmålet af økonomisk uansvarlighed at diskutere retten til tidlig tilbagetrækning, og så var den debat ligesom lukket, før den kom i gang.
Men jeg er glad for, at statsministeren om ikke andet så har genstartet debatten i sensommeren, og det var det rigtige at gøre.
For mens debatten om pension har været forstummet på Christiansborg i en årrække, har den fyldt ude i de danske stuer.
Her diskuterer man løbende pension.
Det er et spørgsmål, som betyder meget for os hver især derhjemme, hvor man spørger: Hvornår kan jeg gå på pension?
Men pensionen siger også noget om vores samfund: Er pensionsalderen rimelig?
Er den realistisk?
Og er reglerne retfærdige?
Først vil jeg i forhold til rimeligheden sige, at det ikke er rimeligt, at akademikere har 2 år mere på pension end den ufaglærte.
Vi har forskellige arbejdsliv, hvor nogle kommer tidligt ud på arbejdsmarkedet og har nedslidende fysiske jobs, og andre har hæve-sænke-borde, hjemmearbejdsdage og arbejdsgiverbetalt fysioterapi.
Da jeg var færdig på efterskolen, startede jeg først på gymnasiet og kom siden på universitetet.
Samtidig fandt min ven Kim et arbejde.
8 år nåede han at arbejde, før jeg blev færdig med at studere, og alligevel har vi den samme pensionsalder, selv om han har haft både hårdere job og flere år på arbejdsmarkedet.
Det at være ufaglært betyder i dag i gennemsnit færre år med børnebørnene eller mindre tid til at nyde sit otium, og det er ikke rimeligt.
Retten til tidlig tilbagetrækning eller Arnepensionen skulle jo skabe en større rimelighed, men den vil i de kommende år blive forringet.
Pensionsalderen for fremtidens Arner stiger i takt med folkepensionsalderen, og hvor Arne Juhl kunne gå på pension efter 44 års arbejde, kan folk i min generation først gå på Arnepension efter 50 års arbejde.
Det er en forringelse af et pensionssystem, som allerede i dag ikke er rimeligt, og derfor er der også brug for at kigge på retten til tidlig tilbagetrækning.
Det har vi i SF arbejdet sammen med Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti og Enhedslisten om tidligere, og det håber vi også at kunne gøre om forbedringer af ordningen.
Den anden del af rimeligheden handler om, at der skal være plads til, at vi er forskellige.
Man kan blive nedslidt i alle jobs, og derfor er det vigtigt med ordninger, som fanger den enkelte, hvis man er blevet nedslidt.
Her er seniorpensionen et vigtigt supplement til de øvrige ordninger.
Er pensionsalderen så realistisk?
Pensionsalderen er i dag 67 år.
For min generation er den 73½ år, og for min søn er den 77 år.
Er det realistisk, hvis man fremskriver den på den måde?
Måske er det det for nogle, men i hvert fald ikke for alle.
At pensionsalderen bare bredt set kan stige med levealderen, er en tvivlsom forventning, og når to ud af tre danskere er bekymrede for, om de kan holde sig raske, til de når pensionsalderen, og det primært er de yngre grupper på arbejdsmarkedet, så ved vi, at der derude er mange danskere, som sætter spørgsmålstegn ved det realistiske i det her.
Hele velfærdsforliget er baseret på idéen om sund aldring, altså at vi, når vi lever længere, har flere gode år, men hvis ikke den forudsætning holder, som den gjorde i 2006, så er man nødt til at kigge på indekseringen.
Det er jo også det, Pensionskommissionen tager fat på.
Er pensionsalderen så retfærdig?
Pensionsalderen er jo ikke ens for alle.
Dem, der har råd, der kan selv, kan gå på pension, når de fylder 62 år, de har valgmulighederne og friheden til at indrette deres eget liv, og dem, som ikke har en stor friværdi, penge i aktier eller højtbetalte jobs, er afhængige af de ordninger, vi aftaler her.
Derfor er pensionen afgørende for retfærdigheden i vores samfund, og det er afgørende for, at vi undgår et A-, et B- og et C-hold i alderdommen.
I den her debat fylder begrebet økonomisk ansvarlighed meget, og jeg vil foreslå, at de politiske prioriteringer gør det på samme måde.
For det er en politisk prioritering, om man vil løfte pensionsområdet.
For det er vigtigt, at pengene passer, selvfølgelig er det det, og den økonomiske ansvarlighed i velfærdsaftalen er baseret på, at man vil arbejde mere i fremtidige generationer, altså at jo yngre man er i dag, jo længere forventes man også at kunne arbejde i fremtiden og bidrage til fælleskassen.
Det kan man godt kalde ansvarligt, og det er det jo også, når man kigger på det på nogle måder, men jo kun, hvis antagelserne holder, og kun, hvis man i fremtiden kan arbejde længere.
Og det er jo også penge, som man opsparer i statskassen, ved at lade de fremtidige generationer arbejde længere.
For SF er det afgørende, at vi sikrer en retfærdig, en rimelig og en realistisk pension, og jeg skal læse en vedtagelsestekst op på vegne af SF, Radikale Venstre, Konservative, Danmarksdemokraterne, Liberal Alliance, Enhedslisten og Alternativet.
Forslag til vedtagelse
»Folketinget pålægger regeringen at indkalde til forhandlinger om en ny levetidsindeksering af pensionsalderen før den forestående afstemning om forhøjelse af pensionsalderen til 70 år med virkning fra 2040, som Folketinget skal stemme om i foråret 2025.«