Kim Edberg Andersen (NB), 2023-11-21:
Det var meget hurtigt, vi startede tiden, for jeg har masser at sige, så jeg regner med, at de der 10 sekunder bliver lagt til.
Nå, men skal vi ikke lige skære den ud i pap: Minimumsnormeringerne blev indført, fordi politikere herinde havde malet sig op i et hjørne, hvor de tænkte, at de ville detailstyre alting.
Så i stedet for at løse problemet med detailstyringen, som havde gjort, at tiden, som pædagogerne havde til barnet, var blevet mindre – hvilket man allerede vidste, da man indførte minimumsnormeringerne – så gik man ud på gaden og sagde: Hvor er der en voksen?
Vi skal have endnu flere voksne ind.
Det gjorde man i stedet for bare at frigøre de voksne, der nu engang var ansat der, til at passe deres fagopgave, nemlig børnene.
50 pct. af tiden blev brugt på at alt andet end børn i 2000, og i 2017 eller 2019 og i hvert fald nu er det omkring 70 pct.
Det vil sige, at for hvert årti er man jo blevet nødt til at ansætte to nye, for at de kan få lov at sidde og skrive endnu flere papirer herind.
For medicinen er den forkerte.
Diagnosen er den rigtige: Vores børn har brug for nærværende, faglærte, dygtige mennesker i den tid, de bruger i institutionerne.
Naturligvis har de det.
Der er ikke et parti herinde, der er uenig i det.
Men det er svært at se på, at vi så siger, at nu skal der også være minimumsnormeringer i det private.
Vi kan ikke rigtig opgøre det rigtigt, så nu skal det sådan udskydes lidt, men det skal i hvert fald presses ned i halsen på nogen i det private, hvor vi ved at markedskræfterne virker.
Hvis mit barn ikke blev passet ordentligt i institutionen, havde jeg flyttet mit barn et andet sted hen.
Så det er en sygdom i det offentlige system, ergo: Det er en sygdom i den her side af salen, vi har fundet og identificeret.
Og løsningen på det er så at gøre systemet endnu større, indføre endnu mere tvang, endnu flere mennesker.
Men vi har ikke menneskene.
Vi er over 3 millioner ansatte på arbejdsmarkedet.
Statsministeren har stået og sagt, at den nye valuta er arbejdskraft, for den har vi nemlig ikke noget af.
I stedet for kunne man gå ind og løse det her og sige: Hvad med at vi fik frigjort nogle flere timer, sådan at de kunne sidde og måle længden på en regnorm – som De Radikale vistnok fik sagt – eller have tid, rigtig tid, med vores børn?
Tænk, hvis vi tænkte i de baner og fik løst det på den måde, at vi holdt op med at ville detailstyre alting, måle alting, skulle have dokumentation for alting.
Men der skal man nok være borgerlig for at kunne se, at man kan løse problemerne på andre måder end med mere bureaukrati, flere skemaer og mere spildtid i stedet for rigtigt fagligt indspil fra dygtige faglærte pædagoger – ikke pædagogmedhjælpere; lad os uddanne dem til at blive pædagoger.
Så får de i øvrigt også noget mere i løn og kan få nogle rigtig gode liv.
Så lad os gøre det på den måde.
Men det er ikke det, vi gør, for systemet er blevet vigtigt.
Vi har malet os op i en krog, hvor minimumsnormeringer skal tilfredsstille vores vælgere, i stedet for at vi ønsker at løse problemet.
Problemet må være, hvordan vi får frigjort mere tid til vores børn.
Minimumsnormeringer kommer ikke til at frigøre ret meget mere tid til vores børn.
Det kan være, at der bliver ansat en ekstra pædagog, som vi lige om lidt finder på et nyt skema til, som de skal udfylde.
Så om 2 år skal vi have en ny pædagog, og så fortsætter hamsterhjulet.
Det vigtige er: Jeg er enig i diagnosen om vores børn, også når vi så udsendelserne i fjernsynet.
Vores børn skal have meget mere faglig kvalitetstid med deres pædagoger.
Men vi løser det altså ikke med sådan noget som det her.
Én positiv ting skal siges om det her, og det er nok også grunden til, at jeg nok kommer til at stemme for det, og det er, at vi i hvert fald får det her minimumsnormeringsvanvid udsat for en lille del af området i bare lidt mere tid, og så kunne det være, at venstrefløjen blev mere villige til at smide ordet minimumsnormeringer til side, sådan at det, vi fik, var mere tid til vores børn.
Hvad enten der er én ansat eller ti ansatte, må det være mængden af minutter, vores børn får ud af dem, der er det vigtige, og ikke hvor mange der er ansat.
Tak for det.