Kristian Hegaard (RV), 2020-02-25:
Tak for ordet.
Det her lovforslag er endnu et eksempel på, at vi i dag har en frihedskamp her i Folketingssalen om en række frihedsindskrænkende tiltag målrettet dem, der truer vores frihed.
Det her angår politiets mulighed for at straks at tilgå og overtage tv-overvågning fra andre offentlige myndigheder – trafikselskaber, butikscentre, fodboldstadioner, boligorganisationer, erhvervsdrivende og andre.
Den hurtige adgang til tv-overvågning stiller krav til de erhvervsdrivende, for den, der har rådighed over tv-overvågning, får pligt til at bistå politiet med at overtage overvågningen.
Hvis ikke den pligt opfyldes, kan der anvendes en række tvangsmidler.
Politiet vil om nødvendigt kunne få mulighed for at overtage kontrollen ved magt.
Radikale Venstre kunne sådan set godt se meningen i det, hvis det udelukkende gjaldt terrorsituationer.
Jeg synes, der er givet en række gode eksempler på, hvorfor det desværre kan være relevant.
Men i så mange sager, som regeringen her foreslår, går det simpelt hen over gevind, og det er fuldstændig uigennemsigtigt, hvornår politiet kan foretage sig den straksovertagelse.
For der er opstillet tre kriterier for politiets overtagelse af tv-overvågning.
Det første er, at der skal være tale om en forbrydelse efter straffelovens kapitel 12 eller 13 eller en bestemmelse med en strafferamme på 6 års fængsel eller derover.
Det er nok den mest objektive af de kumulative betingelser, der er lagt op til.
Men der findes altså over 40 paragraffer uden for straffelovens kapitel 12 og 13, der hjemler muligheden for 6 års fængsel eller derover.
Det er altså i ustyrlig mange tilfælde, at politiet så hver dag kan overtage tv-overvågning.
Det kan vi slet ikke støtte.
Den anden betingelse er, at der derudover skal være afgørende grunde i forhold til efterforskning eller forebyggelse af en forbrydelse.
Det er ret vagt, når der ikke skrives mere om definitionen af »afgørende« eller en definition af, hvornår i efterforskningen man ligesom skal gribe ind.
I hvilket stadie skal kriminaliteten være, og hvor fremskreden skal den være?
Det kommer vi til at stille et hav af spørgsmål til i udvalgsbehandlingen.
For forebyggelse kan fortolkes rigtig bredt, og det synes vi er en lidt for stor kattelem.
Til sidst skal forbrydelsen kunne medføre eller have medført fare for menneskers liv eller velfærd eller for betydelige samfundsværdier, og det er jo i ordlyden noget, man kunne forstå som ret alvorlige forbrydelser.
Men det afgørende er, hvad der kan anses som den nedre grænse for den her formulering.
For definitionen kendes fra andre tvangsindgreb i retsplejeloven, eksempelvis teleoplysninger, og i domspraksis ses der i hvert fald, som jeg lige har set i høringssvarene, en foreløbig nedre grænse defineret ved en dom, hvor en person ved et almindeligt væbnet røveri med pistol eller pistolattrap i en kiosk, hvor ingen kom til skade, og med lavt udbytte, var omfattet af den her definition.
Så det vil sige, at der er ret mange tilfælde, hvor politiet kan gå ind og straks overtage overvågningen med de konsekvenser, det har.
Så den her ukonkrete definition af de forskellige kriterier og for stor en åbning af en kattelem synes vi giver en for høj grad af vilkårlighed i retsplejen og i forhold til tvangsindgrebet.
Radikale Venstre kan derfor ikke støtte lovforslaget og vil stille en række spørgsmål i udvalgsbehandlingen.