runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pelle Dragsted (EL), 2024-03-20:
Tak, minister.
Spørgsmålet handler om de regler, som et flertal i Folketinget har indført om inddrivelse af gæld, og som er meget, meget voldsomme og altså ramte rigtig mange danskere som en hammer her i november sidste år.
Mange mennesker, som sådan set ordentligt og trofast har betalt af på deres gæld og overholdt deres del af aftalen med staten, blev pludselig bedt om at betale 10.000 kr., 15.000 kr. og i nogle tilfælde endnu mere ekstra hver eneste måned fra den ene dag til den anden.
Jeg tror, at de fleste af os med helt almindelige indkomster kan forestille os, hvad det ville betyde pludselig at skulle af med 15.000 kr. mere om måneden.
De penge har de ikke, fordi de jo typisk har sat sig i en bolig eller andre udgifter ud fra den afbetalingsaftale, som de troede de havde med staten, men så oplever de pludselig, at den del af aftalen altså bliver brudt fra den anden side.
Jeg vil bare sige – og det tror jeg også ministeren oplever – at min indboks i hvert fald er fyldt med mails fra meget desperate borgere, som simpelt hen ikke ved, hvad de skal gøre, som ikke kan betale deres husleje, og som ikke kan betale deres boligudgifter.
Det er familier, og det er enlige med børn, som bliver presset ud af deres hjem eller ikke har råd til medicin og andre faste udgifter.
Selvfølgelig skal gæld til det offentlige betales, det siger sig selv.
Jeg synes, det er vigtigt at lægge vægt på, at der jo er mange, der har betalt af på deres gæld til det offentlige.
Men vi får ikke noget ud af at kaste familier og borgere ud i en økonomisk deroute.
Jeg synes også, det er vigtigt at huske, at det at havne i gæld jo ofte er en følge af personlige kriser – det kan være sygdomsperioder eller skilsmisser, eller der kan være tale om iværksættere, som har været uheldige og sidder tilbage med stor gæld – og vi risikerer at kaste borgere ud i endnu dybere problemer, som betyder, at det ender med, at de slet ikke kan afdrage på deres gæld, og så har vi jo ikke rigtig fået noget ud af det.
Så mener ministeren, at det er det rigtige niveau, man har ramt, eller er regeringen parat til at se på, om det er for meget af lønnen, man indeholder, når man kan indeholde helt op til de her 100 pct., som, selv om det er efter fradrag, trods alt lyder lidt kafkask?
Jeppe Bruus (S), 2024-03-20:
Tak for det.
I Danmark havde næsten en million borgere gæld til det offentlige ved udgangen af 2023, og mange partier i Folketinget er enige om, at det tal skal ned.
De nye regler om en styrket lønindeholdelse er en del af en bred politisk aftale om nedbringelse af danskernes gæld til det offentlige fra juni 2022.
Aftalen er født ud af en erkendelse af, at det grundlæggende er uholdbart, at så mange danskere ikke betaler det, de skylder til fællesskabet.
Da vi indgik aftalen, arbejdede vi faktisk utrolig meget med den sociale balance.
På den ene side er det ikke rart for nogen at havne i en gældssituation, specielt ikke, hvis den føles håbløs, og på den anden side skal vi finde en vej til, at man selvfølgelig skal betale det, man skylder, og derfor afspejler aftalen begge dele.
Det lyder meget voldsomt, når man hører om samlede trækprocenter på op til 100 pct., men det er altså ikke det samme, som at man ingenting får udbetalt, for sådan lyder det umiddelbart.
Det er udtryk for, at det skattefradrag, man har, ikke er indeholdt i den lønindeholdelse, der sker, så hvis man f.eks. har et skattefradrag, kan man jo godt få en trækprocent, der er høj, men det er altså ud fra en betragtning om, at man jo altså også har penge tilbage, efter man har afdraget på gælden.
Hvis ikke det beløb er tilstrækkeligt, kan man jo bede om en individuel betalingsevnevurdering.
Ved en individuel betalingsevnevurdering tages der hensyn til den konkrete husstand, de konkrete økonomiske forhold, rimelige boligudgifter og udgifter til nødvendig medicin, ligesom det sikres, at borgeren som minimum har et rådighedsbeløb på over 7.000 kr. om måneden, og det kan altså også forhøjes, hvis man har samlevende ægtefælle, børn osv.
Jeg har stor forståelse for, at lønindeholdelse kan indebære en større omlægning af en borgers økonomi, og at man som borger skal have mulighed for at indrette sig efter det.
Derfor har jeg også drøftet den indsigelsesfrist, der i dag er 14 dage, med aftalekredsen, og har besluttet at forlænge den til 30 dage, så den har opsættende virkning.
Grundlæggende er jeg nødt til at sige, at der er en balance, så man skal huske, at samtidig med at vi har fokus på nogle af dem, der ligger i den høje ende og har de høje indkomster, betyder den her aftale, at dem med de mindste indkomster faktisk kommer til at betale noget mindre af på deres gæld hver måned, og det er også en del af den sociale balance i den aftale, vi indgik.
Nu siger jeg nettoindkomst; det er jo ikke bruttoindkomst.
Nettoindkomst er det, der er tilbage, efter at du har betalt A-skat, arbejdsmarkedsbidrag osv. og din skatteprocent er fratrukket.
Dybest set
er din indkomst betydelig højere brutto end netto, og det er jo det, vi taler om.
Det er ikke, fordi jeg siger, at det ikke kan være hårdt, hvis man tjener 35.000 kr. netto om måneden og så får trukket 60 pct. af det.
Det anerkender jeg.
Men det er også nogle folk, der har været inde i et forløb, og det er fuldstændig rigtigt, at der jo godt kan være nogle udgifter, der gør, at det beløb skal se anderledes ud.
Det er også derfor, at der er lagt op til, at der kan være en individuel sagsbehandling i de sager.
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-03-20:
Tak til ministeren for det svar.
Jeg har ligesom mange andre partier og ordførere, formoder jeg, fået en masse henvendelser fra nogle af de her organisationer, som lige nu ikke får udbetalt de penge, som de regnede med at få udbetalt.
En af dem er Fonden for Socialt Ansvar.
De har slet ikke fået nogen penge i hele 2024 – det er penge, de har regnet med, og dem har de ikke fået.
Så lige nu står de til at skulle stoppe en masse af de enormt vigtige indsatser, som de er i gang med.
De står også og skal til at fyre medarbejdere, som de jo regnede med at de kunne have ansat til at løfte den her opgave.
Så mener ministeren, at det er klogt, at vi sætter en kæp i hjulet for organisationer, der løfter så stort et samfundsansvar og så stor en samfundsopgave?
De har jo etableret et kæmpe frivillignetværk, som arbejder med de her målgrupper.
Det netværk går til spilde, og al den viden, de har akkumuleret gennem tiden, går jo også til spilde.
Kaare Dybvad Bek (S), 2024-03-20:
Tak for spørgsmålet.
Først vil jeg gerne sige, at jeg er klar over, at det er en usikker tid for de organisationer, der er berørt.
Der er tale om indsatser og projekter, som mange oplever er med til at gøre en vigtig indsats på en række områder, som nu risikerer at blive skåret.
Når det er sagt, følger det af aftalen om kriminalforsorgens økonomi for 2022-2025, som er indgået sammen med SF, Dansk Folkeparti og Konservative og videreføres af de samme aftalekredse og regeringen, at der skal findes besparelser på de statslige integrationsindsatser i størrelsesordenen 25 mio. kr. årligt.
Det svarer så til 27 mio. kr. i 2024-priser.
Jeg er selvfølgelig ærgerlig over, at vi ikke har kunnet melde noget ud til de organisationer, der risikerer at blive ramt, men indtil der er truffet en beslutning om udmøntning af besparelserne, herunder i aftalekredsen, er der ikke givet noget tilsagn til statslige integrationsindsatser, der potentielt bliver berørt af besparelserne, men jeg håber selvfølgelig på, at der kommer en hurtig afklaring.
Mattias Tesfaye (S), 2024-03-20:
Det korte svar er, at det er for at undgå bøvl og ballade.
Det lange svar er der er nogle embedsmænd, der har skrevet, så det vil jeg gerne læse op.
Det lyder sådan her: Regeringen og KL har som en del af økonomiaftalen for 2024 indgået et ambitiøst og flerårigt samarbejdsprogram.
Programmet skal understøtte, at kommunerne nedbringer deres udgifter til administration og i stedet bruger ressourcer på velfærd.
I den sammenhæng har regeringen forpligtet sig til at komme med løsninger på, hvad kommunerne ikke skal gøre fremadrettet.
I november måned sidste år blev der for første gang offentliggjort data om normeringer på institutionsniveau for 2022.
KL har som en del af samarbejdsprogrammet peget på, at opgørelsen af normeringer på institutionsniveau har været forbundet med administration i kommunerne.
De siger, at det handler om, at de skal validere en række af de data, der indsamles, så det sikres, at forholdet mellem børn og personale er retvisende i forhold til den metode, man opgør det med.
Lovkravet om minimumsnormeringer i daginstitutioner trådte i kraft den 1. januar 2024, altså for få måneder siden, og det er et vigtigt og væsentligt element i at sikre daginstitutioner med høj kvalitet.
Det vil jeg gerne understrege at der ikke blev ændret ved, men normeringerne opgøres på kommuneniveau.
Regeringen er optaget af at finde løsninger, som kan nedbringe kommunernes administration, og opgørelse af normeringer på institutionsniveau understøtter ikke det lovkrav, men skaber en administration i kommunerne, og det er derfor, vi fjerner opgørelsen på institutionsniveau.
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-03-20:
Tak for det.
Mattias Tesfaye (S), 2024-03-20:
Det er rigtigt, at vi har prioriteret at lette skatten, særlig i bunden.
Det synes jeg selv er fornuftigt af mange forskellige årsager, men først og fremmest fordi de lavtlønnede har brug for at se noget mere på bundlinjen af lønsedlen.
Derudover vil jeg sige, at i de årlige økonomiaftaler mellem regeringen og kommunerne er der faktisk tilført flere penge til, at der kommer flere børn.
Det ændrer ikke ved, at der er mange kommuner, der står med hårde prioriteringer hvert eneste år og har gjort det i et stykke tid, og der tror jeg, at det afgørende, at vi som Folketing prøver at øge det beslutningsrum, man har i kommunalbestyrelsessalen ved at fjerne bindinger i lovgivningen, så man får mulighed for at tilrettelægge den lokale økonomi bedst muligt efter det lokale behov.
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-03-20:
Jamen tak for den besvarelse.
Jeg er da glad for, at ministeren siger, at man ikke ellers vil røre mere ved loven om minimumsnormeringer.
Jeg synes allerede, man har rørt rigeligt ved den og lavet om i den.
Jeg har selv som forælder og borger i Helsingør Kommune søgt om aktindsigt i 2021 for at finde ud af, hvordan det stod til med normeringerne ude i de forskellige institutioner.
Jeg lavede sådan nogle udregninger.
Forældrebevægelsen havde stillet et redskab til rådighed, hvor man kunne regne normeringerne ud, altså de reelle normeringer, hvor man tog højde for nogle forskellige parametre.
Der viste det sig, at i rigtig mange institutioner stod det meget værre til, end hvad kommunen kunne sige at det gjorde.
I en vuggestue havde man 5,8 børn pr. voksen, og i en børnehave havde man 11,6 børn pr. voksen, og de samme høje tal gjorde sig gældende i mange af de andre institutioner, mens der så var institutioner, hvor det så meget bedre ud.
Så der var store forskelle her, og det var i en kommune, hvor man brystede sig af, at man allerede var i mål med minimumsnormeringerne.
Så derfor vil jeg gerne spørge ministeren: Mener ministeren, at det er tilfredsstillende, at der kan være så stor forskel på, hvor mange voksne der er til at drage omsorg for vores børn i de forskellige institutioner, og mener ministeren, at det, når der er de store forskelle, lever op til intentionen bag loven om minimumsnormeringer?
Intentionen var jo, at det skulle komme alle børn til gode og ikke bare nogle børn i nogle institutioner.
Astrid Carøe (SF), 2024-03-20:
Det sætter jeg stor pris på, men ikke desto mindre føler kommunerne sig nødsaget til at spare, og derfor finder de sparemuligheder i forbindelse med åbningstiden i daginstitutionerne.
Mit afsluttende spørgsmål skal måske være: Mener ministeren virkelig, at det er den rigtige prioritering at bruge 10 mia. kr. på skattelettelser, når vi kan se, at velfærden halter ude i kommunerne, bl.a. når man bliver nødt til at indskrænke åbningstiderne?
For de gør det jo ikke, fordi de har lyst; de gør det, fordi det er nødvendigt.
Mattias Tesfaye (S), 2024-03-20:
Jeg tør ikke sige, om det udvikler mere stress.
Men jeg kan da sige, at jeg selv har stået med børn og ventet på, at institutionen skulle åbne kl. 6.30, og kastet dem ind over dørtærsklen, fordi jeg selv skulle møde kl. 7.00 et andet sted i byen, ligesom jeg også har siddet i forsinkede S-tog og bare har krydset fingre for, at jeg nåede at hente.
Så jeg kan sagtens forstå, at det kan presse familierne, hvis åbningstiden indskrænkes, og det er også en af årsagerne til, at jeg vil holde fast i det, der står i dagtilbudsloven, nemlig at åbningstiden under ét må fastsættes sådan, at den er egnet til at dække det lokale behov.
Astrid Carøe (SF), 2024-03-20:
Det er rigtigt, at man ikke længere kan spare på personalet i daginstitutionerne, hvilket vi i SF er enormt stolte af, altså at vi faktisk har fået markant mere pædagogisk personale ude i daginstitutionerne, end der tidligere har været, samtidig med at vi har set 1.000 færre lærere de sidste 2 år på skoleområdet.
Det, jeg egentlig godt kunne tænke mig at spørge ministeren om, er, om det her, når der er en øget stresspåvirkning i vores samfund, ikke også kan stresse forældrene i endnu højere grad, når man skal løbe fra det ene til det andet og får indskrænket daginstitutionens åbningstid?
Mattias Tesfaye (S), 2024-03-20:
Når kommunerne hvert år skal fastlægge deres budgetter, foretager de en prioritering, i forhold til om det er hjemmeplejen eller daginstitutionen eller folkeskolen, der skal prioriteres eller nedprioriteres.
Jo flere beslutninger vi trækker herind i Folketingssalen, jo mere indskrænker vi det kommunale beslutningsrum.
Noget af det, der har indskrænket det kommunale beslutningsrum rigtig meget, er lovgivningen omkring minimumsnormeringer, og det gør jo, at når de kigger på deres daginstitutioner, kan de ikke længere skrue ned for normeringerne, for det har vi fastlagt et minimum for herindefra.
Jeg tror, at det er noget af det, der også driver de politiske beslutninger hen mod at kigge på åbningstiderne.
Der er det bare vigtigt for mig at holde fast i det, som står i dagtilbudsloven, og det er derfor, at jeg har indskærpet det.
Astrid Carøe (SF), 2024-03-20:
Jeg er glad for, at ministeren faktisk tager det her alvorligt.
Ikke desto mindre er det, ministeren siger, jo rigtigt, nemlig at rigtig mange kommuner oplever at skulle spare, og det her er et sted, hvor de kan føle sig nødsaget til at gøre det efter at have kigget meget, meget dybt i sparekatalogerne derude.
Jeg synes jo, det er interessant, når regeringens fokus lader til at være så meget på arbejdsudbud, og når vi både hører udlændinge- og integrationsministeren tale om, at man ikke skal skamme sig, hvis man henter 5 minutter i lukketid, og statsministeren, der i går på et møde om Ukraine talte om danskernes arbejdstid og om, at flere bør arbejde mere.
Det hænger jo dårligt sammen med, at forældre nu oplever, at de bliver nødt til at gå tidligere, og 15 minutters kortere åbningstid i daginstitutionerne kan betyde meget, når der er tale om en hel arbejdsuge.
Så jeg tror, at mit spørgsmål til ministeren vil være: Hvad er svaret til kommunerne?
Er det så, at de må finde de besparelser et andet sted?
Mattias Tesfaye (S), 2024-03-20:
Jeg vil godt understrege, at jeg ikke synes, at vi er i mål.
Jeg synes ikke, at kvaliteten er god nok.
Vi har lige fået en undersøgelse om de mindste børn, som jeg ved at ordføreren kender, og som tydeligt viser, at vi ikke er i mål.
Noget af det, vi bliver mødt med fra KL, er: Så fjern nogle af de administrative krav, som I som stat opstiller, så vi kan frigøre ressourcerne.
Det har vi så gjort i første runde med 55 regler, og den, vi har diskuteret i dag, er bare én ud af 55 regler.
Det bringer os et lille skridt i den rigtige retning.
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-03-20:
Jeg synes, det er ærgerligt, at ministeren igen og igen får det til at lyde, som om vi nu er i mål med minimumsnormeringerne.
Det er vi jo ikke.
I forvejen er dagtilbuddene stærkt underfinansieret.
Ministeren får det til at lyde, som om der, når nu vi fjerner det her administrative krav, er nok penge til at sikre en ordentlig kvalitet i institutionerne.
Det er der jo ikke.
Hvorfor vil ministeren ikke bare være ærlig og sikre den her gennemsigtighed i alle institutionerne?
Så kan vi som forældre selv vælge, om vi vil have vores børn der eller ej eller hellere vil gå hjemme med dem.
Mattias Tesfaye (S), 2024-03-20:
Næh, det mener jeg ikke er tilfredsstillende, og jeg synes også, det lyder som en fremragende sag at tage op i kommunalbestyrelsen i Helsingør.
Jo flere lovkrav vi laver, og jo flere statslige administrative procedurer vi opbygger, jo mere får vi et velfærdssamfund med høvdinge i stedet for indianere.
Men loven om minimumsnormeringer står jo fast.
I gennemsnit på kommuneniveau er det én voksen til tre børn i vuggestuen og én til seks i børnehaven.
Så har jeg fuld respekt for, at man i nogle kommuner siger, at den pædagogiske opgave kan være større i én daginstitution, måske fordi den ligger i et udsat boligområde, end i en anden, og at man derfor flytter lidt rundt på ressourcerne, men at det i gennemsnit lever op til loven om minimumsnormeringer.
Det tænker jeg da også at et venstreorienteret parti som Enhedslisten bør bakke op omkring, altså at vi bruger ressourcerne der, hvor opgaven er størst.
Hvis man så synes, at normeringerne ikke passer til børnetallet, har vi jo forældrebestyrelser og et almindeligt lokalpolitisk demokrati, herunder børn og unge-udvalg i kommunen, som man kan tage sagerne op i – i stedet for at diskutere det i Folketingssalen.
Det er det, vi meget gerne vil fra regeringens side.
Jeg vil sørge for, at vi bruger ressourcerne på at være sammen med børnene på legepladsen og i puderummet, i stedet for at vi bruger ressourcerne nede på forvaltningen.
Det er det, det handler om.
Anne Hegelund (EL), 2024-03-20:
Hvordan vil ministeren sørge for, at den bund for, hvilken normering der minimum skal være ude i daginstitutionerne – hvilket var hele meningen med aftalen om minimumsnormeringer – faktisk bliver til virkelighed i børnehøjde og ikke ender som maksimumsnormeringer ude i kommunerne, når regeringen har valgt at mørklægge normeringerne på institutionsniveau?
De tal er jo nødvendige for, at forældre, pædagoger og Christiansborg kan følge med i, om de gode intentioner bliver til noget for børnene og pædagogerne i hverdagen.
Hvad vil ministeren så gøre for at sørge for, at alle børn bliver set og hørt og får den omsorg og det nærvær, som de har brug for, når de er i børnehave og i vuggestue?
Mattias Tesfaye (S), 2024-03-20:
Jeg forstår godt, at man siger: Kan vi ikke lige på et enkelt område bygge lidt mere administration op?
for så kan vi få noget indsigt og noget gennemsigtighed.
Problemet er, at det, vi står og taler om nu, er én ud af 55 regelforenklinger, vi har aftalt med kommunerne.
Det er jo, når man lægger det hele ved siden af hinanden, at man ender med at få ansat flere og flere djøf'ere nede i den kommunale forvaltning og færre og færre ansatte ude ved borgerne.
Så vi bliver nødt til at gå ret hårdt til den og fjerne mange af de her administrative procedurer.
Det her er bare én ud af 55, men det er det, der frigør ressourcer og økonomi til, at vi kan fastholde et højt velfærdsniveau for de ældre, borgerne generelt og de syge, i stedet for at man sidder og skubber rundt på excelark nede i forvaltningen.
Helene Liliendahl Brydensholt (ALT), 2024-03-20:
På ministerens svar lyder det rigtig meget, som om man så sætter mindre administration og bureaukrati over børns trivsel og forældres mulighed for at få indsigt i, hvordan det reelt står til i institutionerne.
Så vil ministeren ikke medgive, at man ved at fjerne indberetningspligten også fjerner forældres og andre interessenters mulighed for at få den her gennemsigtighed og indsigt i, hvordan minimumsnormeringerne ser ud i de enkelte institutioner?
Mattias Tesfaye (S), 2024-03-20:
Tak for spørgsmålet.
Vores velfærdssamfund er afhængigt af, at folk arbejder – det giver sig selv.
Hvis det skal kunne lade sig gøre, er det jo afgørende, at dagtilbuddenes åbningstider giver forældre mulighed for at have et almindeligt arbejde, altså et almindeligt fuldtidsarbejde, og samtidig få passet børnene.
Det er kommunerne, der har ansvaret for dagtilbuddene, og det er også kommunerne, der har ansvaret for at fastsætte nogle åbningstider, der modsvarer forældrenes behov for pasning.
Det indebærer, at den daglige åbningstid skal udgøre et reelt pasningstilbud, og at åbningstiden under ét må fastsættes sådan, at den er egnet til at dække det lokale behov for pasning.
Og forældre har forskellige behov for pasning; nogle møder tidligt, f.eks. kl. 7.00, mens andre møder senere og derfor også først har fri fra arbejde senere, f.eks. kl. 17.00.
Med den frihed følger også et kommunalt ansvar.
Jeg er opmærksom på de artikler, der har været, om, at flere kommuner nedsætter åbningstiden, fordi de skal spare, og ikke fordi kommunen vurderer, at forældrenes behov for pasning er mindre eller anderledes.
Jeg anerkender, at mange kommuner oplever et økonomisk pres, og at kommunerne skal træffe valg om prioriteringer.
Det er langtfra alle forældre, som har mulighed for at få hjælp fra familie og venner til at aflevere og hente, og slet ikke flere gange om ugen.
Jeg har derfor også besluttet mig for, at jeg vil indskærpe de her regler over for kommunerne.
Carl Valentin (SF), 2024-03-20:
For jeg er meget enig i, at det er vigtigt, at der er tillid til, at det her bliver forvaltet ordentligt, og jeg mener også, at der er kommet meget tydelige skår i tilliden til det her, særlig med nogle af de historier, som Zetland har kunnet fortælle de seneste dage.
Dengang Folketinget besluttede at lave en aftale om erstatning til minkavlerne, lå beløbet jo på mellem 15,6 og 18,8 mia. kr., sagde man.
Det er ligesom spændet, man regner med det vil koste.
Det er mange penge, også for mange penge, hvis man spørger mig.
Men nu er det altså estimeret til at være 29,5 mia. kr., og det er helt ude af proportioner, hvis man spørger mig, og noget af det skyldes nogle regnefejl i ministerierne, og det er ikke så godt.
Men noget andet skyldes jo også, at minkavlerne i forbindelse med de her afgørelser har været meget succesfulde med og er lykkedes med at overbevise om, at man skal skrue beløbet op.
F.eks. er de lykkedes med at overbevise om, at de ville producere flere mink i de kommende år, end hvad de ellers har produceret.
Og det virker på mig meget mærkeligt, når man ser på, at minkavlerne jo ikke havde den bedste forretning kørende – for at sige det mildt – dengang produktionen lukkede ned og der ikke var nogen udsigt til, at man bare kunne opskalere den her produktion, som blev udfaset i store dele af verden, og som også er rigtig upopulær på grund af de dyrevelfærdsmæssige vilkår for minkene.
Når man ser på nogle af de her sager, så er det jo minkavlere, som er med til at træffe afgørelser her, som har lagt dødsannoncer for minkproduktionen op på Facebook, der er minkavlere, der har skrevet sådan nogle ting, som at Fødevarestyrelsen da må være fuldstændig tosset i hovedet ligesom vores Socialdemokrater og de andre røde.
Mener ministeren ikke, at der, når man ytrer sådanne ting i den offentlige debat og laver dødsannoncer og sådan noget, så kan være tegn på habilitetsproblemer?