Charlotte Broman Mølbæk (SF), 2026-01-13:
Tak for det, formand.
Dette lovforslag tager fat på et helt centralt problem i vores psykiatri og socialpsykiatri, nemlig det alt for velkendte hul, som mange mennesker med psykiske lidelser falder ned i, når de udskrives fra psykiatrien, uden at den nødvendige sociale støtte følger med.
Alt for ofte ser vi, at mennesker med betydeligt nedsat psykisk funktionsevne bliver udskrevet fra sygehuspsykiatrien, uden at der er klarhed over, hvilken social indsats de har brug for, og uden at den nødvendige hjælp står klar.
Det kan føre til afbrudte behandlingsforløb, forværring af den psykiske tilstand og i værste fald til genindlæggelser eller udskrivning til gaden.
Det er uværdigt, og det er uacceptabelt.
Med lovforslaget skabes der hjemmel til at forpligte kommunalbestyrelserne til at tilbyde et midlertidigt afklaringsophold til personer, der udskrives fra psykiatrien med et vurderet behov for sociale indsatser, der kræver nærmere afklaring.
Socialministeren har siden hen valgt at skærpe afgrænsningen til mennesker med betydeligt nedsat psykisk funktionsevne.
Det giver sådan set god mening at indføre afklaringspladser, da det kan være et afgørende redskab til at sikre, at mennesker ikke bliver tabt i overgangen mellem behandling i psykiatrien og den kommunale indsats.
Et afklaringsophold kan give den nødvendige tid og ro til at vurdere behovet for støtte, så den enkelte får den rigtige indsats fra starten frem for at blive kastet rundt mellem tilbud eller stå helt uden hjælp, som vi har set alt for mange gange.
Når det så er sagt, er SF altid opmærksom på, hvordan ordninger implementeres i praksis.
Afklaringspladserne må ikke blive et parkeringssted eller en spareøvelse, men skal i stedet være fagligt solide, have tilstrækkelige normeringer og sikre reel social og faglig afklaring.
Derfor har vi en række betænkeligheder ved lovforslaget, som vi ønsker at få yderligere uddybet i udvalgsarbejdet.
I den forbindelse vil jeg meget gerne takke for de gode engagerede og konstruktive høringssvar.
For os at se
er der ikke nogen faglig begrundelse for de 55 dage, men til gengæld kan vi læse os til, at man har fået god erfaring med at have en periode på lige præcis 90 dage.
Det ønsker vi et svar på, altså hvorfor man ikke følger de gode erfaringer, der findes der.
For hvis vi skal lykkes med afklaringspladserne til nogle af de mest ramte mennesker i psykiatrien, er det altså helt afgørende, at der er højt specialiseret faglighed.
Det kræver uddannelse og kan ikke bøjes efter en kommunes økonomi.
Det ønsker vi at stramme mere op på.
Endelig bør der ligge et krav i forbindelse med vurderingen af et menneskes behov for en afklaringsplads om, at man skal være forpligtet til at forholde sig til psykiatriens vurdering og ikke være afkoblet fra den viden, der er opnået under indlæggelsen, og der skal være en udskrivningsplan fra psykiatrien.
Her var det særlig afgørende for SF, at der kom fokus på samarbejdet med regioner og kommuner, altså at der skulle skabes sammenhæng omkring det enkelte menneske, hvorfor der nu bør være den skærpelse, at der skal udfærdiges udskrivningsplaner fra psykiatrien.
Det håber vi også at vi kan få strammet lidt op på.
De ambitioner har vi i SF, og mon ikke også det gælder alle partier her i salen?
Vi ser frem til det kommende udvalgsarbejde og til, hvad fremtiden er for afklaringspladserne.