Morten Dahlin (V), 2023-10-05:
Jeg vil gerne fortælle jer om Julius.
Julius er kun 13 år.
På en familieferie til Grækenland blev han inspireret til et vaskeægte iværksættereventyr.
Det gjorde han, fordi han så nogle af de lokale, der tjente penge på at udleje solsenge med parasoller.
Derfor måtte han gå en anden vej, og det gjorde han så.
Sammen med sin far samlede han gamle paller og materialer fra genbrugspladsen og gik i gang med at bygge en bod hjemme i indkørslen.
Den bod fik han lov at stille op i Valby Idrætspark, så han kunne sælge kage, snacks og søde sager, når Boldklubben Frem spiller fodbold i tredje division.
Det blev hurtigt en succes, og det gjorde det, bl.a. fordi Julius ikke kun har investeret arbejdskraft i den lille virksomhed.
Alle konfirmationspengene er gået til forretningen, så han bl.a. har kunnet udvide med en slushicemaskine, og det har sat gang i salget.
Nu har Julius ikke kun en bod i Frem, nej, nu har han både boder på stadion i Hvidovre og i Brøndby, hvor han er med til at skabe den der helt særlige stemning, som så mange af os nyder hver søndag, og jeg behøver ikke at fortælle jer, at boden i Brøndby selvfølgelig sælger bedst.
Og hvor andre hænger plakater af fodboldidoler eller popstjerner op, har Julius fået printet sine budgetter ud og hængt dem op på væggen hjemme på drengeværelset, og der ligger han så og drømmer, og han drømmer stort.
Man kan ikke andet end at være imponeret, og derfor er jeg også glad for, at Julius er til stede her i dag på tilhørerpladserne sammen med sin, er jeg helt overbevist om, meget stolte far.
Julius og hans historie er et eksempel på alle de værdier, vi i Venstre gerne vil have præger vores land: virkelysten, den her iver efter at gøre noget, skabe noget, gøre en forskel; arbejdsomheden, visheden om, at intet er blevet skabt af at sidde derhjemme og vente på, at det kommer til en, at det kræver en indsats, hvis man vil frem i tilværelsen og forfølge sine drømme; og ansvaret, et eller andet sted en modreaktion på den der tendens, vi desværre ser nogle steder i samfundet, hvor man, hver gang man får et problem, beder kommunen om at løse det i stedet for selv at tage et ansvar.
De værdier har vi brug for.
Men Julius er også nået dertil, hvor han støder på systemet – I ved, den offentlige sektors kontrol, afgifter og bureaukrati.
Julius må faktisk ikke engang eje sin egen virksomhed.
Det synes systemet ikke han er gammel nok til, og det er et problem, for fødevaremyndighederne ånder ham i nakken.
Virksomheden skal jo fødevaregodkendes, men den godkendelse kræver, at man får et cvr-nummer.
Men det cvr-nummer fortæller erhvervsmyndighederne ham at han ikke er gammel nok til at få.
Hvis det ikke var så tragisk, var det jo nærmest sjovt, og desværre er det ikke kun unge iværksættere, der bliver ramt og begrænset af systemet.
De unge, der vil have et fritidsjob, møder i den grad også det tunge system.
De må gerne stå i delikatessen nede i supermarkedet, men de må ikke skære et stykke pålæg til kunden.
De må gerne flytte en kasse øl i butikken, men altså kun hvis øllene er tomme.
De må gerne feje på lageret, men kun hvis pappresseren er slukket.
Det er ikke regler, der fremmer virkelyst, det er ikke regler, der fremmer arbejdsomhed, og det er ikke regler, der fremmer ansvar.
Det er regler, der kun fremmer systemet, og hele vores samfund er fyldt med den slags regler på alle mulige områder.
De rammer unge, ældre, virksomheder og ansatte, alle, og de er helt sikkert opstået i en uhellig alliance mellem en politiker, der gerne ville virke handlekraftig, og en bureaukrat, der sad ved sit skrivebord langt væk fra virkeligheden.
Måske er det den slags regler, der gør, at markant færre unge i dag har et fritidsjob end før finanskrisen, og måske er systemets regler årsagen til, at vi, når det kommer til iværksætteri, klarer os markant dårligere end vores nabolande.