Trine Torp (SF), 2021-04-22:
Tak for ordet, og tak for debatten om et emne, som der er forskellige – og det er rigtigt nok – dilemmaer i.
Når SF her har fremsat et forslag om en ophævelse af forældrebetalingen i forbindelse med anbringelser af børn og unge, har vi gjort det, fordi vi ser en række problemstillinger, der udspringer af den lov, man har i dag.
Det er i forvejen en sårbar situation, når et barn anbringes uden for hjemmet.
I SF mener vi, at et godt forældresamarbejde i forbindelse med anbringelser er vigtigt.
Et barn, som anbringes i f.eks. en plejefamilie, får ikke en ny familie, næh, barnet får derimod en større familie, flere voksne til at drage omsorg.
Derfor er et godt forældresamarbejde vigtigt, ikke mindst for barnet.
Ved en anbringelse mister forældrene i forvejen retten til børnepenge, børnebidrag og børnefamilieydelser, og det er derfor kun rimeligt, at der ikke også hører en forældrebetaling med ved anbringelsen.
Forældrebetalingen kan vanskeliggøre samarbejdet mellem kommunen og forældrene.
Det er problematisk, når den samme myndighed, som med eller uden samtykke anbringer barnet, også opkræver betaling fra forældrene.
Sagsbehandleren får en dobbeltrolle i forældresamarbejdet, og det er ikke rimeligt for nogen.
En anden væsentlig årsag til, at vi ønsker at afskaffe forældrebetalingen ved anbringelser, er, at reglerne er så komplekse, at det er svært for både medarbejdere og borgere at forstå dem.
Det gælder både, når kommunerne skal beregne, hvor meget forældrene skal betale, og når de skal vurdere muligheden for fritagelse for betaling.
I Ankestyrelsens undersøgelse af forældrebetalingen for døgntilbud fra 2016 konkluderes det også, at kommunerne administrerer reglerne helt forskelligt.
Nogle kommuner kræver betaling i næsten alle anbringelsessager, og andre kommuner kræver aldrig forældrebetaling ved anbringelser.
Så der er altså en stor tilfældighed i, om man er forældre til et anbragt barn i den ene kommune eller i den anden kommune.
En af årsagerne er, at de anvendte ressourcer til håndtering af reglerne er større end det beløb, som kommunen får fra selve forældrebetalingen, og der kan jeg jo godt forstå, at man, hvis man er en fornuftig kommune, der har lavet det regnestykke og siger, at man simpelt hen bruger for mange ressourcer på det, så laver et administrationsgrundlag, som gør, at man sparer det der unødige bureaukrati, og at ressourcerne kan bruges bedre.
Jeg har bl.a. talt med Aarhus Kommune, som ved behandlingen af et tilsvarende forslag fra SF i 2016 også anbefalede en afskaffelse af forældrebetalingen, og som dengang sendte opfordringen til socialordførerne.
Dem har jeg talt med, og det er ikke kommunens oplevelse, at der fra Ankestyrelsens side er kommet nogen afklarende retningslinjer i forhold til tolkningen af reglerne.
Vanskelighederne med tolkningerne af reglerne er altså fortsat status quo, og derfor var det også vigtigt for SF at genfremsætte vores forslag fra 2016
For vi mener faktisk ikke, at problemerne er løst.
Så har der været sagt en hel del omkring det her med forældreforpligtelse, og jeg er ret meget tilhænger af, at man fastholder, at forældrene faktisk har en forpligtelse og et ansvar for deres børn, også når de er anbragt, netop fordi barnet ikke får en ny familie, men det får en større familie.
Men jeg er bare ikke sikker på, at det er det rigtige sted at bruge krudtet på – hvad kan man sige – at afkræve dem den forpligtelse.
Jeg tror, det ville være meget bedre, hvis man brugte energien på at sikre det gode forældresamarbejde, sikre, at forældrene er mere involveret i deres børns liv.
For så tror jeg faktisk også, der er en fuldstændig automatisk lyst til at engagere sig i sine børns liv og måske også bidrage økonomisk med de ting, man kan.
Så synes jeg, at det her med at have regler i det offentlige, som formentlig koster mere at administrere, end man får ind på dem, kun fordi man har en principiel holdning om, at forældre skal bidrage, grundlæggende er noget pjat.
Vi diskuterer ofte, at sagsbehandlerne i forvejen har utrolig meget at gøre i de her sager.
Er det så der, vi synes de skal bruge deres tid, altså på at administrere nogle regler, som også har den slagside, som jeg har beskrevet?
Men jeg tager selvfølgelig også de positive tilkendegivelser ned, som jeg kan, selvfølgelig både fra Enhedslistens side, som støttede forslaget fuldt ud, men også de delvise tilkendegivelser, der kom fra Dansk Folkeparti og fra Det Radikale Venstre, om, at man gerne vil kigge på de dilemmaer, der er der, og at man i det hele taget også ønsker noget viden om, hvordan det egentlig er det fordeler sig på anbringelser med og uden samtykke.
Så jeg håber på, at vi i udvalgsbehandlingen kan få nogle svar på det, men også at vi måske i hvert fald om ikke andet kan lande en beretning om, at vi forfølger det, og jeg har fået opfordringen et par gange i løbet af debatten om at tage det med i forhandlingerne om »Børnene først«, og hvis det overhovedet er gangbart der, vil jeg selvfølgelig gøre det.
Men jeg syntes faktisk også, at problemstillingen fortjente sin egen debat her i Folketingssalen, så det vil jeg gerne sige tak for.