Troels Lund Poulsen (V), 2019-04-23:
Tak for det.
Det er meget passende, at vi behandler det her beslutningsforslag i forlængelse af B 122 om jobopslag, for forslaget er jo fremsat ud fra det samme synspunkt, nemlig at EU-borgere ikke skal tage job fra danskere.
Og derfor er det også meget passende, at jeg står her.
Jeg er ikke ressortminister for arbejdstilladelser, men jeg er ressortminister for beskæftigelsespolitik.
Jeg vil sådan set ikke gentage de synspunkter, som netop har været diskuteret under behandlingen af B 122, om vækst i beskæftigelse hos danskere.
Men som jeg har sagt det klart mange gange, er det jo ikke sådan, at EU-borgere tager job fra danskere.
Tværtimod betyder den ekstra arbejdskraft, at vi har fået en stærk økonomi, og det er godt for det danske samfund.
Jeg synes sådan set, fru Laura Lindahl på mange måder holdt en rigtig fin ordførertale tidligere, hvor fru Laura Lindahl jo meget rigtigt sagde, at når det går godt for virksomhederne, er det godt for det danske samfund.
Man kan jo få den opfattelse, at det er skidt, at der er vækst i Danmark, og det er det bestemt ikke.
Jeg kan i øvrigt også konstatere, at forslagsstillerne i begrundelsen henviser til en artikel fra 2014.
Dengang ramte danskerne beskæftigelsesmæssigt bunden af en kurve, og siden er det kun gået opad.
Når det er sagt, er jeg helt enig i den del af begrundelsen, der går på, at vi skal sætte ind over for grov udnyttelse af arbejdskraften.
Det ser vi desværre eksempler på, og det skal vi ikke tolerere.
Betyder de eksempler på grov udnyttelse så, at der er basis for at indføre krav om arbejdstilladelse?
Det kan jo lyde tillokkende, men problemet er, at et krav om arbejdstilladelse ville gøre situationen værre for de sårbare arbejdstagere.
Det ville efter min opfattelse og efter regeringens opfattelse skabe et sort arbejdsmarked, hvor sårbare arbejdstagere blot ville blive endnu mere sårbare.
Efter udvidelserne i 2004 og 2007 havde vi overgangsreglerne i den såkaldte østaftale, hvor vi krævede det, som forslagsstillerne nu foreslår.
Østaftalen var nødvendig for at håndtere det umiddelbare pres, men den skabte også grobund for et illegalt arbejdsmarked.
Når vi kunne indføre østaftalen med de pågældende krav, skyldtes det de særlige overgangsregler i udvidelsestraktaterne, og det betyder, at efter de normale regler i traktaten er der ikke mulighed for at indføre en sådan ordning.
Det ville jo også på mange måder underminere det indre marked, hvis vi diskriminerede ved at gøre det sværere at ansætte EU-borgere end at ansætte danskere.
Hvis man først skal til at søge om arbejdstilladelse osv., er der jo heller ikke tale om et indre marked i EU i væsentlig forstand.
Det samme gælder på udstationeringsområdet.
I beslutningsforslaget lægges der op til, at kravet også skal gælde for udstationerede, og det skal ske efter en ændring af udstationeringsdirektivet.
Men det vil efter min opfattelse kræve en ændring af traktaten, og det kan regeringen selvsagt ikke støtte.
EU-borgere må ikke diskrimineres med hensyn til løn- og arbejdsvilkår.
For vandrende arbejdstagere har den regel altid eksisteret i traktaten, og den har netop til formål at imødegå lønkonkurrence.
For udstationerede har området udviklet sig i domspraksis og ved udstationeringsdirektivet.
For ganske nylig er princippet om lige løn for lige arbejde blevet styrket i udstationeringsdirektivet.
Udfordringen er, at vi jo som tidligere sagt ikke har nogen lovbestemt mindsteløn i Danmark.
Det er, fordi vi har valgt, at det skal være sådan.
Vi bruger mange kræfter i EU på at forsvare den danske model og forklare vores partnere i udlandet, hvad den indebærer, og hvorfor den fungerer godt.
Vi prøver at undgå nye forslag, der kan påvirke parternes ansvarsområder i Danmark, og hvis de alligevel fremsættes, prøver vi efter bedste evne at tilpasse dem, så de tager højde for den danske model.
I min tid som beskæftigelsesminister har vi bl.a. fået præciseret udstationeringsdirektivet, og at løndannelse er et nationalt anliggende, og vi har fået en særlig undtagelse i direktivet om gennemsigtige arbejdsvilkår, der tager højde for overenskomstbaserede modeller som særlig de danske og svenske modeller.
Vi har altså med et vist held været med til at få Kommissionen og andre lande til at tage højde for vores model her i Danmark, men et ønske om at indføre arbejdstilladelse eller andre begrænsninger, som i dag ikke er muligt efter traktaten, vil af en lang række andre lande blive set som en kærkommen lejlighed til at drøfte mindsteløn i EU, og det vil sætte den danske model under yderligere pres.
Tilbage står jo, hvad vi skal gøre for at håndtere de konkrete udfordringer, eksempelvis udnyttelse af sårbare arbejdstagere.
Det kræver konkret handling her og nu og ikke, synes jeg, ønsker på den længere bane om at begrænse den fri bevægelighed i EU.
DA og FH er jo kommet med en fælles anbefaling vedrørende løn på transportområdet.
Det vil jeg sådan set gerne kvittere for.
Regeringen studerer deres anbefalinger, og vi kommer også her senere på måneden til at mødes igen med DA og FH.
Om der skal ses på andre områder, vil jeg ikke tage stilling til i dag, men jeg vil gerne tage debatten med partierne og parterne om, hvordan vi løser dilemmaet.
Jeg har selv nedsat en arbejdsgruppe, der skal se på mulige initiativer i forlængelse af den tv-dokumentar, der hed »Slaverne i byggebranchen«.
Arbejdsgruppen skal bl.a. overveje muligheder for i højere grad at retsforfølge bagmændene.
Herudover skal der ses på domspraksis i forhold til urimelig løn og på muligheden for at støtte sårbare arbejdstagere med retshjælp.
Så for at gøre det klart bliver det et nej til beslutningsforslaget fra regeringens side, men et ja til at drøfte, hvad vi kan gøre ved den grove udnyttelse, der kan finde sted, desværre, af arbejdstagere, og hvordan vi kan blive bedre til at sikre, at det ikke sker.