Martin Henriksen (DF), 2016-11-17:
Tak for det.
Dansk Folkeparti arbejder, som de fleste forhåbentlig har bemærket, løbende på at stramme udlændingeloven.
Men vi skal også arbejde med nye tiltag over for den stigende islamisering af samfundet.
Vores forslag er ikke et nyt forslag.
Det har været fremme flere gange før, og selv om både Venstre og Socialdemokratiet har ytret sig positivt om et forbud igennem årene, finder de pågældende partier alligevel altid en undskyldning for ikke at stemme for, når forslaget kommer i salen.
Det skal jeg være den første til at beklage, for dermed holder et flertal i Folketinget hånden over nogle af de mest ekstreme islamister i vores samfund.
Det er egentlig bemærkelsesværdigt, at så mange partier gang på gang kan få sig selv til at ytre sig kritisk om tørklæder, burkaer og radikaliserede miljøer og så alligevel nægte at stemme for dagens forslag.
Argumenterne imod skifter.
Nu ved vi med Justitsministeriets ord, at forslaget ikke strider imod grundloven, og vi ved tilmed, at det ikke strider imod konventionerne.
Så nu kan partierne ikke længere bruge det argument.
Der er blevet fremført andre argumenter i dag, nogle også lidt nyere argumenter.
Og nu vil man jo typisk sige, det hører jeg så tit, at forslaget blot er symbolpolitik – underforstået, at symboler ikke betyder noget.
Men symboler betyder rigtig meget.
Bare se, hvor meget dannebrog betyder for danskerne.
I Dansk Folkeparti mener vi, at det er Folketingets opgave at værne om de symboler, som samler danskerne, og samtidig gå imod de symboler, som deler os, og som også markerer en klar afstandtagen til det danske samfund.
Alle problemer vil naturligvis ikke blive løst med dette forslag, men såfremt det en dag bliver vedtaget, vil Folketinget og regeringen meget klart markere, at der er grænser, og at de grænser selvfølgelig skal respekteres, og respekterer man ikke de grænser, har det også en konsekvens; der er en sanktion knyttet op på det.
Dansk Folkeparti mener, at det i dansk og vestlig kultur er en afgørende del af vores omgang med hinanden, at vi rent faktisk kan se hinandens ansigter.
Det er afgørende for menneskers interaktion og samlivet i Danmark, at man ikke kan skjule sit ansigt eller sin identitet for sine medborgere.
Vi finder det derfor afgørende for den sociale samhørighed, at maskering og heldækkende beklædning som f.eks. burka og niqab generelt bør forbydes i det offentlige rum.
Det er ikke sådan, vi skal gøre tingene i Danmark.
Flere bøger, artikler, den sunde fornuft, men også senest TV 2-dokumentaren »Moskeerne bag sløret« har jo vist, at islamiseringen og radikaliseringen i det danske samfund ikke er aftaget, men snarere tiltaget.
I disse år kommer der mange mennesker til Danmark fra muslimske lande som flygtninge, familiesammenførte og som arbejdskraft, og det er vigtigt, at de mødes af et samfund, der klart viser vores demokratiske og danske værdier og derfor klart signalerer, at livet i Danmark leves i respekt for ligeværd mellem mænd og kvinder, hvorfor ansigtstildækkende beklædning i det offentlige rum ikke accepteres.
Der er naturligvis også et sikkerhedsaspekt i et forbud mod, at man kan bære beklædning, der dækker ansigtet.
Både terrorister og andre kriminelle kan benytte en sådan beklædning til at sløre deres identitet, mens de udøver terrorhandlinger eller kriminalitet.
Jeg synes efterhånden, der er mange gode grunde og argumenter for at indføre et sådant forbud.
Jeg synes faktisk, der bliver flere og flere af dem.
Men jeg vil gerne sige tak for debatten og ikke mindst tak til De Konservative og hr. Naser Khader for opbakningen til forslaget.
Det var jo klar tale.
Jeg synes selvfølgelig, det er godt, at alle tager afstand fra islamisme, men jeg synes, det klinger noget hult, når flertallet ikke er klar til at sætte handling bag ordene.
At et flertal afviser dette forslag, må betegnes som endnu en sejr til nogle af de mest ekstreme kræfter i vores samfund.
De kan se, at i Folketinget og hos politikerne taler man; man siger, at det, de har gang i, er for dårligt, men når det kommer til stykket, kniber det med for alvor at gøre noget ved det.
Det skal jeg selvfølgelig være den første til at beklage.
Det var ordene.