Søren Søndergaard (EL), 2022-04-21:
Tak til ministeren for redegørelsen for regeringens udenrigs- og sikkerhedspolitiske strategi.
Jeg er meget, meget enig, når der indledningsvis slås fast, at en sådan strategi skal sætte kurs efter et – citat – værdipolitisk kompas.
Helt enig.
For som ministeren selv skriver, ved vi, hvad vi kæmper for, hvem vi kæmper med, og hvad vi kæmper imod.
Helt enig.
Så lad mig derfor starte med at slå fire af Enhedslistens værdipolitiske pejlemærker fast.
Fordi vi har en klimagæld.
Vi har en klimagæld.
Det CO 2 , der er udledt, og som truer verden i dag, er det primært os, der har udledt.
Det er ikke udviklingslandene.
Det kan godt være, at nogle af dem udleder mere i dag, end vi gør, men historisk set har vi en gæld.
For det andet er det at forsvare demokrati, menneskerettigheder og individets frihed.
Det er kamp mod enhver form for undertrykkelse og diskrimination.
For det tredje er det at sikre social udvikling for alle, at være mod udbytning og øget ulighed mellem lande og mellem befolkningsgrupper, fordi ulighed skaber konflikter, ulighed skaber flygtningestrømme.
Derfor er det så vigtigt, at vi fastholder en udviklingsbistand til de fattigste områder af verden.
For det fjerde er det at sikre fred og folk med selvbestemmelse.
Nej til interventionskrige, oprustning og trusler om atomkrig, 1800-tallet var præget af koloniale besættelser.
1900-tallet var præget af opgøret med dem og Øst-Vest-konflikten, hvor lande blev betegnet som baghaver, og så siden anden verdenskrig har der været truslen om, at selv mindre krige kan udvikle sig til atomkrige.
Det handler om ubetinget forsvar for folkenes ret til selvbestemmelse.
Hvorfor er ovenstående så vigtigt?
Det er det ikke af godhed.
Det er ikke af hensyn til nogen andre.
Det er af hensyn til os selv og af hensyn til verden, fordi de her principper og fordi de her pejlemærker og efterlevelsen af dem i praksis rent faktisk er afgørende for, at vi kan være sikre på, at civilisationen overhovedet har en fremtid, direkte, når vi snakker atomvåben, og når vi snakker klimaforandringer, og indirekte gennem alle de afledte følger og krige osv., der kan komme, hvis ikke vi sikrer mere lighed, og hvis ikke vi sikrer selvbestemmelse og demokrati.
Hvad skal der så til for at komme i den retning?
Efter vores opfattelse skal der en aktiv indsats i internationale organisationer til.
Vi mener, at der er en alt for lille prioritering af FN.
Der snakkes jo meget om at stille soldater til rådighed for det ene og det andet.
Hvordan er det egentlig med Danmarks bidrag i forhold til at stille soldater til rådighed for FN?
Er virkeligheden ikke, at FN ligger foran Udenrigsministeriets dør og tigger om, at vi stiller mere til rådighed, men at de får et nej hver gang?
I hvert fald vil jeg da opfordre udenrigsministeren i sit svar til at fortælle, hvor mange soldater vi har udsendt i FN's tjeneste i dag.
Jeg tror, det kan tælles på to hænder – jeg tror, det kan tælles på to hænder!
Så ønsker vi forpligtende internationalt samarbejde, som bygger på minimumsstandarder alle steder, hvor vi er.
For Enhedslisten er ikke et alt eller intet-parti.
Vi har vores kritik af EU, som bygger på de fire friheder, som ikke er ytringsfrihed, forsamlingsfrihed og demokrati, men altså noget med markedskræfternes fri bevægelighed osv., men vi skal da der, hvor vi er, også i EU, arbejde for at efterleve de pejlemærker.
Som jeg sagde: Vi ønsker at arbejde alle steder, hvor vi er.
Så skal vi skabe koalitioner af de villige.
Jeg erkender, at ordet måske har fået en dårlig klang på grund af Irakkrigen, men det er jo nogle gange nødvendigt at samle dem, der er villige til at løse en bestemt indsats.