Kim Edberg Andersen (UFG), 2024-03-12:
Vi starter i den lette ende – jeg har sørget for, at i min gruppe er vi fritstillet på området!
Så behøver vi ikke at bruge taletiden på det.
For debatten er vigtig, og jeg respekterer alle mine medordføreres holdninger.
Jeg synes ikke, at de alle sammen er rigtige, men jeg respekterer dem.
Så skal Kim godt nok selv forholde sig til, om staten må hive den ud af ham, men som udgangspunkt, er det staten, som man har den til låns af, og det er det, som jeg – og det er hr. Flemming Møller Mortensen heller ikke i tvivl om, for han kender mig jo – som udgangspunkt nok vil have det en lille smule stramt med.
Det første, jeg ville gøre, hvis jeg fik en påmindelse om det, var at gå ind og sige, at det kan I bare glemme.
Og det har vi ikke snakket om i dag – dem, der kommer til at reagere i trods på det, altså at jeg som udgangspunkt er sådan en omvandrende organfabrik for den til enhver tid siddende regering, og hvor det på det tidspunkt, hvor de får lyst til at fjerne de her 6 måneder, som jeg har til det, så bare er sådan.
For hvis man hørte, hvad ministeren sagde til at starte med, så er grunden til, at vi har et beslutningsforslag og ikke et lovforslag, at det her er noget, vi ønsker at gøre sammen som et helt Folketing.
Det tror jeg faktisk godt vi kan.
Vi kan holde op med at begynde at pille ved det ene ord, som gør ondt på nogle liberale mennesker, altså det der med, om leveren er Kims, eller om leveren er Mette Frederiksens.
Og så kan man sige: Hvad ved vi virker?
Vi ved, at nudging virker, og vi ved, at reklame virker, altså at gøre danskerne opmærksomme på, at vi har brug for den gave, som hr. Flemming Møller Mortensen sagde det var.
Og gaver er jo noget, man skal give frivilligt; det er jo ikke noget, man som udgangspunkt skal tvinges til, sådan som det forsøges her.
I stedet kunne vi efter det her beslutningsforslag gå tilbage og blive enige om, inden lovforslaget kommer, at vi som Folketing fandt nogle penge, også gerne nogle, der kom hvert eneste år, så vi kunne blive ved med at påvirke danskerne – blive ved med at nudge dem og fortælle dem alle de gode historier, der er, om, at Kim som 85-årig får hevet leveren ud, og at den giver værdi til et andet menneske – og samtidig kunne vi gøre det supernemt.
For jeg er ikke organdonor, og det er faktisk ikke, fordi jeg ikke gerne vil være det, men det er, fordi jeg på de tidspunkter i mit liv, hvor det har været noget, jeg tænkte på, ikke lige var i nærheden af noget, hvor jeg kunne trykke to-tre, maks. fire gange, inden jeg blev træt af det – så kunne det også bare være lige meget; så kunne de bare undvære den nyre.
Så vi kunne samtidig gøre det nemt, så det var noget, der var tilgængeligt alle steder – brochurer ved lægen og tandlægen; et billede, hvor jeg kan tage min telefon og trykke to gange, og så har jeg faktisk gjort en god gerning den dag på det tidspunkt, hvor jeg som menneske vil forholde mig til det.
For det er jo det, der er problemet.
Det er jo noget med vores egen dødelighed, vi også skal forholde os til – når jeg skal sige, om Flemming må få min lever efterfølgende.
Jeg er ikke sikker på, at det er et godt bud, men det kan jo være, at Flemming kan bruge den.
Så er det jo, at jeg samtidig, for at Flemming kan få den, skal til at forholde mig til, at jeg også selv skal dø.
Det synes vi mennesker ikke er fedt; det gør vi som udgangspunkt ikke.
Gud ske tak og lov går danskerne ikke rundt og tænker på at dø hele tiden, men hvis det, vi byder dem lige nu, er, at der kommer en kampagne hvert femte år på TV 2 i en reklameblok, så rammer vi ikke ret mange lige på det tidspunkt, hvor de måske er i den der dybe refleksionen.
Det er det, jeg håber vi kan bruge beslutningsforslaget til, for jeg hørte noget, som ministeren sagde, og som jeg er fuldstændig enig i, og som jeg også tror regeringen mener, nemlig at det er en vigtig diskussion, og at det er en vigtig dialog, vi skal have med hinanden.
I stedet for at stå og være splittede, som vi risikerer at blive, så lad os nu blive enige om, hvordan vi løser problematikken.
Nu er hr. Stinus Lindgreen her ikke, men som han sagde, er der jo sjovt nok ikke lige nogen steder, hvor man har ændret det uden lige at lave et reklamefremstød samtidig.
Vi kan også se det fra andre situationer på sundhedsområdet; vi kan jo tage situationen med corona, hvor vi reklamerede for at få folk til at gå med masker, og det så også ud til at virke.
Måske er det det, der skal til.
Måske skal vi hyre et reklamebureau i stedet for at gøre staten til ejer af Kims lever; måske er det det, vi skal gøre.
Og måske skal vi gøre det vedvarende og kontinuerligt, for det er jo ikke et problem, der bliver mindre i fremtiden.
Vi kommer jo til at mangle organer i mange år fremadrettet, for lige om lidt kan vi hjælpe nogen med en ny sygdom, hvor der mangler en ny type organer; så kommer vi også til at mangle den type.
Så lad os nu bruge hjernen i stedet for at blive Moderaternes nikkedukker herinde, fordi de lige synes, det er fantastisk, at staten ejer Kims lever.
Lad os nu gøre det her med hjernen; lad os nu sætte os ned sammen og blive enige om at finde finansieringen til at fortælle danskerne, at det er en fantastisk ting.
Og det er en fantastisk ting at være organdonor, hvis man selv vælger det.
Tak for ordet.