Troels Lund Poulsen (V), 2017-05-11:
Tak for det, og tak for mange spændende indlæg.
Man må jo konstatere, at vi stadig væk er tæt på den 1. maj.
Der var jo nogle, der var oppe i et niveau, hvor jeg aldrig har hørt dem være før.
Det var jo lige før, at den, der var mest saglig af dem, der i hvert fald står bag forespørgslen her, var hr. Finn Sørensen, og det piner mig jo at skulle indrømme det.
Det var et relativt nuanceret indlæg.
Der må jeg sige, at der ikke skal grines af ministeren, det er der ikke nogen grund til.
Men det er selvfølgelig formanden, der styrer det.
Hr. Torsten Gejl fra Alternativet fik jo talt sig ud i en helt vild tale om, at man nærmest skulle være imod vækst, fordi det ikke er noget, der er godt for nogen.
Jeg tror sådan set, de fleste her på Christiansborg gerne vil have, at samfundet bliver rigere.
Der er heller ikke nogen af os, der arbejder henimod, at dyr og planter skal gå til, og alt skal gå galt.
Det er jo ikke det, vi arbejder for her på Christiansborg, men der er da nogle forskellige meninger og uenighed om, hvor vi skal bevæge os hen.
Man må jo sige, at der i hvert fald var en, der har relativt stor erfaring med regeringsarbejdet set indefra, selv om det nok ikke var i så mange uger, og det var så hr. Karsten Hønge, som, må man sige, også gik til vaflerne og helt havde glemt, at SF har haft et regeringsansvar, og at man også, da man så sad i regering, sammen med en, der så ikke længere er SF'er, nåede frem til en konstatering.
Og det medgiver jeg.
Hun var kandidat til formandsposten, men fandt ud af, at det, da hun ikke kunne vælges, så nok var en bedre idé at skifte til et andet parti, også da man trådte ud af regeringen, altså Astrid Krag.
Hun konstaterede jo relativt hurtigt, efter at hun var blevet minister, at der ikke fandtes pengetræer i Danmark.
Det var klogt.
Det er jo nærmest højtlæsning for dværge.
Altså, der er vel ingen, der kan tro, at der findes pengetræer, og der må man jo sige at hr. Karsten Hønge er på vej hen igen.
Det er der rigtig mange ansvarlige partier der gerne vil, og man skulle måske også minde om, at det jo ikke er sådan, at pensionsalderen altid har været 65 år.
Det har man glemt her i dag.
Når vi så kommer til at leve længere, er det jo helt fornuftigt, at vi ser på det.
Den altid myreflittige ordfører for Enhedslisten, hr. Finn Sørensen, har jo også gået ned og kigget i det lovforslag, som ligger til grund for levetidsindekseringen, nemlig det lovforslag, som blev vedtaget i 2015, og som har den her mekanisme i sig, som jo også kræver, at partierne så sætter sig sammen og laver beslutningen om det.
Og det må man jo sige at man gør, med afsæt i at vi heldigvis lever længere, og at vi også har et sundere liv.
Så var der også et par myter, som jo igen blev trukket af stalden, og som der var sidst, og det var jo så af hr. Leif Lahn Jensen.
Sidst havde vi jo en lang debat om, hvorvidt hr. Leif Lahn Jensen ønskede at høre, hvad der blev sagt fra talerstolen.
Jeg husker meget tydeligt, at jeg sidst sagde, at der måtte være noget galt med ørerne på hr. Leif Lahn Jensen, og det tror jeg ikke der er længere.
Der er jo absolut ingen i regeringen, der siger, at det, at man fremtidssikrer et samfund, skal betyde, at de penge, man potentielt måtte spare i forhold til den robusthed, dansk økonomi så får, skal gå til topskattelettelser.
Det må man jo sige at vi kan konstatere at både statsministeren, finansministeren og jeg selv har sagt adskillige gange.
Men for mig handler det her altså om solidaritet.
Det var ordføreren fra Venstre, hr. Klaus Markussen, jo også inde på, som sagde, at det handler om solidaritet i forhold til fremtidige generationer, og det var fru Laura Lindahl inde på, i forhold til at det her handler om indtægter og udgifter, og det er jo fuldstændig rigtigt.
Det er jo ikke en given sag, at der bare er indtægter i al fremtid.
Vi bliver jo nødt til at afstemme indtægter og udgifter efter hinanden, og vi bliver også nødt til tage hensyn til hr. Finn Sørensens barnebarn Simon på 2½ år, måtte jeg forstå, og at der også er stærkt velfærdssamfund den dag, han skal på pension.
Det er jo nok et samfund, som vi ikke kan forholde os til i dag, og det bringer mig så også over til en anden diskussion om arbejdsmiljø, som vi jo har haft gentagne diskussioner om.
Der er der da heldigvis noget, der samler et bredt flertal i Folketinget, nemlig indsatsen for arbejdsmiljøet, og det har vi diskuteret ret indgående de seneste uger.
Derfor er det jo også meget interessant, at der her i dag stadig væk er flere ordførere, der siger, at regeringen overhovedet ikke er optaget af arbejdsmiljø, at den er helt ligeglad med arbejdsmiljø og ikke gør noget.
Jeg har jo netop i dag sagt, at vi bl.a. inden for én branche, altså landbruget, kommer til at lave en forstærket indsats for at undgå, at vi ser så mange dødsfald, som vi ser.
Vi kommer også til at tage yderligere initiativer inden for byggeri og anlæg, fordi det simpelt hen ikke kan være rigtigt, at der er så mange mennesker, der desværre årligt bliver slået ihjel inden for de to brancher.
Vi skal gøre noget ved arbejdsmiljøet.
Det skylder vi både i forhold til de meget alvorlige arbejdsulykker, men selvfølgelig også i forhold til muskel- og skeletbesvær og for den sags skyld også det psykiske arbejdsmiljø.
Og der må jeg så medgive hr. Torsten Gejl noget af det, han sagde, som var meget fornuftigt.
Hvad betyder det samfund, vi er på vej ind i?
Det er der ingen mennesker der diskuterer.
I forhold til i hvert fald hr. Finn Sørensens og hr. Karsten Hønges indlæg måtte man jo forstå, at det nærmest er en tilbagevenden til et meget hårdt industrisamfund.
Vi er på vej ind i et digitalt samfund med automatisering, robotteknologi og mange andre ting, som er med til at gøre, at noget af det fysisk meget hårde og nedslidende arbejde heldigvis kan overtages af robotter eller på anden måde tilrettelægges.
Det betyder ikke, at man ikke skal være optaget af at sikre, at arbejdsmiljøet har prioritet, og det vil jeg bare gerne slå fast i dag at det har.
Lad mig så også sige til Dansk Folkeparti og hr. Bent Bøgsted, som jo igen, fristes man til at sige, holdt en ganske fornuftig og sober tale, som også var balanceret, at vi jo er enige om, at vi også skal se på, hvordan vi kan sikre, at nogle af de mange ordninger, vi har, kan være med til at understøtte, at flere mennesker bliver på arbejdsmarkedet.
Det er jeg ethundrede procent enig i.
Det synes jeg er en vigtig del af diskussionen, og det var sådan set også det forslag til vedtagelse, vi var enige om under den sidste debat, altså V 70.
Så det er jo også en vigtig del af den her diskussion, hvordan man kan understøtte nogle af de forskellige ordninger, vi har lavet.
Jeg tror selv, at der endnu er meget at gøre, f.eks. opsat pension.
Der er mange, der ikke er klar over, hvordan de regler er.
Der kan vi gøre en langt større indsats for at gøre folk opmærksom på, hvad det er for muligheder, man har, hvis man benytter sig af den model, for nu blot at nævne et konkret punkt.
Men det er jo sådan, at vi nu har haft en debat, som ikke har adskilt sig fra den debat, vi havde den 7. april, og det kan man vel heller ikke forvente, for der er jo ikke nogen, der på den måde har skiftet holdning.
Men for mig er det afgørende at slå fast, at regeringen for det første inden sommerferien kommer med et udspil i forhold til tilbagetrækning.
For det andet er det også afgørende, at de af os, der nu har det politiske ansvar på Christiansborg, også ser på, hvordan man kan sikre en sammenhængskraft i samfundet for kommende generationer og dermed også sikre, at der er en robust økonomi, når levealderen nu heldigvis kommer til at stige, og når man også bliver sundere.
Det synes jeg sådan set også er en vigtig del af diskussionen om at have et solidarisk velfærdssamfund.