Nanna Høyrup (ALT), 2023-06-02:
Vi har et kæmpe problem med kvaliteten i mange af vores dagtilbud, og med det fokus på arbejdskraft, som flertallet har herinde, forstår jeg slet ikke, at man ikke gør mere, for uden dagtilbud af høj kvalitet har vi ikke et arbejdsmarked som i dag.
For når børn ikke trives, går forældre i hvert fald ikke mere på arbejde.
Hver femte er allerede gået ned i tid, og det forstår jeg godt.
Jeg er stedfortræder i 2 måneder, og ja, det var nok optimistisk at tro, at jeg kunne lykkes med at få vedtaget et beslutningsforslag.
Men hvor havde jeg dog håbet på, at det var lykkedes, for så kunne der komme lidt mere ro i maven, eksempelvis i forhold til hvordan man herinde varetager små børns trivsel, for den er udfordret.
Den er udfordret af arbejdsmarkedets indretning og af kvaliteten i vores vuggestuer.
Som vuggestuepædagog vidste jeg det godt, før jeg så den nye kvalitetsrapport.
Den viser, at op imod 90 pct. har udfordringer med at leve op til dagtilbudsloven.
Er det ikke et offentligt omsorgssvigt?
At vi i Alternativet foreslår regeringen at udvikle på den eksisterende model for pasning af eget barn, så det bliver muligt at have en indtægt ved siden af, er et forsøg på at gøre den mere tidssvarende, både i forhold til børns behov for tryg tilknytning og for forældrenes stigende ønske om mere tid sammen med dem.
Det kunne også fremme en mere lige ordning, ligestillingsmæssigt og socialt.
Så kunne f.eks. den enlige mor tjene lidt penge ved siden af, og flere kunne fastholde tilknytning til arbejdsmarkedet og optjene pension.
Og ja, det kunne også være en løsning i forhold til kvaliteten i vores vuggestuer, hvis vi lettede presset på dem ved at lade børnetallet falde lidt.
Små børn er de mest ressourcekrævende og sårbare, og er det egentlig deres behov eller arbejdsmarkedets, at de kommer i vuggestue 10 måneder gamle?
Jeg vil mene, at for de mindste er det det sidste.
Ja, der kan være en bagside i forhold til økonomien i vores daginstitutioner, men det er der råd for.
Vi kan jo eksempelvis lade være med at have så stram en budgetlov og servicelofter og lave nye økonomiaftaler med KL, som flere kommuner allerede siger ikke rækker.
Og nej, vi løser det ikke med den nuværende lov om minimumsnormeringer, for den gælder stadig væk kun på papiret, og det får børnene altså ikke flere kram af.
Den lov skal vi selvfølgelig arbejde på at få til at gælde på institutionsniveau og i børnehøjde; en børnenes rettighed og garanti for, at de får omsorg.
Gør vi ikke de her ting, vil udgifterne relateret til mistrivsel stige, tænker jeg.
I 2019 brugte vi 110 mia. kr. relateret til mentale helbredsproblemer.
Der er vi altså topscorer i forhold til alle OECD-lande.
Alvoren er stor, når små børn svigtes.
Det slider på dem, og det slider på de voksne, som har sat dem i verden eller har uddannet sig til at passe på dem.
Ingen af delene er der sund samfundsøkonomi i.
Min oplevelse er desværre, at værdien af omsorg ikke anerkendes som en del af det samfundsøkonomiske regnestykke, mange laver herinde.
Pointen er, at alle de forbehold, I har – jer, der ikke stemmer for i dag – ikke holder, hvis I har viljen til at undersøge de mange afledte effekter, der er, af et langt mere børnefamilievenligt samfund, hvor der er tid til at blive og være familie, simpelt hen at komme godt fra start alle sammen.
Så vil jeg slutte af med ordene fra en mor, jeg kender.
Hun hedder Freja Palsgaard Andersen og siger sådan her: »Tænk, hvis vi investerede i menneskelig vækst, omsorgsfuld vækst, i stedet for alene den økonomiske?
Ville det være så slemt?«