Mattias Tesfaye (S), 2022-05-06:
Tak til formanden for ordet, og tak til ordførerne for debatten.
Det forslag, vi behandler i dag, skal helt overordnet og først og fremmest være med til at bringe kriminalforsorgen tilbage i balance eller genoprette nogle af de udfordringer, der har været i kriminalforsorgen, som SF's ordfører også sagde.
Som det efterhånden er de fleste bekendt, er vi presset til det yderste.
Der mangler plads i fængsler og arrester, belægget er historisk højt, og vi mangler betjente til at varetage kerneopgaven med at sikre både kontrol og resocialisering.
Samtidig oplever kriminalforsorgen generelt, at de indsatte er blevet mere forhærdede og negativt styrende end tidligere.
Det stiller større krav til vores fængselsbetjente, og det stiller større krav til fængslernes kapacitet.
Derfor er jeg også glad for, at min forgænger i december sidste år indgik en aftale om kriminalforsorgens økonomi fra 2022-2025.
Aftalen skaber et solidt fundament for en langstrakt og nødvendig genopretning af kriminalforsorgen.
Vi stod til at mangle op mod 1.000 pladser i kriminalforsorgen i 2025, og jeg er derfor glad for at kunne sige, at vi med aftalen i fællesskab håndterer den bundne opgave med at tilvejebringe de pladser.
Det lovforslag, vi behandler i dag, har til formål at implementere de dele af aftalen, som kræver lovændring.
Det er de færreste af de tiltag, der er i aftalen, men det er også nogle af de væsentligste.
Lovforslaget bygger, ligesom flerårsaftalen generelt gør det, på et grundlæggende princip om ret og pligt.
De indsatte, som vælger fællesskabet til, som lever op til deres pligter, og som viser, at de faktisk gerne vil leve et liv uden kriminalitet, skal også have den fornødne støtte og de nødvendige kriminalitetsforebyggende tilbud.
Det synes jeg kun er fornuftigt.
Omvendt skal de indsatte, der ikke vil overholde de fælles spilleregler, og som skaber utryghed og udsætter andre indsatte, men også de ansatte, for trusler og voldelige overfald, mødes med en mere klar konsekvens og et minimum af privilegier – ret og pligt.
Jeg tror ikke, at jeg tager munden for fuld, hvis jeg siger, at initiativet om fængselspladser i udlandet vækker størst interesse, og det er også kun naturligt, da der er tale om et politisk nybrud.
Den 26. april, altså for ganske få dage siden, underskrev min forgænger en aftale om leje af fængselspladser i Kosovo.
Jeg synes, at det var en god dag, en glædelig dag, og det vil jeg også godt sige som tidligere udlændinge- og integrationsminister, for med aftalen skaber vi rammerne for, at Danmark kan sende op til 300 udvisningsdømte udlændinge til afsoning i Kosovo.
Dermed skaber vi bedre plads i de danske fængsler, og vi letter presset på vores fængselsbetjente, så de kan bruge flere af deres kræfter på de indsatte, som før eller siden skal ud i det danske samfund og forhåbentlig blive en del af fællesskabet på ny.
Samtidig sender vi et klart signal til udvisningsdømte udlændinge om, at deres fremtid ikke er i Danmark.
Afsoningen i Kosovo skal naturligvis ske under forhold, der grundlæggende svarer til de danske fængsler, og som er i overensstemmelse med de internationale forpligtelser, som vi er tiltrådt.
Det sikrer vi med traktaten, og det sikrer vi med det lovforslag, som vi behandler i dag.
Med lovforslaget sætter vi bl.a. straffuldbyrdelsesloven i kraft i fængslet i Kosovo, og vi giver relevante tilsynsmyndigheder som f.eks. Folketingets Ombudsmand adgang til fængslet, ligesom fængslet vil blive underlagt en dansk ledelse.
Fængslet skal bl.a. bygges om, så vi kan få det tilpasset til forhold, der grundlæggende svarer til danske fængsler, og der vil fortsat kunne opstå spørgsmål af både juridisk og af praktisk karakter.
Med lovforslaget varsler vi også et opgør med de indsatte, der overfalder fængselspersonalet og gang på gang bryder spillereglerne i fængsler og arrester.
I de seneste år har kriminalforsorgen desværre oplevet, at der er sket en forråelse af miljøet i fængslerne, hvor en gruppe af stadig hårdere og stadig farligere indsatte udsætter fængselspersonalet for vold og trusler.
Det er muligt, at fængselsbetjentenes arbejde er gemt mere væk end pædagogernes eller socialrådgivernes eller skolelærernes eller politibetjentenes, men det arbejde, de udfører, er ikke mindre vigtigt af den grund.