Sofie Carsten Nielsen (RV), 2018-11-27:
Det er turbulente tider i forsvars- og sikkerhedspolitikken i Europa, og derfor bliver vi nødt til at tale om EU-forsvarsforbeholdet.
Det er i stigende grad en klods om benet, og det skader os i arbejdet med at præge udviklingen i den retning, som vi i al fald ønsker i Radikale Venstre.
For det første skader det os helt indlysende, at vi som et lille, åbent samfund siger nej til at være med dér, hvor det sker i forsvars- og sikkerhedspolitikken, og siger nej til at sætte vores præg på den, vores fodaftryk.
For det andet vogtes der nidkært over forbeholdene, uanset at der i den her tid sker utrolig meget på EU-forsvarsområdet.
Der har været eksempler fremme her.
Fornuft må vige for kold jura, det skal den jo, for det er det, forbeholdet er.
Og så må vi sige nej til at levere dansk bidrag til EU's operation i Mali, selv om vi bidrager til FN-indsatsen.
Vi skal også sige nej til at være med i EU's maritime operationer i Middelhavet, som er rettet mod menneskesmugling og illegal immigration, og vi har også sagt nej til at aflevere efterretningsoplysninger til militærstaben i EU's rådssekretariat, fordi det kunne ses som et bidrag til EU.
For det tredje har vores folkeafstemninger betydet, at vi har en tendens til kun at diskutere EU ved helt særlige lejligheder.
Jeg synes heldigvis, det er ved at ændre sig lidt, men det er stadig sådan, at vi enten er for eller imod i nogle sammenhænge.
Det er godt, at vi får en debat om substans, for det er jo ikke så enkelt, det forholder sig.
Det er sådan, at vi, altså landene, er med til at eje EU.
Vi er medejere i det her fællesskab, og det er kun landene, der i enighed kan ændre traktaten.
EU er en samarbejdsarena, der reguleres ud fra nogle klare spilleregler ligesom her i Folketinget.
For det fjerde – og det er måske rigtig vigtigt – bliver vi i Europa netop nu presset til at tage et større ansvar for sikkerheden på kontinentet, særlig i NATO, fordi Trump som præsident har det her efterhånden velkendte amerikanske synspunkt om, at Europa må betale en større del af regningen, og det bliver sagt så tydeligt, at selv en blind kan føle det med sin stok.
For det femte kommer vi ikke uden om Putin som spielverderber.
Som en fredens kvinde ønsker jeg, at nationerne blomstrer side om side, men Putin har jo valgt en anden vej, og derfor er vi nødt til at stå sammen.
Jeg læste de her fem punkter op og også indledningen.
Det er nemlig kloge, kloge ord, og det kan jeg tillade mig at sige, fordi de er forsvarsministerens ord til andet, og jeg er helt enig.
Vi er helt, helt enige i Radikale Venstre.
Et tæt samarbejde om forsvaret i EU gør Danmark tryggere, mere sikkert, og vi lever i en usikker verden.
Vi har brug for EU, ligesom vi har brug for NATO, og det er ikke et enten-eller, det er i den grad et både-og.
Derfor skal vi af med forsvarsforbeholdet.
Vi kunne aldrig finde på at putte med vores holdning eller sløre den her.
Det tror jeg også vælgerne er dødtrætte af.
Vi skal have en grundig samtale, vi skal have en grundig debat, og vi håber sådan i Radikale Venstre, at regeringen her vil holde fast i den ny- eller genfundne linje på forsvarsområdet, sådan at vi bliver ved med at tale om de reelle udfordringer og forhåbentlig kan komme frem til at løse de virkelige problemer.
For når det gælder sikkerhed, tryghed og forsvarspolitik, gøres det bedst sammen med andre – i EU såvel som i NATO.