Marlene Ambo-Rasmussen (V), 2022-03-15:
Tak for ordet.
Der skal også lyde en tak til fru Karina Adsbøl, som står bag det her beslutningsforslag, vi behandler i dag.
Det er nemlig et vigtigt forslag i forhold til hele den debat, der har kørt det sidste års tid omkring Familieretshuset.
Det er også en debat, der har optaget mig helt personligt, og derfor glæder det mig også, at fru Karina Adsbøl i dag med sit beslutningsforslag igen sætter fokus på de her modbydelige konsekvenser, som samarbejdschikane og samværschikane medfører for de her forældre i systemet og ikke mindst deres børn.
Der er få politikområder, som jeg som familieordfører får så mange henvendelser om som det her, og det er særlig om de her tvister omkring samværssager.
Og sandheden er bare, at det er der ikke – der er ikke nok fokus på de her forfærdelige og modbydelige tvister, der er, hovedsagelig omkring samværssager.
Og ærlig talt er det faktisk også et svigt af børnene, som risikerer at miste kontakten til deres bedsteforældre, deres halvsøskende og i værste fald til deres mor eller far for altid.
En afskæring fra en mor eller far betyder nemlig ikke bare, at familien halveres, det betyder også, at hele ophavsbaggrunden og barnets identitet halveres.
Det skærer i mit hjerte, at uskyldige børn bliver klemt – og det er helt og aldeles urimeligt – mellem forældrenes kontroverser og opdigtede historier, alt imens familien bliver splittet.
Det kan og må ikke stå på længere.
Det har jeg sagt her fra talerstolen adskillige gange før.
Derfor hilser vi i Venstre intentionen bag beslutningsforslaget velkommen, for vi er enige i, at vi skal have en lovgivning, der netop sætter barnet først.
For det første er vi bekymrede for, om en retlig efterprøvning af en påstand om samværschikane vil medføre, at konfliktniveauet i forældremyndigheds- og samværssager forhøjes endnu mere.
Samtidig risikerer vi også, at sagsbehandlingstiden trækkes endnu længere ud.
Og det her er desværre i forvejen meget komplekse sager, og afgørelserne er – igen desværre – ikke altid ligetil.
Derfor vil forslaget unægtelig medføre, at flere familier skal vente endnu længere tid på en afgørelse, hvilket i sidste ende skader barnets tilknytning til forældrene.
For det andet er vi i Venstre bekymrede for barnets tarv i sagerne.
Det er netop sådan, at uanset hvilken forælder der fremmedgøres, er det ultimative offer i de her sager jo barnet.
Og endelig mener vi, at der inden for gældende lovgivning i straffeloven allerede er en mulighed for at straffe i forbindelse med samarbejdschikane.
Det har en nylig højesteretsdom samt to landsretsdomme nemlig påvist.
Fælles for de tre domme er, at den fælles forældremyndighed blev ophævet, da det af retten blev fundet, at den anden forælder havde udøvet grov samværschikane, og at forældrene dermed også på længere sigt ville være ude af stand til at kunne samarbejde om barnet.
Ærlig talt, det er da hammersynd for det barn, som i årevis har været klemt mellem forældrenes skænderier og opdigtede historier, og som som en konsekvens heraf mister samværet med og tilknytningen til den ene forælder.
For med de tre domme ser vi nemlig, at det retlige system skrider ind over for grov samværschikane, når det er nødvendigt.
Domstolene har talt, og derfor skal det bruges som en advarsel til de forældre, der bevidst udøver samværschikane.
Derfor skal vi også passe på, at vi ikke laver dobbeltlovgivning ved at indsætte en bestemmelse i forældreansvarsloven, når gældende lovgivning allerede gør det her muligt i dag.
Her til sidst – og nu tror jeg også, min taletid er ved at være brugt – vil jeg en gang for alle slå fast, at barnets tarv altid må være det tungtvejende hensyn i Familieretshuset og i samværssager.
Derfor bør man som minimum også forsøge at bevare tilknytningen til begge forældre, selv når sagerne bliver mudret til og er svære at gennemskue.
I sidste ende betyder det jo én ting: at kontakten mellem en forælder og et barn forsvinder.
Venstre følger derfor udfordringerne i Familieretshuset tæt – det tror jeg heller ikke der er nogen tvivl om længere – og vi anerkender og støtter fuldt ud intentionen bag beslutningsforslaget.
Vi skal i hvert fald være sikre på, at vi ikke laver dobbeltlovgivning, og vi skal også passe på ikke at lave en masse ny lovgivning i et i forvejen presset system.
Tak for ordet.