Jeppe Søe (M), 2024-02-07:
Tak for ordet.
Det er i virkeligheden tredje gang i dag, vi debatterer det samme emne med forskellige overskrifter, og mellem de to her til aften og den, vi havde i eftermiddags, har jeg lige været kort udenfor – det er der nogle rygere der med mellemrum har brug for – og jeg kunne høre nogle trommer lige i nærheden.
Jeg gik ud på Slotspladsen og lyttede til nogle lidt andre stemmer end dem, der lyder herinde.
På et enkelt skilt stod der: »From the river to the sea«.
Det er et begreb, vi pludselig har lært at kende.
Jeg så for ikke så lang tid siden sådan et youtubeklip, hvor en journalist begynder at interviewe nogle af dem, der står med skilte med de her begreber, og spørger: Hvilken flod er det egentlig?
Hvad er det egentlig for et »sea«, vi taler om på det skilt?
Og de kunne ikke rigtig svare på det.
Det er ikke en konflikt, som udelukkende foregår i Mellemøsten, men også en konflikt, der har bredt sig til selv den måde, vi taler sammen på i Danmark, og det, vi siger til hinanden.
Nu hedder den her forespørgsel jo faktisk forespørgsel til udenrigsministeren om afhjælpning af konflikten mellem Israel og Gaza, og det kunne næsten være taget under et spørgsmål til ministeren i stedet for, men det er jo godt at få en sund debat.
Jeg havde måske ønsket, at der i stedet for stod mellem Israel og Hamas, for det er det, vi hele tiden, synes jeg, glemmer, også når vi taler våbenhvile.
Der er flere stemmer, der allerede nu har været meget efter Israel og igen og igen sagt, at Israel skal gøre dit eller gøre dat.
Jeg vil minde om, at krigen jo også stopper, hvis Hamas nedlægger våbnene.
Det er de to sider af den sag, som jeg synes vi igen og igen glemmer.
Vi glemmer det i vores samtale om den konflikt, der er i gang, og vi glemmer også, at vi jo alle sammen her i Folketinget arbejder sammen frem mod en tostatsløsning.
Det er vores drøm, at det er den vej, vi skal.
Hvis man skal have en tostatsløsning, kræver det først og fremmest, at vi, i min optik i hvert fald, anerkender Israels fuldstændig komplette ret til at forsvare sig.
De skal forsvare sig inden for folkeretten.
Vi har sagt det flere gange her i salen.
Det er ikke første gang, vi sidder her.
Vi begynder at tale om våbenhviler, og jeg siger altid våbenhviler i flertal.
Desværre må man også i forhold til tostatsløsningen sige, som hr. Karsten Hønge sagde lige før, at det næsten virker som sådan en drømmeagtig ting at tale om fred i Mellemøsten lige nu, når vi er midt i de ting, vi ser.
Kan vi overhovedet komme derhen?
Der er en kæmpe hævntørst, i øvrigt fra begge sider, og den hævntørst bliver jo større og større minut for minut.
Vi har et bosættelsesproblem, som der jo skal være et ønske om at løse.
Der er en verden, som taler om folkeret, og en vurdering af den folkeret, som jo på et tidspunkt vil skulle foretages.
På den måde har vi en situation, hvor jeg bare synes, at en diskussion om, hvordan vi kan afhjælpe konflikten, bliver endnu sværere, fordi der kan ske eller foregå noget i morgen, hvad enten det er på Slotspladsen eller ved Jordan River og ned til Middelhavet, som ændrer hele situationen, og som gør, at den her diskussion bliver endnu sværere.
Jeg kan ikke pege på en løsning.
Jeg går ud fra, at de fleste herinde ikke kan pege på en løsning.
Men vi kan arbejde for noget.
Vi kan fordømme noget.
Og det synes jeg at udenrigsministeren, hvad angår det, som hele den her forespørgsel jo handler om, nemlig at udenrigsministeren skal redegøre for afhjælpningen af konflikten, allerede har gjort.
Noget af det sværeste, synes jeg, er i virkeligheden at komme ude fra den Slotsplads derude og komme herind, hvor vi forsøger at tale om konflikten.
Jeg synes, der er så stor kontrast mellem det, jeg ser der, og det, jeg ser herinde, og jeg har meget svært ved at se, hvordan vi får den fælles forståelse, ikke bare dér, men også her, efter det, jeg lige nu er kommet fra derude.