Claus Hjort Frederiksen (V), 2018-11-27:
Lad mig samle op, hvor udenrigsministeren slap med en understregning af, at der virkelig er fart på udviklingen i EU på sikkerheds- og forsvarsområdet.
Budskabet er meget klart: Europæerne tager sikkerhedssituationen alvorligt og forsøger at arbejde tættere sammen om at imødegå de udfordringer og trusler, vi står over for i Europa.
Det bakker Danmark fuldt ud op om.
Ideen om et mere handlekraftigt forsvarspolitisk EU giver mere mening, end det har gjort i mange år.
Det er grundlæggende godt, at EU bidrager mere til Europas sikkerhed, og det handler vel at mærke ikke om etablering af en EU-hær.
Det har vi gjort meget klart at vi ikke støtter fra dansk side, og det er et synspunkt, som en lang række EU-lande deler fuldt ud.
Men EU kan noget, som NATO ikke kan, og som vi har brug for i Europa, hvis vi skal kunne imødegå de aktuelle trusler.
EU kan hjælpe med håndteringen af de udfordringer, der udgår fra terrorisme, hackerangreb, desinformation, pirateri, flygtningestrømme osv.
Hvis vi zoomer ud, har særlig de seneste 2 år været præget af markant udvikling inden for sikkerheds- og forsvarspolitikken.
Med udgangspunkt i EU's globale strategi fra juni 2016 blev der ved udgangen af 2016 fremlagt en række gennemførelsesforanstaltninger og planer for udbygningen af EU's sikkerheds- og forsvarspolitiske samarbejde, ligesom der blev fremsat konkrete udviklingsmål for EU-NATO-samarbejdet med udgangspunkt i fælleserklæringen fra NATO-topmødet i Warszawa i 2016.
Kommissionen fremsatte derudover i november 2016 sin europæiske handlingsplan på forsvarsområdet med henblik på at styrke sammenhængen og synergierne mellem forsvarsanliggender og øvrige EU-politikker på områder, hvor det skaber europæisk merværdi.
Den efterfølgende konkretisering og implementering af en række nye initiativer har vidnet om et hidtil uset højt ambitionsniveau blandt EU's medlemslande.
Det gælder også EU-institutionerne, der aktuelt afsætter betydelig flere ressourcer til forsvarsrelaterede spørgsmål.
Der er således for første gang afsat dedikerede midler til forsvarsmæssige indsatser i Kommissionens forslag til næste flerårige EU-budgetramme, og det endda i flere sammenhænge.
Men for en stor del af den udvikling, der foregår i EU på dette område, gælder som bekendt, at Danmark ikke kan deltage på grund af forsvarsforbeholdet.
Helt generelt betyder det bl.a., at Danmark har dårlige forudsætninger for at påvirke retningen i EU's sikkerheds- og forsvarsmæssige samarbejde.
EU befinder sig på et vigtigt stadie netop nu, og man fornemmer helt tydeligt, at grundstenen til mange års fremadrettet og ambitiøst samarbejde bliver lagt, uden at vi fra dansk side kan være med til at påvirke hvordan.
Eksempelvis drøfter EU's medlemslande netop nu, på hvilke betingelser tredjelande skal kunne deltage i EU's mange nye forsvarsmæssige initiativer.
Her er der centrale danske interesser på spil, ikke mindst set i lyset af brexit og udviklingen i vores transatlantiske relationer.
Forsvarsforbeholdet mærkes også meget konkret.
PESCO er først og fremmest et samarbejde drevet af medlemslandene selv, ikke drevet af EU-institutionerne, og det handler om at udvikle de kapaciteter, medlemslandene skal have til rådighed, hvis de skal kunne imødekomme aktuelle trusler.
Der er bl.a. tale om samarbejde om udviklingen af cyberudrykningshold, der kan hjælpe landene, når det brænder på, eller et samarbejde om maritim overvågning.
De kapaciteter, der udvikles under PESCO vil være medlemslandenes egne, så de vil i den grad også kunne komme NATO til gode.
Det hører også med til billedet, at PESCO giver øget incitament til samarbejde i en EU-ramme blandt de deltagende medlemslande, hvilket kan have betydning for incitamentet til at samarbejde med Danmark og for dansk interessevaretagelse.
Vi kan heller ikke deltage i EU's militære operationer i Afrika, der ellers bidrager til bekæmpelsen af terrorister og pirater eller til genskabelsen af den lov og orden, der skal til for at dæmme op for flygtningestrømme og irregulær migration.
I Middelhavet hjælper danske Challengerfly således EU's grænseværn Frontex med at patruljere i Tritonoperationen, men vi kan ikke bidrage til EU's Sophiaoperation i Middelhavet, der har destrueret hundredvis af menneskesmuglerbåde og bidraget til arrestation og udlevering af menneskesmuglere, og som har reddet tusindvis af nødstedte.
Vi har også måttet sige nej til at levere danske bidrag til EU's militære træningsmission i Mali, hvor vi ellers bidrager til FN's indsats, og hvor Danmark i EU-regi vil kunne byde ind med nogle helt særlige kompetencer i forhold til vores tilgang til træning og opbygning.
Lad mig endnu en gang understrege, at vi fra dansk side generelt støtter op om, at EU i højere grad bliver i stand til at bidrage til håndteringen af vores fælles sikkerhedsudfordringer.
Det er afgørende, at vi fra dansk side signalerer til vores europæiske allierede, at Danmark trods sit forsvarsforbehold er et land, man kan regne med, når det gælder det sikkerheds- og forsvarsmæssige samarbejde i Europa.
Danmark bidrager også aktivt til udviklingen af EU's forsvarsdimension på områder, der ikke er omfattet af vores forsvarsforbehold.
En stor del af det igangværende arbejde fokuserer eksempelvis på forsvarsindustri og forskning.
Det danske forsvarsforbehold omfatter ikke EU's indsatser for forskning og udvikling af EU's indre marked.
Derfor kan Danmark fuldt ud deltage i initiativer under Kommissionens forsvarsfond, der har til formål at skabe bedre betingelser for medlemslandenes samarbejde om forskning og udvikling af forsvarskapaciteter, ligesom dansk forsvarsindustri kan byde ind på de midler, der konkurrenceudsættes i fonden.
Danmark kan også deltage i størstedelen af den indsats, som Europa-Kommissionen har igangsat med henblik på at fremme en mere fleksibel og gnidningsfri transport af militært udstyr og personel på tværs af grænser i EU.
Det skal gøre medlemslandene i stand til en mere effektiv og rettidig indsats, når eksterne såvel som interne krisesituationer skal håndteres.
Det er i min optik gode eksempler på, hvordan EU kan skabe en reel merværdi i forhold til den europæiske sikkerhed.
Men der er også eksempler på, at man i EU aktuelt bruger en del kræfter på at styrke sammenhængen og synergierne mellem forsvarsanliggender og øvrige EU-politikker, herunder politikområder, som ikke er omfattet af forsvarsforbeholdet, og hvor Danmark fuldt ud er med.
På den ene side er det selvfølgelig positivt, at Danmark på disse områder kan være med til at påvirke udviklingen i en retning, der er i Danmarks interesse, men samtidig betyder det også, at vi på grund af forsvarsforbeholdet i stigende grad rammes af udfordringer, der gør det vanskeligt for Danmark at levere, selv på områder, hvor vi formelt er med og som er vigtige for Danmark og for Danmarks sikkerhed.
Lad mig fremhæve bare to eksempler.
Det Europæiske Forsvarsagentur som det første: Her deltager Danmark ikke på grund af forsvarsforbeholdet, men agenturet spiller ikke desto mindre en væsentlig rolle i forhold til nye EU-initiativer relateret til sikkerheds- og forsvarsområdet, herunder politikområder, der ikke er forbeholdsbelagte.
Agenturet bidrager bl.a. til fastlæggelsen af prioriteringer under forsvarsfonden, som Danmark deltager i og bidrager til finansieringen af.
Det er derfor, regeringen ønsker en tættere tilknytning til agenturet, så vi får en bedre platform for at varetage danske virksomheders interesser.
EU's militære stabiliseringsindsatser er et andet eksempel.
Her deltager Danmark som nævnt ikke på grund af forsvarsforbeholdet.
Men vi ser en tendens til, at EU's militære og civile indsatser bliver stadig mere integrerede, hvilket kan rejse nye spørgsmål i forbindelse med dansk deltagelse også i EU's civile sikkerhedsarbejde.
Der er masser af gode argumenter for, at Danmark skulle spille en mere aktiv rolle i det styrkede EU-forsvarssamarbejde.
Det ville styrke Danmarks egen sikkerhed.
Danmark ville kunne bidrage med sine mange erfaringer med militære og civile indsatser, og Danmark ville dermed kunne være med til at trække samarbejdet i den retning, vi ønsker, og som er i vores strategiske og sikkerhedsmæssige interesse. I den sammenhæng vil jeg også gerne understrege, at det ikke er på tale, at udviklingen i EU-samarbejdet på sikkerheds- og forsvarsområdet skal resultere i en EU-hær, eller at EU skal erstatte NATO.
Det er slet ikke der, vi er, og der er fuldstændig enighed om dette i EU-kredsen.
Der er tale om, at EU styrker sin kapacitet til i større grad at kunne tage vare på Europas egen sikkerhed i fuld komplementaritet med NATO.
Virkeligheden har overhalet det, og der er brug for en grundig og nuanceret samtale om, hvad der er i dansk interesse, og hvordan udviklingen i EU og verden omkring os påvirker Danmark.
Derfor ser jeg frem til resultaterne af den udredning, som regeringen nu har igangsat, for der er mange helt centrale spørgsmål, som vi lige nu har svært ved at svare på.
Hvor stor en betydning har det eksempelvis for dansk forsvarsindustri, at Danmark ikke deltager i de forsvarspolitiske samarbejder, som er retningsgivende for forsvarsfonden?
Hvad betyder det for vores anseelse som alliancepartnere i EU og i NATO, at Danmark står uden for PESCO-samarbejdet?
Hvordan påvirker forbeholdet Danmarks deltagelse i de sagsområder, der falder uden for forbeholdet, men som er knyttet til de europæiske forsvarskapaciteter såsom cyber og hybrid?
Det er mit håb, at det ikke bliver en debat, der handler om for eller imod EU, og som deler os op i ja- og nejsigere.
Det skal være en debat om, hvor EU bevæger sig hen, og hvor det efterlader Danmark, for EU-medlemskabet er en helt afgørende platform for Danmark i vores interessevaretagelse i verden.
Danmark får en stærkere stemme, når vi er en del af et stærkt fællesskab.
Og endelig er vi et land, som har noget at byde på, ikke mindst når det kommer til sikkerhed og forsvar, og som værner om EU's demokratiske værdier og efterlever reglerne.
Det gør Danmark til en god og troværdig samarbejdspartner.
Tak for ordet.