runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Torsten Gejl (ALT), 2017-05-10:
De her lange, lange forhandlinger er blevet foretaget af vores sundhedsordfører, Pernille Schnoor, men da hun ikke kan komme i dag, vil jeg fortælle, at Alternativet støtter det her lovforslag.
En beboer, der er i et § 108-tilbud, og som udviser truende adfærd eller udøver vold eller på andre måder kraftigt chikanerer medarbejdere eller andre beboere, skal kunne flyttes til et andet botilbud gennem indstilling fra kommunen til Statsforvaltningen.
Angående spørgsmålet om, at man skal opgive sin bolig, hvis man skal have en plads, så er det en torn i roserne.
Det kan jeg mærke at flere ordførere synes, men vi har lagt vægt på, at der kommer flere særlige psykiatriske pladser, frem for at borgeren kan beholde sin bolig.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Med det lovforslag, der ligger her – jeg kan godt gentage min ordførertale – synes jeg, at der er ét element, der er fornuftigt, og det kan vi godt bakke op om, og så synes jeg, at der er et andet element, som er helt katastrofalt, og som jeg synes er en svækkelse af de borgere, som er allermest svage i vores samfund, altså dem, som ordføreren for Venstre taler om.
Det er en svækkelse af deres rettigheder.
Så holder man taler om, at man skal ligestille borgere med fysiske og psykiske sygdomme.
Men så stiller man et krav til den her gruppe af borgere med psykisk sygdom og i øvrigt også misbrugsproblemer og en lang række andre problemer om, at hvis I vil have behandling på hospitalet, altså i de her nye, særlige psykiatriske sengepladser, så skal I i mellemtiden opgive jeres bolig.
Hvad er det for et krav at stille?
Hvem stiller man ellers sådan et krav til?
Ingen som helst andre mennesker.
Jeg har aldrig hørt om, at der bliver stillet sådan et krav i nogen som helst andre situationer.
Kan Dansk Folkeparti forestille sig, at man stillede et lignende krav til en beboer på et plejehjem om, at vedkommende for at blive indlagt på hospitalet i en periode skulle opgive sin bolig på et plejehjem, for så kunne kapaciteten udnyttes imens?
Eller kunne man forestille sig et krav til en udviklingshæmmet, som bor på et bosted, altså at det skulle være et krav, hvis vedkommende skulle indlægges på hospitalet?
Jeg synes, det er helt absurd, at man kan stille sådan et krav.
Jeg kunne godt tænke mig at høre Dansk Folkepartis ordførers overvejelser om det sådan grundlæggende rimelige i, at man stiller et krav til en borger om, at hvis du skal indlægges på en hospitalsafdeling, skal du i mellemtiden opgive din bolig.
Er det grundlæggende rimeligt at stille sådan et krav?
Karina Adsbøl (DF), 2017-05-10:
Altså, jeg forstår udmærket Enhedslistens bekymringer i forhold til den del med botilbuddet, også fordi man kan få den tanke, at hvor mange takker så ja til at få det her tilbud?
Der har været mange drøftelser omkring det her, men det er også, i forhold til hvad det er for en beboer, man har med at gøre.
Der kan også være tilfælde, hvor man måske ikke skal tilbage til det botilbud, hvis man har udsat andre for vold, f.eks. de andre, der bor på botilbuddet.
Så det er jo en rigtig svær afvejning i forhold til den del, og jeg håber da også, at vi kan få klarlagt det mere i udvalgsarbejdet, når vi stiller opfølgende spørgsmål til lovforslaget.
Carl Holst (V), 2017-05-10:
Tak for det, formand.
Venstre kan støtte L 206.
Jeg skulle hilse fra Orla Østerby fra De Konservative og meddele, at det kan de også.
Jeg har nogle enkelte bemærkninger i forhold til de to foregående ordførere.
Jeg er meget enig i, at det her har taget lidt længere tid, end nogle måske havde regnet med.
Der var forskellige tilgange i forhold til måske at beklage og understrege, at det hverken er den foregående eller den nuværende ministers eller ministeriets skyld, men fordi der har været et fokus på, hvordan vi får lavet de her snitflader på en ordentlig måde.
Det er nemlig det, det drejer sig om, altså at gøre det ordentligt i forhold til at opnå det, vi gerne ville, da det her er en udmøntning af en satspuljefinansieret aftale, der udelukkende har sit udgangspunkt i, hvordan vi politisk forholder os til, at der er sket fem drab de sidste 4 år på bosteder.
Hvordan forholder vi os i forhold til andre beboere, dygtige medarbejdere, usikre pårørende osv.?
Men det er på den anden side også en erkendelse af, at vi ved at forholde os til det tager nogle værktøjer i brug, som man skal være varsom med at tage i brug, når vi taler om psykisk syge medborgere, nemlig tvang.
Der synes jeg, vi har, fordi vi har taget os den tid, landet det på en måde, så vi opnår det, vi gerne ville, altså intentionerne, forebyggelse af drab, og på den anden side fastholder, at tvang ikke er et redskab, et værktøj i forhold til psykisk syge medborgere, men kan være det i særlige tilfælde, fordi alternativet måske, når alt kommer til alt, er endnu værre.
Så har jeg et par bemærkninger om, hvad der er sket under tidligere regeringer og den nuværende regering.
Det, der er sagen, er, at vi nu i fællesskab bredt politisk forsøger at forholde os til det.
Venstre kan, og det kan De Konservative også, støtte lovforslaget.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Heller ikke Venstres ordfører kom ind på det element i lovforslaget, der handler om, at kommuner får en mulighed for at kræve af borgeren, at man skal gøre sig selv hjemløs, hvis man vil indlægges på de her nye specielle psykiatriske afdelinger.
Så jeg vil gerne spørge ordføreren, hvorfor Venstre mener, at det er rimeligt.
Hvis det handler om, at borgeren skal bo i et andet tilbud efter indlæggelsen, hvorfor kræver man så ikke som minimum, at borgeren flyttes i forbindelse med indlæggelsen?
Ellers aner borgeren jo ikke, hvor borgeren skal bo, når borgeren er færdigbehandlet på det her nye specielle psykiatriske afdelinger, og det er jo en meget utryg situation, som jeg i hvert fald personligt forestiller mig må gøre det meget vanskeligt at gå igennem et rehabiliteringsforløb.
Altså når man har det hængende over hovedet, at man faktisk ikke engang aner, hvor man skal bo.
Carl Holst (V), 2017-05-10:
Nu kommer jeg igennem et forløb og ud på den anden side, hvor jeg ikke har behov for det botilbud og qua opholdet vil være i en bedre situation.
Ordførerens velmente spørgsmål kan have en lille snert, i retning af at man nu nærmest har pålagt kommunerne at opsige det.
Nej, det er en mulighed, men det er en individuel kommunal vurdering.
Det vurderer kommunerne.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Det giver jo ikke mening, hr. Carl Holst – med al respekt.
Altså, det giver jo ikke mening at koble den her del af lovforslaget sammen med en snak om, at det kan være, at borgeren selv har et håb om, at et ophold på en rehabiliterende sengeplads hjælper borgeren videre til noget andet end et botilbud.
For det er jo ikke borgeren, det handler om her.
Det er jo ikke i den forstand borgeren, der kan træffe beslutningen.
Det er kommunen, der kan stille det som et krav til borgeren og kan sige: Hvis du vil indstilles til den her afdeling, skal du opgive din bolig.
Så hvis borgeren selv gerne vil tilbage til sit botilbud eller et andet botilbud med den støtte, der hører med, så kan borgeren ikke gøre det, hvis kommunen kræver det.
Og det er jo det, der er problemet i den her sag.
Carl Holst (V), 2017-05-10:
Det, jeg efter bedste overbevisning mener giver mening, er, at man ikke betragter den her patientgruppe som en gruppe borgere, der skal behandles ens, men som en gruppe borgere, hvor man individuelt kan vurdere, hvad der skal til i forhold til det ene og det andet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2017-05-10:
Nu kan jeg jo simpelt hen helt personligt huske, hvor nemt det er at være medlem af Folketinget for Enhedslisten og bare at kunne sige: Der er alle de her hår i suppen, og derfor stemmer vi imod.
Derfor kan jeg ikke lade være med at blive slået af, at ordføreren siger, at det er et politisk ansvar at gøre noget ved de problemer, der er derude.
Altså, Enhedslisten er faktisk det eneste parti i Folketinget, der ikke påtager sig det politiske ansvar at gøre noget ved det, kan man så konstatere, så det klinger jo på en eller anden måde lidt hult.
Så vil jeg spørge ordføreren, om ordføreren anerkender, at hvis det var sådan, at vi havde valgt at sige, at man uanset situationen kunne bevare præcis det bosted, den plads eller den bolig, man kom fra, og ikke få naboboligen, så ville det have kostet et beløb, der svarer til, at vi ikke kunne oprette 150 pladser, men skulle oprette færre pladser.
Anerkender ordføreren, at der simpelt hen er et politisk valg bag det, og at man skal have 90 mandater for at gennemføre ting i Folketinget, og at det vil sige, at for at få tingene til at hænge sammen skal man jo træffe et valg?
Altså, det er jo helt konkret sådan, at hvis vi bruger pengene på det her, kan vi ikke bruge dem på de der pladser.
Det er jo den afvejning, vi har foretaget, og vi har konstateret, at med det her får vi færre af de pladser, der er så uendelig meget brug for i psykiatrien.
Det valg kan man jo godt træffe, men det synes jeg måske ikke er hensigtsmæssigt.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Jeg kan forstå på Socialdemokratiets ordfører, at man mener, at det er at tage ansvar, at man på den her måde siger til de allersvageste borgere, som jeg overhovedet kan komme i tanker om, at de skal gøre sig selv hjemløse for at tage imod det her tilbud, som vi synes er minimum de får.
Altså, tak for lektien om, at man kun kan bruge pengene én gang; det er jeg udmærket klar over.
Det er jo rigtigt, at det er et udtryk for en prioritering.
Jeg kan bare på ingen måde forstå, at man kan forsvare en sådan prioritering.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2017-05-10:
Så hvis Enhedslisten anerkender, at pengene kun kan bruges én gang, betyder det, at Enhedslisten hellere vil have færre pladser, mod at man kan bevare sin bolig.
Det er jo et politisk valg, man kan træffe.
I vores optik er der behov for rigtig mange flere pladser, og derfor har vi truffet det modsatte valg.
Det synes jeg egentlig er ret straight up.
I dag er det sådan, at den borger slet ikke kan få det her tilbud, det eksisterer slet ikke.
Det må da være en forbedring.
Altså, jeg forstår simpelt hen ikke logikken hos Enhedslisten på det her punkt.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Ja, man kan kun bruge pengene én gang, men det her er jo ikke de eneste penge, der findes i verden, vil jeg sige til fru Pernille Rosenkrantz-Theil.
Altså, Socialdemokratiet har lige tilsluttet sig en aftale, hvor man bruger 20 mia. kr. på at lette boligskatten.
Man kunne også kigge andre steder rundt i samfundet, hvis man gerne ville prioritere f.eks. psykiatrien.
Det er ikke så kompliceret.
Nu kigger vi jo på det her lovforslag, som handler om bostederne og reglerne om bostederne.
Om lidt diskuterer vi de psykiatriske særlige nye sengepladser, eller hvad de efterhånden er kommet til at hedde.
Det kan vi godt støtte, ingen problemer i det, men den her bestemmelse om, at man som kommune skal kunne stille krav om, at du som borger skal opgive din egen bolig, hvis du vil indlægges på hospitalet, kan jeg ikke acceptere.
Altså, synes Socialdemokratiet også, at det ville være et rimeligt krav at stille til ældre på plejehjem eller til udviklingshæmmede på et bosted eller til unge på et ungdomshjem, at hvis de skulle indlægges på hospitalet, så skulle de opgive deres bolig i mellemtiden?
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvor det kommer fra.
Jane Heitmann (V), 2017-05-10:
Tak for det.
Jeg vil bare gerne kort spørge Enhedslistens ordfører, om Enhedslistens ordfører anerkender, at vi med lovforslaget her faktisk forbedrer forholdene for en lille og særlig udsat gruppe i det danske samfund.
Trine Torp (SF), 2017-05-10:
Tak for det.
Som en del af den samlede aftale om en handlingsplan til forebyggelse af vold på bosteder bakker SF op om det her lovforslag.
Det giver mulighed for, at Statsforvaltningen i særlige tilfælde kan træffe afgørelse om, at en beboer på et botilbud kan blive flyttet til et andet botilbud uden samtykke af hensyn til de øvrige beboeres og personalets sikkerhed.
For ethvert ophold på de specialpsykiatriske pladser skal der laves en samlet plan, som indeholder formålet med indsatsen, hvad der er nødvendigt for at opnå målet med indsatsen, og den forventede varighed af indsatsen.
Samarbejdet mellem regional og kommunal indsats skal beskrives, herunder også hvad der skal ske efter endt ophold på den specialpsykiatriske afdeling.
Denne plan skal bygge på en konkret, individuel vurdering af, hvad der er det bedst mulige rehabiliteringsforløb for lige præcis den her borger, herunder også boligsituationen.
Flere organisationer giver udtryk for en bekymring om, at det kan blive svært at motivere borgere til indlæggelse, hvis de samtidig skal acceptere at miste deres bolig.
Den bekymring deler vi i SF, og vi vil derfor også følge nøje, om det bliver konsekvensen.
Og vi vil også samtidig understrege, at det er visitationsudvalget og borgerens hjemkommune, som har ansvaret for, at der ved såvel indskrivning som udskrivning sikres nogle gode overgange og en sammenhængende handleplan.
Så vi støtter lovforslaget, og jeg skal huske at sige fra De Radikale, at de også støtter det, medmindre de har ombestemt sig – nej.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Det kan være, der kommer en opfølgning på det om lidt.
Men det, jeg gerne vil spørge SF's ordfører til, er det sådan grundlæggende signal, man sender med den her lovgivning.
For jeg synes jo, det er ret specielt, at man på den her måde kan stille et krav om, at en borger skal opgive sin bolig, og som jeg har sagt flere gange i debatten, kan jeg ikke komme i tanker om andre situationer, hvor det i dag er en mulighed for kommunerne.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre om SF's ordførers overvejelser om, hvad det er for et signal, man med den her regel sender til de borgere, som det vedrører.
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2017-05-10:
Det synes jeg er utrolig svært at sige nu.
Noget af det, der er rigtig svært, når man skal lægge økonomien på plads omkring noget, som er nyt, er jo, at de interessenter, der er på området, altid beder om flere penge, jeg har aldrig oplevet, at de beder om færre penge, og nogle gange har de jo ret, ikke?
Nogle gange har de faktisk ret i, at det bud, organisationerne kom med, på, hvad det skulle koste, var det rigtige, andre gange er det helt klokkeren interessevaretagelse og ikke noget, der har et sagligt ophæng, og det vil sige, at jeg ikke ved, om vi er landet det rigtige sted, og det mener jeg sådan set vi har været ret åbne om i forhandlingerne.
Det vil sige, at hvis det viser sig, at der er for få penge til at kunne leve op til det rehabiliterende sigte, vi har med de her pladser, og den tværfaglighed, vi har et ønske om kommer til at eksistere her, så mener jeg man igen må tage det op til en åben overvejelse i forligskredsen – det mener jeg sådan også vi alle sammen har nikket til – og sige: Jamen så må vi skrue ned for pladserne for at være sikre på, at den rigtige kvalitet er til stede.
For det er faktisk kvaliteten i de her pladser, der er det helt afgørende for, at borgerne får noget ud af det.
Altså, jeg mener sådan set Enhedslistens ordfører rammer hovedet på sømmet.
Vi aner ikke, hvad det koster, for vi har ikke prøvet det her før, og så har vi sagt, at det skal ligne afdeling M, og derfor kommer høringssvaret selvfølgelig.
Men hvorfor er der så forskel på de to niveauer?
Det aner jeg ikke.
Altså, hvor skulle vi vide det fra?
Vi har aldrig prøvet det før.
Så derfor bliver man nødt til at lave det bedste sjus af alle, og viser det sig at være forkert og ikke at leve op til formålet, så må man jo lave det om igen.
Det tror jeg egentlig vi skal tage ret stille og roligt.
Det væsentlige er, at vi kan gribe hurtigt ind, og derfor har vi bedt om, at der kommer kvartalsvise opfølgninger på præcis det her spørgsmål, så man ikke venter til en evaluering flere år efter.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Den allersidste bemærkning synes jeg var rigtig god og rigtig interessant, for det handler om, hvordan man følger det løbende, og man må sige, at vi har nogle ringe erfaringer, når det handler om de satspuljemidler, der er givet til psykiatrien, og hvad der så rent faktisk sker med dem.
Så det er rigtig vigtigt, at der er en løbende opfølgning på det.
Men mit andet spørgsmål er mere til faktuel oplysning, for man kunne læse ud af den første aftale, satspuljekredsen indgik, at de her 150, eller hvor mange pladser det nu bliver, bliver taget ud af den eksisterende kapacitet, men det er ret vanskeligt at se ud af lovforslaget, så er det fortsat sådan, at de her pladser bliver taget ud af den eksisterende kapacitet, eller er det nogle nye pladser, der kommer og bliver tilført den kapacitet, der er i psykiatrien?
Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2017-05-10:
Det er simpelt hen nye penge, kan man sige.
Det er altid et sådan lidt mærkeligt christiansborgbegreb, så jeg ved ikke rigtig, om der er nogen som helst af dem, der følger med, der forstår, hvad det betyder.
Men når man giver nye penge, betyder det, at det er ekstra pladser, og så ved jeg, at hvis det var, at ordføreren havde mulighed for det, ville hun spørge: Hvordan garanterer vi så, at pengene ikke forsvinder, ligesom det skete med de 2,2 mia. kr., eller ligesom vi har set det ske på andre områder?
Ved du hvad?
Undskyld, jeg må heller ikke sige du, men hvis jeg kunne garantere det, ville jeg jo have fundet et eller andet forvaltningsredskab, vi endnu ikke har opfundet på Christiansborg.
Så man kan sige, at vi har gjort, hvad vi kunne for at hegne det ind, og gør det netop til nye penge, og det synes jeg vi har gjort mere grundigt, end vi har gjort i forbindelse med andre ting, jeg har været med til at vedtage herinde, for vi er netop opmærksomme på, at vi ikke altid kan følge, hvorhen penge forsvinder, selv om vi beslutter det herinde, og at de kan finde på at skære dem andre steder.
Er vi lykkedes med det?
Jeg tror, vi er lykkedes bedre med det, end vi er tidligere, og man kan sige om de 2,2 mia. kr., at en del af grunden til, at vi ikke kan følge dem, er simpelt hen, at der er sket en 44-procentsstigning i antallet af brugere af psykiatrien, og så er der noget andet, der nok bare er forsvundet ud i besparelser andre steder.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Det har jo været en lang proces, som de to ordførere, der har været på talerstolen, allerede har sagt, og for os som parti, som har stået udenfor, må vi sige, at vi har undret os noget over den proces, ikke mindst den første aftale, man kom frem til, hvor man jo lagde op til en fuldstændig principiel ny tilgang til, hvornår der må bruges tvang, nemlig også over for patienter, som ikke er psykotiske i øjeblikket, som ikke er sindssyge.
En af de ting, der undrede mig mest, var faktisk, hvordan det kunne være, at Dansk Folkeparti gik med til det.
For jeg kender Dansk Folkeparti som et parti, som arbejder indædt mod tvang, og som er stærkt skeptisk over for at udvide brugen af tvang.
Så hvad var det, der foregik?
Altså, hvordan kan det være, at man i første omgang overhovedet kom frem til det lovforslag, som blev sendt i høring, og som man havde lavet aftale om, og som så heldigvis blev trukket tilbage, efter at det blev sablet ned fra en lang række organisationers side?
Liselott Blixt (DF), 2017-05-10:
Det er jo en lang proces, og hvad der gjorde, at vi til sidst på et tidspunkt gik med, men også, at vi faktisk vendte om og gik ud af aftalen, kan det være svært at forklare.
Så på et tidspunkt lød det, som om organisationerne var enige, selv om jeg ikke var enig, eller selv om DF ikke var enig, og derfor sagde vi, at vi siger god for det.
For hvis organisationerne mener, at det er godt, så må vi også. Men der er jo så mange ting i det, så jeg tror, at organisationerne bagefter fik gennemlæst det og sagde: Hov, der er nogle ting, vi er ikke enige i.
Så det har været sådan lidt på skift, og jeg tror også, at andre ordførere vil give mig ret i, at der har været forskellige meldinger om, hvad der var godt og skidt.
Jeg tænkte, at hvis alle organisationer siger, at det er godt, så er det os, der må lægge os ned og sige ja.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Vi har jo som folketingspolitikere et ansvar for selv at læse tingene igennem, uanset hvad organisationerne siger, og nu har vi jo her en kæmpe bunke høringssvar, som alle sammen vedrører den første udgave af lovforslaget, og man kan læse, at det er nogle krasse bemærkninger.
Der er jo organisationer, der advarer mod, at det er i strid med menneskeretten, og at det er i strid med handicapkonventionen, og at det er i strid med grundloven, er der også flere der påpeger.
Så jeg må bare igen sige, at det undrer mig, at man overhovedet kunne komme dertil.
Altså, det er mærkeligt at se på udefra, at man kan komme så langt i en proces og fremsætte et lovforslag, som er så vidtgående, ovenikøbet med så bred en kreds af partier bag.
Liselott Blixt (DF), 2017-05-10:
Jeg kan godt forstå, at ordføreren undrer sig, og det er jo, fordi man står udenfor og slet ikke har været med i de samtaler, som vi har haft, og som jeg ikke kan stå og referere fra.
Der er mange, der undrer sig, der er mange, der er gået, Og jeg tror også, at den tidligere ordfører fortalte, at vi en gang imellem blev uvenner, fordi vi ikke var enige.
Men når man får at vide, at organisationerne synes, det er et godt lovforslag, og man slår til og siger, at man så gør det, så er det jo ikke, fordi man ikke har læst det.
Jeg har søreme læst alt, hvad der stod, og vi har diskuteret det og hudflettet det, men når de sagde god for det, så var det, vi sagde, at så er det det.
Jane Heitmann (V), 2017-05-10:
Jeg vil da godt starte med at udtrykke glæde over, at Enhedslisten støtter lovforslaget og dermed er med til at tage ansvar for en særlig gruppe udsatte borgere.
Jeg kan jo høre på de spørgsmål, som Enhedslisten har stillet, og også på ordførerens tale, at man har de retrospektive briller på.
Stine Brix (EL), 2017-05-10:
Det kan jeg godt bekræfte.
Der har jo været sendt et lovforslag i høring, og der kom en masse høringssvar til det.
Det er så også de høringssvar, som vi har at arbejde med i forhold til det lovforslag, der er her.
Så det har jo været en del af processen.
Jeg kan også høre på flere andre ordførere, at de har været inde på den, som man siger, meget lange proces.
Det kan godt undre mig lidt, når jeg hører Socialdemokratiets ordfører, at det sådan tilsyneladende var en overraskelse, at det første lovforslag var så fundamentalt et brud med alt, hvad vi hidtil har haft regler for, hvornår man må tvinge folk i psykiatrisk behandling.
Men lad nu det ligge.
Det er godt, vi er kommet hertil.
Mit spørgsmål drejer sig om den fælles pressemeddelelse, som vi fik fra ni organisationer for et par dage siden, om det lovforslag, der så foreligger nu.
Deri skriver de ni organisationer, at de penge, der er sat af, ikke er tilstrækkeligt til, at der rent faktisk kan være 150 nye sengepladser, hvis man sammenligner med pladsprisen på afdeling M på Sct. Hans.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre, om Socialdemokratiets ordfører føler sig sådan forsikret om, at vi får 150 nye sengepladser, og om der er tilstrækkelig økonomi til, at kvaliteten bliver, som man har ønsket, i den aftale, man har lavet.
Trine Torp (SF), 2017-05-10:
Altså, alle, der har siddet med i forhandlingerne, ved, at det her også er noget, der har optaget mig under forhandlingerne og optaget SF.
Og jeg synes ikke, det er fri for dilemmaer.
Jeg vil sige, at hele den pakke, vi har forhandlet igennem sammen, jo har været et forsøg på at løse det, man vel vil kalde for et wicked problem, altså sådan et, hvor der ikke findes nogen nemme løsninger, men hvor der skal rigtig meget forskelligt til.
Og derfor ved vi heller ikke endnu, hvordan de ting kommer til at spille sammen.
Men det, jeg tror er vigtigt at få sagt i den her forbindelse, er, at det her er nogle ret specielle pladser, forstået på den måde, at det jo er første gang, vi f.eks. forsøger at samle misbrugsbehandling, psykiatrisk behandling og sociale handleplaner – inspireret af afdeling M på Psykiatrisk Center Sct. Hans – men jo med et forpligtende samarbejde mellem regioner og kommuner.
Det er derfor, der er visitationsudvalg, der består af dem begge.
Så derfor er det i forvejen en sådan ret speciel konstruktion.
Men jeg kan love Enhedslistens ordfører, at jeg vil følge ret nøje, hvad det er, der bliver resultatet af, at vi har givet den her lovhjemmel, for jeg ser også dilemmaer i det.