Victoria Velasquez (EL), 2024-02-08:
Det er en snoet vej op til talerstolen, og det kan også være, det bliver en snoet vej i forhold til at få anerkendt de arbejdsskader, som frisører og bioanalytikere har, men det er vi ligeglade med, vi bider os fast, for det skal simpelt hen lykkes.
Derfor synes jeg også, det er opløftende at mærke den energi, der er, i forhold til at vi skal have sikret det.
Jeg glæder mig rigtig meget til arbejdet med at få lavet den beretning.
Jeg ved godt, det er en kunst at sørge for, at beretninger ikke bliver syltekrukker, men jeg er sikker på, at mange vil hjælpe med at gøre den så konkret som muligt og med at finde ud af de helt rigtige ting, som vi skal holde fast i.
Når frisører, bioanalytikere eller andre bliver ramt af en arbejdsskade og vi så ser nogle sager, hvor man tænker, at det er helt åbenlyst, at det er en arbejdsskade, men hvor de så alligevel ikke får anerkendt deres arbejdsskade, så kan vi simpelt hen ikke ignorere det og vende det blinde øje til det, som en af ordførerne også var inde på tidligere.
Det er ikke i orden, at det er på den måde.
Alene det, at man inden for frisørfaget har noget, man f.eks. kalder en frisørskulder, er jo med til at vise, at der bare er en gængs forståelse af, at vi har et problem her.
Det skyldes et forældet system, som jo primært er udviklet til at kigge på, hvordan nogle af jobbene inden for industrien er, men som slet ikke er fulgt med tiden.
Det skal vi sørge for at der kommer en løsning på, for
det går simpelt hen ikke, at det fortsætter med, at man til frisører, bioanalytikere og andre, som oplever permanente skader, og som bliver syge af at gå på arbejde, siger: Suck it up.
Det kan simpelt hen ikke være den måde, vi behandler folk på i vores samfund.
Vi skal huske, at der er klar dokumentation for, at skader i de små muskler og led altså er lige så smertefulde som skader i de store led og muskelgrupper.
Jeg synes også, at det derfor er vigtigt at sige, at jeg er glad for den anerkendelse, der her i dag er af skaderne og omfanget af det.
I forhold til de skader, som man har, og de smerter, der følger med der, er det rigtig ofte sådan, at man modtager behandling, og eksempelvis frisører og bioanalytikere tager smertestillende medicin for at kunne passe deres arbejde.
Helt konkret har vi igen en undersøgelse blandt frisører og kosmetologer, der viser, at 45 pct. ugentligt tager smertestillende medicin for at kunne klare jobbet.
36 pct. oplever hver eneste dag, at de har smerter, 75 pct. af frisørerne oplever som minimum hver eneste uge, at de har smerter, og 81 pct. har fået en behandling af smerterne, som har været arbejdsrelaterede.
For faggruppen her ser vi problemet på både nationalt niveau og europæisk niveau, og det er ikke kun blandt frisørerne.
Det er også blandt bioanalytikere, hvor vi kan se, at det generelt findes i forhold til dem, som har det repetitive og ensformige arbejde.
I forhold til bioanalytikerne ligger tallet på 42 pct. for dem, som minimum ugentligt oplever smerter i forbindelse med deres arbejde.
Det er også derfor, at vi jo har udviklet beslutningsforslaget med folk, der direkte tager de problemer, som de oplever i hverdagen, med herind i Folketingssalen, og på baggrund af grundig forskning , som allerede eksisterer på området.
Vi skal kunne lykkes med at få adskilt det, der angår arbejde med kraftanvendelse , fra det, der angår det repetitive og ensformige arbejde, for ellers er det simpelt hen at lægge et benspænd op, så de ikke kan leve op til kravene, når det ikke er en del af deres arbejdsliv.
For man skal nemlig ikke blive syg af at gå på arbejde, og sker det, at man bliver det, skal man have det anerkendt.
Det er min og Enhedslistens grundholdning, og det hører jeg også flere sige i dag at de er enige i.
Så jeg glæder mig rigtig meget til det udvalgsarbejde, hvor man går i gang med beretningen.
Tusind tak for det store arbejde, og tak for forhandlingen her i salen.
Den sidste del, som var svaret på mit spørgsmål, blev lidt hypotetisk, så jeg kunne rigtig godt tænke mig, at vi netop bliver konkrete og så griber nogle af de her ting.
Så skal jeg forstå det sådan, at ministeren vil tage fat i arbejdsmarkedets parter i forhold til at få udviklet, hvad vi gør?
For vi ved jo godt nogenlunde, hvad der vil komme fra EU, og at det er rimelig udvandet.
Så hvad gør vi nu for at sørge for at beskytte de lønmodtagere, der lige nu bliver ramt af, at vi faktisk ikke har en beskyttelse af deres rettigheder?
Er det at tage konkret fat i parterne, eller hvad skal der ske?