Sólbjørg Jakobsen (LA), 2025-05-21:
Mange tak.
På en matrikel i Nordjylland bor minifolket.
Hver morgen bliver små minifolk afleveret til den voksne på matriklen, Nicole, som passer på dem alle sammen, imens mor og far tager på arbejde.
Og nej, minifolket er ikke et fiktivt folk fra et eventyr – eller en klub for folk på min højde; det er en privat pasningsordning.
Nicole må jo ikke kalde det en dagpleje.
Det har et flertal herinde i Folketinget besluttet at det kun er de offentlige dagplejere der må.
Men det er også lidt ligemeget, for jeg vil nemlig langt hellere kalde Nicole for en velfærdsiværksætter.
Nicole giver børnene omsorg, nærvær, læring, gode minder og sammenhold.
Og så sammensætter hun også nogle temauger, og man længes næsten efter at blive barn igen og blive en del af minifolket, når man hører og ser, hvor dedikeret hun går til værks.
Til sommerferietemaet skulle børnene en tur til costa del minifolket, og jeg taler altså ikke bare om et par solstole i baghaven og en parasol, for der var små boardingpas, der var sikkerhedskontrol, der var en afgangstavle, som viste, hvilken gate børnene skulle gå til, og der var selvfølgelig også ventetid ved gaten, før man måtte boarde.
Og som på alle gode solferier havde børnene selvfølgelig også fri bar – altså i smoothies og mocktails.
Og i stedet for konstant at bombardere forældre med beskeder på Aula laver hun små videoer fra deres temauger, så forældrene kan følge lidt med og se, at børnene hygger sig.
Så gør hun også noget ret vildt, og nu skal I virkelig spidse ørerne: Hun taler til forældrene med sin mund.
Ja, sådan noget gammeldags noget fungerer heldigvis stadig ret godt.
Og Nicole er kun en af de mange danskere, der forbedrer vores velfærdssamfund.
Danskerne er et initiativrigt samfund.
Det beretter vores historier også om.
Vi har utallige historier om, at civilsamfundet har skabt noget godt og smukt fra bunden.
Faktisk gælder det mange af de ting, vi i dag går og er stolte af at kalde for danske: andelsbevægelsen, højskolebevægelsen, ja, selv vores velfærd startede sådan.
Jeg ved ikke, hvor mange gange jeg skal sige det, men Danmark er ikke skabt af hverken politikere eller bureaukrater.
Det er skabt af gode, initiativrige borgere.
Vi har glemt, hvad den egentlige danske succeshistorie er.
Vi er blevet bange for, at der ikke sker noget, medmindre det er det offentlige, der sørger for det.
Men jeg synes, at vi undervurderer danskerne.
Vi burde have det som et selvstændigt mål, at der var flere som Nicole, og ikke kun i børnepasning.
Nicoles dedikation handler ikke kun om at være selvstændig, og jeg er stensikker på, at der er mange pædagoger, lærere, sygeplejersker og alle mulige andre, som er kommet ind i faget med præcis den samme ild i øjnene og med en lyst til at gøre tingene på en inspirerende måde, der taler til mennesket, de møder i deres arbejde.
Jeg ved det, fordi jeg har mødt mange af dem.
Men alt for mange møder et arbejdsliv, hvor det er umuligt eller i hvert fald svært at holde fast i den glæde, det gåpåmod og den kærlighed til faget.
Når jeg fremhæver Nicole og minifolket, er det ikke, fordi jeg synes, at alle skal arbejde i det private, eller at alle skal blive selvstændige.
Det er, fordi jeg synes, at vi skal have et offentligt velfærdssamfund i verdensklasse.
Men det, der mangler, er den ånd, som Nicole og mennesker som hende kan bringe til bordet.