Bjarne Laustsen (S), 2017-01-31:
Vi skal jo behandle B 49 [udtaler »9« som »nine« på engelsk], som formanden sikkert ville have sagt i militærsprog, og i visse medier bliver det jo nævnt, at det er Putins bedste ven, fru Marie Krarup, der har fremsat det her forslag.
Det skal jeg slet ikke sætte mig til dommer over, men jeg vil allerede bare indledningsvis sige på Socialdemokratiets vegne, at vi er godt tilfredse med den formulering, man har i forsvarsloven om, hvad det er, forsvaret kan bruges til.
Det der med, at det skal fremme en fredelig udvikling i verden med respekt for menneskerettighederne – og som man altså her foreslår at begrænse – synes vi står fint.
Selvfølgelig skal vi da også kigge på, om der er særlige interesser for Danmark, men det gør vi jo altid.
Den måde, vi har organiseret vores forsvar på, og hvornår man skal sendes ud, er jo, at vi gennem mange, mange forlig i forsvarsforligskredsen har fastlagt rammerne for det, og den består jo af alle Folketingets partier, minus tre partier lige for nuværende.
Så det må man jo sige er rigtig bredt, og det er også godt.
Hver eneste gang, når det drejer sig om udsendelser, og om man skal deltage det ene eller det andet sted, bliver det jo fremsat her i Folketinget ved et forslag, og der er altid en begrundelse for det.
Det, som jeg måske synes at Dansk Folkeparti snarere skulle kigge efter i sømmene, er jo de handlinger, man selv har foretaget igennem tiden, hvor der ikke har været en ordentlig og bred opbakning bag vores soldater, når man har sendt dem i krig.
Det er f.eks. Irak, som er et godt eksempel på det, hvor den tidligere socialdemokratisk ledede regering sagde, at der altid skulle være to tredjedeles flertal i Folketinget, ellers sender vi ikke nogen ud.
Det synes jeg var et rigtig godt mål, for så sikrer vi, at vi i forhold til dem, vi sender af sted – og den mission kan være besværlig nok endda – også er bred opbakning fra en meget stor del af Folketingets partier.
Så derfor synes vi, at det ville være langt, langt bedre at gå hen og sige sådan nogle ting frem for at ændre forsvarsloven.
En gang imellem bliver der også spurgt, hvis skødehund man er fra forskellige sider i Folketingssalen, og vi er ingens, hverken Putins eller Trumps.
Vi er i stand til at vurdere, hvad der er bedst for forsvaret, og hvad det er, vi skal deltage i.
Det er ikke andet end nogle få dage siden, at Forsvarsministeriet udsendte en orientering om, at Center for Militære Studier, CMS, ville lave nye analyser, og det synes jeg faktisk afgrænser meget godt, hvad det er, der tales om her.
Det ene er et spørgsmål om at få belyst vores internationale udfordringer for dansk forsvar, og der står der simpelt hen, og jeg citerer:
Dansk forsvarspolitik er underlagt en række internationale krydspres, som i stigende grad udfordrer grundlaget for forsvarspolitikken.
Citat slut.
Det andet forslag handler om strategien og strategiske optioner i den sydlige dagsorden, terror, borgerkrige og skrøbelige stater, og her står der, og jeg citerer: Den forøgede migration mod Europa bragte fra 2015 og frem konsekvenserne af den ustabile geopolitiske situation syd og sydøst for Europa endnu tydeligere frem, også på den politiske dagsorden.
Sammenhængen mellem borgerkrige og skrøbelige stater, voldelig ekstremisme og terrorisme og mere grundlæggende svage politiske og økonomiske institutioner i disse områder udgør i kombination med en stor befolkningstilvækst en sikkerhedspolitisk udfordring for Danmark og Europa, både nu og på længere sigt.
Hvis man dertil lægger det, som ministeren allerede har været inde på, så kan man godt diskutere, hvilke sikkerhedspolitiske udfordringer vi står over for.
De er jo anderledes, end de var for nogle år siden, efter Murens fald osv., men der er også nogle ting, der tyder på, at der sker ændringer, og derfor begynder Danmarks sikkerhed ikke bare her ved den dansk-tyske grænse.
Den begynder rundtomkring i verden, og de baltiske lande er et eksempel, der er Mellemøsten, og der er andre steder.
Ja, selv de aktioner, vi har haft i Mali, bakker vi fuldt ud op om, fordi det er med til at søge og øge Danmarks sikkerhed, også uden for Danmarks grænser.
Så man kan ikke tale om, at det danske forsvar bare skal bruges til hjemlandets problemer og udfordringer, og derfor vil vi gerne være med til at stille os til rådighed sammen med andre, både FN og NATO, når der er behov for det, og bruge dansk forsvar, når det giver mening.
Det gjorde det ikke i Irak, hvor Dansk Folkeparti var med – ellers var det ikke blevet til noget – og det tror jeg er en historie vi kan lære rigtig meget af.