Zenia Stampe (RV), 2025-01-28:
Jeg bliver lige nødt til at deklarere, at jeg altså ikke er helt rask, men det er lidt svært lige at indkalde en stedfortræder, når man er i et lille parti, så det håber jeg at I kan se igennem fingre med.
Men det er heldigvis en tilbagevendende debat – eller jeg ved ikke, om jeg skal sige »heldigvis«, for jeg ville egentlig ønske, at vi ikke havde den i dag i Folketingssalen, selv om man jo ikke burde sige, at nogle debatter var forkerte i et demokrati.
Men debatten om racismeparagraffen er jo en tilbagevendende debat, vi har, og hver gang vi har den, synes jeg, det er vigtigt, at vi minder os selv om, hvorfor vi fik den paragraf.
Vi fik den i 1939.
Det var året efter krystalnatten i Tyskland.
Det skete på baggrund af flere års politiske arbejde i lyset af den udvikling, som man fulgte i Tyskland, men som jo også på det tidspunkt smittede af på Danmark.
For man så danske nazister føre en systematisk hetz mod danske jøder.
De danske politikere var på det tidspunkt ret optaget af, hvordan man kunne retsforfølge de her nazister og straffe dem for deres målrettede hetz mod jøder, men de paragraffer, man havde, var ikke tilstrækkelige.
Det skete i 1939.
Den blev først anvendt lidt mere end 5 år efter, nemlig i forbindelse med retsopgøret mod de såkaldte landsforrædere, altså dem, som stak jøderne under anden verdenskrig – nazisterne.
Det var dem, som første gang blev udsat for racismeparagraffen.
Historien er jo vigtig, men jeg synes, man begår en fejl, hvis man tror, at det så kun handlede om jøderne dengang og det kun handlede om den specifikke situation.
For den lære, man drog dengang, var jo ikke kun, at der var antisemitisme, men også, hvad dehumanisering kunne føre til.
Det var jo også derfor, man ikke indførte en jødeparagraf, selv om den faktisk gik under det navn blandt politikerne på det tidspunkt.
De kaldte den jødeparagraffen, men der står ikke noget om jøder i racismeparagraffen.
Der står ikke engang »racisme«, der står »tro« og »afstemning«, og så er den blevet udvidet siden, bl.a. til at omfatte seksuel orientering.
Det var jo i erkendelse af, at racismeparagraffen og motivet udsprang af en specifik historisk begivenhed, men som desværre pegede på noget mere universelt og noget mere bekymrende, nemlig hvad dehumanisering af befolkningsgrupper kan føre til.
Det er den vigtige historiske lære fra anden verdenskrig, fra holocaust.
Det var derfor, vi ikke bare fik en antisemitismeparagraf, men vi fik en racismeparagraf.
Jeg tør ærlig talt ikke tænke på, hvordan debatten ville være i Danmark, hvis vi ikke havde den, og hvordan debatten i verden ville være, hvis vi ikke havde sådan en.
For vi ser jo desværre igen og igen eksempler på den dehumanisering, og hvad den fører til.
Vi husker nemlig Kosovoalbanerne og serberne.
Det skete på vores eget kontinent, og det er ikke så længe siden.
Vi taler nogle gange om tyrkernes folkemord mod armenierne.
Den jødeforfølgelse, som jo er, tror jeg godt jeg tør sige, det største og væsentligste udtryk for racisme, vi nogen sinde har set i verdenshistorien, er desværre bare ikke enestående.
Det sker igen og igen, og det her er et af vores værn mod, at det kan ske.
Det er ikke nok, at vi er enige om, at vi ikke vil se holocaust og gaskamre igen.
Det er alt det, der fører derhen.
Når jeg hører hr. Steffen Larsen sige, at det er ærgerligt for debatten, at man ikke kan udtale sig racistisk, så tænker jeg: Det her handler ikke om debatten, det handler om ofrene.
Er det en trøst for danske jøder, at Hizb ut-Tahrir, hvis vi ikke havde en racismeparagraf, kunne stå og dele løbesedler ud med dybt racistiske udsagn, f.eks. at jøderne er et bagvaskende folk, og at det er et folk, der forråder og bryder aftaler og pagter, og at de opdager løgne og fordrejer ord osv. osv.?
Det er den type løbesedler, som de blev dømt for.
Er det et svar til danske jøder, at det er givtigt for debatten, at det findes derude, og at man så må tage det op i debatspalterne?
Nogle gange er der faktisk ting, der er vigtigere end debatten.
Som flere heroppe har fremhævet, er det faktisk også en beskyttelse af minoriteters ret til og mulighed for at deltage i debatten.
Det er en rettighed, synes jeg jo, til at være borger i det danske samfund uden at blive udsat for hetz.