Sandra Elisabeth Skalvig (LA), 2023-11-23:
Tak for ordet.
Danmarksdemokraterne har fremsat et beslutningsforslag om at gennemføre den annullerede udflytning af de fire største velfærdsuddannelser.
Jeg er på sin vis glad for, at dette beslutningsforslag er blevet fremsat, ikke fordi vi i Liberal Alliance kan bakke op om det, men fordi det er en vigtig dagsorden, dog med et helt forkert politisk synspunkt.
Liberal Alliance er ikke en del af udflytningsaftalen, og årsagen til det er, at vi ikke deler aftalepartiernes ambition om at lukke uddannelsespladser i de fire største byer for at oprette dem i provinsen efterfølgende.
For vores studiepladser skal udbydes der, hvor det giver allermest mening; ikke kun fordi vi skal bruge vores offentlige ressourcer mest hensigtsmæssigt, men også fordi det er useriøst at oprette studiepladser, hvis der ikke kan tiltrækkes studerende eller kvalificeret personale.
Udflytningsaftalen er ikke andet end en aftale, hvor politikere gerne vil bestemme, hvor de studerende skal studere, og det mener vi i Liberal Alliance er en uklog måde at føre uddannelsespolitik på.
I Liberal Alliance synes vi derfor, det var glædeligt, at dele af udflytningsaftalen blevet tilbagetrukket, men stod det til os, skulle hele udflytningsaftalen annulleres.
Eftersom det konkrete forslag specifikt handler om velfærdsuddannelserne, vil jeg bruge resten af min tale på at gøre de tilstedeværende en lille smule klogere på, hvad det ville have af konsekvenser, hvis vi gennemførte udflytningsaftalen for de fire store velfærdsuddannelser.
For det vil have alvorlige konsekvenser, ikke kun for optaget på uddannelserne, men i den grad også for vores velfærdssamfund.
Søgningen til vores velfærdsuddannelser er de seneste 5 år styrtdykket , og jeg kan tydeligt huske mit første hovedoptag, for jeg har aldrig nogen sinde talt med så mange ansøgere, der skældte mig ud over, at de ikke var blevet optaget på sygeplejerskeuddannelsen.
For det var virkeligheden i 2016.
Dengang var der nemlig ikke ét udbud i Danmark på sygeplejerskeuddannelsen, hvor der var ledige studiepladser.
Mange vil så måske tro, at det er i de store byer, at alle pladserne er fyldt op, men heller ikke det er hele sandheden, for det er på Frederiksberg, i Aarhus og i Randers.
Samtidig er det måske værd at bemærke, at der er ledige studiepladser på sygeplejerskeuddannelsen på Nørre Campus i København.
Så i realiteten er det udelukkende Aarhus, der ud af de fire største byer har formået at fylde deres pladser op på uddannelsen.
Det er ikke kun på sygeplejerskeuddannelsen, den her udfordring er opstået.
Det gør sig også gældende på de andre velfærdsuddannelser.
Min erfaring med utallige samtaler med håbefulde ansøgere er, at de større byer trækker i de unge mennesker.
Andre vil udskyde deres studiestart for år efter år at prøve lykken for at blive optaget på en specifik uddannelse i en specifik by, og dette er på trods af ledige pladser i provinsen.
Men hvordan ville den kritiske udvikling så blive påvirket, hvis det var, vi udflyttede studiepladser fra de fire største byer?
En ting er sikker, nemlig at det ville mindske optaget på vores velfærdsuddannelser endnu mere, og at det ville betyde et fald i antallet af kvalificerede uddannede – uddannede, som vores samfund i den grad ikke har råd til at miste.
Forslagsstillerne skriver i bemærkningerne til beslutningsforslaget, at de ønsker at understøtte udviklingen med et stigende optag uden for de store byer.
Jeg tror faktisk, mange af os, der sidder i salen, er glade for den udvikling.
Vi har nemlig allerede mange virkelig gode videregående uddannelser uden for de største byer, og det synes jeg ofte vi glemmer i debatten.
Så i stedet for at stjæle studerende eller risikere mange flere ledige pladser på vores velfærdsuddannelser mener jeg, det er meget vigtigere og meget mere ansvarligt at se på, hvordan vi kan gøre uddannelserne mere attraktive, så flere studerende vælger at søge ind på dem, både i storbyen, men også i provinsen, for det har vores samfund i virkeligheden brug for.
Tak for ordet.