Alex Vanopslagh (LA), 2021-12-09:
Tak for det.
Liberal Alliance er Danmarks familieparti.
Det er vi, fordi vi er borgerlig-liberale, og vi vil gerne give de danske familier mere frihed og mere ansvar til at skabe det gode familieliv med bedre muligheder for at være sammen med deres børn, mens de er små, hvis forældrene ønsker det, og bedre muligheder for at vælge den pasning til deres børn, som familien finder bedst.
Det gode familieliv og det gode børneliv har jo mange former, men det er lidt, som om den eneste form i Danmark, der sådan virkelig passer ind i den socialdemokratiske kasse, er en, hvor familien er nogle, man mest er sammen med i weekenden.
For i hverdagen er børnene i institution så lang tid som muligt, helst i en kommunal, for de voksne skal arbejde mest muligt, så der bliver lagt så mange skattekroner i statskassen som muligt, så vi har råd til at ansætte endnu flere pædagoger, og det er jo paradoksalt.
Vi har et højt skattetryk, og vi har en stor stat, fordi vi gerne vil understøtte fællesskaberne – det er i hvert fald som regel forklaringen – men i det her tilfælde er den store stat og det høje skattetryk noget, der er med til at svække fællesskabet og svække familierne.
For for langt de fleste familier uden en skyhøj indkomst er det svært at få hverdagen til at hænge sammen økonomisk, hvis ikke begge voksne arbejder fuld tid, og det er nok den primære årsag til, at danske børn har europarekord i at være længst tid i daginstitution, for man skal være utrolig velhavende for at slippe ud af det socialdemokratiske hamsterhjul.
Nu har vi jo lavet det her lille beslutningsforslag, som gerne skulle gøre tingene lidt nemmere.
Vi vil give familierne mere frihed og ansvar, hvis de vil passe deres små børn selv i en periode, også hvis de vil få en anden til det derhjemme, eller hvis de gerne vil kigge på andre dagtilbud end de kommunale og på den måde ligefrem hjælpe lokale ildsjæle med at starte nye private børnepasningsinitiativer, og den del er også vigtig.
Det er vigtigt, at der er velfærdstilbud, som ikke udspringer af kommunen, altså at der er et alternativ, og det skal vi altid gøre, hvad vi kan for bliver nemmere at skabe og drive og vedligeholde i Danmark og også tilvælge som familie.
Vi har kaldt vores lille udspil for »Frihed til det vigtigste«, for det er jo noget af det vigtigste i tilværelsen.
Vores børn, vores familie er det bærende fællesskab i samfundet og for langt de fleste af os også det mest meningsfulde fællesskab, vi har i vores liv.
Jeg tror, jeg tidligere her på talerstolen har talt om, at vi danskere jo betaler vores skat med det mest dyrebare, vi har, nemlig vores tid.
Den tid, vi bruger på at arbejde for at betale skat, er jo på bekostning af tiden til familien, til lokalsamfundet, eller hvad end der ellers kan være af fællesskaber, som man gerne vil bruge tid på, og på den måde risikerer man nogle gange, ved at staten bliver stor, at man svækker fællesskaberne.
Vi lever jo i en interessant tid og også i en tid, hvor det begynder at gå op for rigtig mange mennesker, at der er noget, vi har mistet.
Det er ikke materielt.
Vi har aldrig været rigere, end vi er nu, vi har aldrig været så velstående, som vi er i dag, vi har aldrig haft så meget offentlig velfærd, som vi har i dag, men tilfredsheden er ikke helt fulgt med.
Vores unge har sværere og sværere ved at bære livets byrder, også selv om de objektivt set er lettere end nogen sinde før, og både unge og ældre føler sig mere ensomme end før; nogle føler sig også mere og mere stressede, og så er der os her midtimellem her i salen.
Samtidig har vi også set en del eksempler på daginstitutioner, hvor man får det indtryk, at pædagogerne ikke har nok tid og nærvær med børnene.
Derfor er der flere og flere, der begynder at spørge sig selv, om det ville give mening i deres liv, hvis de havde lidt mere tid med deres børn, og om det egentlig ikke ville være det bedste for dem, og jeg tror, jeg brugte eksemplet tidligere med Steffen og Louise, som begge to er karrieremennesker, men Louise ville gerne have haft et halvt år ekstra med børnene derhjemme.
Det var det gode liv for dem, men det var svært rent økonomisk.
Det er jo blevet populært at slå til lyd for, at nu skal der ro på – jeg tror, der er et parti, der har det som slogan – vi skal træde ud af hamsterhjulet, vi skal gøre noget unyttigt, vi skal fokusere på det meningsfulde, og jeg er sådan set enig.
Det tror jeg, rigtig mange af os ville have godt af.
Nu er jeg jo ikke socialist, så jeg kan ikke komme ned fra bjerget med stentavler og med ti bud på det gode liv.
Det, jeg kommer med, er frihed, det er ansvar, og det er muligheden for at forpligte sig til det gode familieliv.
Det kan ikke indrettes på statens præmisser, men det skal indrettes på familiens egne præmisser.
Det er familierne selv, der bedst ved, hvordan de får det gode børneliv og det gode familieliv, og det er sådan set grunden til, at vi har lavet det her beslutningsforslag, og siden vi lavede det, er der også kommet noget tvunget barselsfordeling indover fra Folketingets side, og påskuddet er jo så noget med ligestilling.
Men resultatet er jo endnu en gang, at familien mister valgfrihed og indflydelse til politikerne, og der er simpelt hen brug for, at vi beskytter familierne mod os, mod politikere, der altid vil regulere samfundet ned til mindste detalje.
Det er derfor, vi har fremsat det her beslutningsforslag, og det består som sagt af tre elementer.
Det ene er at indføre et skattefradrag på pasning af eget barn.
Familier, der ønsker at passe egne børn hjemme, skal have mulighed for at få et fradrag på 130.000 kr. pr. år svarende til den udgift, der ville være i daginstitutionen, og det skal erstatte de nuværende muligheder for at få tilskud i de forskellige kommuner, som både er bøvlede og bureaukratiske og uens på tværs af alle kommunerne.
For at sikre, at fradraget bliver målrettet mennesker i arbejde og ikke bidrager til en ghettoisering, skal man opfylde en lang række krav.
Man skal bl.a. have været i Danmark i 7 ud af de sidste 8 år, man må ikke have modtaget offentlige overførsler i en periode, og man skal have tilstrækkelige danskkundskaber.
Så vi har egentlig forsøgt at imødekomme den udfordring, som fru Marie Krarup tidligere italesatte.
Det andet forslag er, at pengene skal følge barnet.
De familier, som ønsker at anvende en privat børnepasser, og det kunne også være et familiemedlem – en mormor eller en onkel – skal have friheden til det.
Det er ikke meningen, at det skal være endnu en social ydelse, og derfor skal der også være et krav om, at forældrene er i arbejde.
Det tredje er, at vi gerne ikke bare vil gøre det nemmere at passe børnene derhjemme, men også styrke valgfriheden blandt dagtilbuddene.
Vi vil gerne afregulere eller deregulere dagtilbudsområdet, så det bliver lettere at oprette fri og private daginstitutioner.
I dag oplever rigtig mange, at de bliver modarbejdet af kommunen, og der er jo også sådan en forskellig praksis i kommunerne, så det er jo svært at sige, at det er det her stykke i loven, der skal ændres.
Men der er mange eksempler på, at private daginstitutioner føler sig modarbejdet og forskelsbehandlet, altså at der er forskellige fortolkninger af reglerne i kommunerne, så man stiller nogle krav til de private børnehaver, som man ikke gør til de offentlige, eller at man ikke giver de samme muligheder, f.eks. bygningstilskud eller driftstilskud til støttepædagoger, selv om man kræver, at de tager imod børn med særlige vanskeligheder.
I Køge Kommune kræver man, at de private daginstitutioner skal være åbne mindst 52 timer om ugen, mens de eksisterende offentlige daginstitutioner ikke mødes af samme krav.
Det er nogle anekdotiske fortællinger, men det kræver en simpel googlesøgning, og så kan man se, at der i forskellige kommuner er en praksis, hvor man i for høj grad modarbejder de private daginstitutioner.
Men de her forslag er for os at se at give familierne mere frihed til det vigtigste, og det er jo ikke, fordi det er nogen revolution i sig selv.
Men det ville da være revolutionerende, hvis vi her fra Folketingets side gik den modsatte vej af, hvad vi plejer at gøre, nemlig at give mere frihed til familierne og i mindre grad diktere, hvordan de skal leve deres liv, og det er jo egentlig derfor, jeg mener, at Liberal Alliance er Danmarks familieparti.
Jeg glæder mig til spørgsmålene.