Sigurd Agersnap (SF), 2026-02-03:
Tak for det.
Man kan ikke løse skolens udfordringer med ressourcer uden at snakke om, at der skal være ressourcer nok, og det er der ikke i dag.
Det er en simpel erkendelse, synes jeg.
Der er for langt mellem lærerne, og der er for få pædagoger i vores folkeskole.
Der er for mange elever i klasserne, og man har flere steder droppet klassens time og nogle steder faktisk sparet klasselæreren væk.
Andre steder er lejrskolen røget helt.
Klasselokalerne er ofte nedslidte, de er i hvert fald også normeret til færre børn, og der sidder for mange børn i små lokaler.
Det betyder meget for de børn, som har deres hverdag i skolen.
For når der ikke er lærere og pædagoger nok, går det ud over en som Viggo, som jeg mødte ude på Baltorpskolen.
Det kan man ikke, samtidig med at man skal se til 20 andre børn.
Når den gamle klasselærer er forsvundet, går det ud over en pige som Sonja, som jeg mødte i København.
Sonja har brug for voksne, hun er tryg ved, og som hjælper hende ind i fællesskaberne, også i frikvartererne.
Og når der er for mange vikarer og for meget udskiftning blandt lærerne, har Sonja ikke den tryghed.
For han har brug for et pausehjørne, så han kan koncentrere sig, og så han ikke koger over af den megen uro og de mange forstyrrelser, der er i timen.
Det er det overskud, som holder det hele sammen, med lærere, som havde overskud, og elever, som havde overskud til at hjælpe hinanden.
Vores folkeskole er ikke bygninger.
Det er ikke en institution i velfærdssamfundet.
Folkeskolen er det, der sker mellem lærer og elev, mellem eleverne og mellem pædagogen og klassen hver eneste dag.
Det at blive set, forstået, lære noget, få et fællesskab og få venner er det, der er folkeskolen.
De relationer er pressede i dag, for der er for få lærere og pædagoger, og samtidig er der kommet flere opgaver, bl.a. en meget stor opgave med inklusion, som desværre for mange steder er en spareøvelse.
Når relationerne er pressede, slår det ud som uro.
Nogle oplever det som manglende koncentration hos eleverne.
Der er grundlæggende et manglende overskud til at hjælpe hinanden.
Skolen har i dag mange problemer, og de fleste af dem stammer fra en ting: Besparelser og en manglende økonomi.
Mens vi er blevet rigere som samfund, har folkeskolen stået stille.
Det er ikke så mærkeligt.
I snart 25 år har man primært prioriteret, at velfærden skal køre længere på literen, at man skal kunne mere for den samme økonomi, og nu har man snart tømt tanken på skolen så meget, at den går helt i stå.
Skolen har i dag færre penge til rådighed til hver time pr. elev, end før man lavede skolereformen i 2012.
I 2010 brugte vi 113 kr. pr. time pr. elev.
I dag bruger vi lige under 100 kr.
Det er for mig ikke mærkeligt, når man hører de tal, at skolen har problemer.
Det synes jeg rejser et oplagt spørgsmål: Hvorfor skal børnene ikke have del i den velstand, som vi har fået som samfund?
Jeg vil bare nævne en oplevelse, jeg har fra Virum Skole i Virum, hvor jeg selv er opvokset.
Der er stadig væk barrikader for nogle af vinduerne, fordi der ikke er råd til at sætte dem i stand.
Besparelserne kan mærkes, og det kan mærkes, når der mangler penge, mens vi er blevet rigere derhjemme hver især.
Vi er nødt til at gøre noget ved skolens økonomi, hvis vi skal komme alle de andre udfordringer til livs.
Ellers vil børn som Viggo, Sonja og Otto stadig lide under en presset skole og under relationer, som grundlæggende er pressede.
Så jeg vil slutte, som også startede med i indledningen, med at citere ministeren: »Folk tager på dyre rejser.
Det er blevet helt normalt, at man har været i Thailand, og folk har fået fede biler.
Men det er som om, at lejrskolerne er ikke blevet federe, og det synes jeg er et problem.«
Det synes jeg og SF også.
Det skal vi gøre noget ved.
På vegne af SF, Enhedslisten, Radikale Venstre og Alternativet, vil jeg læse en vedtagelsestekst op: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at udgifterne til folkeskolen ikke er fulgt med velstandsstigningen i samfundet.
Men skoleområdet har ikke fulgt med udviklingen.
Folkeskolen ligner på lange stræk den samme skole, som man har haft de sidste 30-40 år.
Når forældrene ikke forstår, hvorfor deres børn ikke kan få den nødvendige hjælp, hvorfor toiletterne ikke kan blive renoveret, hvorfor der ikke kan skaffes bøger nok, hvorfor lejrskolerne ikke er blevet federe eller helt er væk, så er det præcis billedet på de manglende investeringer i folkeskolen.
Folketinget opfordrer regeringen til at investere i folkeskolen, sådan at investeringerne i folkeskolen følger velstandsstigningen i samfundet, så børn får glæde af velstandsudviklingen i samfundet og får en endnu bedre skolegang.
Tak til fru Anni Matthiesen for talen og også for at dele eksemplet fra hendes egen lokale skole.
Men jeg kan ikke lade være med også at høre det som en kommentar til den debat, som jo også er startet af ministeren, som siger, at skolen ikke er fulgt med udviklingen i samfundet – at det i høj grad ligner den skole, ministeren selv gik i.