Mattias Tesfaye (S), 2020-11-12:
Hvem er vi?
Hvem er vi danskere?
Ja, man kunne starte med en lille historisk anekdote: I 1970’erne ønskede man at bygge et nyt almennyttigt boligområde ude på Amager på et område, hvor der lå kolonihaver.
Og det skabte en del utilfredshed.
Den folkekære sanger, kunstner og filmmager Erik Clausen skrev i den forbindelse en sang, »Mormors Kolonihavehus«, som jeg tror vi alle sammen kan synge med på.
De tabte kampen om kolonihaverne dengang.
I stedet fik vi Urbanplanen, men sangen vandt en plads i Højskolesangbogen og er blevet en del af dansk kulturarv.
Men i dag tabte Kolonihavedanmark igen.
Sangen er nemlig røget ud af den nye højskolesangbog.
Til gengæld har vi fået en ramadansang.
Så hvem er vi?
Hvem er danskerne?
Et sted at slå op er jo i Højskolesangbogen, som vi traditionelt alle sammen har kunnet spejle os i, måske ikke været enig i det hele, men man kunne se vores eget land og vores eget folk i de tekster og de melodier, der står i den bog.
En anden måde at få diskussionen om, hvem vi er, på, er at rejse en forespørgselsdebat som den, Dansk Folkeparti i dag har rejst, og det vil jeg gerne takke for.
For mig at se handler det om, hvordan vi beskytter et frit, åbent, demokratisk, solidarisk samfund mod ekstremisme, mod kræfter, der åbenlyst forsøger at splitte befolkningen i Danmark og sabotere integrationen.
For det er rigtigt, at der i Europa er problemer med ekstrem islamisme og negativ social kontrol.
Og det ser vi desværre også i Danmark.
Tilstedeværelsen af muslimer eller islam i Danmark er ikke et problem i sig selv.
Det danske demokrati har heldigvis altid være stort nok til at kunne rumme forskellige grupper, forskellige trosretninger, forskellige livsopfattelser, og det er samfundet også i dag.
Religionsfriheden er helt grundlæggende, og den står regeringen selvfølgelig vagt om.
Problemerne, jeg her fremhæver, handler om udfordringer forbundet med islamisme, en bevægelse, der undergraver vores åbne demokrati og den frie levevis, som langt hovedparten af befolkningen ønsker sig.
Det handler om klanstrukturer, som med religiøse argumenter forsøger at undertvinge andre mennesker deres vilje og deres livsopfattelse.
Vi har i årtier set, hvilke ødelæggende konsekvenser de kræfter har haft uden for Danmarks grænser, særlig i Mellemøsten og i landene omkring Mellemøsten, med store konsekvenser for befolkninger og for samfund.
Det er samfund, der gennem historien har bidraget med så meget til alle os andre.
Vi kender alle 1001 Nats Eventyr, vi ved måske, at tallene oprindelig var arabiske.
Nogle ved også noget om medicinen og astronomien og meget andet, der er bidraget med af persere, arabere, tyrkere og mange andre folkeslag gennem historien.
Vi har set, hvordan autoritære regimer har trukket ødelæggelser gennem de her samfund, gennem deres økonomi, gennem deres videnskab og gennem deres kultur.
Det er heldigvis ikke virkeligheden i Danmark, men vi må nok erkende, at vi ser eksempler på, at de samme idéer forsøger at vinde indpas i vores samfund, og hvordan de forsøger at vende den muslimske del af befolkningen imod de værdier og imod de normer, som er bærende for vores samfund.
Vi har alle hørt om sagen fra Odense, hvor en ung kvinde ifølge en artikel i Berlingske skulle have skrevet under på en skilsmissekontrakt med en lang række uhyrlige krav for at kunne blive skilt fra sin mand og for ikke at miste samværsretten til sine børn.
Og pressen har også for nylig berettet om, hvordan religiøse råd og imamer angiveligt styrer hele bydele og agerer dommere over andre menneskers liv, særlig kvinders.
Og vi hører endda historier om imamer, der tager penge for at udarbejde kvindeundertrykkende skilsmissekontrakter.
Sådan noget er selvfølgelig helt uacceptabelt.
Det har ikke noget at gøre i et demokratisk samfund som vores, men det er tilsyneladende de vilkår, som nogle forsøger at påtvinge kvinder i Danmark.
Ekstrem islamisme undergraver dermed demokratiet,
men det udfordrer også sikkerheden i vores land, og det er en voldsom barriere for integration.