Sara Emil Baaring (S), 2026-02-03:
Tak til formanden for ordet.
Der er rigtig meget, der fungerer godt i folkeskolen, og det synes jeg er vigtigt at sige højt, også når vi diskuterer økonomi.
Den tid på året, hvor jeg som lærer var allermest stolt af mit arbejde, var til skolens årlige skolefest.
Det syntes jeg var højdepunktet på året.
Det var en aften, som kollegaer og elever og forældre havde glædet sig til i ugevis, og der var teater, og der var drama, og der var hjemmebagte kager, og der var boder, og der var sodavand.
Der var elever, som lige pludselig stod på en scene og voksede, fordi der var nogen, der troede på dem.
Der var forældre, der så helt nye sider af deres børn og også af skolen.
Det er folkeskolen, når den er bedst, og det er fællesskabet i praksis.
Det er det, der binder os sammen på tværs af baggrund og postnummer.
Den handler om støj og uro, om afbrydelser, om børn, der har ondt i maven, før de går i skole, om de voksne, der hver dag gør deres bedste, men ofte må løbe hurtigere, end nogen kan holde til i længden.
Jeg har stået der selv, og jeg har talt med mange lærere og pædagoger rundtomkring i landet, der beskriver den samme hverdag.
Det er ikke, fordi børnene er blevet sværere at have med at gøre, men fordi hverdagen er blevet mere kompleks og rammerne ikke altid følger med.
Jeg husker tydeligt en morgen i 2. klasse – en dreng nægtede at komme ind i klassen; han stod ude i garderoben med jakken på og gemte sig, og moren var helt fortvivlet.
Han havde sovet dårligt, der var meget larm i klassen, og han kunne ikke overskue det.
Vi fik ham ind til sidst, men resten af dagen sad han med hætten oppe og var helt væk.
Det er ikke et enkeltstående tilfælde; det er noget, som mange skoler genkender.
Jeg har haft elever, som egentlig var nysgerrige og dygtige, men som brugte al deres energi på at være i rummet, på at skærme sig mod støj, på at finde ud af, hvem de kunne stole på, og på at undgå at blive til grin.
Når man har det sådan, er det svært at lære noget, og man bruger kræfterne på at holde sig oven vande.
Jeg har også haft klasser, hvor rammerne var bedre – hvor vi var to voksne i undervisningen, hvor vi kunne dele børnene op i mindre grupper, hvor konflikter kunne tages i opløbet, og hvor der var ro til at se det enkelte barn.
Forskellen var mærkbar, ikke fordi børnene var anderledes, men fordi rammerne gav plads til, at man kunne være barn og man kunne være elev.
Det er det, som vi i virkeligheden taler om i dag.
Folkeskolens økonomi handler ikke bare om budgetter.
Det handler om, hvorvidt der er tid til relationer, om der er overskud til at tage problemerne i opløbet, og om der er voksne nok til, at en klasse kan være et fællesskab og ikke bare en samling af børn i samme rum.
Vi kan se, at presset vokser.
Det er ikke et udtryk for, at det er en folkeskole, som ikke vil børnene; det er et udtryk for, at flere børn har brug for mere, og vi skal sikre, at de her rammer følger med.
Derfor er det også vigtigt at investere klogt, for jo stærkere almenområdet er, desto flere børn kan blive i fællesskabet, og jo tidligere vi har ro, og jo mere tid vi har til at gribe dem, desto færre får brug for noget mere indgribende senere.
Jeg ser folkeskolen som noget af det mest værdifulde, vi har.
Det er her, vi bliver til en del af et fællesskab, det er her, vi lærer at være sammen med nogen, der ikke ligner os selv, og det er her, fundamentet for resten af livet bliver lagt.
Derfor skylder vi både børnene og de voksne i skolen, at vi tager rammerne alvorligt, og at vi ikke bare stiller krav, men også giver muligheder.
Hvis vi gør det rigtige, kan flere børn opleve, at skoledagen bliver lettere at være i, og flere vil lære mere, og flere vil trives.
Så kan vi få mere af det, som jeg oplevede til skolefesten – at folkeskolen ikke bare er en institution, men et fællesskab, som binder os alle sammen sammen.
Så har jeg en vedtagelsestekst, som jeg gerne vil læse op på vegne af Socialdemokratiet, Venstre, Moderaterne og De Konservative
: Forslag til vedtagelse »Folkeskolen skal bl.a. sikre, at børn lærer at læse, skrive og regne i trygge rammer.
Det kræver tilstrækkeligt med økonomi.
Derfor hilser partierne debatten om folkeskolens økonomi velkommen.
Partierne noterer sig, at regeringen har indgået flere ambitiøse kommuneøkonomiaftaler med KL, senest for 2026, der løftede den kommunale serviceramme med 3,2 mia. kr.
Kommunerne kan bl.a. anvende disse løft til forbedringer af folkeskolen.
Partierne kan konstatere, at der i dag bruges flere penge pr. elev i folkeskolen end tidligere.
Partierne noterer sig derudover, at et flertal på Christiansborg de seneste år har styrket folkeskolen, herunder økonomisk, med flere tiltag.
Bl.a. med Folkeskolens Kvalitetsprogram, flere bøger, juniormesterlære og intensiv undervisning i dansk og matematik.
I forbindelse med finansloven for 2026 har regeringen og Det Konservative Folkeparti derudover aftalt at styrke indsatsen mod langvarigt skolefravær.«
Tak for ordet.