Henrik Dahl (LA), 2020-03-17:
Tak for det.
Vi bakker op om lovforslag nr. 140, og det gør vi, fordi vi betragter lovforslag nr. 133, som vi vedtog i torsdags, og lovforslag nr. 144 som en slags forbundne kar.
Der er flere ordførere, som har givet deres bud på den overordnede situation, så det vil jeg også bruge min taletid til at gøre.
Det overordnede mål med regeringens politik, som Folketinget også bakker op, er at forhindre, at det danske sundhedsvæsen kollapser.
Hvis sundhedsvæsenet kollapser, står vi i en helt uoverskuelig situation.
Der vil ske det, at dødeligheden for covid-19 vil flytte sig fra at ligge i spændet mellem 0,3 og 1,0 til at rykke op i spændet mellem 3,0 og 5,0 pct.
Så vil risikoen for komplikationer eller død i forbindelse med en lang række andre lidelser og tilstande også vokse på grund af kapacitetsproblemer, og så vil behandlingen af ikkelivstruende sygdomme og forebyggelse og rehabilitering blive svækket.
At lukke ned for børne-unge-området kan man ikke se på uden at sætte det ind i lige præcis den her sammenhæng.
Det er noget, vi gør, for at få det såkaldte R0 ned.
R0 er reproduktionstallet.
Det er det antal personer, som én covid-19-patient smitter.
Det er formentlig 2,6, og det skal være meget, meget lavere, hvis sundhedsvæsenet ikke skal bryde sammen.
Det var derfor, vi vedtog lovforslag nr. 133.
Hvis man ser på Sundhedsstyrelsens analyser, vil første bølge af covid-19 slutte engang ved udgangen af maj, så vil der komme en mellemperiode – stadig væk ifølge Sundhedsstyrelsen – og i september vil der komme en anden bølge, som varer året ud eller måske lidt ind i 2021.
Derfor har vi sådan set ikke nogen problemer med en solnedgangsklausul til den 1. marts 2021.
Det er sagligt og meningsfuldt i forhold til de analyser, som motiverede, at vi vedtog lovforslag nr. 133.
Jeg synes nogle gange ærlig talt, at vi snakker om alt det her hastelovgivning, som om det var politik, og jeg synes, vi snakker om det, som om det er noget, der har stået i regeringens lovkatalog, og som om det er noget, regeringen er gået til valg på.
Der var jo ikke nogen, der blev politikere i slutningen af 1930'erne, fordi de fra ungdommens tid havde haft meget stærke ønsker om at arbejde med rationeringsmærker og udgangsforbud.
Det var bare noget, de blev nødt til.
Der er jo heller ikke nogen af os, der er blevet politikere, fordi vi har en drøm om at indføre noget, der ligner undtagelsestilstand.
Men nu står vi her og skal redde vores sundhedsvæsen og dermed folkesundheden.
Det er en opgave, vi er blevet påtvunget.
Der er ingen, der har bedt om den opgave, jeg hørte ikke nogen sige noget om det i valgkampen for et år siden, og det er selvfølgelig vores udgangspunkt for, hvordan vi går til alt det her.
Vi har en helt naturlig forventning om, at al nødlovgivning bliver indrettet sådan, at borgere og grupper i samfundet bærer de her byrder, der absolut ikke er nogen der har bedt om, solidarisk.
Alt andet ville være fuldstændig urimeligt, men det hører jeg også de øvrige ordførere sige, så mon ikke vi kommer i mål?
Vi har også et ønske om, at nødlovgivningen skal fungere smidigt og rimeligt og i overensstemmelse med sund fornuft, men det synes jeg egentlig også at jeg kan høre resten af ordførerne sige, så der tror jeg sådan set også, at vi nok skal komme igennem.