Jakob Engel-Schmidt (M), 2024-11-21:
Tak for det, formand, og tak til jer alle sammen for jeres bemærkninger.
For mig var den 16. maj i år en helt særlig dag.
Flere af jer kan også huske den.
Vi præsenterede sammen den første reform af de danske museer i umindelige tider.
Jeg vil gerne takke alle Folketingets partier for opbakningen, for samarbejdet og også for, at svære forhandlinger, hvor vi, synes jeg, flere gange stødte på problemer, vi var nødt til at bruge god tid på at løse, blev håndteret på en både kreativ, men også ordentlig måde.
Når jeg lytter til de bemærkninger, de enkelte partiers repræsentanter er kommet med, så står det mig også klart, at det her også er det stof, som et godt kompromis, der forhåbentlig bliver langtidsholdbart, er gjort af.
For jeg kan høre, at alle kan genkende noget, de synes er vigtigt, i den aftale, vi sammen har indgået.
Det er jeg glad for.
Da jeg til min egen overraskelse blev udnævnt til kulturminister i sin tid, og det er jeg blevet meget glad for efterfølgende, blev jeg spurgt af alle, der interesserede sig for området: Kommer der så en museumreform?
Og måske en kende overmodigt fik jeg svaret, at det da var regeringens ambition, uden helt at være klar over, hvad den ambition egentlig betød af besværligheder.
Det tør jeg godt sige her fra talerstolen, for det har virkelig ikke været nemt.
Altså, antallet af dygtige mennesker ude i Museumsdanmark og deres viden overstiger langt den viden, jeg har haft om området, før vi gik i gang.
Derfor har processen for mig både været en læring, men også et arbejde, hvor vi har forsøgt fra start af at inddrage dem, der ved mere end os selv.
For sådan tror jeg på man laver god politik, altså når man starter med at spørge dem, det i virkeligheden handler om: Hvad består udfordringsbilledet af, og hvad forestiller I jer gode løsninger kunne være?
Til det har vi i fællesskab nedsat et ekspertudvalg, der er kommet med forskellige løsninger.
Nogle af dem har fundet vej ind i reformen; mange af dem har ikke, men det har været et godt vidensgrundlag, vi i fællesskab har stået på.
Jeg er meget stolt af, at det er lykkedes os i fællesskab at blive enige om en række objektive kriterier, der klart definerer og stipulerer, hvordan man i fremtiden finansierer vores museer.
Den generelle økonomi bliver løftet med 75 mio. kr. fra finanslovspenge.
Vi har så også valgt i fællesskab at afsætte midler fra udlodningsreserverne hvert eneste år til at styrke det her arbejde.
Det er den største generationsinvestering i vores fælles museer, Folketinget har vedtaget i nyere tid.
Så er der en række bekymringspunkter.
Dem deler jeg også selv.
Flere ordførere heroppe påpegede, at man tidligere har været udsat for et system, hvor de, der har været dygtigst til lobbye, eller de museer, der har ligget i en enkelt valgkreds og dermed haft bedre adgang til politikere end andre, har fået en større økonomi med sig hjem, og det er sådan set rigtigt.
Kombineret med de gamle amtstilskud har det system, den her lovgivning heldigvis erstatter, været meget uigennemsigtigt.
Nu ved alle, at de på baggrund af en række objektive kriterier, som Christiansborg ikke behandler, men som et professionelt museumsnævn har ansvaret for, bliver indplaceret.
På baggrund af hvor mange besøgende, hvor mange børn og unge, og hvor mange indtægter de genererer, og hvor meget forskning man laver, får man så tildelt støtte.
En lille smule er politisk prioriteret, for vi ønsker et Danmark i nogenlunde fornuftig balance, hvor der er museer i hele landet.
Det er jeg stolt af.
Det har ikke været nemt.
Det er sådan noget, man muligvis nyder, når man er studerende på handelshøjskolen, men det er jo ikke noget, der nødvendigvis genererer en stor entusiasme i forhandlingslokalet, snarere større forvirring.
Men det lykkedes; det lykkedes langt om længe, og det skyldes vores fælles indsats.
Der har vi jo sikret, at museumsnævnet allerede går i gang med arbejdet fra 2025.
Taber man penge i den nye proces, som jo i øvrigt bliver implementeret lempeligt – det vil sige, at over 4 år implementerer vi reformen, og dem, der vinder, vinder hurtigt, og dem, der taber, taber nænsomt – så kan man, hvis man har tabt midler, indklage sin sag for museumsnævnet med det samme.
Hvis man er en af de store vindere, må man altså vente på, at sagerne hos dem, der har tabt, er færdigbehandlet.
Herfra blander Christiansborg sig så udenom, og det skaber dynamikken og udviklingen i modellen, altså netop at et museumsnævn bestående af repræsentanter, der ved, hvad de taler om og ikke har politiske hensyn, vurderer det enkelte museum år for år.
Dermed vil pengene tilflyde dem, der gør det bedst, hvis samlinger udvikler sig, som tiltrækker børn og unge, danskere og turister, og som også formår at dele den viden, som museerne genererer.