Christian Poll (ALT), 2016-11-10:
Det er vigtigt, at vi jævnlig får en oversigt over, hvor vi er henne i udviklingen i klimapolitikken set med ministerens øjne, og får en debat om den linje, der lægges frem.
Apropos det med at lægge frem har regeringen fremlagt en 2025-plan og tidligere en landbrugspakke, som samlet medfører, at vi ikke når den reduktion i 2020 på 40 pct., som regeringen ellers tidligere har lovet.
Har regeringen nye tiltag i ærmet, der kan kompensere for den her sliding back?
Det er jeg nysgerrig efter at vide.
Danmark har jo også i Paris tilsluttet sig det initiativ, der hedder mission innovation-erklæringen, som handler om at fordoble forskningsbudgettet over 5 år, og det burde jo i mine øjne betyde en fordobling af EUDP-programmet fra de dengang 290 mio. kr. til 580 mio. kr. om året, men i stedet er det skåret ned til nu 63 mio. kr., det er altså gået den stik modsatte vej.
Når vi taler om mål, bruger ministeren meget krudt på at tale om de mål, som vi har fået udstukket, og hvor længe vi kan vente med at begynde at indfri dem.
Tænker ministeren så, at man straks herefter vil gå i gang med at planlægge de virkemidler, der skal lede os til målopfyldelsen, eller vil man vente et par år mere, som ministeren tidligere har sagt vi har at løbe på, inden vi får de endelige mål?
Og hvorfor regner ministeren med, at målene ændres?
Når man lige løfter blikket på mål, synes jeg faktisk, det er alvorligt, for vi har jo allerede mål, som ikke er ambitiøse nok.
Klimavidenskaben fortæller os, at den rige del af verden skal være langt mere ambitiøs og gå efter højere mål, fordi det jo er os her i den rige del af verden, der har de høje CO2-udledninger pr. borger og derfor også størst forpligtelse til at gå foran og reducere mest.
Vi får formentlig behov for langt mere ambitiøse mål på alle planer og derfor også behov for at komme i gang med indsatserne så hurtigt som overhovedet muligt.
Det bliver jo dyrere, jo længere vi venter, når vi skal nå et mål langt ude i fremtiden, i stedet for at gå i gang med det samme.
Jeg bliver også lige nødt til at kommentere og vende den her vindmøllediskussion, som hr. Mikkel Dencker bragte på bane.
Vindmøller er jo ganske rigtigt anlægsprojekter ligesom alle andre byggerier, og jeg forstod ikke helt hr. Mikkel Denckers logik.
Det virker på mig, som om at så skulle man også droppe byggeprojekter, fordi de jo kun giver arbejdsplads i en kort periode; det kunne være bygning af jernbaner eller bygninger af alle mulige slags.
Klimarådet fortæller os, at vi skal holde og faktisk forøge kadencen i omstillingen til vedvarende energi, og derfor er der i mine øjne tale om arbejdspladser, der fortsætter over i næste anlægsprojekt, fordi vi jo altså frem til i hvert fald 2050 skal bygge rigtig mange vindmøller om året.
I Alternativet kan vi godt lide PSO-ordningen.
Den er skruet sammen, så vi tager fra den sorte energi og giver til den grønne energi – en slags Robin Hood på energiområdet.
Samtidig er elprisen på et rimeligt niveau og i øvrigt sammenlignelig med de lande, vi som regel sammenligner os med.
Vi foreslår, at man bibeholder PSO-ordningen, men justerer den, så den kan godkendes af EU, og så i stedet gennemfører målrettede afgiftsændringer, der kan understøtte en langt mere udbredt brug af varmepumper i alle størrelser.
Men for lige også at løfte den diskussion vil jeg som flere af de tidligere ordførere appellere til, at vi nu får den afgifts- og tilskudsanalyse, som har været år undervejs.
Det skylder vi aktørerne på energimarkedet, det skylder vi hele ombygningen af energisystemet til vedvarende energi.
Det er vigtigt for os i Alternativet, at vi tager klimakrisen og Parisaftalen yderst alvorligt i Danmark.
Aftalen er fantastisk, fordi målene er ambitiøse og hele verden er med, og den er den nye rettesnor for alt, hvad vi gør frem til 2050 og sikkert også en del år derefter.