runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Henrik Thulesen Dahl (DD), 2026-01-15:
I dag behandler vi L 86, et lovforslag om anvendelse af tvang i psykiatrien.
Det lyder måske voldsomt, men formålet er enkelt og afgørende: at skabe tryghed og sikkerhed for både patienter og medarbejdere.
Lovforslaget giver hjemmel til at udvide brugen af kropsscannere, metaldetektorer og kropsvisitationer.
Det betyder, at det ikke længere er begrænset til lukkede afdelinger.
Det kan også handle om ambulatorier og akutmodtagelser.
Hvis en scanning giver udslag, kan patienter og pårørende visiteres.
Og ja, private vagter kan bistå ved fysisk magtanvendelse, men altid under instruktion og ansvar fra sundhedspersonalet.
På Sikringsafdelingen giver det mulighed for i tidsbegrænsede perioder, og kun med tilladelse fra Styrelsen for Patientsikkerhed, at anvende kamerakig på patientstuer, når det er nødvendigt for at afværge alvorlig eller livstruende skade.
Det handler om at forhindre de tragiske hændelser, vi desværre har set alt for mange af.
Vi bakker op om forslaget, fordi vi ønsker trygge rammer i psykiatrien.
Det her handler ikke om mere tvang, tværtimod.
Det handler om mindre indgribende tvang og bedre forebyggelse.
Vi vil undgå vold, selvskade og i værste fald drab.
Det er ikke et krav om, at der opsættes scannere og kameraer overalt.
Det er en hjemmel, der giver mulighed for at handle, når det er nødvendigt.
Og lad os bare være ærlige: Den bedste tryghed er selvfølgelig den rette behandling.
Men indtil vi når dertil, skal vi også kunne forebygge akutte farlige situationer.
Der er nogle organisationer, der frygter, at retssikkerheden svækkes.
Vi lytter til kritikken, og vi mener, at forslaget overordnet set balancerer hensynet til sikkerhed og patienternes rettigheder.
Vi vil dog gerne i forbindelse med udvalgsbehandlingen have en drøftelse af de konkrete formuleringer omkring de nye klagefrister for at se, om vi kan gøre det endnu mere skarpt og endnu mere præcist, så det rammer på den måde, vi gerne vil have.
Tak for ordet.
Louise Brown (LA), 2026-01-15:
Tak, formand.
Liberal Alliance er en del af aftalen om den samlede 10-årsplan for psykiatrien, og derfor bakker vi naturligvis også op om det her forslag, vi behandler i dag.
Men jeg har i den forbindelse allerede fra starten brug for at pointere noget helt grundlæggende: Mennesker med psykiske lidelser er ikke farlige mennesker, og psykiatrien er ikke et farligt sted.
Langt de fleste, der kommer i kontakt med psykiatrien, er mennesker i en eller anden form for livskrise, mennesker, der har brug for hjælp, omsorg og behandling – ikke mistænkeliggørelse, ikke stempler og ikke en fortælling om, at de udgør en trussel.
Derfor skal vi være ekstremt varsomme med den retorik, der kan følge med en lovgivning som den her.
For når vi giver øget mulighed for brug af metaldetektorer, kropsscannere og kropsvisitationer, risikerer vi også – også selv om det ikke er intentionen – at sende et signal om, at man er farlig, blot fordi man har en psykisk lidelse, eller at det er farligt at opholde sig på en psykiatrisk afdeling, og den fortælling er både forkert og skadelig.
Når vi støtter lovforslaget, er det ikke, fordi vi ønsker mere kontrol eller tvang i psykiatrien, tværtimod, for tvang er aldrig målet i sig selv.
Tvang er altid et udtryk for, at noget andet ikke har virket.
Men vi må også erkende, at der i ganske særlige situationer kan opstå behov for at beskytte både andre patienter og medarbejdere.
Og lad mig slå helt fast, at ingen medarbejder skal være bange for at gå på arbejde.
Men det er afgørende for os, at de foreslåede redskaber kun anvendes undtagelsesvis, konkret begrundet og med respekt for mindstemiddelprincippet.
De må aldrig blive en standard, og de må aldrig komme til at definere, hvad psykiatrien er, for psykiatrien skal være et behandlingssted og ikke et kontrolsystem.
Vi lægger også vægt på, at lovforslaget her jo indgår i en større sammenhæng, for hvis vi for alvor vil mindske brugen af tvang, tror jeg ikke på, at svaret er flere tekniske sikkerhedsforanstaltninger, men derimod flere medarbejdere, mere tid, mere relation og mere behandling, og det er jo også netop det, 10-årsplanen skal levere på.
Sluttelig kan jeg forstå, at ministeren er gået med til at opdele lovforslaget her i to dele, så delen om klagefrister står alene, og den del synes jeg vi skal uddybe lidt nærmere på et udvalgsmøde.
I min optik kan det godt komme til at stille patienterne dårligere, at der pludselig skal være en tidsfrist for, hvornår der skal klages, og det er vi jo ikke fan af i Liberal Alliance.
Men lad os tage drøftelsen i udvalget.
Så vi støtter lovforslaget med en klar forventning om, at vi også holder fast i et positivt og tillidsfuldt menneskesyn, at psykisk sygdom ikke gør mennesker farlige, og at målet altid er mindre tvang og mere behandling.
Tak for ordet.
Rasmus Lund-Nielsen (M), 2026-01-15:
Tak for det.
Psykiatrien skal være et sted, hvor både patienter, pårørende og medarbejdere kan være trygge.
L 86 ligger i direkte forlængelse af 10-årsplanen for psykiatrien, som løfter psykiatrien med 4,6 mia. kr. hvert år, og det er en aftale, som har nogle meget klare ambitioner, bl.a. at unge, som mistrives psykisk, skal gribes tidligere, og at ventetiderne i sygehuspsykiatrien skal ned, og at mennesker med svære psykiske lidelser skal opleve en bedre sammenhæng i deres behandlingsforløb.
Vi har i vores aftale også haft fokus på at øge sikkerheden i psykiatrien, og det bidrager L 86 til.
Jeg er enig med den forrige ordfører i, at man jo ikke er farlig, bare fordi man er syg, og det er vigtigt at få slået fast.
Vi har set knivoverfald, bl.a. på Psykiatrisk Center Amager i juni 2024 og i Glostrup i juli 2023, og i den type situationer er det vigtigt, at der er de korrekte rammer til både at kunne forebygge det fremover, men også til at kunne mindske alvorligheden i det, og der kan sådan noget som adgangskontrol med metaldetektorer og kropsscannere, når de bliver brugt målrettet og proportionelt, være med til at mindske risikoen for, at f.eks. farlige genstande overhovedet kommer ind i psykiatrien, og dermed også forebygge, at en situation eskalerer, hvis en patient er uligevægtig.
Der har også været kritik af lovforslaget, og noget af kritikken handler om, at de her nye muligheder kan gøre det for nemt at gribe ind i forhold til tvangsindgreb, og derfor er rammerne afgørende.
Tvang skal kun anvendes, når alt andet er udtømt, og altid efter mindstemiddelprincippet, og redskaberne skal bruges skånsomt og under ledelsens ansvar, og når et redskab er indgribende, skal det kun være en sidste sikkerhedsventil i de mest ekstreme situationer, og det skal være tidsbegrænset og i helt særlige tilfælde under ekstern kontrol og med klageadgang.
Hvis noget i praksis viser sig at øge indgreb eller tvang på en uhensigtsmæssig måde, skal det være noget, der bliver dokumenteret nøje, og vi skal evaluere det kritisk løbende, og så skal det også justeres på sigt.
Det har jeg også en forventning om at vi gør, hvis det her bliver disproportionalt.
Så ja, kritikken skal tages alvorligt.
Svaret kan ikke være, at vi lader stå til, når medarbejdere og patienter oplever utryghed, og det har der været mange beretninger om at de gør.
Svaret er at kombinere to spor, nemlig både et langsigtet løft af kapacitet, kvalitet og sammenhæng og så samtidig nogle præcise og proportionale redskaber, der kan forebygge farlige situationer her og nu.
Derfor bakker Moderaterne op om regeringens linje og om L 86.
Vi støtter lovforslaget.
Tak for ordet.
Dina Raabjerg (KF), 2026-01-15:
Tak for ordet, formand.
Jeg står her i dag på vegne af vores psykiatriordfører, Lise Bertelsen.
Det handler om både omsorg og sikkerhed.
Heldigvis er brugen af tvangsforanstaltninger næsten altid planlagt på forhånd.
Inden man når dertil, gennemføres en lang række forebyggende tiltag, så tvang kun anvendes som sidste udvej.
Det er vigtigt at understrege, at langt de fleste patienter ikke udgør nogen fare, og at sikkerhedstiltagene derfor skal anvendes målrettet, proportionalt og med respekt for den enkelte, så vi både øger sikkerheden og undgår stigmatisering.
Lovforslaget her styrker sikkerheden i psykiatrien ved at give regionerne flere redskaber, f.eks. metaldetektorer, scannere og kropsvisitation samt mulighed for private vagter under personalets ansvar.
Det skal stå helt klart, at tvang kun må anvendes, når alle andre muligheder er udtømte og altid med respekt for patientens rettigheder.
Samtidig er det vigtigt for mig at signalere respekt for de pårørende og de ofre, der desværre har været udsat for vold.
Psykiatrien skal være sikker, både for patienter og som arbejdsplads.
Vi støtter lovforslaget og ser frem til den videre udvalgsbehandling, hvor vi også ser frem til at drøfte de bekymringer, der er rejst her i salen.
Victoria Velasquez (EL), 2026-01-15:
Vi er i Enhedslisten meget stolte over og glade for den 10-årsplan for psykiatrien, vi sammen med en række organisationer har været med til at presse på for, også med flere herinde fra salen.
Den er blevet ambitiøs og sikrer massive investeringer.
Lovforslaget, L 86, som vi diskuterer i dag, er udmøntningen af dele af den vigtige plan, og dem støtter vi selvfølgelig.
Men, for der er et men, et af områderne, som har været særlig svære, er området omkring tvang.
I det lovforslag, vi diskuterer i dag, er der nemlig sneget sig en alvorlig forringelse ind af adgangen til at klage, hvis man som patient i psykiatrien har været udsat for tvang.
Det er en af grundene til, at patienter, der bliver udsat for tvang, i dag har en stærk klageadgang.
Den mener vi ikke bør svækkes.
Tvang kan medføre efterbelastning, og en klageproces kan kræve tid, stabilitet og støtte.
Klager i forbindelse med tvang kan i ringe grad sammenlignes med somatiske klager, og vi frygter, at man med lovforslaget vil risikere at ramme dem, som har brug for tid til at bearbejde traumatiske oplevelser med tvang, og som derfor først senere kan overskue at søge ind i deres forløb og eventuelt indgive en klage.
Besparelserne står ikke på mål med konsekvenserne, for selv om vi hundrede procent anerkender de ressourcemæssige udfordringer, som Det Psykiatriske Patientklagenævn oplever netop nu, bør udfordringerne løses gennem et kapacitetsløft, jævnfør ambitionerne og de afsatte midler i 10-årsplanen, uden at det går ud over de udsatte patienter.
Enhedslisten ønsker, at lovforslaget deles op, så delen omkring klagefrister ved udsættelse for tvang adskilles fra de øvrige, og der er vi glade for, at ministeren har imødekommet dette efter førstebehandlingen.
Jeg er blot vikarierende for vores psykiatriordfører, så jeg beklager på forhånd, hvis jeg ikke er inde i alle detaljerne, såfremt der skulle være nogen spørgsmål fra salen.
Tak for ordet.
Peter Kofod (DF), 2026-01-15:
Tak for det.
Jeg kan meddele, at Dansk Folkeparti støtter det her lovforslag.
Det kommer nok ikke som nogen stor overraskelse.
Vi er jo et af de partier, der er en del af psykiatriplanen, og det er jo det, som det her lovforslag først og fremmest udmønter.
Når vi siger ja til det her, handler det ikke bare om, at vi står ved de aftaler, vi er med til at indgå; det handler også om noget mere grundlæggende.
Det handler om sikkerhed og om tryghed – sikkerhed for de mennesker, der går på arbejde i psykiatrien og skal vide, at vi gør alt, hvad vi overhovedet kan, for at passe på dem, og tryghed for de mennesker, der har brug for psykiatrien og ved, at der bliver passet på dem.
Det handler om, at vi simpelt hen har styr på tingene der, hvor folk skal have deres behandling.
Det ville være mærkeligt for os, hvis vi sagde nej til et forslag, der i den grad trækker i den rigtige retning, når det kommer til at passe på både vores patienter, men også de mange ansatte, som jo har en meget stor vigtighed for, at det her kan komme til at hænge sammen i det daglige.
Og derfor siger vi klart ja til det her forslag.
Tak for ordet.
Stinus Lindgreen (RV), 2026-01-15:
Tak for det.
Tak for talen, og tak for at være imødekommende over for at fortsætte drøftelserne.
For ja, vi har diskuteret det før, men det er vist heller ikke nogen hemmelighed, at vi er nogle, flere, der nok har brug for at tage endnu en runde med at drøfte den del, der handler om klagefrister, så vi er helt enige om, hvad det egentlig er, vi aftaler her.
Så jeg vil gerne kvittere for imødekommenheden fra ministeren og bare høre, om ministeren allerede nu – og det er helt fair, hvis man lige har brug for lidt mere tid – kan reflektere over sammenligningen mellem somatikken og psykiatrien.
Jeg hører, det er ét argument for ligesom at sidestille det at sige, at så er det de samme frister, der gælder.
Men tvang i psykiatrien er vel alt andet lige noget andet end andre former for behandlinger.
Så jeg vil bare gerne have nogle tanker omkring den distinktion.
Sophie Løhde (V), 2026-01-15:
Først og fremmest tak til den radikale ordfører for at kvittere for den del, og som sagt stiller jeg mig til rådighed i forhold til at drøfte det nærmere.
Den forskel imellem somatikken og psykiatrien anerkender jeg jo sådan set.
Ja, der er forskel på, hvis man er patient, der er yderst sårbar og har været udsat for tvang kontra mange andre, kan man sige, sundhedsfaglige behandlinger i sundhedsvæsenet i øvrigt.
Så verden er ikke sort-hvid.
Det her er jo ikke et element, vi bare har fundet på.
Også selv om tal kan lyde små på papiret, kan der være én medarbejder, der måske kan bruge al sin tid på én sag kontra de otte andre, vedkommende kunne have afsluttet og behandlet, samtidig med at der er ekstremt lang ventetid.
Jeg drøfter gerne de her ting med partierne, og det er jo også derfor, vi har ændret det, siden lovforslaget var i høring, så vi sådan set imødekom nogle af de forhold, som Folketingets partier i vores drøftelser tidligere også gjorde opmærksom på, og som vi kan drøfte videre.
Jeg synes, det er vigtigt at være opmærksom på, at det her ikke blot handler om det administrative ressourceforbrug på et årsværk.
Det handler jo også om, at når sagerne skal oplyses, er der nogle medarbejdere, der måske skal få at vide, at nu skal du hjælpe os med at finde ud af og huske, hvad der skete for 10 år siden.
Men det kan være svært, også for patienter, nødvendigvis at huske, hvad der skete for 10 år siden.
Det er jo derfor, vi har sagt, at vi ikke skærer alle over en kam.
Der stilles krav om, at du har fået en patientrådgiver, at du er blevet vejledt i forhold til klager, at det ikke skal vedrøre børn og unge, og nogle af de andre ting, som vi blev enige om, og som jeg kan forstå der så er et behov for at drøfte nærmere.
Halime Oguz (SF), 2026-01-15:
Tak for det, og tak til ministeren for talen, og tak for, at vi sammen har indgået aftale om et tiltrængt løft i psykiatrien.
Det vil jeg gerne kvittere for.
Nu er jeg blot vikar for fru Charlotte Broman Mølbæk, og jeg ved godt, at ministeren har været inde på det, jeg vil spørge om, og den radikale ordfører har også stillet et spørgsmål om det, men jeg bliver alligevel lidt nysgerrig efter ministerens tanker bag et loft over klagefrister.
Så hvorfor vil man gerne have det her loft, og er det ikke en unødvendig brug af ressourcer og bureaukrati?
Sophie Løhde (V), 2026-01-15:
Først og fremmest tak til ordførerne for de indledende bemærkninger.
Der er et problem her.
Og der er det jo bekvemt ikke kun at snakke om administrativt ansatte, men det er jo også ressourcer blandt personalet, der arbejder i psykiatrien, som går fra.
Det drejer sig om tid, de kunne have brugt på at hjælpe patienter, som skal bruges på at oplyse sager, som måske ligger 10 år tilbage, måske 7 år tilbage, 5 år tilbage, som kan være ekstremt svære måske lige at have present i hukommelsen.
Det er derfor, vi lægger op til det.
Det her forslag er ikke noget, som regeringen bare lige har fundet på.
Det er blevet bragt op, bl.a. af Danske Regioner, der har sagt: Vi synes, det her er nødvendigt, og det vil vi gerne have I løfter.
Så sagde jeg, at jeg gerne vil tage det ind til bordet med Folketingets partier.
Og jeg har haft drøftet alt det her med Folketingets partier, og der var opbakning til, at det skulle indgå i lovforslaget, også efter høringen, og det er derfor, jeg har tilladt mig at putte det ind i fremsættelsen.
Det er derfor – nu taler jeg meget ærligt her på den sidste del af det – jeg også er meget, meget overrasket over, at der er så mange, der i dag har sagt, at de ikke rigtig ved, om de kan støtte den her del og andet.
Det er ikke helt det, der er blevet givet udtryk for under de drøftelser, vi har haft omkring det.
Men hvis alt ikke har været klart, hvis de ændringer, der har været lavet, ikke har været gode nok, præcise nok og andet, mødes vi, og vi drøfter det, og vi plejer at kunne gøre det på en god måde, og det regner jeg også med vi kan gøre her.
Marlene Ambo-Rasmussen (V), 2026-01-15:
Tak for det.
Det lovforslag, vi behandler i dag, kommer i forlængelse af 10-årsplanen for at styrke psykiatrien frem mod 2030.
Jeg er stolt af, at Venstre sætter psykiatrien øverst på dagsordenen, og jeg er glad for, at vi i dag behandler et forslag, der vil give bedre vilkår for både patienter og personale, særlig set i lyset af de udfordringer, som vi igennem længere tid har stået over for i psykiatrien.
I aviserne har man kunnet læse om trusler og overfald på både personale, men også på medpatienter, og i de værste tilfælde har der været personale, der er taget på arbejde uden at vende hjem til deres familier efter afslutningen på deres arbejdsdag.
Det kan og må vi ikke være vidner til.
Det må aldrig blive et vilkår, at man som medarbejder i psykiatrien skal frygte for sit ve og vel, når man tager på arbejde.
I et stærkt velfærdssamfund er der også et behov for en stærk psykiatri.
Derfor det vigtigt, at vi fra politisk hold sikrer tryggere rammer og de bedst mulige forudsætninger for at kunne tilbyde en patientsikker behandling, både for vores personale, men også for de medpatienter, der befinder sig på afdelingerne.
Derfor skal bl.a. metaldetektorer, kropsvisitationer og i visse tilfælde kamerakig være med til at forebygge farlige situationer og øge sikkerheden.
Der vil også være mulighed for, at private vagter under instruks fra kyndigt fagpersonale kan bistå det sundhedsfaglige personale.
Mødet med eller det at arbejde i psykiatrien må aldrig blive forbundet med frygt og utryghed.
Jeg er derfor glad for, at regeringen med lovforslaget er med til at sikre bedre rammer for psykiatrien i Danmark.
Venstre støtter lovforslaget.
Tak for ordet.
Stinus Lindgreen (RV), 2026-01-15:
Tak for det.
De tal, vi har fået oplyst – og det kan vi jo så måske grave lidt mere ned i i udvalget – er, var det 17 sager og 0,8 årsværk?
Om det er meget eller lidt, og hvordan man bruger ressourcerne, kan man selvfølgelig diskutere.
En anden løsning kunne være at finde pengene til et ekstra årsværk, hvis det er det, der skal til.
Men balancen er selvfølgelig imellem, hvad det er, vi sparer i ressourcer, og hvad det er for et signal, man sender.
Hvad er den negative del af det, som jeg også hører ministeren anerkende at der jo er her?
Der vil være nogle negative konsekvenser af forslaget.
Og vi må jo diskutere, hvor balancen skal være henne, men måske også diskutere, om det skal være alle tvangsformer, der har samme klagefrist, eller om man kunne have en distinktion på det niveau.
Det kunne også være en vej at gå.
Nick Zimmermann (DF), 2026-01-15:
Jeg vil da bare henlede opmærksomheden på det spørgsmål, jeg stillede hr. Frederik Vad.
Jeg skrev det ned her.
Hvad var det, jeg skrev her med min blyant?
Jeg stillede overhovedet ikke et spørgsmål til hr. Frederik Vads person, da han var på talerstolen.
Jeg stillede sådan set et spørgsmål til Socialdemokraternes generelle politik på det her område.
Så igen er det jo ganske enkelt ikke rigtigt, hvad ordføreren siger.
Jeg stillede jo netop ikke et personligt spørgsmål.
Jeg stillede et spørgsmål til Socialdemokraternes politik, da hr. Frederik Vad var færdig på talerstolen.
Frederik Vad (S), 2026-01-15:
Jeg beklager meget over for alle de førtidspensionister, der måtte kigge med, men jeg har simpelt hen behov for at komme herop og forsvare min ære.
Det er egentlig det, der er tale om.
Det var mit hovedærinde at forsvare min personlige ære.
Det, der blev insinueret heroppefra, var æreskrænkende.
Det er jo ikke noget, jeg har tænkt mig at gå videre med, men det var det.
Jeg har været hernede i salen med hr. Nick Zimmermann og diskuteret pensionsalder.
Jeg har været hernede med hr. Nick Zimmermann et hav af gange, hvor det har fyldt, og det fyldte også i det svar til ministeren, der gjorde, at jeg tegnede mig ind og sagde noget om, at vi begge to vel har været i politik på en eller anden lige så længe.
Det var sådan set derfor, jeg sagde det.
Ammar Ali (M), 2026-01-15:
Tak for det.
Lidt på samme måde handler det om at gå efter bolden og ikke manden eller personen.
Det er lidt det samme, jeg egentlig vil høre hr. Frederik Vad om.
Når vi taler om en overrepræsentation, som det her om førtidspensionister drejer sig om i dag, handler det om at løse et problem, der er.
Det handler ikke om at gå efter en bestemt etnicitet eller en bestemt oprindelse, men i virkeligheden at sørge for, at systemet fungerer.
Er hr. Frederik Vad enig i det?
Frederik Vad (S), 2026-01-15:
Ja, det er jeg sådan set enig i.
Jeg er enig med ordføreren i, at det ikke skal blive personligt.
Alle os i Folketinget er jo følelsesmennesker.
Jeg er i hvert fald.
Jeg har svært ved at pakke mine følelser ind på den måde.
Jeg er meget passioneret.
Det, som jeg synes nogle gange er så svært hernede i Folketingssalen og på sociale medier, er, at der er nogle, som bliver ved med at sige forkerte ting og komme med usandheder og også bliver personlige, og hvis man så en enkelt gang tænker, at nu må det være nok, og sætter et enkelt personligt stød ind, så er forargelsen over det så helt enorm hos dem, som bare bliver ved med at gøre det konstant og hele tiden selv.
Det skal man i hvert fald lige vænne sig til.
Ammar Ali (M), 2026-01-15:
Tak for svaret.
Jeg tænker også på samme måde, ligesom hr. Frederik Vad siger, i forhold til alle de danskere, der sidder og måtte kigge med på den debat, der er foregået her.
Frederik Vad (S), 2026-01-15:
Det er jo en eller anden form for amerikansk debat.
Jeg gik ikke herop for at skade de førtidspensionister, der kigger med her, og blive ved med at gøre den her debat så frygtelig.
Jeg har faktisk ikke lyst til at stå her.
Jeg gik herop, fordi jeg syntes, at det var ret vildt fra landets fineste talerstol at blive beskyldt for at have dækket over – hvad var det? – seksuelle krænkelser eller sexisme.
Det er en meget voldsom anklage, som kom ud af det blå.
Det er ikke rigtig sammenligneligt med andre beskyldninger, der er føget gennem luften her i dag.
Det må jeg sige.
Det er ret voldsomt at blive beskyldt for at dække over seksuelle krænkelser.
Karin Liltorp (ALT), 2026-01-15:
Tak for det.
Jeg kan godt forstå ordførerens behov for lige at gå op og modsige den her beskyldning, men jeg håber også, at ordføreren tager med sig, at den uværdige debat, vi har haft i dag, beskylder jeg bestemt ikke kun Dansk Folkeparti for.
Jeg synes, der er flere sider af sagen, og jeg vil bare sige, at jeg heller ikke synes, at den socialdemokratiske tilgang lige her i dag har været super konstruktiv.
Det er noget, jeg håber vi alle sammen lærer i fremtiden, så det ikke bare står uimodsagt, at der kun er én part i den her grimme kommunikation.
Frederik Vad (S), 2026-01-15:
Men ingen har sagt, at der kun er én part.
Jeg oplever bare, at der i hvert fald er nogle, der forventer at blive mødt på en anden måde end den måde, de møder andre på, også i forhold til de beskyldninger, der kommer, og det, man kan påstå, også i forhold hvad det faktuelle grundlag at diskutere ud fra egentlig er.
Men jeg tager det, ordføreren siger, til efterretning – ingen tvivl om det.
Det kan være ordføreren har ret i det.
Det skal jeg ikke kunne sige noget om.
Dina Raabjerg (KF), 2026-01-15:
Det var sådan set det samme, fru Dina Raabjerg gerne lige ville henlede opmærksomheden på.
Jeg har svært ved at tro på, at det her er inden for forretningsordenen, og jeg kan ikke forstå, at der ikke er blevet grebet ind og lukket ned for den her debat for længst.
Så tak for ordet.