Inger Støjberg (DD), 2023-05-10:
Der er tidspunkter, som er definerende for et helt lands historie.
Det er tidspunkter, hvor det er afgørende, at landets ledere har modet til at stå på den rigtige side af friheden.
Sådan et tidspunkt var Muhammedkrisen.
Dengang var der et meget stort pres fra dele af erhvervslivet, lederskribenter på nogle af landets største dagblade, tidligere politikere og i meget høj grad fra muslimske kredse i Danmark, som ved deres fejhed forsøgte at få den daværende statsminister, Anders Fogh Rasmussen, til at give efter, til at undskylde over for den muslimske verden, på grund af at Jyllands-Posten havde bragt en række satiriske Muhammedtegninger.
Herboende muslimer vendte Danmark ryggen og rejste til Mellemøsten for at opildne til had imod Danmark.
Det var fejt, og det var usselt over for det land, som har givet dem alle muligheder for at leve et liv, der var både frit og rigt.
Tænk, hvis hr. Anders Fogh Rasmussen havde undskyldt.
Tænk, hvis han havde givet efter for det pres, som han var underlagt fra mange af dem med – i citationstegn – de rigtige holdninger og fra et muslimsk mindretal i Danmark.
Så havde vi i dag stået på den forkerte side af ytringsfriheden, og vi havde stået på den forkerte side af historien.
Muhammedkrisen er et afgørende tidspunkt i danmarkshistorien.
Det er derfor også afgørende, at alle i Danmark kender både til baggrunden for og konsekvenserne af Muhammedkrisen og ikke mindst vigtigheden af forsvar for ytringsfriheden i Danmark.
Det er derfor, at en meget stor del af oppositionen i dag jo foreslår, at vi skal have udarbejdet fælles undervisningsmateriale til undervisning i Muhammedkrisen, samtidig med at vi også foreslår, at den her meget vigtige del af danmarkshistorien selvfølgelig også fremgår bedre af historiekanonen.
Det er afgørende vigtigt, at alle børn og unge i Danmark kender til det her definerende tidspunkt for Danmark og selve fundamentet for vores frihedsrettigheder.
Danmark er grundlagt på et fundament af frihedsrettigheder, som generationer før os har lagt.
I Danmark har vi religionsfrihed, men vi har ikke religionslighed.
Her kan man tro på den gud, man vil.
Man kan dyrke ham, lige så tosset man vil, i sin fritid.
Man kan bare ikke pålægge alle os andre, at vi skal indrette os efter en andens tro.
Vi har ytringsfrihed, og det vil sige, at man kan sige og skrive præcis det, man vil, og man kan tegne alt, hvad man evner – selvfølgelig inden for lovgivningens rammer.
Og vi har ligestilling.
Her er piger og drenge, kvinder og mænd præcis lige meget værd.
Og oven på det fundament af frihedsrettigheder kan man så bygge sit eget liv.
Man kan bare ikke slå hul på fundamentet.
Sådan er det, og det skal stå tindrende klart for enhver, der lever i Danmark.
Jeg har fuld forståelse for, at der er nogle lærere, som oplever det som svært, og som også kan være ængstelige for at undervise i Muhammedkrisen.
Det skal der tages hånd om, og derfor er det jo også sådan, at beredskabsplanerne er blevet opdateret.
Vi skal i det hele taget være opmærksomme på, hvordan vi bedst står sammen, når det f.eks. handler om netop forsvaret for ytringsfriheden.
Men vi må ikke ende der, hvor det er en flok rabiate muslimer, der lever i en middelalderlig kultur, der via trusler og vold bestemmer, hvordan vi skal leve i Danmark.
Så lad mig sige det helt klart: Det er ikke til forhandling, om man som muslim i Danmark eller i Europa skal acceptere ytringsfriheden og retten til f.eks. at tegne Muhammedtegningerne.
Det skal man.
Vi skal ikke bøje os mod hinanden.
Vi skal ikke give lidt efter for at finde et kompromis af hensyn til muslimer, der ikke vil indordne sig efter vores frie samfund.
Ytringsfriheden og religionskritikken er presset.
Tal fra rapporten fra Ytringsfrihedskommissionen viste jo som sagt for nogle år siden, at 76 pct. af indvandrere og efterkommere af indvandrere fra Tyrkiet, Libanon, Pakistan og Somalia, som bor i Danmark, mener, at det skal være ulovligt at kritisere islam.
Problemerne er tydelige, og vi har også en forpligtelse til at stå vagt om det frie samfund, som generationer før os har skabt.
Derfor har vi i Danmarksdemokraterne været med til at fremsætte det her beslutningsforslag, og vi bakker selvfølgelig fuldt og helt op om det og takker også for samarbejdet med de øvrige partier.
Før valget var Venstre medforslagsstiller på et identisk beslutningsforslag, og det er skammeligt – det er skammeligt – at det er et parti, der er så svært at kende.
Og der er altså ærlig talt ikke meget af hr. Anders Fogh Rasmussens mod og principfasthed tilbage i det parti.