Merete Riisager (LA), 2018-11-08:
Mange tak, og tak for en spændende debat.
Vi har i dag debatteret omprioriteringsbidraget og uddannelsessektoren.
Omprioriteringsbidraget blev indført af den daværende Venstreregering, fordi SR-regeringen efterlod en økonomi uden en sikkerhedsmargen i forhold til budgetlovens underskudsgrænser.
Hvad betyder så det?
Det betyder, at det er en til enhver tid siddende blå regerings ansvar at agere de voksne.
Det er det, man indskriver sig i, hvis man melder sig ind i et blåt parti, og især hvis man stiller op for et.
Så er man den, der skal sørge for, at økonomien balancerer.
Man skal også beskytte borgerne mod brandskatning.
Man skal sikre, at virksomhederne kan fungere på et globalt marked, sådan at de kan fortsætte med at skabe arbejdspladser og indtægter.
Det er de indtægter, vi bl.a. bruger til uddannelse.
Det er de vilkår, man har som borgerlig, og det lever man selvfølgelig helt fint med. Vi kan lige tune ind på mit område, nemlig undervisningsområdet, og kigge på, hvordan det ser ud med det der omprioriteringsbidrag.
Folkeskolen finansieres af kommunerne og altså ikke af regeringen.
Udgifterne i kommunerne har ligget rimelig stabilt i en årrække.
Der blev på et tidspunkt en længere skoledag.
Det var under den daværende S-R-SF-regering.
Det betød selvfølgelig noget i forhold til udgifterne, men ellers ligger det altså som sagt forholdsvis stabilt, på trods af at der bliver en lille smule færre elever.
På de frie skoler har vi opjusteret den procentsats, som de frie skoler får.
De frie skolers økonomi følges altid med folkeskolens med et efterslæb på 3 år.
Det vil sige, at hvis folkeskolen får færre penge, gør de frie skoler det også bare 3 år efter.
På erhvervsuddannelserne har vi sammen med DF fjernet omprioriteringsbidraget.
FGU'erne er ikke sat i søen endnu.
De har en sund økonomi.
Og så har vi gymnasierne, og der er der stadig væk et omprioriteringsbidrag.
Det vil sige, at det altså er et relativt afgrænset område, som der er et omprioriteringsbidrag på.
Men det er så det, vi diskuterer i dag, og det er helt fair.
Og der er fokus på udkantsgymnasierne, det er også helt fair.
Men hvis man ser på gymnasierne, har de jo, som jeg nævnte i min tale, over en årrække fået flere og flere elever, og derfor kan det selvfølgelig godt virke barskt, når det går den anden vej.
Men som de jo har oplevet i Ribe: Hvis man driver gymnasier længe nok, så oplever man både det ene og det andet og både medvind og modvind og sol og regn.
Men igen er der det her med at være de voksne.
Det kan lyde lidt tørt og kedeligt, men det er faktisk sådan jeg betragter borgerligheden; det er det her med nogle gange at skulle sørge for rammerne.
Det her med at bruge penge og slå ud med armene er sjovt, det forstår jeg udmærket, den trang kan jeg også godt selv have.
Men det er altså det, man går ind i som borgerlig.
Det vil sige, at pengene skal passe.
Børnene skal have karakterer i skolen.
De skal også komme i skolen.
Så vi kigger på fravær.
Vi forventer af deres forældre, at de har talt så meget med dem, at når de starter, taler de et rimelig dansk, så de kan gå ind i undervisningen og så fremdeles.
Så det er, kan man sige, over hele linjen, at man som borgerlig træffer beslutninger, som handler om rammerne, som handler om forældreansvar, som handler om, at vi stiller nogle forventninger til, at borgerne også tager det ansvar på sig, som nu engang er deres.
Til gengæld vil vi også meget gerne beskytte dem imod en stat, der bliver fristet til at inddrive for mange af deres penge.
Vi vil gerne beskytte de mennesker, som har betalt skat hele deres liv eksempelvis.
På et tidspunkt afgår de ved døden, og så efterlader de nogle penge, som de jo har betalt skat af.
Og der skal der jo også være en rimelighed, i forhold til hvad der så skal betales skat af, og det kan der jo være helt forskellige synspunkter omkring.
Vi vil også gerne beskytte virksomhederne, som jo altså skal ernære os alle sammen ved at stille arbejdspladser til rådighed og også indbetale skat, sådan at vi faktisk har et samfund, der kører rundt.
Så det er den her lidt kedelige voksenrolle, men som jo også er ret interessant, for det er præcis den her voksenrolle, der er årsagen til, at vi har så velfungerende et samfund, som vi faktisk har.
Vi er et lillebitte land i en kæmpestor verden, som har et relativt velfungerende arbejdsmarked, uddannelsessystem og sikkerhedsnet til mennesker, som bliver syge, og som bliver gamle.
Så det er jeg meget tilfreds med.
Til gengæld vil jeg blive bekymret, hvis f.eks. SF, Alternativet og Enhedslisten får magt, som de har agt.
Nu har jeg siddet og kigget lidt i »100 dage med Enhedslisten«, og jeg må sige, at der bliver jeg selvfølgelig noget bekymret.
Men jeg bliver også meget bekymret, når jeg lytter til de ellers fornuftige ordførere fra Alternativet og SF.
For der er ikke nogen tvivl for mig om, at hvis de tre partier får magt, som de har agt, så får vi et fattigere Danmark.
Det er altså ikke kun den enkelte, der jo på sigt vil få færre penge til sig selv, når det bliver et fattigere land.
Det vil også betyde, at vi får en dårligere uddannelsessektor.
Så det er jo det her lidt kortsigtede, den lidt ungdommelige tilgang til tingene, som jo er fristende nok.
Så kan vi godt dykke ned i de enkelte prioriteringer, og vi kan kigge på udkantsgymnasierne osv., det er jeg fuldstændig villig til.
Men på den store klinge synes jeg, det er ekstremt vigtigt, at de borgerlige påtager sig ansvaret for, at der er nogle rammer; at vi ikke brandskatter borgerne; at vi sørger for, at ungerne får en karakter, og at de sidder ned i skolen til tiden og alle de her ting.
Det er sådan, det er.
Så er der hele udlændingeområdet.
Det har vi slet ikke diskuteret i dag, for det er ikke en del af den her debat.
Men helt ærligt, når vi ser på vores samfundsøkonomi, så betyder det også noget, hvis Enhedslisten, Alternativet og SF får meget indflydelse.
Vi betaler i dag 33 mia. kr. om året til ikkevestlig indvandring.
Det er bare nogle penge, der ret hurtigt bliver revet ud bl.a. af vores uddannelsessystem.
Så hvis vi lige skal kigge ned oppefra helikopteren her, diskuterer vi nogle helt konkrete ting, men vi diskuterer også økonomi.
Og jeg er faktisk vældig bekymret, hvis det er sådan, at vi skulle være så uheldige at få en meget rød regering støttet af røde partier, fordi vi kan risikere at få et fattigere land og dermed også dårligere vilkår for vores borgere – og dermed også et dårligere uddannelsessystem.