Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2021-06-03:
Tak for det.
Jeg vil sige, at man er godt vant med ordførerkredsen her i forhold til gode taler, og jeg er sådan set enig med den foregående ordfører i, at der har været nogle exceptionelt gode taler i dag.
Standarden er høj i den her kreds af ordførere, så det er egentlig ikke, fordi det overrasker mig, men jeg synes alligevel, det er vigtigt at konstatere.
Jeg lytter mig også til, at der er rigtig mange fællesmængder i de ting, der bliver sagt, og rigtig mange af de samme temaer, der går igen, men også svar på temaer, der går igen.
For én ting er, at temaet er det samme, men svarene på dem er også på rigtig lange stræk de samme ting, der bliver kredset om.
Vi har en stærk folkeskole i Danmark.
H.C. Andersens eventyr slår jeg mig faktisk også på, altså ikke eventyret, for det synes jeg er fantastisk.
Men beskrivelsen af folkeskolen som én lang deroute får man altså ikke mig til at hoppe på.
Folkeskolen er væsentlig bedre i dag, end den var for 50 år siden.
Vi har en fantastisk stærk lærerstand i Danmark.
Man må bare sige, at de lavede et brag af et stykke udviklingsarbejde fra den skole, jeg gik i i 1980'erne, og frem til, jeg ved ikke hvornår, 00'erne, og hvor der ikke var store forkromede reformer, som indrammede en ny måde at gøre tingene på.
Der udviklede skolen sig, fordi lærerne udviklede skolen, fordi en samlet lærerstand med den ledelse, der var, udviklede folkeskolen til at nå nye højder.
Er der noget, vi har tabt undervejs?
Ja, det er der da, og der er jeg til gengæld enig.
Når vi er ved fag, har vi simpelt hen også tabt at have et bredt dannelsesbegreb.
Det er jo ikke, fordi jeg gerne vil tilbage til, at pigerne sidder og har barnepleje og husgerning, og at drengene har træsløjd
– ligestillingen er trods alt kommet lidt længere, end da man havde de fag – men vi har jo bevæget os fuldstændig væk fra almindelige færdigheder, man skal bruge i sin tilværelse, når man bliver voksen, uanset hvilket arbejde man skal have.
De er ikke længere en del af skolen – jo, madkundskab er der endnu, men barnepleje er der ikke.
Nu har jeg simpelt hen de sidste, jeg ved ikke hvor mange år – efter jeg fik børn – set den ene gang efter den anden, at der bliver skældt ud i aviserne over, at folk ikke kan finde ud af at opdrage børn, og curlingbørn og alle mulige ting.
Det er da enormt spændende, at den generation, som afskaffede, at man lærte os at opdrage børn, så har utrolig travlt med at sige, at man ikke er i stand til det.
Det er der jo så ikke så meget at sige til, kan man sige.
Så helt almindelige færdigheder, som er en helt almindelig del af det at blive voksen, er ikke længere en helt almindelig del af vores folkeskole.
Det handler om fag, det handler om mængden af fag, der er snævret ind, det handler om, at der i kompromisernes hellige navne er nogle fag, der er blevet slået sammen, eller som helt er røget ud, fordi der skulle gives plads til noget andet.
Derfor står vi i dag med et dannelsesbegreb, der efter min mening er alt, alt, alt for smalt.
Det handler ikke kun om, hvad folk skal lave, når de bliver store, det handler om, at vi alle sammen skal have en tilværelse, som indbefatter utrolig mange forskellige ting, som vi gerne skal kunne mestre.
Hvis vi skal myndiggøre, og hvis vi skal vægtiggøre en generation, handler det om at kunne de ting.
Vi skal alle sammen et eller andet med at ordne nogle tagrender om efteråret, vi har alle sammen nogle unger, der skal hentes i institution, og vi skal finde ud af alle de dilemmaer, man har om det at opdrage børn.
Vi skal alle sammen passe et arbejde og vide, hvad det er for en størrelse, men der er jo stort set ikke erhvervspraktik i skolerne længere.
Der er masser af ting, vi glipper at have inde som en del af vores folkeskole.
Den er blevet for akademisk, den er blevet for, hvis jeg skal sige det, det må man gerne, når man er kvinde, tror jeg nok, i de her meget kønsfokuserede tider, meget feminint orienteret, må man bare sige.
Vi havde et kæmpestort metalsløjdlokale nede i den ene ende af skolen, og det betød, at så kunne man have metalsløjd når man gik i 8. og 9. klasse.
Så kunne man i øvrigt også, hvis man var til den slags, rode med sine knallerter efter skoletid og bruge skolen som en ramme for den slags.
Det havde jeg aldrig rigtig fidus til, men det er bare for at sige, at der havde man altså rigtige fag med rigtige maskiner og med rigtige værksteder på rigtige folkeskoler, som klædte folk på til at skulle noget andet end at tage en studentereksamen.
Og så undrer folk sig: Hvorfor er det, alle de unge trækker over mod det almene gymnasium?
Ja, det er der da ikke noget at sige til, for det er jo sådan set det allermest trygge valg, man kan træffe i hele verden, for det er det, man har prøvet i forvejen.
Det er det, man har prøvet de sidste 9 år, og så kan man så tage 3 år ekstra af det samme.
Det er da simpelt hen ikke en måde at drive folkeskole på.
Det bliver jeg bare nødt til at sige, det er simpelt hen for enøjet.