Mattias Tesfaye (S), 2023-11-30:
Jeg vil først og fremmest sige tak for en debat, som var, synes jeg, mere interessant, end jeg lige havde forventet, da vækkeuret ringede og jeg stod op i morges.
Jeg tror, at jeg vil starte min tale med H.C. Hansen, som var statsminister, da min mor blev født, og som voksede op i min egen hjemby, Aarhus, i mellemkrigstiden.
Det var en tid, hvor folk flyttede fra landet til byerne, og hvor mange af dem, der kom ind i byerne, blev en del af den socialdemokratiske arbejderbevægelse og havde en familiemæssig baggrund på landet, hvor skolegang var noget, der foregik med drenge og piger i hver sin klasse på lerstampede gulve til maks. 7. klasse, og var noget, kirken tog sig af.
De flyttede ind til byerne, hvor det blev åbenlyst for enhver, at hvis man skulle realisere de visioner, man havde, for det danske samfund, så var uddannelsespolitik nøglen, hvilket H.C. Hansen opdagede efter anden verdenskrig, da vi skulle have industrialiseret Europa og Danmark.
Med hjælp og med inspiration fra det amerikanske velstandsmirakel kunne man godt se, at hvis ikke der blev bygget noget uddannelse på, så kunne de tekniske fremskridt, de nye maskiner, de nye arbejdsprocesser, som skulle industrialisere landbruget med traktorer, og som skulle etablere en levende fremstillingsindustri, ikke realiseres; det kunne kun realiseres med uddannelse.
På samme måde kunne man se, at man fik behov for langt flere mennesker med en videregående uddannelse, en universitetsuddannelse.
I mellemkrigstiden blev Danmarks andet universitet åbnet i min egen hjemby, i Aarhus.
Og det var helt åbenlyst, at for at kunne sikre velstand og velfærd måtte der uddannelse til.
Det var så indgroet en del af mit eget partis og bredt af Folketingets politiske identitet, at uddannelse var nøglen.
Mere uddannelse var godt, og mindre uddannelse var dårligt.
Jeg har set et billede af H.C. Hansen stå foran Amalienborg med sin første regering, da han var statsminister, og han ser stolt ud.
Men jeg har aldrig set ham så stolt som på et billede, hvor han står med sin kone og sin datter og datteren lige har fået studenterhue på hovedet.
Det var jo adgangsbilletten til det gode liv for hans datter, men det var det også til at realisere nogle samfundsmæssige ambitioner om at løfte uddannelsesniveauet i befolkningen.
Jeg starter her, fordi der har været et par replikker til Socialdemokratiets uddannelsespolitiske historie, som jeg godt lige vil sætte et par ord på.
For i mit eget parti – og jeg vil vove at påstå, at det gælder for de fleste partier herinde – tegnede man på det tidspunkt, i efterkrigstiden, en uddannelsestrappe, der handlede om, at man skulle have løftet folk op.
Derfor kalder vi det også høj uddannelse, når man bevæger sig fra ufaglært til faglært, til det, man engang kaldte seminarieuddannet, til universitetsuddannet og til i sidste ende at tage en ph.d. og blive forsker.
Og lige såvel som H.C. Hansen er stolt af sin datter, der står med studenterhue på hovedet, klapper vi alle sammen eller dytter, når studentervognen kører forbi, og det gør vi stadig i sommeren 2023.
Vi klapper både af studenterne, men vi klapper også af vores samfund, for hver eneste gang der er en studentervogn, der er kørt forbi, er vores samfund lykkedes med noget, så uddannelse har en dobbelt virkning.
Jeg tror, at uden uddannelsestrappen, uden bevægelsen op ad uddannelsestrappen, havde vi slet ikke været så velstående et samfund, som vi er i dag.
Vi havde ikke kunnet levere kvalitet på vores sygehuse, i vores industri, i vores servicevirksomheder i nærheden af det niveau, der giver det velstandsniveau, vi har i Danmark i dag.
Det, der er udfordringen, er, at med uddannelsestrappen er der også fulgt nogle udfordringer, for vi lever nemlig ikke mere i H.C. Hansens tid.
Vi har bl.a. fået den udfordring, at 70 pct. af en ungdomsgeneration søger ind på de gymnasiale uddannelser, som har som sit formål at forberede til videregående uddannelse.
Vi har 27 pct. af en ungdomsgeneration, der søger ind på en universitetsbacheloruddannelse – det er så mere end hver fjerde.
Vi har særlig blandt de nye gymnasieelever, der har et lavt karaktergennemsnit med fra grundskolen, alt for højt fravær, alt for højt frafald.
Vi har en kraftig stigning i antallet af ufaglærte studenter i Danmark.
I 2014 var der 15.000 unge under 30 år, der endnu ikke havde brugt deres studenterhue til noget, og sidste år blev det målt til 23.000 unge – altså fra 15.000 til 23.000 siden 2014.
Det går rigtig stærkt.
Og de er karakteriseret ved, at de også har haft det fagligt svært i gymnasiet.