Pelle Dragsted (EL), 2025-01-22:
Tak for det, formand.
Og tak for en god debat og en principiel og vigtig debat.
Forslaget handler grundlæggende om at sikre, at de penge, vi betaler i skat, går til vores velfærd, i det her tilfælde for vores mest udsatte borgere, og ikke ender som profit i lommen på ejerkredse, uanset om det er de her store koncerner eller mere de her lykkeriddere, vi har set rundtomkring i landet.
Jeg vil gerne igen understrege, at det her ikke er et spørgsmål om privat eller offentligt; det her er et spørgsmål om profit eller nonprofit.
Der er masser af private bosteder, masser af private tilbud i Danmark som for langt de flestes vedkommende drives nonprofit.
Det er slet ikke dem, det her forslag handler om.
Det her forslag handler om, hvorvidt man som ejerkreds skal kunne trække et overskud ud af driften af f.eks. stofbehandlingssteder eller bosteder.
Det er meget vigtigt at understrege.
Det, vi foreslår, er, at hvis man ønsker at etablere nye bosteder, skal det være i det regi, altså ud fra et selvejeprincip eller et fondslignende princip, ligesom langt de fleste allerede er, og ligesom vi også kender det fra friskoleområdet.
De eksisterende skal selvfølgelig have mulighed for og god tid til at omlægge sig til en nonprofit drift.
Hvorfor fremsætter vi det her forslag?
Det gør vi, fordi vi har set en rigtig bekymrende udvikling, hvor velfærdsprofitører er rykket ind i vores velfærd på en måde, vi ikke har set før.
Nogle af dem er nogle af de lykkeriddere, som vi læser om i aviserne næsten hver uge.
Det er dem, der køber årgangsvine for 70.000 kr. eller køber veteranbiler til sig selv eller tager på safari, eller hvad de ellers gør, for vores skatteyderkroner.
Andre er de store koncerner – en ordfører nævnte selv Ambea – som har hjemsted i skattely, og som altså driver en række tilbud for så at kunne trække profit ud til deres ejerkreds og på den måde har som forretningsmodel at få snablen ned i fælleskassen.
Uanset hvem man er – helt sikkert også blandt dem, som driver de her kommercielle profitsteder – er der fornuftige og ordentlige mennesker, men uanset hvordan man vender og drejer det, opstår der, når profitten rykker ind, et modsætningsforhold, et modsætningsforhold mellem os borgere, som ønsker, at de penge, vi betaler i skat af vores hårde arbejde, bliver brugt til at løse den opgave, vi betaler for, nemlig at skabe de bedst mulige vilkår og i det her tilfælde for socialt udsatte borgere, og så en ejerkreds, som jo har som klart formål at trække så stort et overskud som muligt ud til deres aktionærer eller ejerkreds.
Hvordan øger man sit overskud?
Det kan man gøre ved f.eks. at sænke sine omkostninger.
Det kan være omkostninger til løn ved at have mindre faglært personale, det kan være omkostninger med hensyn til antallet af medarbejdere, så de her borgere meget sjældent kommer i bad – det har vi set mange eksempler på – og det kan være andre former for udgifter, som man har i driften til det her.
Men det er klart, at det jo hverken er i de sårbare borgeres eller alle de andres interesse.
Årsagen til mange af de eksempler, vi ser – måske ikke de mest grelle af lykkeridderne rundtomkring i Danmark, men de andre eksempler, vi desværre ser igen og igen på det her område – er jo, at den modsætning er der, altså at man prøver at presse citronen for at kunne øge sit overskud, og den citron, man presser, er i det her tilfælde altså de udsatte borgere i det her land.
200 mio. kr. eller lidt mere er der blevet trukket ud i profit, og det er alt sammen penge, som vi har betalt som skatteydere, penge, som kunne være gået til at ansætte en socialpædagog mere, penge, som kunne være gået til at sikre, at de her udsatte unge kom på en udflugt mere, men som for nogles vedkommende i stedet for er endt i skattely i Luxembourg eller i dyre biler eller årgangsvine for andres vedkommende.