Jacob Mark (SF), 2018-05-24:
Tak for det, og tak for debatten.
Før jeg går i gang med min afrunding, skal jeg hilse fra De Radikale og sige, at de støtter forslaget.
Det betyder imidlertid fortsat, at der ikke er 90 mandater bag en trivselskommission, men jeg oplever alligevel, at alle ordførere – selv hr. Henrik Dahl, som jeg har haft mange gode debatter med om trivsel, test og karakterer osv. – ligesom anerkender, at vi har et problem med et stigende antal unge, der mistrives i Danmark.
Så det vil jeg forfølge i udvalget.
Og jeg synes helt sikkert, vi skal gøre det, som hr. Alex Ahrendtsen foreslog, nemlig lave en høring, som går ud på, hvordan vi kan forbedre de unges trivsel.
Og så er jeg rigtig glad for, at fru Anni Matthiesen åbnede op for, at vi kan tage det arbejde, som sker ovre hos sundhedsministeren – hvis der kommer nogle gode forslag fra nogle unge mennesker derovre til, hvordan vi kan forbedre de unge menneskers trivsel, som har noget med undervisningsområdet at gøre – med over i Undervisningsministeriet.
Så det er jeg glad for.
Hvorfor er der brug for det her?
I løbet af de sidste 10 år er antallet af børn og unge, der er blevet diagnosticeret med angst eller depression, tredoblet.
37 pct. af de unge, der har angst, og som er mellem 16 og 25 år, siger det ikke til nogen.
De går alene med den der mistrivsel og følelse af, at alt ramler sammen over hovedet på dem, for det tænker de at der ikke er andre der bør interessere sig for.
Så selv om antallet af diagnoser er tredoblet, er der helt sikkert også en del unge, som går med det selv, og som aldrig får den hjælp, de har brug for.
Kigger man på ungdomsuddannelserne – og nu har jeg bare taget nogle tal ud – så var over halvdelen af 2. g-eleverne fra to gymnasier i et forskningsprojekt fra Aarhus Universitet lige så stressede som de 20 pct. mest stressede på arbejdsmarkedet.
Og kigger man så på de videregående uddannelser, som jo egentlig ikke er en del af det her forslag, så tager hver tiende studerende præstationsfremmende stoffer – adhd-medicin f.eks. – når de skal op til eksamen.
Jeg siger ikke, at alle børn mistrives, for langt de fleste har det, som hr. Jakob Sølvhøj sagde, heldigvis rigtig godt, og for nogle kommer det her i perioder.
Men jeg har alligevel en tanke om, at det her er et problem, som vi er nødt til at gøre noget ved, og som kun er blevet værre over de sidste par år.
Jeg tror ikke, at debatten handler om, at de unge skal være mere robuste – det er blevet sådan et populært politisk buzzword.
For når vi bare siger det, gør vi det op til de unge.
Så siger vi nærmest: Det er din skyld; du er ikke robust nok; det er derfor, du ikke trives.
Der er også nogle strukturer, som vi har lagt ned over de børn og unge, der er i Danmark i dag, som gør, at de ikke kan være robuste.
Det er de strukturer, jeg gerne vil have undersøgt.
Bare for at give et hurtigt eksempel på ca. 1½ minut, kan man jo kigge på et børneliv og et ungeliv og se på, hvad det egentlig er for nogle strukturer, vi giver dem i dag.
Kigger man på vuggestuerne, kan man se, at der er flere børn end nogen sinde før, der bliver sendt hurtigere af sted i børnehave, fordi der er penge at spare for kommunerne ved at sende dem fra vuggestue til børnehave tidligere, fordi der er færre pædagoger i børnehaverne.
Ser man så på børnehaverne, er der flere børnehaver, der føler sig presset til at sende børnene af sted i skole, også selv om børnene ikke er klar.
Og det er, fordi man har lavet loven om, så det ikke længere er forældrenes ret at sige: Vi vil gerne have vores barns skolestart udsat.
Nej, det er kommunens ret, og det er billigere at sende et barn i skole, end det er at have vedkommende gående i børnehaven, fordi der er flere elever til en lærer, end der er børn til en pædagog.
Og hvis man ikke skal tage en stopprøve, skal man i hvert fald tage nationale test, der kommer i 2. klasse, og så skal man i øvrigt tage ti nationale test i alt igennem sin folkeskoletid.
Og det er test, som i øvrigt af mange forskere er blevet kaldt fuldstændig nytteløse, og som lærerne ikke ved hvordan de skal bruge.
Kommer de så op i udskolingen, hvor de i øvrigt også har været igennem PISA-målinger, og hvor de har kunnet se deres skole på en rangliste, som forældrene kan se på nettet og dermed sammenligne, skal de så vurderes parate til uddannelse.
De kan reelt risikere at blive vurderet ikkeuddannelsesparate, selv om jeg har den holdning, at man nok egentlig er parat til en eller anden form for uddannelse, uanset hvem man er, og uanset hvad man kan.
Men det stempel kan man jo godt få på sig.
Er man så uheldig at gå på den forkerte skole, kan man blive udsat for den skolepræmiepulje, som regeringen har lavet, og som reelt betyder, at de svageste elever skal løftes over en bestemt karakter, for ellers udløses der ikke et bestemt økonomisk tilskud til skolen.
Det vil sige, at der sidder nogle af de mest sårbare elever og ved, at hvis de ikke præsterer til lige præcis den her eksamen, får skolen ikke de ekstra penge næste år.
Når man så kommer ind på ungdomsuddannelserne, kæmper man med de flere eksamener, de flere prøver, der skal udløse de karakterer, man har brug for, for at man kan komme ud og klare de høje adgangskvotienter, som i øvrigt nogle steder sprænger skalaen.
Vi har en 7-trinsskala.
Man kan maks. få 12, men på flere uddannelser er gennemsnittet over 12.
Når man så kommer igennem den ungdomsuddannelse, hvor der i øvrigt ikke er noget vejledning til sidst i ungdomsuddannelsen, skal man helst starte inden for 2 år, for ellers får man ikke den karakterbonus, som vi fortsat ikke har fået afskaffet herinde, og man bliver straffet på sin SU efter et vist antal år, hvis man ikke starter inden for de 2 år.
Når man så kommer ind på den videregående uddannelse, skal man have fart på, for ellers bliver institutionen straffet økonomisk, og det samme gør man selv, hvis man ikke er hurtig nok.
Man skal næsten beviseligt være syg for at få udsættelse.