Mads Olsen (SF), 2025-03-28:
Tak for ordet, og tak til Dansk Folkeparti for årets udlændingerunde, som jeg hørte nogle kalde det forleden.
Der er jo nok at tale om.
Lad os bare tage nogle udpluk.
Syddansk Universitet har måttet lukke deres bederum, fordi det efter deres opfattelse var blevet til en pseudomoské.
Vi har fået en god og længe ventet opdatering af vores trossamfundslov, som dog fuldkommen mangler opfølgning, ressourcer og håndhævelse, og jeg mangler stadig at høre fra regeringen, om man er villig til at kigge på det.
Det er et problem, for vi ved, både fra medierne og forskningen, at mængden af muslimske kvinder, der har meget svært ved at blive skilt fra deres mand, er betydelig.
Kommissionen for den glemte kvindekamp har gjort alles lave forventninger til skamme og har barslet med op mod 60 for det meste enormt gode og konkrete forslag til at forbedre kvinders rettigheder, om end det er at forplumre den debat med masse personfnidder.
EU har endelig fået øjnene op for et af de største problemer med vores asylsystem, nemlig hjemsendelsen af afviste asylansøgere, og det bliver i den grad spændende, om de tiltag formår at gå den svære balancegang mellem grundlæggende rettigheder og behovet for at reparere et system, der er slået fuldstændig i stykker.
SF har foreslået, at multikriminelle familier kommer ind under de skærpede muligheder for politi og domstole i bandepakkerne.
Vi har efterhånden på rystende vis over de senere år fået et indblik i, hvor meget de her familier smadrer for lokalsamfundet, og det skal vi sætte ind over for.
Derfor er jeg også glad for, at justitsministeren vil bringe det her spørgsmål op, og så har jeg slet ikke nævnt begivenhederne på den anden side af sundet, f.eks. bandekrigen, der flammer op, eller korankritikere, der bliver truet eller sågar slået ihjel.
Vi har endnu en gang set konsekvenserne af skøre udlændingeregler.
F.eks. fik 18-årige Audrey Morris besked på at rejse hjem til USA, som hun ellers forlod, da hun var 9 år.
Hendes brøde var, at hun havde boet ude i 2 måneder.
Nu må vi se, hvad sagen bringer, men jeg har meldt klart ud, at SF er klar til at rejse sagen i Folketingets Indfødsretsudvalg for forhåbentlig at kunne give hende statsborgerskab, så hun kan blive, for alt andet ville simpelt hen være for skørt.
Sådan kunne jeg egentlig blive ved.
Omkostningerne ved den manglende integration er med andre ord lige så udtalte, som de altid har været, og så har jeg slet ikke nævnt nogen af de frygtelige antisemitiske tilråb og tilkendegivelser, som vi har set over de seneste par år, som måske mere end noget andet egentlig udstiller vores udfordringer med integrationen.
I SF har vi længe ment, at den eneste løsning på alle disse problemer er at ophæve udlændingepolitikkens særstatus i dansk politik.
Det er forstået på den måde, at man kan gætte partiernes holdninger til udlændingepolitiske spørgsmål, uden at vi overhovedet behøver at åbne munden som ordførere.
Hvis vi skal nå i mål med noget af det her, tror jeg, at det kommer til at kræve en udlændingepolitisk genstart, hvor ansvarlige partier bliver enige om at lempe skøre regler og stramme skruen på områder, hvor vi stadig har huller i systemet.
Hvis strammeren nægter at lempe og lemperen nægter at stramme, tror jeg – nej, det ved jeg – at debattens polarisering fortsat vil være en kilde til en inaktivitet og manglende konsensus på det her område, og det vil være dybt skadeligt for vores muligheder for at komme udfordringerne til livs.
Det vil være skadeligt, fordi enhver opfordring til at stramme de steder, hvor der er behov for det, fortsat bliver mødt med en kritik om tabt humanisme og manglende omsorg over for asylansøgere, især hvis man tilhører den fløj, som jeg tilhører.
Men det vil også være skadeligt, fordi en masse muslimske medborgere er kommet for at blive, uanset om Dansk Folkeparti kan lide det eller ej, og de vil fra nu af og i mange årtier fremover være en ny del af den danske offentlighed og kultur.
Hvis vi ikke finder balancen, hvor vi slår hårdere ned på modborgerskab og desintegration, samtidig med at vi holder hjertet varmt, bevarer det almenmenneskelige behov for at hjælpe mennesker i nød og taler ordentligt om herboende medborgere, der gør, hvad de kan, kommer vi uvægerlig til at stå med massive problemer som følge af vores enøjede tilgang til udlændingepolitikken.
Jeg siger ikke, at det er muligt for os at blive enige om udlændingepolitikken.
Jeg siger ikke engang, at det er specielt ønskværdigt.
Men så længe politisk opportunisme og forstenede positioner hersker på det her område, sårer det det mest danske, vores styreform måske overhovedet har, nemlig den konsensussøgende kompromiskunst, som har bragt os og vores samfund så langt.
Jeg vil nu læse SF's vedtagelsestekst op:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at der skal føres en udlændingepolitik, så integrationsopgaven kan håndteres og der ikke opstår parallelsamfund.
Alle borgere i Danmark skal respektere frihedsrettigheder, ligestilling mellem kønnene og demokratiske principper, som er nedfældet i lov.
Folketinget konstaterer endvidere, at regeringen og Folketinget skal arbejde for at oprette fællesskaber, der underbygger demokratiske værdier som alternativ til de antidemokratiske og ekstremistiske miljøer, der forsøger at undergrave demokratiet.
Folketinget konstaterer, at der skal tages et opgør med de skøre regler i udlændingepolitikken.«
Tak for ordet.