Karsten Hønge (SF), 2019-02-28:
Tak til ordføreren, og også tak til ministeren for på en, synes jeg, konstruktiv måde at tage imod ånden og indholdet og substansen i det beslutningsforslag, som SF har fremsat.
For os betyder den formelle ramme, i forhold til om det skal være et beslutningsforslag, om vi skal få lavet en form for beretning fra udvalget, om eller vi skal gribe det an i forbindelse med evalueringen af satspuljemidlerne, langt mindre.
Sagen er, at vi skal nå frem til at gribe beskæftigelsespolitikken an på en anden måde.
Vi skal fjerne nogle af de sten og snubletråde, som kommunerne oplever, når de ønsker at gøre en særlig indsats over for borgere, der ønsker at komme i arbejde.
I dag er det simpelt hen ikke muligt; det er ikke lovligt for kommunerne at tage en beslutning om, at det her faktisk vil være bedst for den her borger i forhold til at bevilge nogle penge til f.eks. at få fjernet synlige tatoveringer, der kan være den forhindring, der gør, at de ikke kommer i arbejde.
En kommune kan ikke sige: Nu giver vi dig nogle særlige penge til måske at starte egen virksomhed, til at få ordnet tænderne, så du ikke bliver set skævt til fra kollegaernes side.
Den type beslutninger kan kommunerne ikke tage i dag.
Så forslaget fra SF går på, at vi fjerner nogle af de sten, sådan at vi kan spørge eksperterne om, hvad der er bedst.
Og hvem er eksperterne?
Det er borgerne.
Borgerne er nemlig eksperter i deres eget liv.
Kommunerne skal møde borgerne i øjenhøjde, og de skal række dem en hjælpende hånd, som bringer dem videre fra der, hvor de selv er.
Man kan også se, at en af de reaktioner, der var fra en borgers side i Aarhus, som bliver citeret fra en af lederne i kommunen, var – og det er den typiske reaktion: Jamen kan jeg da selv bestemme?
Det er altså en overraskelse over, at man faktisk får tildelt noget mere magt over sit eget liv af kommunen i stedet for at blive pålagt noget, blive retvist, blive anvist; så i stedet for det stoles der faktisk på, at man som eksperten i sit eget liv, altså borgeren selv, kan blive hjulpet videre.
Den daværende rådmand for Sociale Forhold og Beskæftigelse i Aarhus Thomas Medom siger, at de har vendt systemet på hovedet.
Og så siger han: »Det har vi gjort ved at møde nogle mennesker, som har mistet troen på sig selv og på, at de kunne komme i job, med tillid og på en anden måde, end vi normalvis gør i vores beskæftigelsessystem.«
Det er en vej frem, som netop ved at møde folk der, hvor de er, har en chance for både at få rettet op på de menneskers liv, men også at gøre det i et tempo og på en måde, som giver mening, og som på længere sigt rent faktisk også får mennesker i arbejde.
Vi kan se en socialrådgiver, der hedder Mette-Mai Jensen fra Aarhus, der også udtaler sig og siger, at hun har fuld tiltro til, at borgerne ved, hvad der er behov for.
Hun siger: »Jeg tror, folk selv har en idé om, hvad der skal til.
De har jo gået ledige længe – og vi får tit henvendelser fra borgere, som gerne vil noget, som ikke kan lade sig gøre som lovgivningen er i dag.«
Så siger hun også: »Forsøget med selvbudgettering er lidt af et sats for kommunen.
Jeg synes, det er fedt, at vi gør det!
Jeg tror på, at det er en rigtig god mulighed for borgerne for at komme videre.«
Så det, det handler om her, er altså, at det varme vand og de dybe tallerkener er opfundet, men det handler om for os at få det udbredt.