Karina Adsbøl (UFG), 2022-05-10:
Tak for det, formand.
Jeg har glædet mig rigtig meget i dag til at førstebehandle det her forslag, som går ud på at ophæve det samlivskrav, som i praksis betyder, at man ikke kan få lov til at blive adopteret af den person, man anser som sin mor eller far, fordi man ikke har boet sammen i 3 år, inden man fyldte 18 år.
Personer over 18 år kan blive adopteret, hvis betingelserne for adoption efter adoptionsloven er opfyldt.
Det er bl.a. en betingelse for adoption, at den, som ønskes adopteret, enten ønskes opfostret eller har været opfostret hos adoptanten som udgangspunkt i 3 år før det fyldte 18. år.
Det her er et rigtigt problem for rigtige mennesker.
Det kan være, at man gerne vil adopteres af sin mors samlever, hvis man betragter denne som en far, selv om vedkommende først kom ind i ens liv, efter man var fyldt 18 år.
Det kan også være, at man aldrig har oplevet støtte fra sine biologiske forældre, men ender med som voksen at få en stærk relation til en anden voksen, som bliver som en forælder for en.
I de tilfælde har man jo ikke nogen chance for nogen sinde at kunne opfylde kravet om 3 års samliv, inden den, der vil adopteres, fylder 18 år.
Endelig kan man jo også forestille sig, at man er blevet tvangsbortadopteret ved fødslen, men som voksen genoptager kontakten med sit biologiske ophav og faktisk kunne ønske sig at blive juridisk barn af sine biologiske forældre igen, men det vil ikke kunne lade sig gøre, fordi barnet aldrig har boet med de biologiske forældre, medmindre man ophæver kravet om 3 års samliv.
Selvfølgelig skal der være et fælles ønske om adoption mellem adoptanten og den, der ønsker at blive adopteret, og selvfølgelig skal det være til den, der vil adopteres, bedste.
Det er meget fornuftigt.
Vi mener ikke, at man fra lovgivers side kan eller bør definere, hvornår to mennesker har et forælder-barn-forhold, der kan berettige en adoption.
Jeg håber derfor, at det her snart bliver til virkelighed for de mennesker, der også sidder og følger med i dag, og som har en drøm om det her.
Og jeg kan jo høre på debatten i dag, at det er lige før, man kan blive helt glad.
Jeg vil godt takke alle partierne, som bakker op om det her.
Jeg er også meget enig med fru Pia Kjærsgaard, som siger, at det da er utroligt, at man ikke bare kan stemme for, men altid skal lande det i en beretning.
Det er også noget, jeg altid har undret mig over.
Og i forhold til det økonomiske, som Venstre nævnte, er jeg også helt enig, i forhold til at det her handler om, at man ikke får godkendt sin ansøgning, at man ikke får lov til at blive adopteret.
Men altså, det skal ikke skille os ad.
Jeg er i hvert fald utrolig glad for, at det hele vejen rundt ser ud til, at der er opbakning til det, og hvis det skal ende ud i, at vi lander en beretning, vil jeg da glæde mig til det.
Det bedste ville jo være, når man fremsætter et forslag i Folketingssalen, at det blev stemt igennem, men det er der jo ofte store udfordringer med.
Jeg ved ikke, hvorfor det skal være sådan, at man ikke kan unde ordførerne, der sidder og arbejder på området, nogle sejre indimellem.
Det handler om mennesker, man gerne vil gøre en forskel for.
Så jeg ser frem til den kommende udvalgsbehandling og vil i hvert fald bestemt holde ministeren op på det her, og så håber jeg så, at der bliver lavet et godt lovforslag.
Somme tider skal man jo også passe på med, at man ikke putter alt for meget ind i et lovforslag.
For så kunne det være, at vi ikke behøvede at vente i lang tid på et lovforslag, men at det kunne ændres med en bekendtgørelsesændring.
Men i hvert fald tak for debatten i dag.
Tak for ordet.