runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2019-02-26:
Altså, jeg ville gerne have svaret på, hvad jeg helst ville svare på, men så tænkte jeg bare, at så har jeg givet det tredje svar, og så ville jeg ikke kunne komme til at svare på det.
Nu har hr. Uffe Elbæk valgt, at jeg skal svare på det med vildsvinehegnet, og så gør jeg det.
Det har vi jo gjort, fordi der er en overmåde stor risiko for afrikansk svinepest, som, hvis den måtte bryde ud – og vi har set eksempler på det længere nede i Europa – ville have helt ødelæggende effekter i forhold til dansk eksport.
Det er jo der, hvor vores verden hænger sammen, det gør den sikkert også for hr. Uffe Elbæk, det medgiver jeg, men den hænger altså også helt kontant sammen.
En af grundene til, at vi overhovedet kan sætte penge af på finansloven til at lave mere urørt skov og give tilskud til private skovejere, hvis de lader deres skove stå urørt, er, at vi har noget indtægt.
Og noget af den indtægt kommer fra, at der er nogle folk, der går på arbejde og laver noget, der kan eksporteres.
Og en del af det sker i landbrugs- og fødevaresektoren.
Hvis dansk svineeksport pludselig blev slået i bakgear, ville vi også begynde at gamble med tusindvis af stillinger ude på slagterierne, tabte skatteindtægter, folk, der skulle på dagpenge i stedet for eller på kontanthjælp.
Så ville vi have mindre at gøre med, og så ville vi ikke kunne gøre så meget for frøerne og faunaen og alt det andet.
På den måde hænger min verden også sammen.
Morten Østergaard (RV), 2019-02-26:
Jeg fik sådan et flashback, til dengang daværende statsminister Anders Fogh Rasmussen var på Camp David og besøge USA's præsident George W. Bush og forsøgte at overbevise ham om, at han var grøn.
Altså, når man hører statsministeren tale om den her regerings meritter i forhold til den forrige, er det lidt ligesom, dengang Anders Fogh Rasmussen sagde til George W. Bush, at han var miljøforkæmper.
I hvert fald bliver det jo tydeligt i aften, når borgerforslaget kommer til forhandling, og noget, der vel ligner 89 mandater i Folketinget, vil erklære sig parate til at forpligte sig på bindende mål i en klimalov.
Statsministeren har så i dag forklaret, at regeringen ikke har noget imod borgerforslaget, ud over at man ikke vil stemme for – og det illustrerer det måske meget godt.
Men jeg vil til gengæld rose regeringen for noget andet, når der nu ikke er grund til at rose for det grønne, og det er integrationsgrunduddannelsen og aftalen med arbejdsmarkedets parter om den.
Jeg er enig i, at det har været et nyttigt redskab, som har gjort, at integrationen af dem, der er kommet hertil i de senere år, har fået en hjælpende hånd igennem en ansvarlig aftale mellem regeringen og arbejdsmarkedets parter.
Det er jo noget af det, Dansk Folkeparti selvfølgelig har været indædt imod, fordi det fremmede integrationen.
Og derfor er jeg også glad for, at regeringen har valgt at fortsætte aftalen med parterne og også har modstået fristelsen til at kalde det hjemsendelsesgrunduddannelsen, eller hvad der ville have været naturligt i forlængelse af lovforslaget fra sidst.
Men det er måske også, fordi man måske her er ovre i noget af det, som, hvis man kunne, ligger meget mere lige for i forhold til statsministeren.
Jeg tror nok, at Venstre på et tidspunkt sagde, at Danmark skulle være åbent for dem, der kan og vil.
Og der må man jo spørge sig selv, og det tror jeg også man gør udeomkring: Altså, gælder det så ikke for flygtninge længere?
For det, der jo gør sig gældende her, er, at lige præcis dem, der har vist, at de kan og vil, og som har taget fat og måske taget en integrationsgrunduddannelse, er dem, som i dag er blevet gjort usikre med den lov, som blev vedtaget i sidste uge, og som ikke var et led i en stor integrationsplan, men som var et led i en intern overlevelseskamp for regeringen, hvor hr. Kristian Thulesen Dahl opfandt et paradigmeskifte, for at regeringen kunne overleve og få sin finanslov og nogle skatteforhandlinger senere.
Så gjorde statsministeren det til sin egen politik, og til sidst tilsluttede fru Mette Frederiksen sig.
Men det, der står tilbage, er, at paradigmeskiftet i modsætning til integrationsgrunduddannelsen ikke bidrager til integrationen.
Og derfor spørger jeg: Er der ikke plads til dem, der kan og vil, hvis de kommer hertil som flygtninge?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2019-02-26:
Jeg synes, at det er at vende mange ting på hovedet.
Nu kan man jo bruge forskellige ord, paradigmeskifte, og man kan kalde det, hvad man vil.
For mig handler det om et stærkere fokus på midlertidighed.
Hvis der er et paradigmeskifte, er det vel også, at der nu faktisk er et meget bredt flertal i Folketinget, som køber ind på en dagsorden, der hedder, at når man er her, tjener man sine egne penge, og man må gerne dygtiggøre sig, det er en fordel, at man lærer at tale dansk.
Det står i kontrast til nogle af de forslag, der indgik i den offentlige debat for bare få år siden, hvor dem, der var bekymrede for, om flygtninge blev forvandlet til indvandrere, mødte op med budskaber, der hed: For at sikre os, at flygtninge bliver forvandlet til indvandrere, er det bedst, at vi holder dem på afstand af samfundet.
Nu er der enighed om – og det synes jeg er positivt – at uanset hvad man så i øvrigt mener om midlertidighed og hvor mange flygtninge der skal komme, så er det en fordel, at hvis folk kommer til vores hoveddør og bliver lukket ind og har krav på at være her, så skal de dygtiggøre sig.
Så har vi i øvrigt et andet sæt regler, der handler om udenlandsk arbejdskraft, og der har vi så det problem, at hele venstrefløjen – som synes, at vi ikke er humanistiske i vores flygtningepolitik – er fuldstændig fremmedforskrækkede i diskussionen om den udenlandske arbejdskraft.
Der har vi så et andet sæt regler, der gør, at man kan komme til Danmark som arbejdskraft.
Det betyder jo også, at hvis man kommer til Danmark som flygtning og man dygtiggør sig, men ens opholdsgrundlag falder væk, fordi situationen hjemlandet er sådan, at man kan vende hjem, så kan man vende hjem.
Og hvis man så har et sæt kvalifikationer, der er interessante på det danske arbejdsmarked, så kan man i øvrigt returnere som arbejdskraft.
Altså, det er jo sådan, det hænger sammen.
Derfor er det jo et forsøg på – og det skulle man da synes at en radikal fandt interessant – at få nogle ting til at balancere.
Vi kan ikke tage hele verdens flygtningebyrde på os, og hvis vi skal beholde den folkelige opbakning til den humanistiske politik, vi fører, så er vi også nødt til at stå vagt om, at vi ikke pr. definition gør alle flygtninge til indvandrere.
Det er det, som den her politik balancerer, og der er integrationsgrunduddannelsen jo en komponent.
For det er den, der sammen med integrationsydelsen og 225-timersreglen og andet betyder, at vi er dobbelt så gode til at få de her mennesker til at tjene deres egne penge efter 3 år, end man var, sidst hr. Morten Østergaard var i regering.
Morten Østergaard (RV), 2019-02-26:
Men det er jo en tilståelsessag, statsminister.
Det er jo tydeligt på argumentationen, at det her handler om regeringens samarbejde med Dansk Folkeparti, som har været imod integrationen.
Det var jo de kræfter, som statsministeren selv peger på i svaret til mig, som ønskede, at folk skulle interneres i stedet for forsørge sig selv.
Problemet er jo bare, at hvis det, der var interessen, var at få integrationen til at fungere, så var det måske bedre at lytte til folk ude i virkeligheden – dem, der ser, hvor skoen trykker.
Vi kan tage Dansk Arbejdsgiverforening, der har svaret: »Lovforslaget indeholder en række elementer, der fremadrettet risikerer at begrænse flygtninges selvforsørgelse og arbejdsmarkedstilknytning ...
Eller vi kan tage fagforeningen FOA, hvis formand siger: »Vi taler om at afvise mennesker, som hver dag er med til at gøre Danmark rigere ...
Vi kan kun indtrængende opfordre regeringen til at tænke sig om igen og rette op på, hvad der kun kan være en uigennemtænkt fejl.«
For det, der er virkeligheden, er, at virksomhederne ansætter flere flygtninge, hvis de tror, de kan beholde dem og bruge dem, for statsministeren har sagt, at der er plads til dem, der kan og vil.
Nu er der skabt usikkerhed for dem.
Og på plejehjemmene, hvor man mangler folk og gerne vil gøre mere for de ældre, er der skabt usikkerhed for de ansatte og for de mennesker, det drejer sig om.
Det har bare aldrig været en god idé at skabe usikkerhed for dem, og det er det, statsministeren har gjort – stik imod det, man sagde i valgkampen at man ville gøre.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2019-02-26:
Sludder og vrøvl.
Og hvis jeg tilstår noget, så tilstår jeg, at jeg er enig i det, jeg altid har ment, nemlig at det er en rigtig, rigtig dårlig idé, at man pr. automatik bliver indvandrer, fordi man er flygtning.
Noget af det, der matrer det her samfund, er jo, at vi igennem en generation eller mere har ført en politik, hvor man kunne stille klokken efter, at hvis man kom til Danmark, fordi man var forfulgt, så endte man op med at blive indvandrer – ni ud af ti.
Det er jo det, der har sat sig i, at vi har fået en ændret befolkningssammensætning, som gør, at man, hvis man åbner øjnene og går ud i virkeligheden, kan se, at vi har massive problemer.
Jeg prøver så at lave nogle nuancer, altså at udtrykke mig balanceret om det, og det synes jeg også ville have klædt hr. Morten Østergaard.
For der er også masser af muligheder i det her, og det er også derfor, jeg har gjort en del ud af at sige, at vi jo ikke kan skrue tiden tilbage eller lave alle mulige nemme løsninger med, at folk bare kan rejse hjem sådan i almindelighed og sådan noget.
Det holder jo ikke.
Vi må vedstå arv og gæld, men vi er da nødt til at gøre det bedre herfra.
Og jeg står fuldstændig på mål for et menneskesyn, der hedder, at hvis man kommer til Danmark, fordi man er forfulgt, fordi der er krig i ens land, så skal man kunne være her, man skal gerne lære vores sprog, man skal arbejde, man skal tjene sine penge selv, men man skal da også som udgangspunkt rejse hjem, når freden har sænket sig.
Det er jo sådan set også det budskab, jeg tager med fra den somaliske præsident, jeg mødtes med i går.
Han har da brug for de mennesker!
Så står jeg også på mål for, at vi skal have en arbejdsmarkedspolitik, der gør, at vi i øvrigt kan tage udenlandsk arbejdskraft ind, og det kan jo godt være nogle, der indtil nu så har været flygtninge, og som altså får et andet opholdsgrundlag.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2019-02-26:
Det er 6 mia. kr., hvoraf kun 300 mio. kr. er nye penge – bare så vi ikke tror, der er tryllepenge involveret i det her.
Jeg synes jo, at det er meget tydeligt, at statsministeren ikke forholder sig til, at der er 400.000 mennesker, som overhovedet ikke behøver at komme ind i sundhedssystemet, fordi det tror man også man kan løse med en strukturreform.
I virkeligheden synes jeg, at statsministeren er lidt for langt væk fra den sundhedsvirkelighed, vi ser, men jeg tror ikke, vi kommer det nærmere i den her omgang.
Så jeg vil gerne springe til en anden historie.
I 21 Søndag på DR1 mødte vi Preben.
Han lider af søvnapnø, kronisk træthed, hjerteflimmer og åndenød.
Konen Margit har knogleskørhed og går dårligt.
Parret har derfor brug for hjælp til både madlavning og rengøring.
De har fået afslag.
Dagen efter lancerer justitsministeren en skatteplan, hvor færre skal betale topskat, til en pris af ca. 2,8 mia. kr., og vi har endda stadig til gode at se, hvad Liberal Alliance har af skatteplaner til den næste valgperiode.
Så derfor vil jeg gerne slutte af med at spørge statsministeren: Hvis den her regering bliver genvalgt – det håber jeg jo ikke, men hvis nu den bliver genvalgt – vil man så prioritere skattelettelser i toppen, eller bliver Det Konservative Folkeparti og Liberal Alliance i virkeligheden sat på plads, og vi får flere ressourcer til en værdig ældrepleje?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2019-02-26:
Altså, min politik hænger fint sammen.
Jeg synes, det kniber lidt mere, sådan som det bliver gengivet her.
For det vil sige, at vi så skulle føre en eller anden udlændingepolitik, hvor vi sikrede, at også de flygtninge, der ikke er kommet i beskæftigelse, ikke er kommet i arbejde, og sådan noget, også skal ende op med at blive indvandrere.
Det er jo det, vi har gjort; det er jo det, der er problemet!
Altså, vores problem er jo, for nu at sige det helt åbent og ærligt, at vi har for mange i det her land med en tredjeverdensbaggrund, som ikke har den samme erhvervsfrekvens, som ikke har den samme uddannelsesfrekvens, som ikke har den samme, man kan sige appetit på at deltage i det her samfund, og så bliver det hurtigt sådan noget sort-hvidt, for det synes jeg godt man kan sige uden at sige noget grimt om alle, for jeg kender rigtig mange, der er kommet til Danmark fra et tredjeverdensland, som har grebet vores samfund, og som vil det, og som kan det.
Vi er da nødt til at balancere de ting, så vi har en flygtningepolitik.
Man er flygtning, så længe man har et beskyttelseskrav, og så rejser man som udgangspunkt hjem igen.
Så har vi en politik for udenlandsk arbejdskraft og studerende, og jeg vil gerne være med til at liberalisere den.
Det er jo ikke mig, der er barrieren her.
Jeg vil gerne være med til at sætte beløbsgrænsen ned, så vi også sikrer, at vi kan få de dygtige medarbejdere på vores slagterier, uanset om det så er en, der har været i Danmark som flygtning og kommer ind igen som slagteriarbejder, eller om det er en, der kommer et andet sted fra.
Det vil jeg da gerne være med til.
Så det er da ikke mig, der står og ikke har sammenhæng i det.
Det er da den venstrefløj, som på den ene side tegner et billede af, at vi skulle have et mærkeligt, fremmedfjendsk syn, og som samtidig ikke vil være med til at løfte blikket, når vi snakker udenlandsk arbejdskraft.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2019-02-26:
Nå, så fik hr. Morten Østergaard gjort statsministeren vred igen.
Så genkender vi debatten, men jeg håber, at statsministeren får tid til at trække vejret dybt, før jeg får svaret, for jeg vil faktisk gå til et andet emne.
Jeg er optaget af et Danmark, der hænger sammen, at man kan bo i alle dele af Danmark og nyde godt af vores fælles velfærd, føle sig tryg, sende børnene i en lokal skole, få lægehjælp inden for en rimelig afstand, hvis uheldet er ude osv. Alt det er blevet sværere de sidste 10 år.
Inden strukturreformen i 2006 var der 192 politistationer rundtomkring i landet.
Ved udgangen af 2017 var det tal reduceret til 128 – fra 192 til 128! – og ved indgangen til 2018 var der yderligere lukket 9 politistationer på et enkelt år.
Så vi er nede på 119.
Det er et fald på omkring 40 pct. siden den strukturreform, statsministeren selv stod i spidsen for.
Antallet af folkeskoler er gået fra 1.601 i 2006 til 1.186 i 2018.
Det er en reduktion på 25 pct.
Antallet af biblioteker er gået fra 682 i 2006 til 542 i 2018.
Det er en reduktion på 20 pct.
Det er en reduktion på hele 70 pct.
Jeg vil derfor gerne spørge statsministeren, om statsministeren mener, at den udvikling er helt i orden, eller om centraliseringen er gået for vidt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2019-02-26:
Her mange år efter at jeg lavede og satte mig i spidsen for at lave – dog med opbakning fra et flertal i Folketinget, trods alt; det kan man komme lidt i tvivl om, fordi jeg tilskrives jo det hele selv – en kommunalreform, kan jeg forstå, at den er lagt for had i alle lejre.
Jeg har meget, meget svært ved at forstå, hvorfor der ikke blev taget et opgør med den i den her 4-årige periode, hvor man havde regeringsmagten, og hvor man i øvrigt gennemførte en evaluering af hele den reform, og så hakkede man af og sagde, at den er god, når nu alt er så galt.
Jamen det er klart, at der er sket en strukturudvikling i Danmark.
Det er der, og jeg tager min store del af medansvaret for det.
Og på hele sundhedsområdet må jeg sige, at jeg synes, det er entydig positivt, fordi det, der fandt sted før, godt nok ikke var godt: dengang man skar bryster af kræftsyge kvinder på sygehuset på Bornholm, fordi kirurgerne ikke havde kompetence til at lave brystbevarende kirurgi.
Det var ikke rart på nogen måder.
Så at vi har samlet nogle ting for at få større faglighed, tager jeg det fulde ansvar for.
Så skal ting balanceres.
Det er jo så også derfor, at vi nu har foreslået, og det ville være fint, hvis SF meldte sig ind, at vi nu laver to bevægelser på sundhedsområdet på en og samme tid, nemlig rykker nogle flere tilbud tættere på borgerne, sundhedshuse, bedre akutberedskaber, opruster almen praksis, uddanner flere læger og så til gengæld også tager et ansvar for at stramme nogle nationale rammevilkår til.
Er tingene blevet bedre eller værre?
Hvis vi nu tager bibliotekerne – dem er der blevet betydelig færre af – havde vi sidste år det største besøgsantal på Danmarks biblioteker, vi mig bekendt har haft nogen sinde, i hvert fald siden 2010: 38 mio. besøg.
Hvis ikke jeg husker helt skævt, er det et tal, der er vokset med 1 mio. besøg, selv om der er færre biblioteker.
Hvordan kan det være?
Hvis man tager derud, kan man jo se det.
Prøv at tage til Herning og se deres bibliotek.
Jeg kunne også nævne andre.
Så er det jo, fordi man bl.a. har brugt de her større kommuner til at få lavet nogle kulturelle fyrtårne, som man ikke havde før, hvor det er fedt at komme, fordi der er rigtig mange tilbud.
Så det ene tilbud, man har, i stedet for de tre, man havde før, har måske fået en kvalitet og en tiltrækningskraft, som er stærkere, og derfor er det her jo ikke sort-hvidt.
Jeg glæder mig i hvert fald over 38 mio. biblioteksbesøg – 1 mio. flere end før.
Pia Olsen Dyhr (SF), 2019-02-26:
Det er i min verden ikke nødvendigvis en succes.
Det betyder, at borgerne får længere til de tilbud, som de har brug for at have tæt på, og der er nogle borgere, der slet ikke får adgang til det der store kulturfyrtårn i Herning, for hvis man bor ude på landet, er der rigtig langt til Herning.
Så i virkeligheden siger statsministeren, at det her ikke er noget problem.
Det er det i mine øjne, for det er en kraftig centralisering, som jeg synes at vi skal stoppe.
Når statsministeren så selv fortsætter i sporet med sundhedsreformen og siger, at det kun kan blive godt, vil jeg sige, at afskaffelsen af de folkevalgte regioner synes jeg ikke nødvendigvis er positivt.
Det er et demokratisk led, der bliver skåret væk.
Det er en halvering på 10 år, som statsministeren i virkeligheden har været i spidsen for.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2019-02-26:
Jeg er medansvarlig for, at vi har reduceret antallet af akutmodtagelser på sygehusene fra 45 til 21.
Det er jeg stolt af.
Jeg ved ikke, om man skal forstå spørgsmålet sådan, at SF har et forslag om, at vi skal gå den anden vej, fordi Socialdemokratiet har et forslag om, at der skal laves ti nærsygehuse.
Jeg ved ikke, hvad det går ud på, andet end at gamble med patienternes sikkerhed, altså at vi nu skal begynde at operere folk rundtomkring på flere adresser, end vi gør i dag.
Det bliver ikke med min deltagelse, vil jeg gerne sige.
Det gør det altså ikke, for en af grundene til, at vi begynder at tåle sammenligning med andre lande, når vi snakker om kræftoverlevelse, overlevelse på hjertesygdomme, er jo præcis det her.
Jeg tror, at de fleste danskere har forstået, at det sådan set er en fordel at være i ambulancen 10 minutter længere og så komme hen et sted, hvor man kan behandles på verdensplan for det, man lider af, end at blive sat af der, hvor det lokale sygehus lå før, når vi snakker om de alvorlige, livstruende sygdomme – hvis man får en hjerneblødning, hvis man får en blodprop.
Det er jo så også derfor, at vi har lavet helikopterberedskaber.
Og så vil SF skrue alt det der tilbage til hver mand sit sygehus, og så må man håbe, at man ikke fejler noget alvorligt.
Det duer ikke.
Det, vi har gjort, er godt.
Det skal så balanceres af noget andet, nemlig at
der, hvor nærhed så er en kvalitet, når diabetikeren skal til kontrol, skal det tættere på.
Det er derfor, at den her regering ønsker at afsætte 6 milliarder ekstra kroner til det her formål.
Så det skal jo gå hånd i hånd.
Morten Østergaard (RV), 2019-02-26:
Men statsministeren har jo en usammenhængende politik.
Man vil gerne have mere udenlandsk arbejdskraft, fordi man ser det som et problem, at danske virksomheder ikke kan få de folk, de skal bruge.
Det gælder private virksomheder, og det gælder de offentlige institutioner, ikke mindst på ældreplejeområdet, som også har fyldt noget i debatten i dag – der kan man ikke få de folk, man skal bruge.
Det er jo derfor, man er bekymret, når man repræsenterer de ansatte i ældreplejen, for hvem skal levere omsorgen, når statsministeren har været rundt og hente folk, der kom hertil som flygtninge, men som i dag bare er hjemmehjælpere og kolleger ude på plejehjemmene, ud af plejehjemmene igen, for nu skal de sendes hjem?
Paradigmeskiftet handler jo ikke om, hvorvidt det er godt, at folk rejser hjem igen.
Det har der i alle årene været fine ordninger for.
Det viser sig, at dem, der arbejder og fungerer, er dem, der er mest tilbøjelige til at gribe de muligheder.
Det, det handler om, er, at det ikke skal have nogen betydning, om man er tilknyttet arbejdsmarkedet eller ej, når det vurderes, om man kan sendes hjem eller ej.
Og det er jo det, der er bekymringen for arbejdsgiverne, det er det, der er bekymringen for kollegerne, altså dem, der er i fagbevægelsen, og det er det, der skaber usikkerheden for så mange mennesker rundtomkring.
Og det er jo derfor, det er svært at forstå, at hvis man har problemer med, at der ikke er folk nok til at tage fra i de jobs, der er, hvorfor bruger man så sin politiske energi på at skabe en ordning, der handler om at sende folk, som arbejder og betaler skat og bidrager til det danske samfund, hjem, hvis man i øvrigt mener, at der skal være plads til dem, der kan og vil?
Laura Lindahl (LA), 2019-02-26:
Nej, sådan foregår det ikke altid.
Det hørte jeg også Enhedslisten tilbyde at gøre, og så må vi jo se, hvor langt vi kan komme ad den vej.
Kirsten Normann Andersen (SF), 2019-02-26:
Tak for det.
Og tak til Dansk Folkeparti for at fremsætte det her forslag og for at blive ved med at forfølge spørgsmålet, i forhold til at familier skal have mulighed for at kunne tage deres børn med på ferie.
Jeg synes, det er ulykkeligt, når familier med børn med brug for særlig socialpædagogisk støtte ikke kan holde ferie på lige fod med andre børnefamilier.
Det er i dag ikke muligt at tage aflastningen med til udlandet, og derfor må forældrene overtage aflastningen, hvilket i værste fald kan tage opmærksomheden fra andre børn i familien på ferien.
Samtidig tager mange på ferie for at lade batterierne op efter en travl hverdag, og det kan være svært, når man samtidig skal yde lidt ekstra omsorg for sit barn med handicap.
Der er desværre også familier, som simpelt hen bliver nødt til at vælge den løsning, som også er blevet nævnt: at man simpelt hen bliver nødt til at lade barnet med handicap blive hjemme fra ferien og lade barnet opholde sig på en aflastningsinstitution – betalt af kommunen i øvrigt.
Jeg synes ikke, at pengene følger barnet-princippet er den bedste løsning.
Jeg synes, det er den næstbedste løsning, og jeg er også enig med Enhedslisten, når Enhedslisten peger på, at nu skylder ministeren faktisk et svar.
Jeg synes, det ville være okay at vende tilbage til det oprindelige forslag fra Dansk Folkeparti, som jo netop handlede om, at man så i stedet for havde mulighed for at tage socialpædagogisk støtte med på ferie.
Det ville give rigtig god mening for mig.
Men i mangel af bedre støtter SF også det her forslag.
Vi mener, at familier, der har børn med handicap, har ret til at holde ferie på lige fod alle andre familier.
Orla Hav (S), 2019-02-26:
Jeg vender lige tilbage til det spørgsmål, jeg ikke fik svar på under debatten om det tidligere beslutningsforslag.
Det er jo sådan, at Dansk Folkeparti befinder sig i en ganske gunstig position, nemlig ved at være med til at sikre, at regeringen har et flertal overhovedet.
Jeg skal spørge fru Karina Adsbøl, om det er noget, der er indgået i Dansk Folkepartis drøftelser som betingelse for at levere de nødvendige mandater til, at der kommer en finanslov på benene.