Mads Fuglede (V), 2018-11-13:
Tak for ordet.
Da hr. Marcus Knuth ikke kan være her i dag, spurgte han, om jeg ikke kunne have lyst til det, og jeg må indrømme, at jeg har det lidt ligesom Bill Murray i Groundhog Day – altså, nu troede jeg lige, at jeg havde fået et nyt ordførerskab og skulle videre i teksten, og nu sidder jeg så og diskuterer et lovforslag, som vi har været igennem tidligere.
Jeg fandt min gamle tale frem om begrænsning af dobbeltuddannelse, og så må vi jo så tage den derfra.
Der kan jeg så også forstå på den tidligere taler, at jeg ikke er den eneste, der har det på den facon.
Men tak for ordet, og tak til SF for at sætte fokus på et vigtigt emne, og det synes jeg det er.
Som bekendt er ønsket med beslutningsforslaget at afskaffe aftalen om begrænsning af dobbeltuddannelse.
I Venstre mener vi jo, at man skal uddanne sig hele livet, men at man helst skal have sådan en progression i det her uddannelsesforløb og ikke dobbeltuddanne sig.
Der skal med andre ord være en udvikling, der sigter mod videreuddannelse, snarere end at man sådan træder til siden i uddannelsessystemet – medmindre man er inden for det område, hvor vi allerede har lavet en ret omfattende liste af muligheder for at få dispensation.
Så når man er bachelor, læser man videre på en kandidat, og sådan synes jeg det er fint nogle gange at sætte forventninger.
Og hele den her debat er jeg enig i er en af de allervigtigste, vi overhovedet har, om, hvad det er, der stresser de unge.
Og jeg afviser ikke, at noget af det her kan have en eller anden form for sammenløb med det, men jeg tænker egentlig tit, at det at have klare forventninger måske kan hjælpe på noget af den angst.
Altså, uden at jeg tror, at jeg har fundet de vises sten på det område, vil jeg sige, at det at stille krav til hinanden måske ikke er så dårligt.
Vi må godt forvente, at når folk har læst en bachelor, går de videre op i systemet og starter på en kandidat, og hvis de ikke vil det, at de så går ud på arbejdsmarkedet.
Når det er sagt, forstår jeg selvfølgelig godt hensigten med SF's beslutningsforslag.
Folk skal ikke komme i klemme, hvis de finder ud af, at de har truffet en forkert beslutning.
Og jeg er også enig i, at hvis man finder ud af, at ens bachelor og de medfølgende jobmuligheder ikke var noget for en alligevel, eller at man af en eller anden grund sidder og tænker, at man er i gang med at gøre noget, der ikke er noget, man kan sætte sammen med ens egen forventning om at skabe ens egen personlige lykke i tilværelsen og på arbejdsmarkedet, så kunne det selvfølgelig være en mulighed at prøve noget andet.
Men det kan man også.
Vi har jo lempet begrænsningerne, og nu ved man så bare, at det undervejs er vigtigt, at man er helt sikker på sit valg.
Lad mig i den forbindelse tilføje, at det ærgrer mig, at der er en tendens til at tegne et billede af, at der ikke er nogen fleksibilitet.
Men i det omfang, det her skal diskuteres på ny, og det tror jeg vi kommer til, for nu har jeg jo stået her nogle gange med samme problemstilling, i hvert fald sådan i princippet, så tror jeg, vi skal kigge på – og det er måske nemt for mig at sige, når jeg nu forlader det her område bagefter og går over til mit andet ordførerskab – om det ikke er de muligheder for at dispensere, når det har virket et stykke tid, og hvis den her debat ikke lægger sig, man måske skal kigge på igen, når man synes, tiden er til det.
Men Venstre er jo inde i et forløb, hvor vi er i gang med at gøre uddannelserne endnu mere fleksible, og jeg håber også, at det kan betyde, at den her debat ikke kommer til at være en, der fylder så meget og virker som sådan en stor begrænsning derude.
Vores ønske er, at man hellere skal øge fleksibiliteten omkring kandidatuddannelserne.
Og jeg må indrømme, at hvis nogen kom med 300 mio. kr. eller det, der nu er det beløb, der hører hjemme på det her område, så ville jeg, hvis jeg stadig væk var på området, hellere bruge dem på at gøre kvaliteten i det gældende system bedre end at fjerne den her aftale.
Så Venstre mener derfor, at vi selvfølgelig skal have fleksibilitet i vores uddannelsessystem.
Alle skal have mulighed for at udleve deres drømme og visioner om, hvad de vil lave, men vi er også nødt til at sikre, at der er nogle klare forventninger til hinanden, og at man får valgt rigtigt.
Vi kan ikke stemme for beslutningsforslaget.