Ole Birk Olesen (LA), 2017-03-14:
Først vil jeg gerne takke ordførerne for deres bemærkninger til lovforslaget.
Så vil jeg sige noget om parkeringsklagenævnet.
Med lovforslaget ønsker regeringen som det første at imødekomme de mange bilister, som hvert år føler, at de uberettiget er blevet pålagt en parkeringsafgift af et privat parkeringsselskab.
Mange bilister har udtrykt deres frustration over de manglende muligheder for at klage over en afgift til en uvildig part.
Det er dette ønske, som vi nu ønsker at imødekomme, dvs. muligheden for at klage over parkeringsafgifter, som er pålagt af private parkeringsselskaber.
Dette ønske vil jeg opfylde ved at pålægge parkeringsbranchen en pligt til at oprette et klagenævn, som vil kunne behandle klager over afgifter pålagt bilister ved parkering på offentligt tilgængeligt privat område.
Det foreslås i den forbindelse, at det vil være et krav for at kunne pålægge en afgift, at den parkeringsoperatør, der pålægger afgiften, for det første skal være tilmeldt klagenævnet og for det andet også tydeligt skal vejlede om klagemuligheden til klagenævnet.
Opfyldes disse to krav ikke, kan bilisten se bort fra parkeringsafgiften, for den vil simpelt hen ikke være gyldig.
Vi sætter denne del af lovforslaget i kraft den 1. juli 2018, således at parkeringsbranchen har tid til at tilrettelægge etableringen og den kommende drift af nævnet, ligesom de enkelte parkeringsoperatører får tid til at indstille sig på de nye krav om tilmelding til nævnet samt vejledning om klageadgangen hertil.
Etableringen og driften af klagenævnet vil naturligvis ikke være gratis, men som det fremgår af forslaget, vil det være branchen selv, som skal stå for finansieringen.
Der må derfor også forventes en smule højere priser for parkering eller alternativt højere parkeringsafgifter.
Men jeg vil gerne understrege, at det er min klare forventning, at det bør være muligt for branchen at etablere og drive et klagenævn uden at belaste bilisterne med skrappe afgiftsstigninger.
Lad mig i forhold til forventningerne til klagenævnets virke fastslå, at det i udgangspunktet ikke er intentionen, at jeg som minister udsteder nærmere retningslinjer for klagenævnet: Dette fremgår også af bemærkningerne til lovforslaget.
Men det er klart, at skulle det mod min forventning vise sig, at nævnet ikke virker efter lovforslagets intentioner, dvs. lever op til vanlige standarder for sådanne klagenævn, så er der i lovforslaget en hjemmel til, at der kan fastsættes nærmere regler om nævnets virke.
Det samme gør sig i øvrigt gældende i forhold til tilsynet med klagenævnet.
Men jeg forventer ikke, at det bliver nødvendigt.
Jeg har grundlæggende den holdning, at hvis det her kan løses uden offentlig indgriben og detaljeret offentlig regulering, er det klart at foretrække.
Jeg forventer derfor af parkeringsbranchen, at den lever op til sit ansvar og etablerer et velfungerende klagenævn, som omsider vil give bilisterne en tiltrængt ekstra klagemulighed på dette område.
Når jeg nu nævner, at det er tiltrængt at give bilisterne en ekstra klagemulighed, så er jeg også bekendt med, at der har været ønsker fremme om, at klagenævnet nu samtidig skal kunne behandle klager over parkeringsafgifter pålagt af kommunerne.
Lad mig i den forbindelse nævne, at en arbejdsgruppe nedsat af Justitsministeriet i en rapport afgivet i 2013 vurderede spørgsmålet.
Det er klart, at vi sagtens kan diskutere, om klagemulighederne i forhold til kommunale parkeringsafgifter kan blive bedre, og det er jeg naturligvis indstillet på at undersøge nærmere.
Men det er ikke en del af dette lovforslag og kan heller ikke forberedes så betids, at det kan nå at indgå i dette lovforslag.
Jeg vil derfor opfordre til, at vi i første omgang forholder os til det, som er forberedt og fremsat for Folketinget, nemlig at forbedre klagemulighederne på det private område.
Lad mig så tilføje, at kommunerne jo er underlagt forvaltningsretten.
Det er forvaltningsretten, der afgør, hvordan kommuner skal behandle en klage over en parkeringsafgift.
Et privat ankenævn ville således skulle operere med et andet retsprincip i vurderingen af, om kommunerne lever op til de regler, der gælder på det forvaltningsretlige område.
Et privat ankenævn for private parkeringsafgifter skal finde ud af, om afgiften lever op til den private aftaleret, så det er to forskellige størrelser – den private aftaleret og forvaltningsretten – som kommunerne er underlagt.
Og et ankenævn, der både skulle være ekspert på det ene og på det andet, ville nok i første omgang i hvert fald være for ambitiøs en mundfuld.
Ud over oprettelsen af et klagenævn foreslås det, at det generelle forbud mod parkering i yderrabatter udgår af færdselsloven.
Forbuddet har medført den efter regeringens opfattelse helt uacceptable situation, at private grundejere kan risikere at få en afgift for at holde på egen grund i de tilfælde, hvor grunden samtidig udgør en yderrabat til vejen.
Det er ikke en rimelig retsstilling for de grundejere, som tilfældigvis har et stykke jord, der ifølge færdselsloven samtidig udgør en yderrabat.
Det bør ikke være nødvendigt, at folk føler sig nødsaget til at afskærme deres egen grund mod vejen for at sikre sig, at de ikke får en parkeringsafgift for at parkere ulovligt på deres egen grund.
Jeg finder det også retssikkerhedsmæssigt mere betryggende for bilisterne, at vejmyndighederne, hvis lovforslaget vedtages i Folketinget, fremadrettet stadig væk vil kunne forbyde standsning og parkering i yderrabatten på konkrete strækninger ved skiltning.
Det kan f.eks. være på de konkrete vejstrækninger, hvor særlige trafiksikkerhedsmæssige hensyn taler for, at et parkeringsforbud i yderrabatten opretholdes.
Det er alene det generelle forbud mod parkering i yderrabatten, som vi afskaffer.
Når parkeringsforbuddet fremgår af et konkret skilt på en konkret vejstrækning i stedet for af en paragraf i færdselsloven, er det også markant nemmere for bilisterne at vide, om de kan parkere deres bil lovligt.
Herudover foreslår regeringen, at de mange grundejere på private fællesveje skal have en bedre retsstilling ved lokale beslutninger om at forbyde færdselsarter på private fællesveje.
Det er ikke rimeligt, at kommuner kan gennemføre en væsentlig forandring af en privat fællesvej, uden at der skal indhentes et samtykke fra de grundejere ved vejen, som bliver berørt af beslutningen.
Med lovforslaget indfører vi et krav om, at både politiet og de berørte grundejere skal give deres samtykke, før en beslutning om f.eks. at begrænse færdsel kan tages.
Herudover har forslaget også til hensigt at fremtidssikre reglerne for tidsbegrænset parkering.
Det er efter regeringens opfattelse ude af trit med de teknologiske muligheder i 2017, at reglerne for tidsbegrænset parkering i dag kun omtaler parkeringsskiver.
For at følge med udviklingen foreslår vi derfor, at reglerne bliver mere rummelige, så det ud over parkeringsskiver bliver muligt at benytte andre tekniske løsninger til at angive det påbegyndte parkeringstidspunkt.
Det betyder ikke, at bilisterne som det første skal smide deres parkeringsskiver væk, for de vil stadig væk kunne bruges som hidtil, men vi sikrer med forslaget, at det fremadrettet vil være muligt inden for færdselslovens rammer at anvende andre tekniske løsninger.
Endelig foreslås det, at kontrollen med overholdelse af reglerne om standsning og parkering på statsvejnettet fremadrettet også kan varetages af eksempelvis Vejdirektoratet som statslig vejmyndighed.
Afslutningsvis ser jeg frem til den videre behandling af forslaget og står naturligvis klar til at besvare de spørgsmål, som udvalgets medlemmer måtte have til forslaget.