runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sofie Carsten Nielsen (RV), 2019-01-24:
De ved ikke, hvad de taler om, må man tro.
Må jeg her til sidst spørge ordføreren – jeg spurgte tidligere Venstres ordfører, og han mente, at jeg havde haft 4 dage til at læse høringssvarene – om det ikke er korrekt, at høringssvarene sådan set ikke er til alene for mig, men er til for regeringen, og det, at lovforslaget er fremsat, inden høringssvarene indkom, betyder, at der ikke har kunnet tages højde for høringssvarene i udarbejdelsen af lovforslaget.
Det er sådan set det, der er meningen med høringssvar.
Er det ikke korrekt?
Joachim B. Olsen (LA), 2019-01-24:
Det er jo ikke godt, når man har sådan en proces her.
Det har jeg også kritiseret under den tidligere regering, hvor spørgeren jo var minister.
Der skete det altså også, at vi kom igennem den samme proces.
Det skete faktisk ofte.
Jeg har statistik over det.
Det er ikke optimalt.
Men som fru Sofie Carsten Nielsen også ved, er det at få lovgivning igennem nogle gange en lidt uskøn proces, og lige på det punkt er jeg sådan set enig i kritikken, men det har været nødvendigt.
Mattias Tesfaye (S), 2019-01-24:
Jeg kunne forstå på Liberal Alliances ordfører, at lige nøjagtig det forslag, som vi ikke er tilhængere af, så er det vigtigste for Liberal Alliance, nemlig nedsættelsen af integrationsydelsen efter 3 år på ydelsen i Danmark.
I lovforslaget står der, at en enlig forsørger vil blive sat ned fra 12.000 kr. til 10.000 kr. før skat om måneden, når man har opholdt sig her i 3 år, og derfor har fået børnepenge i 3 år.
Det er noget i retning af det samme, som Socialdemokratiet siger.
Er det, som det borgerlige Danmark har skruet sammen her, ikke ved at blive en Storm P.-løsning?
Nu er det fjerde gang siden folketingsvalget, at vi ændrer det her.
Bør vi ikke – i stedet for at gøre det til genstand for nogle udlændingepolitiske forhandlinger – prøve at sætte os ned stille og roligt og få lavet noget, der er lidt mere simpelt og lidt mere gennemskueligt, og som ikke lige pludselig medfører en ydelsessænkning på 2.000 kr., fordi man har opholdt sig her i 3 år?
Naser Khader (KF), 2019-01-24:
Det er også lidt frustrerende, at man ikke kommer videre med fredsprocessen.
Når man rejser rundt i de palæstinensiske områder på Vestbredden, i Østjerusalem – nu er det længe siden, jeg har været i Gaza – kan man se, at der er et stort håb og ønske om at få en fredsaftale.
Det er der også blandt israelerne.
Men jeg mener ikke, at vi når en fredsaftale ved bare at begynde at boykotte varer fra bosættelser.
I øvrigt vil jeg opfordre Enhedslisten til at komme med en fredsplan for den israelsk-palæstinensiske løsning frem for et forslag om at boykotte varer, som kun er symbolsk.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Den sidste halvdel af talen blev jeg lidt overrasket over – altså, hvis vi kunne, skulle vi ikke gøre det alligevel.
Der er flere spørgsmål i det: Mener Venstres ordfører ikke – hvis han en dag blev udenrigsminister – at det ville være fordelagtigt at have det værktøj i kassen, når han skulle føre udenrigspolitik, altså at man kunne lave sanktioner over for lande, også grupper af lande, uden at EU forhindrede det, og førend hele EU kunne gøre det?
Hvad ville der være sket i Sydafrika, hvis vi ikke havde kunnet sanktionere?
Hvad ville der være sket, hvis vi bare havde gjort, ligesom ordføreren siger i den her sammenhæng, nemlig bare havde sagt, at der skulle være en vis balance mellem det store flertal af den sorte befolkning og så det lille mindretal af den hvide befolkning, som undertrykte dem.
Der er ikke hundrede procent parallelitet i det, men at bruge et værktøj er vel en ret, ethvert land har i sin udenrigspolitik.
Det skal vel ikke være sådan, at man kan vride det og sige, at det alt sammen handler om handelspolitik.
Det her handler om udenrigspolitik.
Hvad vil ordføreren ellers gøre, hvis han ikke vil sanktionere?
Der sker ikke andet nu, end at situationen bliver værre og værre dag for dag.
Michael Aastrup Jensen (V), 2019-01-24:
Allerførst er det vigtigt at få lidt fakta ind i debatten, med hensyn til hvad vi egentlig taler om.
Vi taler om, at Danmarks import forventes at ville udgøre maksimum 10 mio. kr.
Altså, det er en så forsvindende lille del, at vi nu virkelig er ude i den teoretiske diskussion.
Dermed har jeg jo også sagt, hvilken betydning det ville have, hvis Danmark så også gjorde det.
Svaret er: ingen anden end måske en negativ betydning.
For så ville vi jo også bryde den balance, som jeg var inde på i mit indlæg er så vigtig, nemlig at vi sørger for at fortælle begge parter, hvor det er, de skaber problemer.
Det er nemlig derfor, jeg er imod det.
Jeg synes, det er meget, meget forkert kun at gå og straffe den ene part, når jeg synes, at begge parter er medskyldige i, at vi har en fastfrosset konflikt.
Jeg er enig i, at det er forfærdeligt, hvad der foregår i øjeblikket.
Jeg synes, det er lige så vigtigt, at vi også siger til palæstinenserne – og her ikke mindst til Hamas – at de skal stoppe med deres raketangreb, som stadig væk foregår, og at de skal stoppe med deres undergravning og forsøg på at lave terrortunneler ind i Israel osv. osv.
Det skal stoppe, og det bliver vi også nødt til at sige klart.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Venstre bakker selvfølgelig udenrigsministeren op i det synspunkt, og han mener også, at det skal stoppes, at man øger bosættelserne.
Det gør EU endda.
Men hvornår går vi fra tale til handling?
Det er det, jeg spørger om.
Hvis vi fastholder den holdning, som Venstre tilsyneladende har, nemlig at der bare skal bevares en balance, hvad sker der så?
I øjeblikket er det Israels strategiske plan at lave tre bantustans.
Altså, hvornår kan vi reagere og handle, så der sker forandringer – eller det er måske ikke Venstres mening at der skal det?
Michael Aastrup Jensen (V), 2019-01-24:
Jo, men vi tror bare ikke på, at der er en hallelujaløsning til at gøre det, og det er jo præcis der, hele debatten er – der er ikke sådan en løsning.
Altså, hvis vi virkelig skulle gøre noget, skulle vi lægge pres på Iran og andre i forhold til støtten til Hamas – hvis vi virkelig ville det.
Men det er der jo heller ikke opbakning til på verdensplan.
Så derfor er jeg bare ude at sige det ærligt: Der er ikke nogen hallelujaløsning, og så længe der ikke er det, må vi fortsætte det lange seje træk, som er diplomati; og det er så det, vi prøver på.
Er det nogen nem løsning?
Nej, og jeg er da også ekstremt pessimistisk i forhold til fremtiden.
Tak for det.
Nu skal vi så diskutere Israel – om igen, var jeg næsten ved at sige − for det har vi gjort nogle gange.
Det betyder ikke, at det ikke er en vigtig debat, for det er det selvfølgelig, men jeg synes ikke, at problemstillingen har forandret sig.
Som både den socialdemokratiske ordfører var inde på, men også ministeren var inde på tidligere, har vi jo nogle EU-regler på området, som gør, at hele diskussionen om, om Danmark skulle lave en embargo mod varer fra israelske bosættelser, er en meget, lad os kalde det teoretisk diskussion, fordi vi i praksis reelt ikke kan gøre det.
Hvad så hvis vi kunne gøre det, ville det så være en god ide?
Der er mit svar, at det er jeg faktisk ikke enig i at det er.
Jeg synes, at hvis vi går ind og kigger på hele situationen, vi har i øjeblikket, er det meget, meget vigtigt, at vi på den ene side taler om, at den israelske regering har en lang række udfordringer med ulovlige bosættelser, der fortsætter, og om deres unødvendige nedkæmpelse af civile oprør osv.
Det er rigtig vigtigt, at vi taler om det - og det gør vi også.
På den anden side er det ekstremt vigtigt, at vi holder fast i, at på den palæstinensiske side er der også en lang række udfordringer, som palæstinenserne selv må få styr på.
Jeg synes stadig væk, at det er ekstremt kritisabelt, at palæstinenserne ikke har fået orden i eget hus.
Jeg synes, det er ekstremt kritisabelt, at palæstinenserne ikke har noget, der minder om demokrati.
Jeg ved jo godt, at risikoen er, at hvis de så indførte en eller anden form for demokrati, ville de få valgt nogle, som ville være endnu mere yderligtgående og endnu mere antidemokratiske.
Så alt i alt har vi en fastfrosset konflikt, som bare bliver værre og værre, og derfor synes jeg også, at det er ekstremt vigtigt, at Danmark i en situation som den, vi er i, gør det, vi gør, sammen med resten af EU, nemlig at prøve at balancere vores tilgang til det – altså har en dialog med begge parter og har en dialog, hvor vi også fortæller begge parter, hvor det er vi mener de skal lave om på situationen.
Vi kan ikke på nogen måde støtte forslaget fra Enhedslisten og vil derfor sige nej tak.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Nu har vi foreslået et ret civiliseret udenrigspolitisk tiltag, nemlig det at lukke af for varer fra et bestemt område, hvor vi alle sammen er enige om at der sker nogle ulovlige handlinger, som bør stoppes.
Jeg foreslår ikke militære interventioner eller andre vidtgående ting, som i hvert fald den nuværende regering og tidligere regeringer jo har brugt i andre lande.
Jeg foreslår et civiliseret, anerkendt udenrigspolitisk middel, og så argumenterer ordføreren fra Liberal Alliance med, at vi skal gøre, lige som vi plejer – altså ingenting – og lade tingene ske uden at handle.
Er der slet ingen muligheder for at handle, eller synes ordføreren, at det er okay, at EU lægger en blokade ind, for at landene kan handle på den her måde over for Israel, uanset hvor stort eller småt det er?
Og anser ordføreren det virkelig for sandsynligt, at EU overhovedet vil blande sig i det, hvis vi lavede et stop for import fra Vestbredden?
Henrik Dahl (LA), 2019-01-24:
Det er jo meget svært at svare på, hvor sandsynligt det er, at EU vil blande sig i en dansk enegang eller dansk afvigelse fra EU-linjen, men så vidt jeg har forstået, er det meget sandsynligt, at EU vil handle i relation til Irland, hvis det irske parlament går videre med en enegang i forhold til EU.
Det må man lægge til grund.
Men vi er helt generelt godt tilfredse med, at det her spørgsmål ligger i EU-regi, og vi er godt tilfredse med, at presset stadig væk er for at få parterne tilbage på det spor, der ganske vist – det medgiver jeg – er forholdsvis koldt efterhånden, som er tostatsløsningen.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Jeg tror, at ordføreren er enig med mig i, at lader vi 5 eller 10 år mere gå, er vi da i hvert fald helt sikre på, at der ikke længere findes nogen vej tilbage til en tostatsløsning, fordi så vil bosættelserne være så massive, at det vil være fysisk umuligt at lave et samlet Palæstina på Vestbredden og i Gaza, fordi det vil være opdelt i småbitte kantoner, eller hvad man kalder det på den egn, som ikke kan fungere som en helhed.
Derfor er der vel grund til, at det internationale samfund med nogle foregangslande gør et eller andet, f.eks. siger: Vi mener det, når vi siger, at vi ikke vil acceptere besættelsen af Vestbredden; vi mener det her alvorligt, og det er hinsides, hvad vi synes er rimeligt.
Det andet spørgsmål er: Hvis EU ikke blander sig i Irlands beslutning, vil det så være muligt at få den danske regering eller i hvert fald LA med til så at tage et initiativ på baggrund af det, så vi kan bakke op om det, og så vi bliver flere lande, der handler på en gang, så det kan være så effektivt, som det overhovedet kan være, når flere og flere lande og så til sidst hele EU reagerer.
Henrik Dahl (LA), 2019-01-24:
Vi vil ikke bakke op om politiske tiltag, der har den ramme, som Enhedslisten har, og den ramme er jo helt tydeligt, at det her er en diskussion om Israel.
Der er selvfølgelig mange kræfter i regionen, som ikke ønsker en tostatsløsning, som jo er den politik, vi ønsker.
Men udgangspunktet for Enhedslistens diskussion – jeg har jo også deltaget i de her forespørgselsdebatter, som allerede har været nævnt – er jo altid en diskussion af Israel og ikke en diskussion af, hvordan man i det hele taget kunne komme tilbage på sporet til en tostatsløsning.
Tak for ordet.
Som hr. Michael Aastrup Jensen så udmærket har gjort rede for allerede, er det en lidt tom øvelse at stå her og diskutere nogle politiske tiltag, som sådan set falder uden for Folketingets kompetence, da kompetencen ligger hos EU.
Men som udenrigsministeren så udmærket og rigtigt har gjort opmærksom på, støtter vi altså ikke beslutningsforslaget, for selv om kompetencen lå her i Folketinget, mener vi sådan set, at EU har analyseret situationen rigtigt.
Vi støtter ikke bosættelsespolitikken, men vi mener heller ikke, at det er en anerkendelse af bosættelserne at købe varer af dem, og vi mener altså simpelt hen, at det i forhold til et land som Israel, som er et venligsindet land, som vi har langvarige diplomatiske forbindelser med, er den diplomatiske vej, man skal gå, og ikke boykottens vej.
Så vi skal selvfølgelig fortsætte den strategi, som der jo er meget stor opbakning til i Folketinget, og som er, at vi lægger pres på alle parter for at komme tilbage til tostatsløsningen, men at det skal være ad de sædvanlige diplomatiske kanaler.
Men, altså, for at opsummere, kan vi fra LA's side ikke støtte beslutningsforslaget.
Claus Kvist Hansen (DF), 2019-01-24:
Her vil jeg så, måske lidt overraskende, komme ordføreren lidt i møde, fordi jeg synes, det er noget pjat, at EU skal diktere, hvem vi handler med, og hvor vi køber varer, eller hvor vi beslutter ikke at købe varer fra.
Så der kan jeg faktisk godt følge ordføreren.
Hvis vi her i Danmark beslutter, at vi ikke vil købe varer fra Island eller Peru, så synes jeg, vi skal have lov til at bestemme det.
Så langt vil jeg godt medgive ordføreren.
Anders Samuelsen (LA), 2019-01-24:
Igen vil jeg sige, at der for mig bare ikke er nogen tvivl om, at reglerne er klare på det her område, og det tror jeg sådan set også godt at spørgeren er klar over.
Det her felt falder ind under handelspolitikken, som er EU's enekompetence, og derfor kan vi ikke handle alene – vi får bare en traktatsag på halsen, og hvad har vi så fået ud af det?
Det er nærmest et kontraproduktivt slag i luften, og hvem vil det gavne?
Det vil nærmest gavne dem, som Enhedslisten ønsker at gå efter i den her sag.
Nick Hækkerup (S), 2019-01-24:
Når der importeres varer, som stammer fra bosættelserne, risikerer man jo at understøtte bosættelserne – det siger sig selv – og dermed i virkeligheden facilitere et brud på folkeretten.
Det er sådan set ikke så kompliceret og er givetvis også fundamentet for den beslutning, som EU har truffet, om, at varer, der kommer fra bosættelsesområderne, ikke er omfattet af toldfrihed, hvilket ellers gælder for israelske varer, der bliver solgt i EU.
Hvad der heller ikke er så kompliceret, er at læse svaret på spørgsmål 268 af 28. juni i år fra udenrigsministeren, af hvilket det fremgår – og jeg citerer: »Handelspolitikken er EU-enekompetence.
Et forbud mod import af bosættelsesvarer vil derfor alene kunne gennemføres - i retlig og praktisk forstand - i fællesskab i EU-regi.«
Når Enhedslisten har stillet det spørgsmål og fået det fra Udenrigsministeriet, tror jeg godt vi kan sige forbavsende klare svar, men alligevel fremsætter et beslutningsforslag som det, vi har til behandling i dag – altså om, at vi ensidigt fra dansk side skal forbyde import af varer – og når man erindrer den byge af beslutningsforslag, som Folketinget på Enhedslistens foranledning behandlede i sidste uge, så sidder man tilbage med den følelse, at det her måske i virkeligheden ikke handler om ulovlige bosættelser, men om, at Enhedslisten er i gang med at pudse sin kampform af frem mod det forestående europaparlamentsvalg.
Her er der nemlig en sag, som skal bruges til at skælde ud på EU.
Mon ikke det ville være en bedre og mere effektiv vej at gå?
Socialdemokratiet kan ikke støtte beslutningsforslaget.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Jeg er enig i, at det var et forbavsende klart svar fra udenrigsministeren.
I de år jeg har været politisk aktivist, har vi jo altid sat pris på, at vi bruger de redskaber, som er mulige.
Sydafrika havde måske levet under apartheid meget, meget længere, hvis ikke boykotredskabet blev brugt på det tidspunkt, det blev brugt, endda med anbefaling eller faktisk direkte med forslag her i salen fra Socialdemokratiets daværende folketingsgruppe.
I forhold til om det er en EU-debat eller ej, vil jeg sige, at, ja, selvfølgelig er det en EU-debat, hvis ministeren siger, at EU vil forhindre os i det.
Men mener Socialdemokratiets ordfører ikke, at det er et rimeligt og ordentligt redskab i udenrigspolitikken, at man kan udelukke visse varegrupper fra visse områder, hvis det er sådan, at det er den eneste mulighed for at få den part, man gerne vil have til at reagere, til at gøre det?
Nick Hækkerup (S), 2019-01-24:
Socialdemokratiet er af den opfattelse, at forskellige former for sanktioner er overordentlig relevante i udenrigspolitikken, både handelssanktioner, som dem vi i øjeblikket har over for f.eks. Rusland, Nordkorea og andre lande, og vi mener også, at sanktioner i form af individuelle sanktioner over for personer som f.eks. dem, vi har i forhold til visse iranere og andre, er relevante.
Så selvfølgelig er det relevant at kunne sanktionere.
Det, der bare er sagen, er, at når man er i et fællesskab som EU og har besluttet at pulje sine kompetencer og besluttet at være fælles om at træffe beslutninger, så bliver man selvfølgelig nødt til at respektere det.
Så kan man ikke sige, at man gerne vil være en del af fællesskabet, men at man også vil lade være med at være en del af fællesskabet.
Og det er jo det, der er kernen her; for i virkeligheden drejer det sig om Enhedslistens utilfredshed med at være en del af EU og ikke så meget om de israelske bosættelser.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
For mig drejer det sig om det israelske spørgsmål, og om, hvordan vi kommer videre.
Jeg ved ikke, om ordføreren vil fortælle mig, om ikke han er lige så frustreret som mig over, at Israel systematisk dag for dag udvider sine bosættelser og gør det mere og mere umuligt, og at vi står afklædt tilbage og faktisk ikke har kunnet reagere en millimeter de sidste 10 år i forhold til den situation – og derfor er vi nødt til at prøve at lede efter de værktøjer, vi kan få fat i for at få Israel til at reagere på det her område, vi er enige om.
Det er jo ikke nok at proklamere ting.
Hvis en gruppe af lande i Europa ønskede at bruge det værktøj, synes jeg, der burde være en mulighed for det.
Er ordføreren ikke enig i det, eller har ordføreren andre forslag til, hvordan vi kan reagere og få Israel til at ændre handlinger?
Nick Hækkerup (S), 2019-01-24:
Jeg er af den opfattelse, at det er uhyre skadeligt for processen i Israel for relationen mellem israelerne og palæstinenserne, at der er en gruppe israelske mørkemænd på den yderste højrefløj, som gør, hvad de kan, og religiøse fanatikere, som gør, hvad de kan, for at forhindre, at der kan blive skabt en varig tostatsløsning og en varig fred mellem Israel og Palæstina.
Claus Kvist Hansen (DF), 2019-01-24:
Tak for det.
Nu står vi jo igen og taler om Israel.
Det har jeg gjort et par gange efterhånden, og det er vældig spændende hver gang.
Jeg får igen sådan en fornemmelse af, at det er Israel, der forsøges gjort til den store skurk i Mellemøsten, og igen prøver den revolutionære danske venstrefløj at skabe en stemning, så vi kan straffe Israel.
Der kan jo tales vidt og bredt om utallige FN-resolutioner og det folkeretlige spørgsmål og om, hvilken retskraft FN's resolutioner har osv. osv., men jeg vil egentlig bare stille og roligt forholde mig til det forslag, der er fremsat, nemlig om forbuddet mod import fra bosætterområderne.
Jeg kommer til at tænke på, at i mine 3½ år som udviklingsordfører er jeg igen og igen stødt på den grundlæggende regel i udviklingspolitik, at hvis du vil skabe stabilitet, fremgang og fremtid i et område, handler det om at tiltrække investeringer, så der kan skabes nogle job og produceres et eller andet, så nogle familier kan få en omsætning og bruge pengene på at skabe en familie og en fremtid, og hvad man nu ellers måtte kunne.
Det er simpelt hen den gyldne regel alle steder, når vi taler udviklingspolitik.
Men lige præcis når det handler om bosætterområderne og Israel, er det det modsatte, der gør sig gældende, for så vil man trække penge ud af områderne, og man vil gøre livet så surt som muligt for bosættere og for israelere og for palæstinensere.
Og jeg spørger mig selv, om Enhedslisten egentlig ikke skyder sig selv i foden ved at foreslå en boykot, altså et forbud mod import.
Er det ikke sådan, at dem, der vil blive ramt allerallerhårdest af et eventuelt forbud mod import, vil være palæstinenserne selv?
Og hvordan kan det bidrage til, at palæstinenserne får noget, der minder om en fremtid?
Og hvordan kan det bidrage til, at der kommer fredeligere forhold mellem palæstinensere og israelere?
Det er mig simpelt hen en gåde.
Det tror jeg at vi kunne tale længe om, men jeg vil foreløbig bare konkludere, at alene på den baggrund kan Dansk Folkeparti ikke støtte beslutningsforslaget.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Ja, de bliver chokeret.
Er det Dansk Folkepartis politik, at det er ganske okay, hvad Israel gør på Vestbredden?
Er det helt uforståeligt, at der er tale om en besætter, som flytter virksomheder og folk ind i et område i strid med alle regler?
De er blevet udbygget siden.
Er det virkelig Dansk Folkepartis politik, at det, Israel gør, er ganske okay, og at de faktisk gavner palæstinenserne på Vestbredden ved at lave bosættelser?
Claus Kvist Hansen (DF), 2019-01-24:
Jeg må beklage: Jeg hopper ikke på den her retoriske ramme, som ordføreren opstiller.
Jeg forholder mig helt konkret til, hvad der egentlig vil ske, hvis man forbød denne import af varer fra Israel, fra de her omstridte områder, og jeg tror på, at det ville betyde en udsultning af området.
Længere er den ikke, og det kan da ikke tages som udtryk for, hvad Dansk Folkeparti mener er i orden i den ene eller anden sammenhæng.
Christian Juhl (EL), 2019-01-24:
Nu spurgte jeg ordføreren, om han mente, at det, Israel gør på Vestbredden, var okay, og hvis han mente det, var det måske også en god idé, at vi gjorde et eller andet for at ændre situationen.
Men jeg vil så gerne stille et andet spørgsmål.
Lad os så sige, at vi er uenige om det, og at Dansk Folkeparti synes, at det er okay, at Israel gør, som de gør.
Men er det generelt okay, at EU bestemmer, hvilke redskaber vi bruger i dansk udenrigspolitik?
Det ligger der også i det her spørgsmål, for nu kan jeg høre på udenrigsministeren, at det må vi slet ikke gøre – vi må ikke engang lave en handelsboykot af de varer fra Vestbredden, hvis vi ville det.
Men er det generelt ikke okay, at det er Folketinget og os, der bestemmer, hvilke værktøjer vi bruger i vores udenrigspolitik, eller skal EU bestemme det?
Jeg har forstået reglerne sådan, at hvis det er et forsøg på at bryde ind i handelspolitikken, er det et EU-spørgsmål.
Det her er et forsøg på at sige, at vi er nødt til at reagere udenrigspolitisk og prøve at få en proces i gang i forbindelse med bosættelserne, og ministeren indrømmer jo selv, at det er en ret alvorlig situation, vi står i, og at det faktisk går den forkerte vej – sådan forstod jeg ministerens tale.
Vil det sige, at vi på grund af EU i en udenrigspolitisk sammenhæng er fuldstændig forhindret i f.eks. at afvise forskellige varegrupper, fordi EU vil blande sig?
Jeg mener, at vi da også har boykot over for Rusland, og at vi havde boykot over for Sydafrika, da jeg var yngre osv.
Det er vel sådan, at boykot skal kunne bruges som udenrigspolitisk redskab, uden at EU dermed blander sig.