Dan Jørgensen (S), 2020-01-31:
Tak for det – ligefrem højtærede.
Jeg er i øvrigt enig med formanden i, at ordførerne her bestemt er blandt de dygtigste parlamentarikere her i Folketinget – ikke de eneste, men bestemt iblandt dem.
Jeg har egentlig lyst til på baggrund af den gode debat her i dag at starte et lidt andet sted.
Jeg har lyst til at tage jer med til Herning.
I 1978 var der to unge mænd, to venner, der fik en idé.
De havde lagt mærke til, at der var flere virksomheder dér i nærområdet, som var begyndt at producere vindmøller.
En af dem – sådan en mindre familieejet virksomhed, Vestjydsk Stålvarefabrik A/S – var helt fremme i skoene.
I har nok hørt om dem senere – under navnet Vestas.
Nå, men de her unge mænd havde fundet ud af, at der ikke var nogen sådan effektive elektroniske kontrolsystemer i de her vindmøller, så de tænkte: Vi ved noget om elektronik, skulle vi ikke gå i gang i vores garage her og se, hvad vi kan finde ud af?
3 år senere kunne de åbne en lille virksomhed, KK Electronics, og i dag kender man den godt, hvis man er interesseret i vindkraft.
Den hedder KK Wind Solutions, de har elektronik i 65 pct. af alle verdens havvindmøller – og KK?
Det står for deres initialer: Kaj og Knud.
Og det er egentlig, synes jeg, en fantastisk historie, der viser noget om, hvad vi er for et land: Når nogle får en god idé og entreprenante mennesker griber den, udvikler den, samarbejder med myndigheder, dygtige medarbejdere, fagbevægelsen, så kan vi faktisk noget.
Men det er også en historie om noget andet.
Det er en historie om, at vi faktisk i det her land før har stået i kriser og har formået at få dem vendt til noget positivt.
Husk på, at den grønne omstilling i Danmark jo faktisk – hvis vi nu skal være helt ærlige – nok ikke i så høj grad startede på grund af grønne hensyn.
Det var selvfølgelig med, men det startede først og fremmest, fordi vi stod i nogle oliekriser i 1970'erne.
Vi fandt ud af, at det der med bilfri søndage og forbud mod at oplyse butiksfacader om aftenen og natten og sådan noget nok ikke var en helt farbar vej i fremtiden.
Det var nok ikke nogen fremtidssikret strategi for vores land, så vi blev enige med os selv om, at vi skulle have alternativer, og det var det, der satte gang i det, der i dag har udviklet sig til et vindeventyr.
Hvis man ser sådan lidt mere overordnet på vores økonomi og hvad vi har været igennem de senere årtier, så er vi faktisk lykkedes med i Danmark at blive et foregangsland.
Siden 1990 og frem til i dag har vi reduceret vores CO 2 -udledning med 38 pct. Samtidig er størrelsen på vores økonomi vokset med 55 pct.
Vores energiforbrug er faldet med 6 pct. Så vi har gjort meget.
Jeg tror, mange lande i verden vil kigge på os og sige, at de ville ønske, de havde gjort lige så meget.
Den opgave, vi står med nu, er langt sværere.
For det, vi har reduceret fra 1990 og frem til i dag, svarer nogenlunde til det, vi skal reducere med fra i dag og frem til 2030.
Og dertil kommer, at den sidste del, vi skal reducere, er i sektorer, hvor det er langt sværere, hvor vi ikke kender virkemidlerne endnu.
0,1 pct. af verdens CO 2 -udledning står vi for her i Danmark.
Det betyder selvfølgelig, at nogle måske vil sige sådan umiddelbart: Jamen hvad vi så gør, har jo ikke så stor betydning for klimaet.
Og det er måske også rigtigt sådan helt isoleret betragtet i forhold til lige nøjagtig den konkrete udledning.
Det handler om, at hvis vi viser, at vi som et af verdens rigeste lande med den lykkeligste befolkning, med konkurrencedygtighed, med høj levestandard, kan gøre det her på en måde, der ikke gør os fattige, som ikke gør os mere ulige, og som ikke går ud over levestandarden, så vil de kigge på os og sige: Det skal vi også gøre, det kan vi også gøre.
Hvis vi omvendt gør det på en måde, der fører til mere ulighed, der fører til, at vi taber jobs, der fører til, at vores levestandard går ned, så er hele formålet med det her – som jo i parentes bemærket, husk lige det, ikke nødvendigvis handler så meget om, hvor mange procent vi reducerer, men handler om, at vi skal vise, at man kan –
jo væk.
For så vil man jo pege på os med modsat fortegn og sige: Det er, hvad der sker, hvis man sætter for høje mål.
Se på Danmark.
Det var engang et land, vi misundte, det var engang et land, vi gerne ville ligne.
Så satte de nogle høje klimamål, nu vil vi ikke længere ligne dem.