Jane Heitmann (V), 2017-05-17:
Så er vi har igen, fristes man til at sige.
Enhedslisten har fremsat et beslutningsforslag om afskaffelse af produktivitetskravene i regionerne.
Når jeg siger det på den måde, er det jo blot, fordi vi flere gange i år netop her i Folketingssalen med forskellige ministre fra forskellige ressortområder har diskuteret produktivitetskravene.
Der er ikke langt fra produktivitet til relativitet – begge dele er fyldt med paradokser.
Albert Einstein har sagt mange kloge ting – bl.a. har han sagt, at der findes intet mere sikkert tegn på sindssyge end at gøre det samme om og om igen og så forvente, at resultatet hver gang er anderledes.
En anden ting, han har sagt, er, at hvis vi tænker, som vi plejer, og bruger de samme værktøjer og fremgangsmåder, som vi plejer, kan vi ikke forvente noget nyt.
Citaterne vender jeg tilbage til.
Det danske sundhedsvæsen er en supertanker, tror jeg at Socialdemokratiets ordfører kaldte det, som skal rumme både patienter og pårørende og ansatte.
Jeg vil tillade mig at citere en lille bid fra min ordførertale fra den 3. februar 2017:
»Når vi gennem årene har haft fokus på produktivitet, ja, så er det jo i bund og grund ud fra et ønske om at udvikle vores fælles sundhedsvæsen.
Sådan er det også i dag, selv om vi nu i høj grad bevæger os i retning af nye kvalitetsmål, væk fra tidskrævende akkreditering, og i stedet indstiller sigtekornet på værdibaseret styring.«
Sådan ser vi på det i Venstre.
Der er brug for, at vi på den ene side tænker nyt og prøver nye ting af, og på den anden side er der også brug for, at vi sikrer et skarpt fokus på, hvordan vi får mest sundhed for pengene.
Produktivitetskravet er et redskab, som har vist sig at være både effektivt og brugbart til at nå målet.
Udfordringen er vel dybest set, at vi på nuværende tidspunkt mangler overblik over, hvilke styringsredskaber vi eventuelt kunne sætte i stedet for produktivitetskravet og med hvilken effekt.
Lad os nu være ærlige et øjeblik.
Af og til bliver produktivitetskravet fremstillet, som om de ansatte skal løbe 2 pct. hurtigere, eller at de fødende skal føde 2 pct. hurtigere, eller at man i psykiatrien skal leve op til produktivitetskravet.
Og det har jo ikke hold i virkeligheden.
For det første indgår psykiatrien slet ikke i regnestykket, og for det andet er det regionerne selv, som bestemmer, hvor det giver mest mening at høste de økonomiske gevinster.
Og lad mig komme med et eksempel.
Kikkertoperationer til behandling af tarmkræft frem for de tidligere konventionelle operationer har reduceret indlæggelsesdagene fra 12 dage til 6 dage.
En operation koster nu 70.000 kr., hvor den før kostede 100.000 kr. Oplever patienten en forringelse?
Nej – operationsteknikken er bedre for patienten, som oven i købet kommer hurtigere hjem i de vante omgivelser.
Når regionerne omlægger arbejdsgange, køber billigere ind og effektiviserer igennem ibrugtagning af ny medicin og ny teknologi og sygehusbyggerier, ja, så er det jo et udtryk for mest sundhed for pengene, og det giver god mening – i særdeleshed når man tænker på, at de effektiviseringsgevinster, som regionerne høster, bliver i regionerne, og at midlerne kan bruges til nye indsatser eller initiativer der, hvor det giver mest mening.
Hvis jeg skal vende tilbage til Einsteincitaterne, bør det være klart for enhver, at vi som samfund har en forpligtelse til at forsøge at se tingene fra nye vinkler og se på nye måder at gøre tingene på.
Med det udgangspunkt er der nu igangsat et styringseftersyn.
Vi skal finde kloge svar på, hvad der virker, og hvad der ikke virker – hvad skal vi have mindre af, og hvad skal vi have mere af?
Lad mig afslutningsvis rose regionerne for, at hvis vi ser på gennemsnittet over de sidste 10 år, har regionerne faktisk leveret mere end de 2 pct., som har været aftalt.
Og det bestyrker mig i troen på, at der er et potentiale, som kan realiseres.
Alligevel valgte vi i Venstre alene sidste år at løfte sundhedsvæsenet med 2,4 mia. kr. – en historisk høj prioritering og langt mere, end hvad den tidligere socialdemokratisk ledede regering, som Enhedslisten jo støttede, lagde op til.
Den prioritering er et udtryk for, at vi i Venstre prioriterer danskernes sundhed, ligesom vi har et udtalt ønske om at få mest sundhed for pengene.
Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget, men vi bidrager gerne til en beretning med udgangspunkt i, at der er brug for et sundhedsvæsen, som er kendetegnet ved at være balanceret, med fokus på aktivitet, kvalitet og patientsikkerhed.
Og fra Venstres side er vi åbne for at se på nye styringsmuligheder.