Katrine Daugaard (LA), 2024-12-17:
Jeg var ligesom fru Karina Adsbøl også glad, da vi landede den her aftale.
Jeg troede på, at vi havde landet en aftale, som ville ende ud i et lovforslag, som ville ændre retsstillingen.
Siden den aftale blev indgået, er der kommet en ny minister til, og siden dette ministerskifte har den her proces været under al kritik.
Det starter, allerede da vi bliver kaldt til møde, hvor vi får fremvist det her lovforslag, som jo har været i høring, og hvor ministeren har plukket nogle meget få linjer fra høringssvarene ud, som er dem, vi ligesom må få at se.
Vi spørger gentagne gange til alle høringssvarene, som vi ikke må få at se.
Og der går flere dage, hvor vi henvender os og beder om de her høringssvar, før ministeren endelig oversender dem.
Det var noget af et chok at gennemlæse den stak høringssvar, for det var massiv kritik, der gemte sig i dem, delt i to fløje, kan man sige.
Det var ikke overraskende, at den ene fløj var kritisk, for dem havde vi egentlig hørt fra, allerede da vi lavede aftalen, men selv den fløj, der ønskede at få chikane, herunder forældrefremmedgørelse, indført, var også meget, meget kritisk i forhold til den definition, som vi havde lavet.
Trods et ønske fra både DD, DF og LA om mere tid til rigtig at få skovlen ind under den her definition og lovforslaget i øvrigt vælger ministeren at fremsætte lovforslaget, og det er med en kommentar om, at vi jo så bare må komme med ændringsforslag.
Og der er flere partier, som kommer med ændringsforslag, som ministeren og ministeriet nægter os assistance til.
Herefter fremsætter hun gudhjælpemig sit eget lovforslag igen, selv om hun ved, at der ikke er opbakning fra de samme blå partier.
Nu har hun endda ændret hele definitionen af forældrefremmedgørelse, og dermed begår hun aftalebrud.
I dag får vi så nys om, at kvinden bag den norske definition, som ministeren har copy-pastet ind i det her danske ændringsforslag, fru Jartrud Sofie Frafjord, har skrevet til socialministeren med en advarsel om, at vi ikke bare kan tage deres definition og plotte den ind i et dansk setup, som langtfra ligner det norske.
Hun fortæller også, at man i Norge heller ikke har fået den her definition til at virke og anbefaler derfor ikke, at vi implementerer den.
Udover alt det her modtager jeg i går tre svar på spørgsmål, som bekymrer mig yderligere, bl.a. svaret på spørgsmål 30, hvor ministeren afslører, at man slet ikke har forstand på eller har undersøgt den norske lovgivning og brugen af den her definition, men egentlig bare har taget definitionen af forældrefremmedgørelse for at holde fast i en aftale, som var ved at skride, fordi nogle partier oven på at have læst de her høringssvar har fået kolde fødder i forhold til at implementere konsekvenser for brug af chikane og forældrefremmedgørelse.
Men også i svarene på spørgsmål 22 og 23 indrømmer ministeren, at man allerede skal lægge vægt på samværschikane og barnets bedste, samt at man med L 66 jo sådan set derved ikke ændrer retsstillingen, men bare understreger noget, som i forvejen gælder.
Derfor indgik vi aftalen med et oprigtigt ønske om faktisk at ændre lovstillingen for de forældre og børn, som befinder sig i de her meget, meget svære situationer.
Vi sidestiller samværschikane, herunder forældrefremmedgørelse, med psykisk vold og mener, at det skal have en konsekvens for de forældre, som udøver det.
Derfor kommer vi til at stemme nej til både ministerens ændringsforslag og lovforslaget som helhed.