Christian Juhl (EL), 2018-04-03:
Jeg synes, det er et trist og tyndt kapitel, men det er vel det, der dækker virkeligheden.
Jeg drømmer om, at vi havde en regering, som var offensiv og formulerede sine synspunkter om atomvåben og f.eks. sagde: Vores erklærede mål er, at Østersøen skal være atomvåbenfri, og vi vil ikke acceptere, at der sejler skibe med atomvåben i vores farvand.
Jeg drømmer om, at det var Danmark, der sagde, ligesom vi gjorde i 1989 og 1990 og frem: Vi vil støtte ngo'erne omkring Østersøen – om det er kulturfolk, om det er forfattere, om det er filmfolk, om det er fredsfolk, om det er filosoffer, eller hvad det er, bare vi kan få et mellemfolkeligt samarbejde mellem landene, inklusive Rusland.
Så kan vi lave en revolution nedefra og sige, at vi er gode naboer, vi vil leve sammen, vi vil handle sammen, vi vil være sammen.
Så kunne vi snakke om det, som i gamle dage, altså i 1980'erne, hed fredens hav, at det skulle være et atomvåbenfrit område, at Norden skulle være atomvåbenfrit – alle de ideer, som var så bæredygtige i så brede kredse af befolkningerne dengang.
Så kunne vi have et Østersøsamarbejde, som kunne bruges til at forebygge krige og kriser rundt omkring i verden, og man ville se op til os og sige: Hvordan pokker er det, I gør det?
I stedet for leder Putin efter at have en ydre fjende, og i stedet for leder den danske regering efter at finde sig en fjende.
Og hvis ikke der er en, kan man da puste sig op til at sige, at de er en potentiel militær fjende, for så har vi da nogen at kigge på, når vi skal bruge endnu flere døde penge på dødt militær.
Jeg synes, det er en trist og pessimistisk og defensiv Østersøpolitik, vi fører fra Danmarks side.
Vi har alle mulighederne i Nordisk Råd, vi har alle mulighederne i Østersøsamarbejdet, og vi kan endda understøtte det i OSCE, hvis vi vil, for der overlap mellem de tre organisationer – det er det gode ved den her debat.
På klimaområdet kunne vi lave rigtig, rigtig meget sammen.
Vi kunne få ryddet op i den beskidte Østersø, som er der, vi kunne få stoppet forureningen, vi kunne få udviklet grøn produktion osv. osv.
Vi kunne få lavet velfærdssamfund hele vejen rundt.
Vi kunne udvikle demokrati, vi kunne støtte fagforeningerne der, hvor de har det dårligt.
Der er rigtig, rigtig mange muligheder for at lave noget godt i stedet for at skrive, at vi har nogle intentioner om nogle erklæringer.
Hvorfor er vi ikke konkrete?
Hvorfor prøver vi ikke at lave en plan?
Hvorfor rejser vores udenrigsminister ikke rundt til vores naboer og siger: Hey, hvorfor er vi så visionsløse?
Kunne vi ikke prøve at løfte det?
Så ville Rusland, det lillebitte land derovre, da være tvunget til at følge os, altså hvis vi gjorde noget offensivt.
Jeg har et par spørgsmål.
Det ene er om Hviderusland.
Det går ikke så godt, men både EU og Nordisk Råd – det vil jeg vende tilbage til – men også Danmark mener, at det går bedre med demokratiet i Hviderusland.
Jeg har haft besøg af nogle fagforeningsfolk her for nylig, og jeg skulle hilse og sige, at det ikke går bedre.
Selv danske fagforeningsfolk bliver tilbageholdt i fængsler derovre, fordi de besøger andre fagforeningsfolk.
Derfor var det en fejl, da vi f.eks. neddroslede støtten til græsrødder i Hviderusland.
Derfor er det en fejl, at vi neddrosler eksiluniversitetet i Litauen, ja, faktisk er det helt lukket,
med dansk stemme
Jeg vil gerne bede udenrigsministeren fortælle lidt om, hvordan vi kan bryde frem i de lande, hvor vi synes, der er problemer, sådan at vi tager fat i græsrødderne, samarbejder med dem, understøtter dem og gør det, vi gjorde i gamle dage.
Jeg har i en årrække været med til at holde Østersøtræf på tværs af landene i kritiske situationer om fred og nedrustning, hvor der var hundredvis af græsrødder fra alle landene.
Det er sådan nogle ting, der sætter spor, det er sådan nogle ting, der skaber debat, det er sådan nogle ting, der skaber tro på det.
Alt det der med ministermøder, rapporter og hensigtserklæringer flytter ikke ret meget.
Det er det andet, det folkelige arbejde, der flytter noget og danner grundlaget for, at vi kan komme videre med menneskerettigheder, med fred, med konfliktløsning og med et kulturelt samarbejde, der kan bære noget i fremtiden.
Det vil jeg gerne opfordre til, og så vil jeg gerne have svar på det der spørgsmål om Hviderusland.
Men jeg vil også gerne vide, hvorfor den danske regering stemte for, at vi skulle lukke Nordisk Råds græsrodskontor i Skt. Petersborg – et kontor, hvor vi prøvede at understøtte demokratiske kræfter i Rusland.
Det blev lukket, fordi man ville ikke være der længere.
De fleste græsrødder siger, at det stadig væk vil være muligt, men det er lukket.
Tak for ordet.