Mette Frederiksen (S), 2019-11-26:
Jeg synes, det er helt åbenbart og rigtigt, at opgaven jo ikke er at reducere, lige når vi nærmer os 2030.
Vi har et meget ambitiøst 2030-mål, men det skal jo afspejle sig i de beslutninger og i den politik, vi fører, også år for år.
Men for nu også at skabe en sammenhæng til en af de beslutninger, der allerede er truffet, nemlig 1 mia. kr. ekstra til grøn forskning, så er den beslutning jo en meget god illustration af, at vi godt kan træffe en beslutning nu, man ikke kan læse på CO 2 -tallene.
Men det kan jo være, at de penge, der kommer ud at arbejde næste år, er det, der gør, at vi finder den teknologi og de løsninger, der gør, at vi så i 2027 eller i 2024, eller hvornår det nu er, kan se, at vi er på rette vej.
Så derfor synes jeg, at tingene skal ses i en sammenhæng.
Der skal vi ville noget mere, og det tror jeg i øvrigt vi kan sammen.
For at starte med det grønne, som fru Pernille Skipper også er inde på, så er det jo rigtigt, at vi ved en del, når det kommer til teknologi og de grønne løsninger, men vi ved trods alt ikke det hele endnu, og hele læringsspørgsmålet er et af de områder, hvor vi mangler både teknologisk udvikling og meget mere forskning end det, vi har i dag.
Det gælder også i forhold til landbrugets CO 2 -udledning.
Jeg er rigtig stolt af, at Danmark er et landbrugsland, og jeg synes, vi skal producere vores egne fødevarer, men vi bliver i fremtiden nødt til at gøre det med et mindre aftryk på klimaet, og der skal forskningen hjælpe os.
Jeg kunne blive ved, men jeg tror, at vi, i hvert fald så langt jeg kan se, kommer til at bruge mange penge på forskning herinde, hvis vi skal løse klimakrisen.
Så er der spørgsmålet om ghettopakken eller udsatte boligområder og det, vi står over for.
Jeg synes jo – og her er spørger og svarer ret uenige – at det er en af de bedste aftaler, der er lavet i Folketinget.
For mig er det udtryk for en helt nødvendig solidaritet, at så mange børn ikke skal blive ved med at vokse op i udsatte boligområder, hvor der er så markante problemer.
Det var derfor, jeg startede med at sige, at jeg ved, vi ser meget forskelligt på det her, og det er interessant, hvor forskelligt øjnene kan se det Danmark, vi begge er en del af.
Jeg synes jo, det er en god aftale, hvor vi endelig tager fat om noget af det, vi i rigtig lang tid har vidst er et problem, nemlig at for mange mennesker med for mange problemer har en tendens til at bo sammen i de samme boligområder, især i den almene boligsektor, og det skal vi have gjort noget ved, så børnene får bedre mulighed for at lære dansk, kvinderne kommer ud på arbejdsmarkedet, og vi får styrket den sammenhængskraft, jeg mener Danmark er afhængig af.
Så kommer vi jo til at stå over for nogle helt konkrete udfordringer, og det er jo et reelt spørgsmål.
Jeg forstår, at der er lidt diskussion om tallet på de 11.000, fordi der også er en helt naturlig fraflytning fra de her boligområder, så mon ikke tallet trods alt bliver mindre?
Men problemet er jo stadig reelt: Hvor skal de mennesker flytte hen?
Der er det jo i mine øjne rigtig vigtigt, at kommunerne med det samme – og det vil sige nu – er opmærksomme på at få genhuset dem og på at sikre, at der er boliger nok.
Og så håber jeg da også på, at vi i den her valgperiode ud over at få fat om Blackstone og nogle af de udenlandske udlejere, hvilket jeg håber vi er godt i gang med, også får diskuteret, hvordan vi får bygget nogle flere almene boliger og holdt prisen på dem nede.
Det er da dejligt bare at få lov til at redegøre for sin egen politik.
Jamen det er jeg glad for at der er nogle der vil være.
Lad det blive ved med at være sådan, og lad andre inspireres af samme tilgang.
Jeg vil gerne sige, at det for mig er noget helt principielt.
Når man kommer til Danmark, skal man forsørge sig selv.
Man skal gøre sig umage, og man skal måske ovenikøbet gøre sig mere umage end alle andre, fordi man har opnået det privilegium, det er at komme til vores fantastiske land.
Så skal man selvfølgelig gøre alt, hvad man overhovedet kan, for at blive integreret; alt, hvad man overhovedet kan, for at få et arbejde, lære sproget og blive en del af vores samfund.
Det er min helt grundlæggende holdning.
Det kommer forhåbentlig heller ikke bag på spørgeren.
Jeg er jo socialdemokrat.
Vi tror på ret og pligt, men i omvendt rækkefølge – først kommer pligterne og så rettighederne.
Det er en meget, meget stor udfordring for Danmark, at der er kommet så mange hertil, der ikke går på arbejde.
Det er et problem for vores samfundsøkonomi, det er et problem for integrationen, og det er også et problem for næste generation, at så mange børn vokser op i et hjem, hvor måske både mor og far, men i endnu flere tilfælde kun mor, ikke går på arbejde.
Så kan der jo være mange sten på vejen, også for mennesker, der kommer hertil udefra, og der er så selvfølgelig en balance, også i forhold til de børn, der måtte blive berørt af deres forældres situation.
Men helt grundlæggende vil jeg gerne her sige, at nogle af de integrationsproblemer, vi står med i dag, skyldes, at der er kommet for mange hertil, der har fået ydelser fra dag et, og som ikke er blevet en del af den danske tradition om, at både mor og far går på arbejde.
Det ønsker regeringen også at arbejde videre med, f.eks. i forhold til bandekriminalitet.
Men selvfølgelig skal vi jo hele tiden gøre det med åbne øjne, i forhold til hvad det er for et samfund, det også er med til at skabe.
Med logning er det rigtigt, at der er et EU-spor, som vi selvfølgelig også sidder og kigger ned i, for vi skal overholde de regler, der er.
Men jeg vil sige, at vi helt grundlæggende må erkende – sådan har jeg det i hvert fald – at vores samfund har forandret sig.
Det er nok noget af det, der har været med til at overbevise mig om, at det er en vej, jeg synes vi skal betræde, men vi skal gøre det tænksomt.