Alex Ahrendtsen (DF), 2020-12-21:
Tak, formand, og tak til dem, der har indkaldt til forespørgslen.
Det kunne vi i Dansk Folkeparti sagtens selv have været med i, i og med at vi selv fem gange har indkaldt til at diskutere Kina, som jo er et socialistisk diktatur, der undertrykker sine borgere.
Det har Riget i Midten gjort, siden Mao Zedong overtog magten i 1949, og i dag foregår undertrykkelsen dog langt mere spidsfindigt.
Hvor socialisterne tidligere brugte rå magt, tortur og masseudryddelse, benytter de sig i dag af kunstig intelligens og moderne teknologiske overvågningsmekanismer, og de har haft held til at sikre kineserne en uhørt materiel fremgang, så Kina i dag økonomisk set er blevet en supermagt.
Det er imponerende, at et socialistisk diktatur på få årtier har omdannet den tidligere planøkonomiske struktur til statsligt styret markedsøkonomi: et Kina a/s.
Mange vestlige erhvervsledere har da også været pinligt benovede over den tilgang, som de kinesiske magthavere har lagt for dagen.
Vestlige regeringsledere har tilsvarende fedtet for de kinesiske magthavere, fordi man ville sikre adgang for virksomhederne til det enorme marked i Kina.
Vi kender alle skiftende danske regeringers leflen for Kina med den socialistisk støttede Thorning-Schmidt-regerings ageren i Tibetsagen som det absolutte lavpunkt.
Kina har benyttet sig af denne velvilje til at slå hårdt ned på alle former for indenrigspolitiske tendenser til mere frihed og mere folkestyre.
Jo rigere Kina bliver, jo mere magtfuldkomment og totalitært bliver det.
Big brother-samfundet rulles ud med svimlende fart og i en grad, som man bare for få år siden ikke havde haft fantasi til at forestille sig.
Derfor er udviklingen i Hongkong vel nærmest også helt forudsigelig.
Skridt for skridt garrotterer man hongkongstudenternes krav om selvbestemmelse og frihed, og den danske regering sammen med EU ser med sammenknebne øjne og munden lukket på, mens Hongkong langsomt kvæles.
Kinas respekt for grundlæggende borgerrettigheder og for internationale regler kan ligge på et meget lille sted.
Man undertrykker tibetanernes sprog og kultur på 70. år.
Man henretter mennesker i tusindvis, ofte efter en summarisk retsproces.
Man truer det suveræne land Taiwan på sin eksistens.
Store multinationale selskaber som Huawei, også kendt som hu og hej, er en trojansk hest i de åbne vestlige samfund.
Man sender tusindvis af kvindelige honningbier og forskerspioner til Vesten for opsnappe og kopiere vestlig teknologi osv. osv.
Jeg indrømmer, at det ikke er en nem situation for et lille land som Danmark at gøre noget i.
Hvorfor skal vi protestere, hvis man ikke gør det i Frankrig, England og Tyskland?
Det er en opgave for EU, hvis Unionen overhovedet skal have en berettigelse, og gerne i samarbejde med De Forenede Stater, altså USA.
Det er ikke let at blande sig i et lands interne anliggender.
Vi bliver også sure, når amerikanerne eller kineserne blander sig i hjemlige forhold.
Situationen i Hongkong er dog på mange måder en prisme for, hvad der foregår i Kina.
De kinesiske magthavere er blevet bevidst om deres styrke, og de griber nu ud efter verdensmagten.
De udnytter deres enorme økonomiske ressourcer til at slavebinde og udsuge fattige lande overalt i verden og true vestlige demokratier, og på det seneste er de også begyndt at spille med de militære muskler.
Et sådant magtbegærligt Kina vil ikke være tilfreds med demokratisk valgte regeringer, men foretrække autoritært indstillede.
Så når de slår så hårdt ned på Hongkong, er det et forvarsel om, hvordan de vil håndtere andre landes forsøg på at vælge deres egen vej.
Vil et Kina f.eks. understøtte demokratiske reformer i lande som Vietnam eller Nordkorea?
Nej, det vil man nok ikke.
Så slaget om Hongkong er også slaget om morgendagens verden – enten en verden, der er kontrolleret af et kinesisk socialistisk diktatur, eller en verden, der hviler på selvbestemmelse og folkestyre.
Dette er, hvad vi i dag reelt debatterer.
Vi ønsker ikke, at Kina blander sig i danske forhold.
Vi kan ikke blande os i kinesiske forhold, men vi kan dog kritisere i samarbejde med andre, bl.a. EU, USA og eventuelt andre vestlige allierede.
Tak for ordet.