Katrine Daugaard (LA), 2025-06-04:
Adoption skal være til barnets bedste.
Det har altid været udgangspunktet, i hvert fald i loven.
Men det, vi har set og hørt fra tidligere adopterede, viser desværre, at virkeligheden ofte har været en helt anden.
Alt for mange adopterede har oplevet svigt, løgne og manglende rettigheder.
De fortæller om falske dokumenter, om tvivl om deres ophav – tvivl om deres biologiske ophav – om mødre, der fik franarret deres barn, og mødre, der blev stjålet på åben gade for at blive solgt som en handelsvare til Vesten, og om systemer, der har tilladt, ja endda faciliteret uigennemsigtige og i nogle tilfælde ulovlige adoptioner.
Det her handler ikke om at omskrive historiebøgerne om.
Det handler om retssikkerhed.
Det handler om, hvorvidt den danske stat har levet op til sine juridiske forpligtigelser, og derfor mener vi i Liberal Alliance, at det ikke er nok med en historisk undersøgelse.
Det her handler ikke kun om at forstå fortiden.
Det handler om at placere ansvar, om at vurdere, om love og regler er blevet brudt, og om staten har levet op til sine juridiske forpligtigelser.
Vi skal turde stille de svære spørgsmål: Har Danmark overtrådt internationale konventioner?
Har myndighederne lukket øjnene for advarsler og dokumenteret kritik?
Har adoptionsbureauer deltaget i handel med børn?
Hvad er konsekvenserne for de enkelte mennesker og for tilliden til staten?
Den svenske undersøgelseskommission fremlagde i går resultatet af deres undersøgelse, og undersøgelsen dækker fra 1960'erne og frem til i dag.
Der er ikke alene fundet historiske uregelmæssigheder, der er også fundet uregelmæssigheder helt frem til i dag.
Eksempler på de her uregelmæssigheder er handel med børn, kidnapning, forfalskede dokumenter, mangel på samtykke – især mangel på frivilligt og informeret samtykke fra biologiske forældre til adoption – og kommissionen fandt eksempler på økonomisk profit i forbindelse med adoption.
Vi ved allerede, at det også har fundet sted hos os.
Ministeren har lige sagt det.
Vi ved det.
Vi har allerede lavet fem historiske undersøgelser, og de har jo netop ingen juridiske eller retsmæssige konsekvenser haft for nogen som helst.
Den svenske regering, tilsynet, offentlige myndigheder, statsakkrediterede aktører og private organisationer er alle sammen ansvarlige for de her uregelmæssigheder.
Regeringen har ikke sørget for tilstrækkelig kontrol, og alt det her må vi jo regne med er det samme i Danmark.
En juridisk undersøgelse i Danmark vil ikke blot beskrive, hvad der er sket; den vil vurdere det op imod gældende lovgivning.
Det handler altså om retssikkerhed, men det handler også om at give de adopterede muligheden for at blive hørt og ikke mindst få vished for, at det system, der træffer beslutningerne på deres vegne, bliver holdt ansvarligt.
Vi kan ikke ændre fortiden, men vi kan lære af den, og det starter med modet til at se den i øjnene – ikke kun med empati, men også med ansvarlighed.
En juridisk undersøgelse er det første skridt.
Den skal gælde alle lande, vi har adopteret fra, og den burde gælde helt frem til i dag.
Hvis man kan finde uregelmæssigheder i nye sager i Sverige, kan man det nok også i Danmark.
Vi kan med den viden, vi har både herhjemmefra, men også fra andre lande, konkludere, at Haagerkonventionen og 17c-erklæringer ikke er en garanti for noget som helst.
Vi har både ratificeret børnekonventionen, men også FN's konvention om enforced disappearance and abduction, som forpligter os til at undersøge, retsforfølge og straffe.
Derfor bør regeringen tage det her alvorligt, ikke som en politisk belastning, men som en demokratisk forpligtigelse.
Vi skylder de adopterede mere end symbolpolitik.
Vi skylder dem klarhed, gennemsigtighed og, hvor det er nødvendigt, retfærdighed.