Morten Messerschmidt (DF), 2019-10-31:
Jeg skal på vegne af Dansk Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget finder, at brexit giver anledning til en grundlæggende gentænkning af det europæiske samarbejde.
Brede dele af den danske såvel som europæiske befolkning er utilfreds med den måde, EU fungerer på.
Dette gælder ikke mindst i forhold til indvandringspolitik og grænsekontrol, ligesom de nordeuropæiske velfærdsordninger er under beskydning – især af en aktivistisk EU-domstol uden folkelig kontrol.
På den baggrund pålægger Folketinget regeringen at indlede forhandlinger med EU om en løsere tilknytning for Danmarks vedkommende.
Der ønskes oprettet et velfærdsforbehold, som sikrer, at danske socialydelser alene kan udbetales efter dansk lov, ligesom der ønskes en permanentgørelse af grænsekontrollen og fuld suverænitet over udlændingepolitikken.«
Tak, formand.
Tak, formand.
Ja, vi lader Oskar Hansen og andre rigtige socialdemokrater hvile.
Så skal jeg bare igen reflektere lidt over, at man åbenbart overhovedet ikke ønsker at svare på spørgsmålet.
Altså, vi står over for den situation, at i hvert fald det næstmest betydningsfulde land i EU er ved at lette anker og gøre noget andet.
Hvad har ført til det?
Det er jo næppe et udtryk for en fuld opbakning til projektet.
Derfor kunne det godt forventes at føre til en vis refleksion iblandt dem, der har stået fadder til projektet, og det er altså udenrigsministerens parti og regeringsførelsen siden 1972.
Det er i hvert fald ikke undertegnede.
Så kunne man godt forestille sig, at der var en vis refleksion over, hvad det er, der er gået galt.
Det kunne også føre til en refleksion over, om noget af den frustration, som briterne har over et EU, der uden demokratisk mandat blander sig i for meget, måske også deltes af nogle af os her på kontinentet.
Og kunne man så, hvis man virkelig skal – uden igen at vække Oskar Hansen til live – bevæge sig helt ud i de abstrakte overvejelser, forestille sig, at der kunne være nogle på kontinentet, der kunne få samme idé som briterne, hvis nu briternes forladen EU rent faktisk viser sig at være en succes?
Hvis bare en af de præmisser førte til reelle refleksioner, burde man måske også gøre sig nogle overvejelser om, hvad man så gør for at redde det, der reddes kan.
Ikke engang hr. Jens Rohde elsker EU i dag.
Han vil have mere af det, men de fleste borgere, tror jeg, har det sådan med EU: Ja, vi ved, hvad vi har; vi ved ikke, hvad vi får.
Det er nok også derfor, vi har set de målinger, som hr. Jan E. Jørgensen nævnte tidligere.
Men i det øjeblik vi ved, hvad brexit fører til, i det øjeblik vi kan se, at briterne rent faktisk nok klarer sig både økonomisk og i frihed og på mange andre måder bedre end det, der så er i de 27 lande, der er ladt tilbage i EU, mon så ikke der vil være nogle rundtomkring i de små hjem i Danmark, i Tyskland, i Slovenien, i Polen osv., der tænker: Hvorfor er det, vi skal blive ved med at være i det her overbureaukratiske, udemokratiske system, når briterne viser en anden vej?
Der havde jeg egentlig troet, at man ville komme lidt mere frem i skoen end til de rene floskler om, at vi har brug for EU til at redde klimaet, til at sikre os mod migrationsstrømmene og til at håndtere social dumping.
Altså ærlig talt, det er jo ikke EU, der har gjort, at vi i Danmark har vores høje klimamålsætninger.
Det er jo en stærkt forankret folkelig debat og et ønske, som er blevet båret frem i Danmark.
Så vidt jeg husker, er ambitionsmålet i Bulgarien og Rumænien stadig væk at reducere uden for ETS'en med 0 pct. og 2 pct.
Så det er jo ikke sådan noget, der har bredt sig til hele EU, hr. udenrigsminister.
Med hensyn til migration må jeg sige, at de fleste nok sidder med en fornemmelse af, at EU er mere en udfordring end egentlig en hjælpende hånd.
Det er ikke mange måneder siden, udenrigsministerens kollega og integrationsministeren måtte komme hjem fra Luxembourg med en meddelelse om, at en kæmpe mængde af de afslag, vi har givet på familiesammenføringer til tyrkere, skulle gå om, fordi det stred mod EU-retten.
Det er EU, der gør, at udenrigsministerens kollega, justitsministeren, skal komme sådan med hatten i hånden bedende om, om vi ikke godt må få lov til at forlænge vores grænsekontrol.
Det er på område efter område EU, der hindrer os i at lave de stramninger, som der formodentlig ville være et stort flertal for i Folketinget, hvis vi bare måtte lave dem, og der med sikkerhed ville være uden for Folketinget, hvis man turde spørge vælgerne.
Og social dumping!
Altså, det er nærmest et begreb, der er opfundet i Bruxelles.
Hvordan i alverden kan man så påstå, at det er EU, der skal løse problemet, når det er EU, der har skabt problemet?
Ja, jeg vil selvfølgelig også godt give udenrigsministeren en del af æren for det, for det var udenrigsministerens parti, der den 1. maj 2009 sørgede for, at Østudvidelsen blev fuldt implementeret, sådan at østarbejdere kunne komme til Danmark uden at skulle have arbejdstilladelse.
Men på alle de områder, udenrigsministeren så nævner, og som skulle være succesoplevelserne, kan man jo pege på, at EU mere er problem end løsning.
Der undrer det mig ærlig talt, at man ikke kan komme med bare en lille refleksion over, hvad brexit egentlig betyder, bortset fra at vi nu skal ud at sælge varen meget bedre.
Men sådan ligger landet.
Fred være med det.
Så tager vi debatten, når vi ved, hvor Storbritannien er om et par år.
Vi kommer nok også til at tage debatten op til, og så ser vi på, hvad danskerne, hvad europæerne gerne vil.
Vil de stadig væk kostes rundt af ansigtsløse bureaukrater, ikkedemokratiske dommere og politikere, der for hovedpartens vedkommende er valgt i andre lande end deres egne, eller vil de rent faktisk som briterne, der igennem tusind år har stået for friheden, udviklingen og demokratiet i Europa, være herre i eget hus?
Jeg er ret sikker på, at det er det sidste, der vil sejre.
Tak, formand.
Altså, jeg kan huske, at da jeg var aktiv i Dansk Folkepartis Ungdom, var jeg en af dem, der altid slog til lyd for, at vi skulle synge og gerne synge »Danmark for Folket«, altså: »Kamp imod dem, der vil storme og slå de friheds lyse skanser, som vort folk bygger på.«
Det kan nærmest ikke blive smukkere.
Det kan ikke blive fjernere fra regeringens politik, kan jeg forstå, for man vil overhovedet ikke lytte til den kritik, der er fra befolkningen, af, hvordan EU fungerer.
Oskar Hansen er åbenbart ikke kun kødeligt død, han er også åndeligt helt borte fra udenrigsministerens politik.
Jeg må indrømme, at jeg er lidt skuffet.
Derfor bør vi tage konsekvenserne og stoppe optagelsesforhandlingerne med den nuværende tyrkiske regering.
Citat slut.
Altså, jeg har indtryk af, at Erdogan stadig væk er leder af regeringen i Tyrkiet.
Derfor forstår jeg simpelt hen ikke, at hr. Jeppe Kofod ikke mener det samme, som hr. Jeppe Kofod mente, da han sad i Europa-Parlamentet, nemlig at man må tage konsekvensen og stoppe optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet.
Altså, er det gået i den bedre retning, så at sige, siden hr. Jeppe Kofod nu som udenrigsminister mener noget andet, end han mente som parlamentariker?