Ole Birk Olesen (LA), 2021-01-22:
Et land er et produkt af de traditioner og institutioner, som er i landet, men det er i endnu højere grad et produkt af den befolkning, som er i landet.
Der kan være fuldstændig ens vilkår i to forskellige lande på en række områder, men hvis den ene befolkning i det ene land er på én måde og den anden befolkning i det andet land er på en ganske anden måde, bliver det til to vidt forskellige lande.
Danmark er et produkt af den befolkning, som har været i Danmark igennem århundreder og selvfølgelig også årtusinder.
Hvis man forestillede sig, at dørene til Danmark stod vidt åbne og der ville komme en masse mennesker ind med en ganske anden baggrund og nogle ganske andre holdninger, ville Danmark også forandre sig over tid, fordi befolkningen ville forandre sig.
Det var det, man så ind i tilbage i 1980'erne og 1990'erne, da der gennem asyl og familiesammenføring kom stadig flere mennesker fra muslimske lande til Danmark.
Man så ind i den risiko, at Danmark i løbet af forholdsvis få årtier ville blive et ganske anderledes land, fordi befolkningen ville blive ganske anderledes.
Der var der så heldigvis fremsynede politikere, som tilbage i, ja, både 1980'erne og 1990'erne, men i tiltagende grad også i 00'erne, fik gennemført den politik på området, som strammede op på denne tilstrømning af mennesker fra primært muslimske lande, sådan at man kunne sætte en stopper for den udvikling, at Danmark ville blive et helt andet land, fordi befolkningen ville blive helt anderledes.
Så i dag fører vi en stram udlændingepolitik, som gør det vanskeligt at komme hertil og få asyl og også familiesammenføring, for de to måder at komme til Danmark på har vi konstateret er knyttet til en række problemstillinger.
Når man kommer hertil som f.eks. asylant, har man fra dag et ret til, uanset hvor lidt umage man gør sig for at være en del af det danske samfund, at blive forsørget af det offentlige på et i international sammenhæng ret rundhåndet niveau.
Man kan også få en række gratis ydelser osv., og det virker som en magnet på folk, der gerne vil have bedre vilkår i tilværelsen, selvfølgelig, men som ikke bruger dette ønske om at få bedre vilkår i tilværelsen til at tage til Australien eller USA eller Canada, hvor man også kan få et bedre liv, men i stedet foretrækker at tage til Velfærdsdanmark, hvor socialdemokratismen sørger for, at man kan få det bedre uden at behøve at yde en indsats.
Så har man så bosat sig i Danmark i parallelle samfund, hvor man deler opgang og etage med andre mennesker, der er ligesom en selv, og hvor børn vokser op i den tro, at dette at komme fra et andet land til Danmark uden at gøre noget for at forsørge sig selv er en helt normal måde at leve på, og i øvrigt at man godt dér kan leve på en måde, hvor man er i konflikt med det omgivende samfund, bl.a. fordi ens unge og ens børn render rundt, efter solen er gået ned, og skaber uro og utryghed i det omgivende samfund.
Det kan man godt gøre og stadig væk have et liv, der er meget bedre end det liv, man havde i det land, man kom fra, selv om man intet gør for at blive en del af det danske samfund og for at forsørge sig selv.
Det er et kæmpestort problem i Danmark.
Heldigvis er der blevet sat noget, der minder om en prop – selv om der stadig væk kommer folk, er det dog en prop i forhold til den meget frie tilgang til Danmark, som var tidligere – i indvandringen til Danmark, og det er godt nok under disse forudsætninger, men det er stadig væk sådan, at de mennesker, der kom til Danmark igennem de år, hvor der stort set var fri adgang, ikke tilskyndes af det danske samfund til at yde en indsats for at blive en del af det danske samfund.
Der skal vi have et opgør med en socialdemokratisme, som også statsministeren står for, og som de socialrådgivere, der er sagsbehandlere for de her mennesker, står for.
Når de siger, de ikke kan få et arbejde, eller når de møder op sammen med deres mand, og han siger, at hun ikke kan arbejde, sidder der altså en venstreorienteret ideolog over for dem som sagsbehandler og siger, at det da også er synd, og at vi da ikke skal håndhæve de rådighedsregler, som findes i det danske samfund.
Og vi har en regering, der intet gør ved, at sagsbehandlerne nægter at håndhæve rådighedsreglerne over for dem, der ikke gider at arbejde i Danmark.
Socialdemokratiet har igennem år og dag bare sagt, at rådighedsregler findes.
Så det behøver slet ikke at kunne betale sig at arbejde i Danmark.
Men de findes jo ikke, og man gør intet i regeringen for at sørge for, at de kommer til at findes.
Så vi har problemer, Liberal Alliance anerkender dem, og vi må gøre noget ved de problemer.