Sophie Hæstorp Andersen (S), 2025-06-04:
Indledningsvis vil jeg gerne takke spørgerne for igen at sætte fokus på det her vigtige område.
Vi har drøftet international adoption i mange omgange, både før og i min tid som minister, og det siger jo noget om, at det er et emne, som rummer mange følelser og perspektiver.
Den første del af spørgsmålet i den her forespørgsel går på Danmarks rolle i adoptionssager, og der henvises til delrapporten fra den sydkoreanske sandheds- og forsoningskommission vedrørende internationale adoptioner fra Sydkorea.
Når vi taler om international adoption, er det vigtigt at have for øje, at samarbejdet om international adoptionsformidling sker mellem et afgiverland og et modtagerland, og at store dele af adoptionsprocessen, herunder frigivelse af barnet til adoption, foregår i afgiverlandet i henhold til dette lands nationale lovgivning.
Kommissionen har undersøgt det sydkoreanske adoptionssystem og den del af adoptionsprocessen, der foregik i Sydkorea inden for den lovgivning, der var gældende på daværende tidspunkt i Sydkorea.
Delrapporten, der kom ud, bygger på en gennemgang af 56 konkrete adoptionssager, og den konkluderer, at Sydkoreas regering har krænket fundamentale menneskerettigheder for adopterede gennem en række alvorlige fejl i adoptionsprocessen.
Der skal ikke herske nogen som helst tvivl om, at den sydkoreanske sandheds- og forsoningskommissions konklusioner om det sydkoreanske adoptionssystem er voldsomme, og at det er en frastødende tilgang til adoption, der ligger bag.
Men de oplysninger, som fremgår af kommissionens delrapport, er i bund og grund også ting, vi allerede ved.
Udfordringer og mangler er vi igennem Ankestyrelsens rapport fra for et par år siden om adoptioner fra Sydkorea i 1970'erne og 1980'erne også bekendte med, nemlig at der ikke var tilstrækkelige sikkerhedsgarantier knyttet til den sydkoreanske adoptionsproces i 1970'erne og 1980'erne.
Det var simpelt hen muligt at gøre et barn forældreløs på papiret, og der var en betydelig økonomi involveret.
Undersøgelsen fra Sydkorea tyder også på, at de udfordringer og mangler, som Ankestyrelsens undersøgelse viste der var i 1970'erne og 1980'erne i det sydkoreanske adoptionssystem, med stor sandsynlighed også var gældende for adoptioner helt op til 1999.
Selv om det er voldsomme konklusioner, som kommissionen er kommet frem til, kan vi på baggrund af delrapporten ikke konkludere, at samtlige af de knap 9.000 adoptioner, som igennem tiden er formidlet fra Sydkorea til Danmark, er forbundet med menneskerettighedsbrud fra den daværende sydkoreanske regering, men det gør selvfølgelig et særligt indtryk, når man fra sydkoreansk side på denne måde ransager sig selv.
Vi er, som jeg indledte med at sige, nu klar til at komme i gang med arbejdet med en omfattende og grundig, uvildig undersøgelse af adoptionsformidlingen gennem tiden til Danmark, som vel at mærke skal omfatte alle de lande og områder, der er adopteret fra til Danmark.
Vi skal rundt om 70 lande og områder.
Undersøgelsen skal give viden om generelle forhold i adoptionsformidlingen fra de lande, danske organisationer samarbejdede med, og beskrive det system, adoptionerne blev gennemført i både i afgiverlandet og i Danmark.
Undersøgelsen skal således også beskrive danske statslige myndigheders tilsyns og organisationers rolle i systemet i samarbejdet med udenlandske partnere.
Undersøgelsens afsæt skal være barnets bedste i adoptionsprocessen.