Pernille Skipper (EL), 2020-01-14:
Børnekonventionen gælder jo allerede i dag i Danmark.
Danmark har tiltrådt konventionen, og vi har forpligtet os til som stat, som land, som samfund, at de rettigheder, der står beskrevet i børnekonventionen, vil vi overholde, når vi laver lovgivning, når vi i praksis udmønter den, når der træffes afgørelser, når vi indretter skoler, altså i alt.
Så vi er allerede forpligtet efter børnekonventionen, og så er den sådan set ikke længere end det.
Så er spørgsmålet, om vi vil inkorporere den, og det er jo ikke et spørgsmål om, om vi synes at børnekonventionen skal gælde eller ej, for det gør den, og måske mener man, at Danmark skal trække sig ud af den konvention – og det er der helt sikkert nogle herinde der synes – men det er bare ikke lige det, der er til debat i dag.
Det, der er til debat, er, om vi skal inkorporere den i dansk ret, dvs. i praksis give børnene adgang til at gå til domstolene, hvis de ikke mener, at Folketinget, kommunerne eller andre, der træffer afgørelser om deres liv, ve og vel, ikke overholder det, som de voksne i det her tilfælde har lovet at overholde.
Jeg synes, det er rigtig interessant, for det er jo at give børnene en egentlig rettighed, også i praksis.
Så jeg forstår faktisk ikke rigtig modargumentet om, at det her skulle være et demokratisk indgreb og alt muligt andet.
Jo, det er selvfølgelig en valid overvejelse, og selvfølgelig skal man tænke over det, men jeg mener også, at det her er et spørgsmål om at give børnene en mulighed for reelt også at tvinge os voksne – hvis man skal sige det lidt banalt – til at gøre det, som vi allerede har lovet vi ville gøre.
Derfor kan jeg ikke rigtig se problemet.
Det sjove ved menneskerettigheder er jo, at de er universelle.
Altså, det er jo ikke noget, vi synes – det er en noget, vi har forpligtet os til i internationale konventioner, og dermed også noget, som vi har forpligtet det danske Folketing til at overholde.
Vi har sat nogle grænser for, hvad et flertal må gøre ved mindretal.
I det her tilfælde med børnekonventionen har vi sat nogle grænser for, hvad man må gøre ved børn, og hvilke rettigheder man skal give børn.
Det kan man godt synes er træls, men hele konceptet i dem og hele den historiske baggrund for, hvorfor vi i Europa besluttede os for at lave dem, er jo, at flertallet nogle gange gør noget ved mindretallet, som er uhyggeligt og forkert, også selv om de er flertallet.
Så derfor kan man ikke bare synes, at skat er en overtrædelse af menneskerettighederne – det er det ikke.
Børnekonventionen indebærer nogle rettigheder til at beskytte børn mod forskelsbehandling, bl.a. at beskytte børn mod at blive straffet eller forskelsbehandlet på grund af det, deres forældre mener eller tror.
Det giver børnene ret til at have deres egen identitet og et statsborgerskab; det giver børnene ret til at have ytringsfrihed og mene ting og have indflydelse på deres eget liv.
I det hele taget er det jo nogle rigtig gode rettigheder.
Jeg tror ikke, det her kommer som en nyhed for SF, som har fremsat det her forslag rigtig mange gange – og det er blevet gjort af så mange andre af jer – for Enhedslisten har støttet det hver eneste gang, SF har fremsat det, og jeg synes, det er godt at få det på dagsordenen igen.
Jeg vil glæde mig til at stemme for igen, og jeg vil glæde mig endnu mere til den dag, hvor vi måske får et flertal for det, og jeg synes særlig efter den debat, der har været oven på statsministerens nytårstale og meget andet om nogle af de mest udsatte børn i vores samfund, at det er et rigtig relevant forslag at tage op i Folketingssalen igen.
At give de børn, som f.eks. er blevet anbragt, og som ikke mener, at deres rettigheder ifølge børnekonventionen bliver respekteret i den lovgivning, som vi har lavet herinde i Folketinget, muligheden for at stille os til ansvar for det, synes jeg ville være stort.
Så tak til SF.
Enhedslisten støtter forslaget.