Mai Mercado (KF), 2025-04-29:
Jeg vil først og fremmest sige en tak til Liberal Alliance for at invitere os i Det Konservative Folkeparti med som medforslagsstillere.
Vi tør lade vores børn lege uden opsyn nede på legepladsen, og vi tør hjælpe hinanden i opgangene og på gaden.
Hvis vi lader utrygheden brede sig, svækker vi ikke bare den enkeltes muligheder, men vi undergraver sammenhængskraften i vores samfund.
Der er noget grundlæggende galt, når en person kan blive dømt for utryghedsskabende kriminalitet og igen og igen vende tilbage til den samme opgang, det samme boligområde og de samme naboer, som allerede en gang har levet i frygt for vedkommende.
Fru Mette Thiesen havde jo et fremragende eksempel med et ældre ægtepar, som i den grad er blevet både chikaneret og forulempet af en gerningsmand, og hvor man altså ikke kan få smidt den gerningsmand ud af lokalområdet.
Det er uretfærdigt over for lovlydige borgere, og ingen mennesker kan forstå, at det kan forblive sådan.
Det kunne være den bekymrede mor, som ikke tør lade sit barn gå ned på legepladsen.
Det kan være, at hun har set den dømte stå og råbe ved kælderdøren, at hun har set ham slå på postkassen og sparke til cyklerne og kastet flasker mod affaldskuret.
Hun ved godt, at han blev taget af politiet og sat i fængsel, men nu er han tilbage, og nu står hun og kigger dørtelefonen.
Hun trykker barnet ind til sig og ved ikke, om hun tør lade sit barn gå ned på gaden.
Det kan også være den ældre mand, som ikke længere går ud på sin alting, fordi han godt ved, hvad der sker dernede, når mørket falder på.
Han har hørt råbene, han har set grupper samle sig under hans altan.
Han har en formodning om, at flere er involveret i den samme bande, og han har allerede fået at vide, at han skal lade være med at være så nysgerrig og kigge et andet sted hen.
Han skal ikke have klinket noget med de typer.
Han ved godt, hvem der styrer det spil – det gør den dømte, det ved alle i opgangen.
Eller der er den 17-årige lærling, som forsøger at komme op om morgenen og passe sin uddannelse, men som i ugevis har måttet navigere forbi trusler, indbrud og hashhandel i opgangen.
Han prøver at gøre det rigtige, men hvorfor skulle han tage ansvar, når samfundet ikke gør.
Der skal vi jo skabe tryghed for den bekymrede mor, den ældre mænd og den unge lærling.
Ærlig talt: Det, vi foreslår i dag, er ikke meget at forlange.
Det handler jo egentlig bare om at give boligselskaberne nogle bedre værktøjer til at kunne opsige utryghedsskabende lejere, når de bliver idømt ubetinget fængsel, således at boligselskaberne altså automatisk underrettes, når en beboer idømmes ubetinget fængsel.
Det er ikke raketvidenskab, det er faktisk bare sund fornuft.
Derfor er jeg egentlig glad for, at ministeren tog det så positivt ned, og at regeringen egentlig også har taget det så positivt ned.
Så derfor håber jeg jo også, at vi i fællesskab kan formulere en beretning, som gerne skal munde ud i en handling til at kunne komme videre med det her forslag.
Jeg tror, at vi med tiden vil blive overhalet af kunstig intelligens, for meget af det her vil jo være automatiseret, hvor man altså, når man har en dom, egentlig bare skal have undersøgt, om der er et boligselskab, hvor den dømte nu bor, og så få underrettet det boligselskab.
Så jeg håber, at vi kan finde fælles fodslag – det synes jeg ville klæde det her Folketing rigtig godt.