Christian Juhl (EL), 2019-01-10:
Det her lovforslag handler om at regulere et område, der i dag ikke er reguleret, nemlig fjernelse af tatoveringer.
Derfor var det også med en vis fortrøstning, at man kunne kaste sig over lovforslaget, på trods af at det kom fra regeringen, da det stort set kun kunne være en forbedring.
Men selv her lykkes det regeringen at skuffe forventningerne.
Når man læser høringssvarene fra tatoveringsklinikken ved Bispebjerg Hospital, Dansk Dermatologisk Selskab og Forbrugerrådet Tænk, rejser det en lang række berettigede kritikpunkter.
Det er uforståeligt, at tatoveringsfjernelsesloven ikke harmoniseres i forhold til tatoveringsloven fra 31. maj 2018, som har en lang række krav til tatoveringsklinikker.
Det havde været oplagt at lade nærværende lovforslag følge samme skabelon og dermed på langt mere betryggende vis regulere området.
CE-mærkning kan langtfra give den sikkerhed, der er påkrævet, og det er utilstrækkeligt, at det nuværende udstyr kan fortsætte med at blive brugt frem til 2030.
Når man ved, hvor hurtigt den teknologiske udvikling går, også med hensyn til laserudstyr, er det uforståeligt, at man tillader, at nuværende udstyr kan bruges helt frem til 2030.
Som flere høringsparter giver udtryk for, er der en klar diskrepans mellem de krav om rettigheder, der er på klinikkerne, der er lægedrevne, og dem, der er drevet af udøvere uden formel uddannelse.
Ministeriet skriver selv i høringsnotatet, at det bl.a. gælder kravet i autorisationsloven § 17, hvorefter en autoriseret sundhedsperson under udøvelse af sin virksomhed er forpligtet til at udvise omhu og samvittighedsfuldhed og handle i overensstemmelse med den til enhver tid værende almindeligt anerkendte faglige standard på området.
En autoriseret sundhedsperson er desuden forpligtet til som led i behandlingen at iagttage det krav, der er beskrevet i sundhedslovens afsnit 3 om patienters retsstilling, herunder krav om indhentning af informeret samtykke, tavshedspligt, videregivelse og indhentning af helbredsoplysninger m.m.
Når det derimod handler om en udøver uden en formel uddannelse, er det ministeriets vurdering, at det må forudsættes, at forbruger og virksomhed har indgået en dialog forud for fjernelsen af tatovering, og at forbrugeren i den forbindelse har afgivet sit samtykke til at få fjernet tatoveringen med laser.
Tak for det.
Når en fjernelse af en tatovering foregår hos en autoriseret sundhedsperson, er der en lang række krav, der sikrer patientsikkerheden, men hvis det foregår hos en person uden uddannelse, er det tilstrækkeligt, at man forudsætter, at der har været en dialog.
Det virker mildest talt uigennemtænkt.
Men måske fremgår det af høringssvaret, hvorfor lovforslaget er så lemfældigt udformet, for her skriver ministeren flere gange som forklaring på, at man ikke imødekommer kritikken, at ministeriet finder, at de foreslåede krav ved fjernelse af tatovering mindsker forbrugernes helbredsmæssige risici i forbindelse med fjernelse af tatovering med laser.
Ministeriet har med lovforslaget søgt en balance mellem den risiko, der er forbundet med fjernelse af tatovering med laser, og den byrde, der pålægges branchen ved en regulering.
En balance mellem patientsikkerhed og byrden for branchen – hm!
Høringssvarene afslører med al ønskelig tydelighed, at balancen har en tydelig overvægt i forhold til branchen på bekostning af patientsikkerhed, og det er vi i Enhedslisten ikke enige i.
Når vi ser os nødsaget til at stemme for forslaget, alle mangler til trods, er det alene af den grund, at det trods alt er en forbedring fra, at området slet ikke er reguleret, men jeg vil meget kraftigt opfordre ministeren til, at vi får lavet en evaluering af loven efter 1 år, så vi kan vurdere effekten, såvel den positive som den negative.