Helle Bonnesen (KF), 2023-05-25:
»Kultur er alt det vi laver, når vi ikke går på arbejde.«
Kan I huske citatet?
Det kan jeg.
Det gjorde indtryk.
For jeg var ikke enig.
Og nu viser det sig jo, at der er 170.000 mennesker, for hvem det gælder, at det netop er det, de laver, når de går på arbejde.
De var nok heller ikke enige.
For kultur er en branche.
Det er en branche med udøvende kunstnere, ansatte, omsætning og eksport, hvor man hver dag, hver nat og hvert minut ånder, lever og arbejder for kulturen.
Det er en branche, som fortjener at blive værdsat og påskønnet.
Nu har vi faktisk fået den værdsat og måske endda værdisat.
Kulturen fylder også økonomisk.
Kulturen producerer for langt over 100 mia. kr. om året, har en stor milliardeksport og har hundredtusindvis af ansatte, eller som der står i redegørelsen: ca. 169.203 medarbejdere.
Det er godt at få registreret.
Når nu vi har så travlt med at pointere, at det er kroner, øre og arbejdspladser, der fylder i kulturlivet, synes jeg, det er ærgerligt, at vi ikke diskuterer mere kulturturisme.
Dansk Erhverv har f.eks. opfordret til at kortlægge konsekvenserne for kulturområdet i erhvervsfremmesystemet, og den vej kunne vi godt bruge mere krudt på.
Så er kultur altså også meget mere end penge.
Kultur er også det, der ikke giver værdi på den økonomiske bundlinje.
Jeg brænder både for Danmark og for at danne bro, men omvendt har regeringen jo også sat pris på netop kulturhistorien, for en store bededag koster 3,5 mia. kr., så måske hænger dét alligevel sammen.
Men tak til ministeren for en faktuel redegørelse.
Det er meget tiltrængt med data, og man kan jo godt kalde det sådan en ny ordførers bedste startkit.
Så tak for initiativet.
Det er den første redegørelse i 25 år – ikke siden Ebbe Lundgaard har vi haft en – og der er jo sket en hel del med kulturen i de mange år.
Så derfor kunne det også have været spændende at se: Har vi fået noget nyt?
Men det er fint, jeg anerkender det, og det er en rigtig, rigtig god start.
Nu har vi så en redegørelse.
Så har vi så arbejdet bagefter.
Vi står her i maj, foråret er forbi nu, og det nærmest fløj af sted, vi har travlt.
Vi har store opgaver foran os, museumsreformen f.eks. Det bliver en svendeprøve; to kulturministre i træk har tidligere forsøgt, har nedsat arbejdsgrupper, har haft drømmen om at rydde op, revurdere og turde at bryde noget.
Nu har vi så den tredje kulturminister i træk med en ny arbejdsgruppe; så hermed en opfordring til os og til kulturministeren om at gribe det, fange det, før det er for sent.
Mens vi venter, åbner nye museer, andre udvikler sig, kriterier dør ud, så vi har travlt.
Redegørelsen nævner, at cirka en tredjedel af danskerne ikke er i kontakt med kulturverdenen, og selv om redegørelsen er ny, er nyheden gammel.
Og er det et problem?
Skal man tvinge kultur ned i danskerne, som var de gæs, der var på vej til at blive foie gras?
Men folk skal have viden om, at den er der.
De skal have tilbuddet.
Den skal være tilgængelig, og de skal vide, at de indgår i vores fælles historie og det fællesskab, som den danner.
Den opgave skal vi til gengæld tage meget alvorligt.
Regeringen har nævnt, at et kulturpas kan være en del af svaret.
Og hvis man nu er en ung person, der ligger derhjemme under dynen med angst og skolevægring, tror jeg ikke et kulturpas er det, der gør, at man pludselig springer ud ad døren.
Jeg er faktisk i tvivl om, om man overhovedet vil gå op i at have fået det kulturpas.
Jeg tror, at mange af de løsninger kommer på andre måder.
De kan komme på den store skala og den lille skala.
Den store har vi haft eksempler på som f.eks. Tour de France, der ikke bare fik de unge, men hele landet ud af hjemmene, ud på landevejen for at deltage, fejre, være en del af det fællesskab.
Og på den lille skala kan det ske kommunalt, det kan ske i et kulturhus, hvor man lokalt forankret kan række ud og inddrage.
Begge dele af spektret er vigtige, og de kan være med til at opfylde en vision om tilgængelighed.