Ane Halsboe-Jørgensen (S), 2020-01-24:
Tak for det.
Den tidligere ordfører kaldte det en perfekt dag.
Andre har sagt, det er en stor sejr, og andre igen siger, at det her er et tegn på noget større, nemlig en ny måde at tænke uddannelsespolitik på.
Det er samtidig også mit første lovforslag som minister nogen sinde, og det er det første lovforslag fra den her regering på uddannelsesområdet.
Og hvilken bedre anledning til at signalere til alle vores unge mennesker, at der skal være plads til at vælge forkert, til at begå fejl, til at vende om og gå en ny vej.
Det skal der for os politikere.
Det skal der også for de unge i deres uddannelsesvalg.
Det her har bidraget til en følelse af ikke at måtte fejle.
Jeg synes, det er overraskende mange, det her ender med at have påvirket.
Men faktum er, at det er mange, mange unge, jeg efterhånden – også i de senere måneder – har talt med, som nævner det her som det, de tager ned, som signalet fra politisk hold om, at man ikke må fejle.
Man kan jo godt diskutere det her som den snævre del, det er, som i det store billede kommer til at ramme et begrænset antal unge.
Man kan også træde et skridt tilbage og sige, at det jo potentielt påvirker de 90.000 unge mennesker, der skal vælge uddannelse her til sommer.
Jeg tror mere, det er det sidste, der er på spil.
Og så er vi jo inde i en større tidsmæssig diskussion af, hvad det egentlig er i tiden, vores unge mennesker træffer deres uddannelsesvalg ud fra.
Hvad er det for nogle strømninger i tiden, der præger deres måde at lære på, deres måde at være unge mennesker på, deres måde at gå til uddannelse på?
Vi har også brug for unge mennesker, der, når de kommer ud på den anden side af deres uddannelse, kommer ud i vores virksomheder med innovation, virkelyst og mod på at sige deres mening.
Men senest, da jeg havde møde med en række virksomheder i det her land, sagde flere af dem, at de i stigende grad får unge mennesker ud, som næsten ikke tør række hånden op og byde ind, og når de så gør det, lægger de ud med at sige: Nu ved jeg jo ikke, om det er rigtigt, men... Den innovationskraft, det mod på faktisk at vove, den vilje til at lære sit fag, både på den overordnede uddannelsespalet, men også i forhold til at kunne reflektere over det, der står, og at kunne byde ind med sine egne holdninger – det har en gigantisk værdi for et samfund.
Og vi er heldige at have dem.
Der er mange andre steder i verden, hvor man ikke i samme grad har dem.
Vores innovationscentre rundtom i verden siger til mig, at noget af det, de eksporterer, lige præcis er det, at de kan lave samarbejdsaftaler mellem universiteter i Danmark og virksomheder i Tyskland, hvor vi henter studerende ned, der siger: Det her er løsningen på jeres problem.
Det er noget, som vi i hvert fald hører fra de tyske virksomheder ikke er gældende på de tyske universiteter i samme grad.
Vi får beskeder fra undervisere på videregående uddannelser, der siger, at de på de fag, hvor man skal have de allerhøjeste snit for at komme ind, i virkeligheden skal bruge rigtig lang tid på at aflære de studerende – dem, der skulle være cremen af Danmarks ungdom – den måde, de lærer på, fordi den måde primært har haft et sigte på eksamen, hvor man skulle præstere og få en høj karakter.
Den måde at lære på er den modsatte af, hvordan det jo gerne skulle være på vores videregående uddannelser – nemlig en øvelse i at reflektere, blive dannet og blive uddannet til også at danne sin egen mening.
Uddannelsesloftet har bidraget til den strømning, til det pres, til den følelse af ikke at måtte vove pelsen, men at skulle gå på den sikre sti.