Anne Valentina Berthelsen (SF), 2024-04-05:
Tak for ordet.
Hvis den her debat traditionen tro skal gentages år efter år, synes jeg, at vi skal kigge lidt nærmere på virkeligheden, for der er noget, som har ændret sig.
Jeg er sikker på, at der ikke er nogen herinde, der ønsker sig 00'ernes udlændingedebat tilbage.
Men for at løse nogle af de udfordringer, som vi står over for i forhold til integrationen af ikkevestlige indvandrere, kræver det, at vi forholder os sagligt og nøgternt til de problemer og udfordringer, men også muligheder, der er i integrationen.
Lad mig derfor dvæle lidt ved nogle af højdepunkterne fra debatten.
Rapporter fra eksempelvis Institut for Menneskerettigheder har vist, at jobansøgere med ikkevestlige navne systematisk stilles ringere, selv når deres kvalifikationer er identiske med etniske danskeres, eller når de f.eks. kommer fra specifikke boligområder, hvor en høj koncentration af ikkevestlige indvandrere har ført til udfordringer med segregation, parallelsamfund og social kontrol af især kvinder i minoritetsfamilier osv.
Jeg tror, at danskernes voksende utålmodighed med integrationsdebatten, der af og til lyder lidt som en grammofonplade, der er gået i hak, delvis skyldes en tendens til, at man i debatten enten uhensigtsmæssigt nedtoner eller overdramatiserer problemstillingerne ud over deres sande omfang.
Det er, som om der ikke er andre standpunkter og fortolkninger end de to yderste, og det er skadeligt for sagligheden.
Det er vores ansvar herinde i Folketinget.
Det er vores ansvar at gøre noget ved det.
Med det som udgangspunkt for den aktuelle debat, som centrerer sig om de udfordringer, der ofte forbindes med islamisk migration fra Mellemøsten og Nordafrika, og den indflydelse, det har på danskernes levevis, er min indtrængende opfordring derfor følgende: Vi vil ikke nærme os en løsning, en samhørighed eller et fremskridt på det her område, før vi skifter fokus fra mediernes opmærksomhed på yderliggående positioner til faktiske løsninger – uafhængigt af politisk ståsted.
I SF mener vi, at de her løsninger begynder med et nyt fundament i debatten, som resonerer med et sundt fornuftsgrundlag, som flertallet af danskerne kan identificere sig med.
Vi skal have en sund forventning om uddannelse eller arbejde ved ankomsten til Danmark, en nultolerance over for kriminalitet og et ufravigeligt krav om respekt for fundamentale frihedsrettigheder.
Vi skal sikre tilvejebringelse af den nødvendige støtte til dem i nød eller dem, som er syge.
Det indebærer, at vi tillader uddannelse at fortsætte, selv hvis opholdstilladelsen udløber, og at vi undgår udvisning af dem, der har etableret et liv i Danmark og bevist, at de vil integrationen i vores samfund, men samtidig indebærer det også, at vi bekæmper diskrimination og racisme, når det opstår, og at vi respekterer internationale konventioner og arbejder aktivt på at fremme dem.
Det handler grundlæggende om respekt for grundpillerne i det danske samfund, respekt for demokratiet, respekt for værdier som ligestilling, beskyttelse af seksuelle og etniske minoriteter, religionsfrihed, forsamlingsfrihed og ytringsfrihed, altså de ting, som vi har bygget vores samfund på, og som ofte er udfordret, også i dele af etniske minoritetsmiljøer.
Det kan der måske være, men jeg tror ikke, at det gælder for mange af danskerne.
Med tanke på den igangværende diskussion om en stram versus en åben holdning og utallige forsøg på at reformere sig ud af problemerne, som ikke har virket, håber jeg, at vi kan blive enige om en ny tilgang – et nyt nationalt kompromis om dansk udlændingepolitik.
Tak for ordet.