Pernille Skipper (EL), 2019-03-26:
Jeg var lige ved at gå op og tage ordet, da det var Venstres tur, og det sjove ved det er, at jeg kiggede på debatten om ligestillingsredegørelsen fra sidste år tidligere i dag, og jeg kunne se, at jeg også der prøvede på at snige mig foran.
Jeg ved ikke, hvad man skal lægge i det.
Jeg vil gerne starte med at takke ministeren for redegørelsen.
Jeg synes, det er så vigtigt, at vi har de her årlige debatter.
Jeg synes også, at det er vigtigt at få en samlet opgørelse over de ligestillingspolitiske tiltag, som er taget, fordi de sker jo, som vi også kan se, på mange forskellige ressortområder og med mange forskellige afsæt, og heldigvis kan vi også se, at der sker mere, end man nogle gange sådan lige går og tror.
Det er den positive side af det.
Jeg synes også, det er rigtig vigtigt, at vi genbekræfter, at den kønsulighed, der er, er noget, som er kulturelt og historisk betinget og derfor også noget, vi kan ændre på.
Det er rigtig vigtigt, at vi har den fælles præmis at arbejde ud fra.
Der, hvor vi så bliver lidt uenige, er, at det ikke er alting, som kan løses med oplysningskampagner og dialoger og ekspertgrupper, selv om meget kan.
Der er altså også nogle økonomiske og nogle strukturelle problemer i vores samfund, som vi har behov for at tage nogle mere håndfaste midler i brug for at komme ud over.
Derfor vil jeg nævne en gammel traver en gang til, og det er selvfølgelig det kønsulige arbejdsmarked, som vi har i Danmark.
Ministeren nævner det også i redegørelsen, og jeg synes sådan set, at man på en meget præcis og kortfattet måde får identificeret det problem, vi har, med et meget kønsopdelt arbejdsmarked, en ulige fordeling af lønnen, en ulige pensionsopsparing, en ulige fordeling af barselsorloven – altså noget, som er sådan en sneboldeffekt af kønsskævhed igennem et helt liv, hvor de muligheder, som man får af økonomisk selvstændighed og formåen, bare tilkommer kvinder en lille smule mindre end mænd hen over et helt liv.
Der, hvor det bliver uforståeligt for mig, er jo så, at man kan have sådan et afsnit og så ikke have nogen konkrete forslag til, hvad vi skal gøre ved det.
Vi har ikke gjort noget mod uligelønnen og for at forbedre det område eller for fordelingen af barselsorloven i rigtig, rigtig lang tid, selv om det måske er det største problem for ligestillingen i Danmark.
Jeg synes, at den dialog, som jeg havde med Dansk Folkepartis ordfører lige før, meget godt siger, hvad det er for et problem, vi står over for, når det kommer til barselsorloven.
Det er jo sådan, at den er ekstremt ulige fordelt i Danmark, også i forhold til andre nordiske lande, som vi ellers sammenligner os med på rigtig mange måder.
Danske fædre får eller tager meget, meget lidt barselsorlov, og det betyder jo, at kvinder bliver sat bagud i kampen om chefstillingerne, at man får en større uligeløn, at der er mindre pensionsopsparing til kvinderne osv. osv. – det er et kæmpeproblem – men det betyder også, at der er nogle fædre, der går glip af det, som Dansk Folkepartis ordfører så præcist talte om som en helt unik tid i starten af et barns liv.
Og som Dansk Folkepartis ordfører sagde, får man jo børn, fordi man gerne vil være sammen med dem.
Det er bare ikke noget, der kun er enestående for kvinder, der får børn – det er det også for mænd.
Når vi ikke gør mere for at fordele barslen ligeligt, er det ikke kun et problem for kvinders økonomiske ligestilling i samfundet – det er det også – men det er også et problem for de mænd, som af kulturelt betingede og historiske årsager ender med at få mindre tid sammen med deres børn.
Er der nogle ting, vi kan gøre ved det uden at tage beslutningskompetencen fuldstændig fra familierne?
Ja, det er der.
For vi ved jo, at en af årsagerne til, at mænd tager mindre barsel, dels er, at der er nogle kulturelle normer, som det kan være svært at gå imod, dels at det har noget at gøre med, at man har en ulige løn, som slår igennem i familierne.
Så når man skal finde ud af, hvem der skal gå ned i løn i længst tid, så har det en større økonomisk slagside for den enkelte familie, hvis det er faren, der tager mere barsel.
Det kunne vi jo godt ændre på, og det kunne vi bl.a. gøre ved at øremærke en større del til fædrene eller i det mindste ligestille fædre og mødre.
Jeg køber simpelt hen ikke, at mødre på en eller anden måde skulle være bedre forældre, eller at den unikke tid i starten af et barns liv skal være forbeholdt en mor.
Selvfølgelig kan der være en grund til, at man gerne vil tage ½ års barsel mere til kvinderne, men der er ikke nogen grund til den uligestilling.
Vi kunne også sætte en særlig pulje af til at forbedre ligelønnen ved at højne de laveste lønninger i den offentlige sektor – det er her, vi finder mange af kvindefagene, og det er her, hvor vi finder en stor del af årsagen til uligelønnen, nemlig det kønsopdelte arbejdsmarked.
Det ville være en politisk beslutning herindefra, der ville kunne gennemføre et sådant løft og dermed også forbedre statistikkerne ret kraftigt.