Lars Løkke Rasmussen (V), 2018-01-16:
Slet ikke.
Og det er forkert, når man konkluderer af det, jeg siger, at det betyder, at så kan indkomstgrænsen bare blive lavere.
Ja, det kan den.
Den kan også blive højere, for det var sådan set det, der var tanken, som jo er saboteret af, at et flertal rundt om regeringen bare hævede grænsen.
Jeg ville meget hellere, hvis fru Mette Frederiksen var åben for det, tage en diskussion om, om vi ikke både skulle have højere og lavere grænser.
Jeg kan sagtens få øje på folk, som kunne komme til Danmark og tjene 418.000 kr., og som jeg af andre grunde ikke havde lyst til kom, ikke fordi de ikke kunne udføre deres arbejde, men fordi de i deres fritid lever livet på en måde, som ikke er i overensstemmelse med danske værdier.
Det er den form for nuance, vi gerne vil have ind i debatten.
Den er lukket af ved den omringning af regeringen, der fandt sted, hvor man i øvrigt også har pakket det her ind i en del bureaukrati, som gør ordningerne svære at bruge.
Og jo, det er skadeligt for Danmark, hvis der føres en politik, hvor vi ikke passer på opsvinget.
Det er skadeligt for Danmark, hvis vi ikke bruger gode tider til at sørge for, at de kan vare ved gennem f.eks. at lave målrettede skattelettelser, der sikrer, at folk på kanten af arbejdsmarkedet kommer ind, ved at melde sig ud af dansk politik og ikke gå ind i de nødvendige reformer, der skal sikre, at gode tider varer ved.
Må jeg ikke sige to ting?
Først mener jeg sådan set ikke, at vores muligheder er udtømt.
Nu var der det forløb, der var, i december, og jeg valgte selv i sidste uge, tror jeg det var, at konkludere, at det forekommer uhensigtsmæssigt, at det fortsætter parallelt, altså med et spor om skat og et spor om udlændingepolitik, der er bundet op og er hinandens gensidige forudsætninger.
For det risikerer sådan set bare at betyde, at ingen af sporene fører noget sted hen.
Men det er jo ikke et udtryk for, at der ikke er nogen vej frem.
Jeg mener sådan set, at der er flere muligheder – og det vil jeg gerne vende tilbage med på et passende tidspunkt og sted – for, at vi med afsæt i de regler, vi har, kan justere yderligere med det sigte, som er mit, nemlig at midlertidigt er midlertidigt.
Det er den ene ting.
Den anden ting, jeg gerne lige vil sige, er sådan lidt mere faktuel.
Billedet af, at vi nu senere i det her forår får en eksplosion af familiesammenføringer som følge af den her 3-årsregel,
kan jeg ikke genkende.
Det kan jeg ikke genkende.
Og hvis man går ind og ser på gruppen under § 7, stk. 3, er der mange kvinder, og der er mange børn, og der er også mange, der allerede har en familiemæssig relation til nogle asylansøgere eller flygtninge, som har fået flygtningestatus i henhold til nogle af de andre paragraffer.
Tak for det.
Udenlandsk arbejdskraft er ikke hele løsningen.
Der er flere ting, der skal til for at sikre, at vi sørger for, at det opsving, vi er inde i, ikke flader ud.
Det er bl.a. også derfor, at den her regering har gjort det, som den tidligere regering aldrig lykkedes med, nemlig at lave trepartsaftaler – trepartsaftaler, der har det sigte at sørge for, at der er flere praktikpladsåbninger på arbejdsmarkedet, at vi opkvalificerer arbejdskraften, at vi i højere grad, end man har gjort før, får den udenlandske arbejdskraft eller de udlændinge, der allerede er i Danmark, ind på arbejdsmarkedet.
For at være meget konkret på det spørgsmål, der blev stillet, så vil jeg sige, at vi var imod at lave den forøgelse af indkomstgrænsen fra 375.000 kr. til 400.000 kr. – det er så blevet indekseret siden – som et flertal uden om regeringen har gennemført, og det er jo den grænse, som var gældende, da fru Mette Frederiksen selv var beskæftigelsesminister.
Hvis stemningen var til det, og det er den jo desværre ikke, fordi regeringen blev omringet af et flertal, der bare løftede grænsen, så ville vi jo meget hellere ind i en nuanceret diskussion om, hvorvidt de her grænser skal være de samme for alle, for jeg anerkender fuldt ud, at det her ikke kan være et enøjet syn på, at vi har brug for arbejdskraft.
Folk har også fri, når de ikke er på arbejde, og der har vi et hensyn at tage til, hvad det er for nogle mennesker, vi lukker ind – ikke at de bare kan passe deres arbejde, men at de så at sige også kan passe deres fritid i overensstemmelse med danske værdier.
Der gik jeg selv til valg på et synspunkt om, at vi skulle prøve at nuancere det her, så vi f.eks. havde differentierede indkomstgrænser afhængigt af, hvor folk kom fra.