Mai Mercado (KF), 2021-04-16:
Det er jo ikke så tit, at vi har forespørgselsdebatter om drømme – det kan egentlig meget godt lide.
Vores drømme for fritidspædagogikken i Det Konservative Folkeparti er, at fritidstilbuddene giver rum til udfoldelse, som gør, at børn og unge først bliver til nogen , før de bliver til noget .
For ja, det er jo egentlig helt essentielt: Man skal blive til nogen, før man begynder at have drøftelsen om at blive til noget.
Og den udvikling finder jo også sted i sfo'erne; at unge først og fremmest er aktive medskabere af deres egen fritid, og at de har mod på at gribe de muligheder, der opstår.
Det er der, hvor de inspireres af andre og oplever, hvordan de selv inspirerer.
På paedagogen.dk beskrives det, hvordan sfo'erne igennem årene typisk har rettet fokus mere og mere mod en læringsdagsorden, herunder hvordan sfo'ens pædagogik kan virke som et supplement til, hvad der foregår i undervisningen.
Og det rynkede jeg lidt brynene over, da jeg læste det.
For i min optik må der egentlig gerne være læring i en sfo, for vi lærer jo af alt.
Vi lærer jo også af leg; vi bliver klogere af leg.
Det er rigtig godt.
Men jeg er ikke vild med, at det bliver koblet til undervisningssituationen, og jeg er ikke vild med, at det bliver koblet til skolen, for en sfo er jo netop fri tid; fritid – det ligger i ordene.
Så sfo'en skal være et sted, hvor eleverne ikke hele tiden skal føle, at de bliver vurderet, hvor de ikke hele tiden føler, at de bliver målt og vejet, hvor de ikke sidder på nåle, men hvor de netop kan have fri.
Og så er det også et sted, hvor børnene får mulighed for kreativitet, bevægelse, sociale fællesskaber og samvær og ikke mindst også de gode kammeratskaber, og det skal vi jo politisk skabe rammerne for herinde på Christiansborg.
Men vi kan jo ikke gøre det alene, og man skal være varsom med at begynde at trække en masse ned over fritidspædagogikken herindefra.
Så derfor er det med involvering af kommunerne, hvor kommunerne spiller en meget, meget stor rolle i selve eksekveringen af den lokale fritidspædagogik.
Så har der været flere, som har fortalt om, hvordan det var for dem at gå i sfo eller at have stiftet bekendtskab med sfo'erne – både SF, Radikale og Dansk Folkeparti fortalte om det.
Det, jeg bedst husker, er Annelise.
Annelise havde et meget, meget langt hår helt ned til midten af ryggen, som man måtte få lov til at frisere og få lov til at sætte i én uendelighed, og det var helt fantastisk.
Og så har jeg også minderne fra bålpladsen, men også om noget, som helt sikkert ikke var gået i dag.
For jeg husker, at vi tog en skovl, og så udhulede vi et stykke franskbrød og lagde det på skovlen, og så slog vi et æg ud, og så lavede vi spejlæg i franskbrødet på skovlen, som jo hverken var blevet rengjort eller noget som helst forinden.
Sådan var det dengang, og det er ikke sikkert, at det ville kunne foregå i dag.
Men det, der til syvende og sidst må være visionen for fritidspædagogikken, når vi heroppefra kan stå og tænke tilbage på de lykkelige minder, som vi har fra vores tid på fritidshjem eller i sfo, er, at vores børn og unge også fremover kommer til at have en tilsvarende perlerække af lykkelige minder, som de tager med sig videre.