Mikkel Bjørn (DF), 2024-02-29:
Tak for det.
Vi debatterer i dag, hvorvidt Danmark skal aflevere danske kulturgenstande tilbage til deres oprindelseslande, og spørgsmålet berører ikke blot ejendomsret, men også vores opfattelse af kultur, historie og national identitet.
Skal Danmark konsekvent returnere kulturgenstande til deres oprindelsesland, og kan man overhovedet tale om en oprindelig kultur?
Hvor trækker vi grænsen, og hvilken historie er mest ægte eller autentisk?
Disse genstande er jo blevet dansk kulturarv, der fortæller historier om vores fortid og om de eventyr, opdagelser og møder med andre kulturer, som har formet vores nation, og jeg kan godt forstå, at Danmarksdemokraterne gerne vil have, at Danmark har et godt forhold til Grækenland.
Det tror jeg også vi har, selv om vi ikke ændrer på noget som følge af det her beslutningsforslag.
Men de græske kulturgenstande udstillet på Danmarks museer tilhører også os.
De er et vidnesbyrd om vores nationale historie og udvikling.
De fortæller historier om vores fortid, om eventyr, om opdagelser og om møder med andre kulturer, som har bidraget til at forme den nation, vi er i dag.
Det er artefakter og genstande, der inspirerer os, vækker vores nysgerrighed og udfordrer vores forestillinger, og at fjerne disse genstande ville i min optik være det samme som at rive sider ud af vores historiebog og dermed berøve os vigtig viden og indsigt.
Grækenlands kulturarv er så dybt indlejret i vores kultur, at vi ofte glemmer dens oprindelse.
Det er en arv, der nu er en del af hele Europas arv og selvfølgelig også Danmarks kulturarv, og det er en hæder til Grækenland, som vi skal være stolte af.
Danmarksdemokraterne foreslår i et debatindlæg i Altinget, at kulturgenstande bør returneres, uanset hvordan de oprindelig er blevet anskaffet, og man henviser til en tid, hvor mange genstande ikke blev betragtet som værdifulde.
Det er et synspunkt, som mildest talt er meget vidtgående, og som overser det faktum, at historie og værdi er dynamiske begreber, og den værdi og betydning, som disse genstande har opnået igennem deres ophold i Danmark, er uadskillelig fra vores egen kulturelle udvikling.
Derfor mener jeg og vi i Dansk Folkeparti heller ikke, at vi skal sende de tre dele af Parthenonfrisen, vi har, tilbage.
Det er en illusion at tro, at genstandes tilbagelevering vil bidrage mere meningsfuldt til deres oprindelseslande.
Mange af de her objekter er blevet bevaret studeret og udstillet i Danmark i århundreder og er blevet en integreret del af vores nationale arv.
De fungerer som broer mellem kulturer, tidsperioder og folkeslag og bidrager til en dybere forståelse af hinanden.
Før vi overvejer at returnere de her genstande, bør vi spørge os selv, hvor mange arkæologer og filosoffer vi ville have haft i Danmark uden disse genstande.
Ville vi have haft en Søren Kierkegaard uden kontakt til vores klassiske arv?
Ville han have haft motivationen til at lære sig græsk og latin, hvis ikke han var blevet inspireret af de genstande, der allerede var i København på hans tid?
Jeg mener, vi bør værne om vores kulturskatte, så vi kan fortælle danskerne om Grækenland og græsk kultur.
Vi skal tage på ferie i Grækenland og lade os forundre af den fælles kultur og vores græsk-romerske arv.
Afslutningsvis vil jeg spørge Danmarksdemokraterne, om de også mener, at vi i Danmark bør gå ud i verden og gøre krav på, hvad der er dansk eller nordisk, nærmest sådan konsekvent.
Skal Danmark eksempelvis kontakte Ukraine med henblik på at bringe kulturgenstande tilbage fra Kyivriget, som nordiske vikinger i sin tid grundlagde?
Skal vi kontakte englænderne og bede om de kulturgenstande, der blev frembragt under Vilhelm Erobreren, der som bekendt havde nordisk vikingebaggrund gennem sin forfader Rollo, eller måske den velstand, som bispedømmerne besad under Knud den Store?
Jeg tænker lidt: Hvor stopper vi, hvis vi begynder på den her form for tankegang?
Jeg ser frem til Danmarksdemokraternes svar på det spørgsmål.
Jeg tror grundlæggende, at Grækenland, Egypten og andre lande, der har kulturgenstande placeret på museer i Danmark, Frankrig og England osv. osv., ville være både kulturelt og økonomisk fattigere, hvis ikke deres kulturarv var blevet spredt ud i verden og var blivet global kulturarv til inspiration og nysgerrighed for mennesker andre steder.
Tak for opmærksomheden.