Pernille Rosenkrantz-Theil (S), 2024-01-23:
Jeg vil gerne starte med at takke for at tage det her emne op.
Jeg har faktisk også nogle i min omgangskreds, for hvem servicehunden er helt afgørende for, at de kan få hverdagen til simpelt hen at glide lettere i forhold til at kunne komme ud af døren og have et aktivt liv, og derfor har jeg det meget tæt inde under huden, altså hvor vigtigt det kan være, at man har en servicehund.
Jeg synes jo, vi på mange måder har et velfungerende velfærdssamfund i Danmark, og når vi sammenligner os med andre lande, har vi også et rigtig godt velfærdssamfund.
Det har vi givet også på handicapområdet, men jeg tror faktisk, at rigtig mange mennesker oplever, at hvis de enten selv har eller får et handicap eller får et barn med et handicap, er vores samfund i højere grad snubletråde, end det er et egentligt sikkerhedsnet, og det har jo faktisk aldrig været det, der var meningen.
Servicehunde er ikke nogen undtagelse, og derfor kan jeg godt genkende billedet af, at det kan være enormt svært at finde rundt i reglerne.
Vi har ikke strømlinet det på en måde, hvor det, eksempelvis i forhold til transport eller andet, er super simpelt, hverken for den, der sidder og er chauffør og skal tage stilling til, hvad der egentlig skal foregå her, eller for borgeren, for hvem det heller ikke er særlig let tilgængeligt at vide, om vedkommende så med sikkerhed kan gå ind det ene eller det andet sted.
Den uklarhed er ikke særlig smart.
Der er ikke nogen tvivl for mig om, at servicehundene kan bidrage til, at sårbare mennesker kan leve et selvstændigt liv, eller at syge mennesker eller mennesker med handicap kan.
Så mener jeg samtidig, at fordomme og uvidenhed spænder ben for mennesker med handicap.
Det mener jeg ikke mindst de undersøgelser, som Danske Handicaporganisationer har offentliggjort for nylig, har gjort klart, og derfor tror jeg ikke, at vi skal være i tvivl om, at selv hvis vi ændrer på reglerne, hjælper det ikke meget, hvis ikke også samtidig vi lægger arm med det syn, der er på mennesker med handicap, og den berøringsangst, der også er over for at tage kommunikationen i dagligdagen med mennesker med handicap.
Så der er også to sider af det her.
Der er både nogle regler, der ikke fungerer, men der er altså også et generelt syn på handicappede, som efterlader ret meget rum for forbedring, og det mener jeg også vi skal tage et politisk ejerskab over og få gjort noget ved.
Jeg har indkaldt områdets parter til at deltage i et samarbejdsforum, der hedder Sammen om handicap, og når jeg har gjort det, er det, fordi parterne ikke tidligere har været samlet på den måde.
Det har været min oplevelse på folkeskoleområdet, mens jeg var undervisningsminister, at skal man lave nogle større forandringer på et område, hvor vi alle sammen godt ved det tager tid, er det en rigtig god idé at samarbejde med hinanden om det, og at alle de parter, der har med området at gøre, er fælles om det.
Jeg tror, det her er et af eksemplerne.
Der er utrolig mange eksempler på ting, der på handicapområdet skal laves om.
Jeg har tidligere sagt, at vi simpelt hen er nødt til at tippe området på hovedet, og det er jo, fordi det ikke kan være rigtigt, at man som borger har en oplevelse af, at velfærdssamfundet i højere grad er snubletråde end et egentligt sikkerhedsnet.
Der er ikke noget forskel på tilbuddene, så borgeren får ingenting ud af det, men det har selvfølgelig stor negativ indvirkning på kommunens økonomi, hvis det er det dyreste af tilbuddene, der vælges.
Derfor er der altså ikke altid sammenhæng mellem det, vi faktisk betaler på området, og borgerens egen oplevelse af, hvad borgeren fik ud af det.
Kigger man også på området for merudgiftsydelse, kom der tilbage i 2016, tror jeg det var, en stor undersøgelse af det område, som viste, at det ikke var en til en, vi betalte det samme for at tjekke reglerne, men det var tæt på, at man simpelt hen betalte det samme i administration, som man udbetalte i merudgiftsydelser.
Det har jo heller ikke været meningen.
Der er jo ikke nogen, der har sat sig ned og har truffet politisk beslutning om, at det er en vanvittig god idé, at op imod en tredjedel af alle sagerne i Ankestyrelsen handler om merudgiftsydelsen.
Der er ikke nogen, der har truffet beslutning om, at reglerne skal være så besværlige.
Der er heller ikke nogen, der på noget tidspunkt har truffet en beslutning om, at vi skal have half and half på administration og så det, borgeren får ud af det.
Så vi har at gøre med et område, hvor rigtig meget skal laves om.
Jeg synes i virkeligheden, at forslagsstillerne på det her kommer med et utrolig godt enkelteksempel på noget, hvor alle kan se, at det jo ikke giver nogen mening, at man ikke kan finde bedre rundt i reglerne.
Det giver simpelt hen ikke nogen mening.
Jeg vil også sige det sådan, at jeg kiggede på forslaget og sagde, at jeg sådan set ikke er enig i alle hjørner af det her.
Så det konkrete kan vi godt diskutere, men vi er enige om så meget, at jeg synes, det er tosset ikke at give det et forsøg og lave en beretning på det i stedet for bare at pande det ned.