Jesper Petersen (S), 2024-04-16:
Jeg ved ikke, om der nogen sinde har været en ordførertale ved et beslutningsforslag, hvor det egentlig bare lød »bravo«, og så stoppede den der.
Men jeg kunne have lyst til, at det skulle være indlægget, og det er lidt pudsigt for mig som en, der har brugt ret meget tid i mit politiske virke på at være temmelig uenig med hr. Lars Løkke Rasmussen, der nu er udenrigsminister, så at reagere på en tale med et »bravo«.
Men det er ikke desto mindre det, jeg synes, altså at det var en god besvarelse ved indledningen af debatten her, som, synes jeg også, hævede sig lidt over den, ja, lidt ærgerlige måde at diskutere på, hvor vi jo så igen får en meget polariseret og splittende diskussion på om hele det her kompleks med tre forskellige vinkler.
Men det er jo i virkeligheden lidt den samme debat, der går igen, og nogle af de samme udgangspunkter.
Og det er også langtfra første gang, vi her i Folketingssalen diskuterer spørgsmålet om en anerkendelse af en palæstinensisk stat, og i lyset af de seneste måneders voldsomme begivenheder får vi den nu igen.
Det har jo i mange år været det danske Folketings holdning at bakke op om en tostatsløsning, og det gør vi fortsat, og det vil være det samme sted, vi står, når den her debat er overstået.
Det er jeg overbevist om.
Der er jo fra dansk side taget en lang række initiativer med henblik på at engagere sig konstruktivt i en forbedring af den situation, vi ser lige nu, men stadig væk er der lang, lang vej igen.
Regeringen arbejder fortsat for den tostatsløsning, der har været talt om i mange år, og som i Socialdemokratiets øjne er central for at opnå en varig og stabil fred, når rette tid er.
Vi støtter Israels eksistens, og vi støtter en palæstinensisk stat.
Begge befolkninger, altså både israelere og palæstinensere, har ret til at leve i deres egen stat i frihed og uden frygt.
Israelerne får ikke en stabil og tryg hverdag, før der er kommet en ordentlig løsning for palæstinenserne, som så også på deres side må anerkende og respektere Israels eksistens.
Som udenrigsministeren påpegede i sit indledende indlæg, er spørgsmålet om en anerkendelse af Palæstina som stat et skridt, der bør indgå som led i en reel forhandlet tostatsløsning.
Det er også holdningen blandt størstedelen af vores allierede i EU-kredsen.
I regeringen og i Socialdemokratiet er vi optagede af, at EU så vidt muligt har en koordineret og fælles tilgang til konflikten og således også i forhold til spørgsmålet om en anerkendelse af en palæstinensisk stat.
Som udenrigsministeren ligeledes har været inde på, eksisterer der i øjeblikket ikke en legitim officiel politisk repræsentant for hele det palæstinensiske folk, og der er forskellige andre formelle krav, som det halter med, før man kan anerkende en stat.
Derfor er vores konklusion den samme som den, udenrigsministeren et par gange forsøgte at pinpointe, altså at det bør være som et resultat af en forhandlet tostatsløsning eller alternativt som led i en meget bredt koordineret EU-indsats og på et tidspunkt, hvor et sådant skridt reelt kan fremme en tostatsløsning, og hvor det mere bliver den reelle og holdbare måde at gennemføre det på end den mere symbolske handling, som man på forskellig vis kan sætte spørgsmålstegn ved.
Det er der jo blevet gjort af skiftende regeringer med forskellig deltagelse, og dermed er man også endt på den samme konklusion, nemlig at vi ikke ensidigt bør anerkende en palæstinensisk stat, før der altså er nogle andre forudsætninger på plads.
Tak for ordet.