Ole Birk Olesen (LA), 2020-06-12:
Tak for det.
Hvis vi skal have en grøn omstilling i Danmark, må vi gøre os klart, at det kommer til at ske på bekostning af noget.
Den der idé om, at vi kan blive et rigere land, der forbruger flere penge på alle områder, samtidig med at vi har en grøn omstilling, må vi ligesom mane til realisme omkring.
Et af de områder, hvor realismen savnes allermest, er i forhold til spørgsmålet om, hvad vi skal bruge pengene på i den offentlige sektor.
Skal vi blive ved med at have den ambition, at ethvert økonomisk råderum, som kommer i statskassen, skal bruges på flere offentlige udgifter, flere overførselsindkomster, flere offentligt ansatte, eller kan det økonomiske råderum også bruges på at skabe forudsætningerne for en grøn omstilling?
Mange partier her i Folketinget er gået til valg, også til flere valg, med det synspunkt, at det store spørgsmål i dansk politik var, om vi skulle bruge flere penge i den offentlige sektor, eller om vi skulle have skattelettelser.
Det spørgsmål er nogle gange aktuelt, men når vi taler om den grønne omstilling, er det også i meget høj grad aktuelt, at vi skal afgøre med os selv, om vi skal blive ved med at bruge endnu flere penge i den offentlige sektor, eller om nogle af pengene i stedet kan bruges på at skabe forudsætningerne for en grøn omstilling.
Vi har ligefrem et parti her i Folketinget, der titulerer sig Enhedslisten – de rød-grønne, men det parti må også på et tidspunkt vælge i forhold til den grønne omstilling, om man i konkrete spørgsmål hellere vil føre rød politik, eller om man foretrækker at føre grøn politik.
Den milliard, som man vil bruge på at ansætte flere pædagoger f.eks., kan jo ikke samtidig bruges på at facilitere den grønne omstilling, så derfor kan der godt en gang imellem blive et valg mellem socialisme, som nogle af partierne i Folketinget går ind for, og så grøn omstilling.
Det ses aktuelt i flere sager.
Vi har igennem mange år snakket om, hvordan beskatningen skulle være på de biler, der ikke har nogen emission, elbiler, brintbiler osv., og vi tager små skridt ad gangen med friholdelse af elbiler for almindelig registreringsafgift, fordi ingen partier tør tage den konsekvens, at vi i al fremtid skal ophøre med at beskatte grønne biler, som ikke har nogen emission.
Men det bliver vi nødt til at tage stilling til, når transportkommissionen, Eldrupkommissionen, har spillet ud, om vi skal blive ved med at have den idé, at på et tidspunkt skal de grønne biler indfases i den almindelige registreringsafgift, eller om vi skal acceptere, at vi går glip af registreringsafgiftsmilliarderne fra grønne biler i fremtiden, fordi vi gerne vil drive en grøn udvikling for persontransporten, men altså med den konsekvens, at der så vil være nogle færre milliarder at bruge af i den offentlige sektor.
Et andet punkt, hvor vi står i det dilemma, er i forhold til den alt, alt for høje afgift på elektricitet i Danmark.
Der er ingen som helst tvivl om, at hvis vi vil elektrificere det danske samfund, kan vi ikke fortsætte med at have verdens højeste elafgift i Danmark.
Når man f.eks. ser på succesfuld elektrificering og højere brug af el i andre lande, er det jo kombineret med, at man ikke der har så høj en elafgift som i Danmark.
Vi taler meget om udbredelsen af elbiler i Norge, og den er drevet af nogle gunstige forhold ved køb af elbilen, men det har vi også herhjemme, for den er også drevet af nogle gunstige forhold i forhold til adgangen til at køre i bestemte baner for elbiler, men den er også drevet af det forhold, at elektricitet i Norge kun koster en fjerdedel for forbrugeren af, hvad elektricitet koster i Danmark.
Elafgiften indbringer også mange milliarder til statskassen i Danmark, og vi må gøre det klart for os selv, at hvis vi gerne vil elektrificere det danske samfund, skal vi finde en måde, hvorpå vi kan undgå at opkræve så høj en elafgift.