Uffe Elbæk (UFG), 2020-12-21:
Jeg var lige ved at sige »kvinderne først«, men det er mig, der skal starte ballet.
Jeg vil egentlig sige, at jeg har været på sådan en holdningsrejse, når det gælder Kina.
Jeg var oprigtigt meget imponeret over det velfærdsløft, vi så i Kina i 00'erne og op i 2010'erne, altså at man har været i stand til at løfte millioner og millioner af kinesiske borgere ud af fattigdom og op på et leveniveau, som svarer til vores.
Det var jeg oprigtigt imponeret over, og jeg var fuldstændig overbevist om, at det velfærdsløft på sigt også ville betyde et demokratiløft.
Der tog jeg så åbenbart grueligt fejl, for det Kina, vi har i dag, er et langt mere autoritært for ikke at sige diktatorisk samfund end det Kina, der var for bare 15 år siden.
Det er et samfund, som laver masseovervågning af sine borgere ned til mindste detalje, og hvor ens frihedsrum afhænger af, om man lever op til det kommunistiske partis ønske om en perfekt adfærd.
Hvis man ikke gør det, medfører det begrænsninger af det frihedsrum, man har, både når det handler om bolig, arbejde og uddannelse og om, hvor man kan rejse hen.
Det gør jo bare, at vi står i en situation, hvor vi ser et Kina, som undertrykker sine borgere generelt, men som også massivt undertrykker sine religiøse mindretal, hvad enten det er uighurerne, som de hedder, eller andre.
Altså, over en million uighurer er i det, de kalder opdragelseslejre, arbejdslejre – bare kald det koncentrationslejre.
Vi ser, hvordan de undertrykker den oprindelige befolkning i Tibet, og alle herinde kender det drama, der udfolder sig i Hongkong i de her år.
Siden den nationale sikkerhedslov blev vedtaget for et halvt år siden, har man ikke længere kunnet kalde Hongkong et retssamfund.
arresterede
Vi ser hver eneste uge højprofilerede demokratiske personer, der bliver arresteret på et meget, meget tvivlsomt grundlag.
Vi ser hongkongere, der forsøger at flygte.
Nogle lykkes det for, for andre gør det ikke.
Og hver eneste gang der er nogen her i Danmark eller andre vestlige lande, der kritiserer Kina, så er reaktionen meget, meget aggressiv fra kinesisk side.
Vi står over for en kinesisk drage, som på alle måder er meget tyndhudet, må man sige.
Bare i Danmark så vi det med karikaturen i Jyllands-Posten i foråret, og da vi opstillede den kritiske Hongkongskulptur herude på Slotspladsen, forsøgte Kina at presse både Præsidiet, men også Københavns Kommune til at forhindre, at den skulptur kom op.
Senest har man set, at nogle af os, som havde en rolle i, at Ted Hui kom til Danmark, også er blevet kritiseret direkte af Udenrigsministeriet i Beijing.
Det rejser selvfølgelig et spørgsmål om, hvem det er, der skal definere spillereglerne, selvfølgelig specifikt i Kina og i Hongkong, men ikke mindst på den internationale scene.
Er det Kina, der skal definere spillereglerne og den måde, vi samarbejder på, eller er det de demokratiske samfund, der skal definere spillereglerne?
Det er klart, at vi i Frie Grønne synes, at det er de demokratiske samfund, der skal definere spillereglerne.
Der er jeg selvfølgelig glad for, at udenrigsministeren i sin tale fortalte om alle de ting, som Danmark har gjort i de regi, der blev nævnt.
Men vi synes bare ikke, at det er nok at gøre det, der bliver gjort lige nu.
Vi synes også, at Danmark burde træde mere markant i karakter.
Jeg nævnte jo selv lige før de signaler, vi har fået fra Canada, Sverige og England om, at det betyder noget, at vi handler konkret.
Derfor håber jeg også, at det her kan være starten på en bredere diskussion om, hvad det er for nogle præmisser, der skal være for vores strategiske partnerskab fremadrettet, sådan at det her kun er starten.
Jeg håber virkelig, at udenrigsministeren vil invitere os andre ind i den diskussion, og at der kan blive en bred diskussion her i Folketinget om, hvordan vi ønsker samarbejdet skal være.