Jakob Sølvhøj (EL), 2021-04-23:
Allerførst vil jeg sige tak til SF for at rejse debatten om hjælpemidler.
Hjælpemiddelområdet er jo et af de områder, som er blevet betragtelig forringet hen over de sidste 12-15 år som følge af kommunalreformen.
Der er som med andre handicapområder sket en markant afspecialisering til skade for borgerne.
Hvor ekspertisen før kommunalreformen var samlet omkring en snes tværgående hjælpemiddelcentraler, blev opgaven i meget stort omfang decentraliseret, og i de år, der er gået siden reformen, er der desværre gået store dele af den højt specialiserede viden på området tabt.
Også på det her område har det åbenlyst vist sig, at kommunerne er for små enheder til at opbygge og fastholde den nødvendige viden og kompetencer til specialrådgivning.
Der har i stort omfang manglet specialviden, og den langt mindre sagsvolumen, der er i kommunerne, har i sig selv været en barriere for at fastholde de nødvendige praktiske erfaringer på området.
Som det allerede er fremgået af mange indlæg, lyder der fra handicaporganisationerne massiv kritik af urimelig lange sagsbehandlingstider, af de mange fejl, der sker i sagsbehandlingen, af problemer med at tage hjælpemidler med på tværs af kommuner ved flytning, og vi må vel konstatere, at det ikke mindst skyldes, at kommunerne lader økonomiske hensyn få forrang frem for de faglige vurderinger af borgernes behov.
Individuelle vurderinger tilsidesættes, og det sker åbenbart alt for ofte, at borgeren må tage til takke med standardiserede hjælpemidler, altså de hjælpemidler, som kommunens indkøbspolitik nu har tilladt at have på hylderne, i stedet for at sikre, at borgerne får individuelt tilpassede hjælpemidler.
Det tyder alt i alt på, at der er en utrolig mangel på erkendelse af og viden om, at der også på hjælpemiddelområdet er behov for en højt specialiseret faglig viden.
Er den ikke til stede, så borgeren får det rette hjælpemiddel, kan det resultere i alvorlige gener.
Det kan være i form af slidskader, det kan være i form af tryksårsbelastninger, og alt i alt kan det betyde en ganske alvorlig forringelse af borgernes helbred.
Det kan meget vel være, at kommunerne med den her sagsbehandlingspraksis har en kortsigtet besparelse.
I Enhedslisten tænker vi det sådan, at det er rigtig vigtigt, at vi får indtænkt hele hjælpemiddelområdet i den store grundlæggende reform, vi forventer der skal ske på handicapområdet.
Der kan være en tendens til at tænke, at kompenserende hjælpemidler ikke er en del af det specialiserede område, men jeg hører heldigvis også på ministerens besvarelse, at det ikke er et synspunkt, som ministeren deler, men at der også her – naturligvis ikke i alle sager, langtfra alle sager, men på en række sager – er behov for specialiseret viden.
Præcis hvordan sådan en løsning skal se ud, har vi i Enhedslisten valgt at sige at vi ikke giver et færdigt bud på, så længe vi har hele processen med evaluering i gang.
Men vi mener, det er helt sikkert, at skal vi sikre en faglig ekspertise, en tilstrækkelig specialviden også på det her område, så bliver det nødvendigt med en helt anden organisering af området, det bliver nødvendigt med en ændret opgavefordeling mellem de forskellige myndigheder, og det bliver nødvendigt med en helt ny måde at finansiere området på.
Endelig bliver det ikke mindst, som andre også har nævnt, vigtigt, at vi strammer op om hele retssikkerheden, så vi ikke bare tilvejebringer et andet lovgrundlag og andre regler, men at vi faktisk også sikrer, at borgerne så også får den støtte, de har krav på efter loven.
Det regner vi som sagt med, at vi går i gang med at forhandle løsninger på på den anden side sommerferien.
Det er det håndslag, der er givet mellem partierne, der har sat hele evalueringen i gang, altså at vi skal starte forhandlinger op.
Og jeg glæder mig over, at ministeren i sin besvarelse bekræftede, at hele hjælpemiddelområdet også kan indgå i de forhandlinger, og at vi dermed har en anerkendelse af, at her er der også behov for specialiseret viden.