Sigurd Agersnap (SF), 2025-04-24:
Tak for ordet, formand.
Josefine på 9 år sagde det sådan her til DR: »Jeg bider mig i læben.
Engang havde jeg et sår helt hernedetil, fordi min skole var så irriterende.«
Senere, 8 år efter,
sagde hun: »Fordi jeg ikke har lært grundtingene, da jeg var lille, fordi det gik så galt i min skole, er jeg blevet sat så langt tilbage, at jeg bare er begyndt at give op på skolen.«
Det er hjerteskærende.
Det er for mange af os også svært at forstå, men for rigtig mange familier er det også virkeligheden.
Det er ofte meget mere voldsomt og symptom på noget dybere.
Det er børn, der måske ikke føler sig trygge i skolen, børn, der måske ikke har oplevet at blive mødt med forståelse, og børn, der har mistet modet og overskuddet til det fællesskab, skolen skal være.
I nogle tilfælde er der også familier, der helt mister tilliden til systemet og til den fælles folkeskole.
Tallene desværre taler desværre et meget tydeligt, men også meget bekymrende sprog.
Over 110.000 børn i folkeskolen havde i 2023/24 et fravær på mere end 10 pct. – det er over 20 pct. af eleverne – og af dem var mere end 10.000 børn væk i over 3 måneder.
Som der også står i beslutningsforslaget, er det historisk højt, og det er desværre også højere end i lande som Norge, Sverige og England.
Dobbelt så mange børn kommer næsten aldrig i skole, altså mindre end 50 dage om året, som for 10 år siden, og sidste år var 3.200 elever i skole mindre end halvdelen af tiden.
Vi har en kæmpe udfordring med fraværet i skolen.
Det stiger, både det meget lange og også det fravær, der blot er over 10 pct.
Vi ved, at det har store konsekvenser.
På kort sigt betyder det dårligere trivsel og lavere faglige resultater.
På lang sigt betyder det større risiko for frafald i uddannelsessystemet og større risiko for psykiske, sociale og økonomiske udfordringer.
Det rammer ikke kun barnet, som også tidligere talere har været inde på.
Det rammer hele familier.
Vi havde i 2023 over 15.000 forældre, der fik kompensation for tabt arbejdsfortjeneste og dermed stod uden for arbejdsmarkedet, og udgifterne til kompensation for tabt arbejdsfortjeneste nåede sidste år 2,1 mia. kr. – et kæmpe beløb.
Vi har en stor udfordring med skolevægring.
Det oplever jeg egentlig at vi alle sammen anerkender.
Spørgsmålet er jo, hvad vi gør ved det, og i hvilken rækkefølge vi gør noget ved det.
Vi er i SF positive over for beslutningsforslaget fra Det Konservative Folkeparti.
Vi vil gerne sige tak for at sætte fokus på problemet, også her i Folketingssalen.
Det er et problem, som alt for længe har fået lov at vokse, og som alt for længe har været usynligt for mange, men meget, meget synligt for dem, der har det tæt på.
Vi synes, at en national handlingsplan giver mening at lave, og vi har brug for at samle den viden, vi har.
Det behøver ikke at træde i stedet for de initiativer, man har lavet i folkeskoleforligskredsen.
Det kan sagtens indarbejdes.
Det kan vi gøre i udvalgsbehandlingen, hvis det skal være, og så kan vi lande noget fælles omkring det her.
For jeg oplever ikke, at vi er uenige om, at der skal gøres noget.
Vi skal turde at tænke ud over klasselokalet, både i forhold til fritidsordninger og frikvarterer.
Vi skal tænke i psykologisk støtte, i en socialfaglig indsats og også i en skole, der kan rumme forskellighederne og de børn, der har brug for langsomt at komme tilbage.
Jeg tror på, at vi kun får det overblik ved at lave en fælles handlingsplan.
Så diskuterede vi lidt tidligere, om der også skal følge mål med.
Jeg synes, at det er meget klart, at når man ser den her udvikling i skolefravær, er vi nødt til at følge med i det inde i Folketinget, og det er vi nødt til at gøre år efter år.
For de ting, vi sætter i værk, skal jo gerne svare på udfordringen med at få fraværet ned.
Jeg hører heller ikke til den skole, der mener, at vi skal vide alt, og at vi skal have diagnosticeret problemet fuldstændig ned i detaljen, før vi kan gøre noget, vi tror på virker.
Der er jo en årsag til, at man er nødt til at prøve nogle ting af.
Måske kan onlineundervisning være en del af løsningen.
Andre steder vil det være flere timer med to lærere eller det at få en socialfaglig støtte ind i klasserne.
Hvis vi tror, at vi skal kende et problem fuldkommen i detaljen, før vi kan sætte initiativer i værk, tror jeg, at vi kommer alt for sent i gang.
Så for os i SF handler det om at få taget problemet mere alvorligt, få samtænkt vores indsatser, få hjulpet de skoler, hvor man kan se problemet og gerne vil gøre noget, og få hjulpet de familier, der har det meget, meget tæt på.
Det kræver både en indsats i skolen og en indsats uden for skolen.
Det kræver et fokus på kompensation for tabt arbejdsfortjeneste og de ydelser, som træder i stedet i familierne.
Vi støtter forslaget i SF.
Tak for ordet.