Martin Lidegaard (RV), 2021-10-14:
Mange tak til formanden.
Jeg synes, det er svært at stå her i dag uden at starte med at nævne de frygtelige drab, der er blevet begået i Norge, som er et af vores nordiske søsterlande.
Jeg er sikker på, at alle ordførere deler det, når jeg siger, at vores tanker og medfølelse går til både ofrene og de efterladte og det norske folk i det hele taget.
På en måde er den måde, sådan et angreb går i hjertet på en på, jo et meget godt eksempel på, hvor tætte vi er med vores nordiske søsterfolk, men det illustrerer måske også lidt det, som jeg nogle gange kalder det nordiske paradoks, altså at vi på den ene side nok alle sammen har det sådan, at der ikke er nogen lande i verden, vi føler os tættere på, end de nordiske lande, både historisk, men jo også i levevis, samfundsstruktur og hele tilgangen til verden og livet.
På den anden side må vi nok erkende i dette sluttede selskab, at det har været svært sådan for alvor at få udviklet det nordiske samarbejde strategisk i de senere år.
Hvor samarbejder med både EU, NATO og Arktisk Råd har været motorer i en udvikling, også af vores eget samfund, så kan man ikke sige helt det samme om det nordiske samarbejde – ikke fordi vi er blevet fjernere fra Norden, men det har ikke været en motor for fornyelse og udvikling af vores eget samfund.
Det synes jeg vi skal ændre på, og jeg vil gerne takke ministeren for redegørelsen, som, synes jeg, slår nogle rigtig gode takter an.
Der, hvor vi ser et klart potentiale for noget, hvor vi har brug for Norden og dermed måske også kan få sat lidt mere strøm til motoren – nu om dage hælder man jo ikke benzin på en motor; man sætter strøm til den – og med god grund kan gøre det, er bl.a., når det handler om Arktis.
Nu skal vi senere diskutere forsvarspolitik osv., men det gælder hele det arktiske område og vores interesse i at bistå Grønland og Færøerne i deres udvikling – en bæredygtig udvikling i et lavspændingsområde, men dog et lavspændingsområde, hvor vi tager et større ansvar for vores eget territorium, og hvor vi skal have flere investeringer fra både Europa og andre dele af verden.
Der er også nogle specifikke erfaringer i både Sverige og Norge med hensyn til f.eks. minedrift.
Der er masser af koblingsområder, hvor jeg ser et kæmpe potentiale for at styrke det nordiske samarbejde til stor gavn for alle dele af rigsfællesskabet.
Et andet område, som vokser ret voldsomt i betydning i øjeblikket, er hele fiskeriområdet.
Der er forskellige indsatsområder.
Alle nordiske lande har store fiskeriinteresser, alle nordiske lande deler i et eller andet omfang de samme havområder, også selv om de er skåret over af territoriegrænser osv.
Men fiskene flytter sig, og det gør strømmene og havmiljøet også, og derfor er det at have en fælles tilgang – om ikke en fælles fiskeripolitik, for det tror jeg ikke man kan – til, hvordan vi håndterer havmiljøet og de klimaforandringer, der grundlæggende ændrer på hele grundstrukturen i vores have inklusive golfstrømmen og dermed påvirker alle de nordiske have, er noget af det, som der måske godt kunne sættes mere fokus på.
Så vil jeg selvfølgelig endelig nævne det, man kunne kalde en genetablering – men det kommer vi tilbage til lidt senere – af det grænsefrie Norden i enhver forstand, altså at vi gør det lettere at være sammen og arbejde hos hinanden, handle med hinanden og flytte til hinandens lande.
Det er nogle af de områder, Radikale Venstre ville synes var spændende at diskutere videre med ministeren og andre gode kollegaer.
Med det slutter denne del af diskussionen om det nordiske samarbejde for os.