Søren Søndergaard (EL), 2021-12-03:
Formålet med den her debat er jo at diskutere udviklingen i EU i den seneste periode, og det er klart, at der er en masse konkrete ting, som jeg også vil komme ind på, som er relevante der.
Jeg synes jo stadig væk, at det store, overordnede spørgsmål, som også har præget den her periode og hele perioden efter Storbritanniens beslutning om at melde sig ud af EU, er, hvordan den europæiske arkitektur indrettes.
Hvordan organiserer vi et samarbejde i Europa?
Jeg ved jo godt, at alle, der sidder her, er ekstremt gode til geografi, og derfor ved de også, at Europa er langt mere end EU.
I Danmark ville det jo være en sag for Forbrugerrådet, hvis man kaldte sig Den Europæiske Union, når man kun udgør en lille del af Europa – og ovenikøbet laver en Europadag og et Europaflag osv. – for det er man jo ikke.
Men der er et Europa, og internationalt samarbejde er ekstremt vigtigt, og det samarbejde skal vi prøve at få til at fungere.
Og der har tænkningen i EU jo været frem til i dag, at man havde EU, der var solen, og så havde man planeterne, der ligesom cirklede rundt om den der sol, og så kunne de komme tættere på eller lidt længere fra, og til sidst blev de så opslugt, og så var systemet ligesom godt.
Den proces har jo også givet en eller anden mening i rigtig mange år, hvor man kan sige, at EU er blevet større og større, og man har ligesom kunnet opretholde den der illusion om, at på et eller andet tidspunkt var man hele Europa.
Det kan man ikke efter Storbritanniens udmeldelse.
Efter Storbritanniens udmeldelse er det jo klart, at EU ikke kommer til at være hele Europa, og så er spørgsmålet, om hele det europæiske samarbejde skal organiseres med udgangspunkt i EU's præmisser, eller om det skal organiseres med udgangspunkt i, at der er en masse forskellige europæiske lande.
Jeg har jo den opfattelse, at man skal gøre det sidste, og jeg synes, det er meget vigtigt.
Europol er opbygget med udgangspunkt i EU.
Det land, der har lagt flest oplysninger ind i Europolsystemet, det land, der er helt uundværligt i spørgsmålet om kampen mod terrorismen, Storbritannien, vil man nu gøre til et tredjerangsmedlemsland i Europol.
Jamen det er jo absurd.
Skal vi kun bekæmpe kriminalitet på tværs af landegrænserne i de lande, der er medlem af EU?
Nej, vi skal selvfølgelig organisere et europæisk politisamarbejde, der er åbent over for alle demokratiske lande og alle lande, der lever op til retssikkerhedsmæssige standarder, uanset om de er medlem af EU eller ej.
Derfor står vi jo konkret over for spørgsmålet, hvordan vi organiserer Europol på en ny måde, hvor det bliver organiseret på en måde, så det også på fuldt niveau er åbent for Storbritannien, for Schweiz, for Liechtenstein, for Norge, for Island, osv. osv.
Det er jo den diskussion, som jeg synes vi savner også i det her oplæg.
Jeg frygter, at det i EU går den forkerte vej.
Jeg ved godt, at det ikke er den danske regering, der er drivende, men hvis vi ser på den nye tyske regering og det regeringsgrundlag, der er for den tyske regering, lægges der jo op til meget mere integration i EU.
Det har jeg sådan set ikke noget imod, altså, jeg har ikke noget imod, at EU bliver til Euroland med én konge og én regering og én finansminister osv., fint nok, Danmark skal bare ikke være en del af det, og det skal være muligt at samarbejde i Europa for de lande, der ikke vil være med, og det vil så i givet fald nok blive stadig flere.
I den sidste periode har EU, som jeg sagde, været stillet over for mange udfordringer, og der har været coronaen, som der har været en kort diskussion af.
Jeg er ikke helt så imponeret over EU's optræden, som andre har været, men det, jeg imidlertid synes er det allerstørste problem,
er, at EU fuldstændig entydigt er dem, der blokerer for, at man kan dele patentrettighederne.
Det er EU, der i WTO blokerer for det.
Biden støtter det.
Så sent som forleden dag holdt Biden en tale i forlængelse af den nye sydafrikanske variant, hvor han sagde, at nu må vi se at komme videre med det, der hedder at kunne udnytte patenterne for alle.
Men EU blokerer.
Det er en meget lidet prisværdig rolle, som EU spiller der, og det afspejler desværre, at EU måske nok har forstået, at ingen er sikre, før alle er sikre, men underordner det at forsvare den europæiske medicinalindustri.