Ellen Trane Nørby (V), 2018-10-09:
Tak for bemærkningerne og den brede opbakning her fra salen til lovforslaget.
Der er ingen tvivl om, at regeringen, hvad angår vores præhospitale område, både ønsker et stærkt akutberedskab i Danmark og en tryghed i hele landet, når det handler om at sikre et akutberedskab, der dækker, og som kan rykke ud ved skade, ved ulykker og være der, når folk har behov.
Det at have et stærkt akutberedskab i Danmark betyder også, at der skal lægges stor vægt på, at borgeren møder et personale, som har de nødvendige kompetencer til at hjælpe, når ulykken er sket eller ved alvorlig sygdom.
Vi har netop været igennem en ændring og en omlægning af hele ambulanceuddannelsen, så den bliver styrket endnu mere, og med det lovforslag, som vi behandler i dag, lægger vi også op til en autorisation af ambulanceredderne, af paramedicinerne, som de nok i folkemunde bedre er kendt som end ambulancebehandlere med særlige kompetencer.
Vi har også taget en række andre initiativer på det akutområdet, bl.a. med et nyt speciale i akutmedicin, og sammen med Dansk Folkeparti som en del af finansloven sidste år ved at indsætte en fjerde akutlægehelikopter i Danmark.
Det er bare for at nævne nogle af de seneste initiativer, der er taget for at styrke akutområdet og akutberedskabet i Danmark.
Med den autorisationsordning for ambulancepersonalet, som vi lægger op til med lovforslaget, bygger vi videre på allerede opnåede resultater og understøtter også en fortsat udvikling i akutberedskabet, hvor vi også ser for os, at ambulanceredderne sådan set i endnu højere omfang også hjælper til, går til hånde og går helt ind i de akutte modtagelser i forhold til at stå side om side med vores sundhedspersoner, og derfor kan man også se på høringssvarene såvel som det arbejde, der gik forud, at der med den brede opbakning fra de faglige organisationers side på det sundhedspolitiske område, er opbakning til en autorisationsordning for vores ambulancereddere.
Med lovforslaget styrker vi også apotekernes rolle i det nære sundhedsvæsen til gavn for patienterne.
Jeg synes jo sådan set, at vi med det her lovforslag i høj grad sætter en tyk streg under, at apotekerne er en del af sundhedssektoren og ikke en del af detailhandelen, og dermed skal vi jo også kigge på, hvad det så er for nogle kompetencer, der ligger på apotekerne, såvel som hvad der er for nogle muligheder for at udvikle vores apoteksektor til gavn for borgerne i det her land, som kan have behov for den viden, der er på apotekerne, og de services, der er.
Apotekerne indgår jo i dag som en naturlig del af patienternes møde med sundhedsvæsenet, og vi mener også, at lovforslaget i endnu højere grad kan bistå med, at de qua deres høje faglighed og deres viden om lægemidler også går ind og bidrager med at genordinere i de tilfælde, man ikke har fået fornyet sin recept.
Det er jo ikke et arbejde, der kommer ud af ingenting, og jeg foranlediges bare til at sige, også til Enhedslistens ordfører, at der i den rapport, som jo i sin tid blev iværksat som en del af hele apotekerlovgivningens tilvejebringelse her i Folketingssalen, i forbindelse med spørgsmål 112 fra den daværende sundhedsminister tilbage i 2014 blev givet et tilsagn om, at man ville udforme en rapport, hvor man kiggede på, hvordan det var i de øvrige lande.
Man har jo i en lang række lande en langt større brug af farmaceuternes kompetencer, farmakonomernes kompetencer i forhold til at ordinere og genordinere medicin.
Så hele den her diskussion om, at det både skulle være patientusikkert eller ikke skulle bygge på et fagligt grundlag, kan jeg simpelt hen ikke følge, når Enhedslistens ordfører rejser spørgsmålet, for der er gået et langvarigt arbejde forud, og den rapport, som både Lægemiddelstyrelsen og Styrelsen for Patientsikkerhed stod bag, og som vi også har haft drøftelser om i ordførerkredsen, er sådan set det, der så leder frem til den model, som vi nu med det her lovforslag tager hul på, og som jo gør, at nogle af de kompetencer, der ligger i apotekerne, også kan udfoldes i nye sundhedsydelser, som kan udgøre et supplement til den lægefaglige behandling.
Det kan selvfølgelig ikke erstatte den lægefaglige vurdering, men gøre, at behandlerfarmaceuterne også kan tage del i ordinationsretten, når, hvis, såfremt det er nødvendigt – selvfølgelig under hensyntagen til patientsikkerheden og derfor også på et afgrænset område – og kan gå ind og genordinere medicin, når det vurderes, at det sådan set vil være en bedre brug af vores ressourcer, end at man ringer til vagtlægen eller patienten går uden medicin i en weekend, fordi recepten ikke er blevet fornyet.
Den sidste del af de tre dele af lovforslaget, nemlig det organisatoriske ansvar, er for mig at se enormt vigtigt, også for at sikre retssikkerheden for vores medarbejdere i vores sundhedsvæsen
Det handler grundlæggende om også at sikre, at de føler sig trygge, når de går på arbejde og de ved, at den sundhedsautorisation, som de har, sådan set ikke bringes i tvivl, hvis, såfremt det er driftsherren – det være sig kommunen, det være sig regionen, det være sig den private virksomhed – der ikke har sørget for, at rammerne er til stede for, at de kan arbejde fagligt forsvarligt.
Jeg tror sådan set, at det i de her tider er vigtigt at understrege, at hvis computersystemet ikke fungerer, eller hvis man fra regionens side ikke har organiseret arbejdet fagligt forsvarligt, skal det ikke være den enkelte sygeplejerske, der skal frygte, at fejlen i computersystemet kan gå ud over sundhedspersonens autorisation.
Vi har set nogle sager, også sager, som Styrelsen for Patientsikkerhed har været inde omkring, igennem den seneste tid, som også har været diskuteret, også i den her kreds, hvor man må sige, at det bringer tvivl om, hvorvidt retssikkerheden for vores sundhedspersoner er tilstrækkelig.
Derfor ser jeg det at præcisere det organisatoriske ansvar i sundhedsloven som værende ekstremt vigtigt for også at signalere, hvem der har ansvaret for de overordnede rammer, og hvem det er, der skal sørge for, at forholdene for vores medarbejdere på sygehusene, i kommunerne er af tilstrækkelig høj kvalitet, så man kan løfte sit arbejde fagligt forsvarligt og vi dermed også tydeliggør det organisatoriske ansvar for fejl og andre forhold i sundhedsvæsenet i de sager, hvor der er sket fejl, og hvor der så konkret skal vurderes på, om det er den enkelte sundhedsperson, der har begået fejlen og har ansvaret for fejlen, eller om det handler om, at organisationen ikke har tilvejebragt tilstrækkelige rammer.
Jeg ser selvfølgelig frem til den videre behandling og stiller mig til rådighed for de spørgsmål, som udvalget vil have.
Jeg vil bare herfra sige tak for den positive modtagelse.