Steffen Larsen (LA), 2025-06-04:
Mange tak, hr. formand.
Tragedien, der om natten til den 7. april fulgte, er for evigt indskrevet i danmarkshistorien.
Brandene blev påsat, men gerningsmanden blev aldrig fundet, og sagen er de facto blevet til Skandinaviens største uopklarede mordsag.
Katastrofen førte dog heldigvis også til stor debat om sikkerheden på færger og myndighedernes håndtering af passagerskibe i danske farvande.
Men et ansvar er aldrig endeligt blevet placeret, hverken hos gerningsmand eller hos myndigheder.
Ansvaret er flere gange blevet skubbet rundt, spørgsmål er blevet stillet, utallige undersøgelser har været foretaget i både Danmark og Norge, men et endeligt punktum, ja, har ofrenes pårørende aldrig fået.
Nu står vi så her igen, fordi oppositionen undrer sig.
Den undrer sig over regeringens sløvhed, for det er ikke så lang tid siden, at vi stod i Landstingssalen.
Vi fik serveret konklusioner fra en rapport.
Den blev præsenteret for os.
Skibet sejlede mellem Oslo i Norge og Frederikshavn i Danmark.
I Danmark, hvor skibet havde hjemhavn, havde myndighederne ikke ført tilsyn med skibet.
Ligeledes havde de norske myndigheder heller ikke ført tilsyn med skibet.
I mørket er vi altså sørgeligt nok efterladt i en vis grad – glemt, ikke mellem to stole, men to lande og deres myndigheder.
Men undersøgelserne har alligevel vist, at der var praksis og regler, der ikke var blevet overholdt af bl.a. Søfartsstyrelsen, og at undskyldningen om, at man ikke havde pligt til at undersøge skibet, altså var forkert.
Søfartsstyrelsen har altså haft pligten.
Og pligt er også mere, end hvad man blot skal ifølge reglerne; det er også, hvad man har et moralsk ansvar for.
Gerningsmanden, uanset hvem det måtte være, har naturligvis ultimativt ansvaret.
Den udåd kan han – eller hun – ikke løbe fra.
Men lad os komme videre til, hvad det egentlig også er, vi står her for.
Jeg vil gerne slutte af med at sige en ting.
Jeg finder det bekymrende, når jeg ser, at civile sager kan udsætte både regeringens og Folketingets arbejde.
Det er det samme Folketing, som selv i forhold til strafferetssager og politiundersøgelser ofte har travlt med at komme med både lovforslag, nye regler og nye konsekvenser.
Så sent som i dag har vi her vedtaget lovgivning med tilbagevirkende kraft for at ramme Britta Nielsen.
Det er jo en enkeltsag.
Vi laver lovgivning for at ramme en hovedperson.
Og her siger man: Jamen vi respekterer domstolene så meget lige nu, at lige i den her sag kan vi ikke gøre noget.
Jeg kan også nævne Nordic Waste, som vi var inde på lige før.
Der havde regeringen endda sat hele to ministre til at stå og skælde ud og sige, hvor slemt og forfærdeligt det hele var, ganske få dage efter hændelsen, fordi det var en rigmand, der skulle have skældud.
Havde man respekt for undersøgelser?
Havde man respekt for kommunens mulige ansvar?
Havde man respekt for noget som helst?
Nej, man havde travlt med at påberåbe sig, at magtens tredeling i hvert fald ikke gjaldt i lige den her sag.
Her var det myndighederne, der skulle slå til hurtigt, og lovgivningen skulle på plads, så der var ikke tid til at vente på domstole og al den slags pjat.
Men i 35 år har man nu stået og kigget på den her sag med »Scandinavian Star« og sagt: Årh, puha, nu må vi lige vente på en civil sag, der måske tager 1½ til 2 år, før vi kan komme til en konklusion.
Så er der gået 37 år.
Det er godt være, at det ikke er Peter Kofods 100 år, vi når op på, men vi når da op på nogle år.
Så kan jeg også lige nævne – for at bringe den tilbage til bordet – »Den sorte svane«.
Det var også en sag, hvor nærmest samtlige ministerier, der havde en eller anden form for adgang til den sag, var ude at melde ud.
Erhvervsministeriet, som jo er her lige nu, havde travlt med at melde ting ud.
Også Justitsministeriet havde travlt med at melde ting ud.
Så var der folketingspolitikere en masse, der havde travlt med at sige, hvad der skulle gøres, hvilken lovgivning der nu skulle indføres, hvordan man skulle gøre alverdens ting ved den sag, hvem der skulle straffes, og hvordan det var et kæmpeproblem.
Ja, domstolen kørte søreme i pressen og i offentligheden blandt folketingspolitikere og regeringens ministre.
Men lige hvad angår »Scandinavian Star«, er vi lige nødt til at vente på domstolene.
Det undrer mig, når vi ser alle de andre sager og vi ser, hvordan vi kan dømme Fasar fra »Den sorte svane« i offentligheden, og at vi godt kan placere et ansvar ved ham på alle mulige måder.
Men i forhold til »Scandinavian Star«, hvor vi har en konklusion, kan vi intet gøre.