runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Stinus Lindgreen (RV), 2024-04-02:
Mange tak for ordet, formand.
Den stigende mistrivsel blandt børn og unge har fyldt og fylder desværre stadig meget i såvel medierne som i den politiske debat: børn og unge med tegn på angst eller depression eller de mange eksempler på stigende skolevægring, hvor børn og unge har fravær fra undervisningen i hele og halve år.
Det er selvsagt hårdt for det enkelte barn eller den enkelte unge selv, der kæmper med problemerne, men det påvirker også hele familien – søskende, forældre, der alle vil være mærket af de udfordringer, der er.
Det har derfor en række negative konsekvenser, der kan vokse sig utrolig store, og derfor vil den hurtige, målrettede hjælp have stor effekt for flere.
Som med så meget andet i sundhedsvæsenet er forebyggelse bedre end behandling der, hvor det er muligt.
Ikke alt kan forebygges, men også her er den tidlige indsats afgørende for at hjælpe den enkelte unge så hurtigt som muligt, så problemerne ikke udvikler sig yderligere og måske ender med en reel psykiatrisk diagnose.
Med lovforslaget her sikres et lettilgængeligt tilbud i alle landets kommuner, hvor der vil være nem adgang for børn og unge med psykisk mistrivsel eller symptomer på psykisk lidelse.
Det skal være et evidensbaseret tilbud, der har dokumenteret effekt, hvilket for os i Radikale Venstre har været helt afgørende, for det, vi tilbyder, skal jo helst virke.
Som det påpeges i høringssvarene, er der nogle opmærksomhedspunkter, som jeg i Sundhedsudvalget vil sørge for at følge op på.
Dels er der den aldersgruppe af børn fra 0 til 6 år, der ikke omfattes af lovforslaget her.
Det vil være relevant at følge op på udviklingen og se, om tilbuddet skal udvides, eller om der skal tænkes på en anden hjælp til denne gruppe.
Dels peges der også på børn og unge med alkohol- eller rusmiddelproblematikker, og det er også en problemstilling, vi bør følge nøje, og vi bør se, hvor stort problemet er, og om der skal tages yderligere skridt for at hjælpe dem ude i kommunerne.
I Radikale Venstre bakker vi naturligvis op om forslaget her, og jeg skulle hilse fra Alternativet, der desværre ikke kunne være her, og sige, at de også bakker op.
Mette Thiesen (DF), 2024-04-02:
Jeg vil egentlig bare konstatere, at vi har en udfordring, i forhold til at rigtig mange børn og unge mistrives, og min kongstanke har sådan set altid været – og det er jeg også glad for at der er begyndt at være mere og mere konsensus om i Folketinget, og det er mig bekendt også noget, som kom med i den seneste aftale om folkeskolen; noget, som vi i Dansk Folkeparti også har kæmpet for i lang tid – at man langt tidligere sætter ind i forhold til de her unge mennesker.
Jeg er selv skolelærer.
Jeg har været lærer i rigtig mange år og set rigtig mange børn, som er kommet til mig.
Der kan være rigtig mange ting, der påvirker børn, så de ligger vågne om natten og om dagen går og har det rigtig, rigtig dårligt.
Derfor har jeg altid advokeret for, at man skulle have skolepsykologerne tilbage på skolerne, og at man skulle have mulighed for at sætte ind langt tidligere.
Nogle gange kan det bare være med en snak, og andre gange kan det selvfølgelig være, at det er nogle børn, som skal videre til psykiatrien.
Det handler grundlæggende bare om forebyggelse og rettidig omhu.
Det her med det lettilgængelige behandlingstilbud i kommunerne synes jeg er en rigtig god idé.
Det, der sådan set er vigtigst for mig og for os, er, at vi selvfølgelig også sikrer, at det er nogle kvalificerede medarbejdere, som sidder derude og har de her tilbud, at der er en faglig afklaring, at man får evalueret løbende, og at vi får målt effekterne, altså hvordan påvirker det her dem egentlig, får vi aflastet nogen, og gør det, at der er færre, der kommer den vej?
Og midlerne skal selvfølgelig også bruges klogt.
Så handler det her jo om kommunale tilbud, men det kan sagtens være, at der er nogle private tilbud, som måske har specialiseret sig i nogle af de her ting, og som man også kunne henvise til – det er jeg lidt nysgerrig på – hvis der er nogle unge mennesker, som har det rigtig svært.
Det er nogle af de ting, som jeg kommer til at dykke ned i i forbindelse med udvalgsbehandlingen, for det synes jeg i hvert fald at vi som minimum skal være nysgerrige på.
Men jeg tror, vi kommer rigtig, rigtig langt, hvis vi er langt bedre til at forebygge.
Jeg tror, vi alle sammen kender det der med, at problemer godt kan vokse sig store, hvis man ikke snakker med andre om dem, selv om det måske er nogle små problemer.
Så det er egentlig bare en opfordring til, at man også kigger på det.
Selvfølgelig har vi som forældre også et kæmpe ansvar, det er klart; det er jo vores børn.
Jeg har bare tit som lærer oplevet, at der sad nogle børn og havde det svært, og der kan det være svært som lærer at nå at have den der gode, lange, grundlæggende snak, og der savner jeg altså det, som man i bund og grund havde tidligere, nemlig de her skolepsykologer, som måske bare kunne komme og observere og tage en snak med det enkelte barn.
Men lad os da endelig ikke lade det blive ved det; lad os da brede det ud i langt højere grad.
Vi støtter forslaget.
Lars Boje Mathiesen (UFG), 2024-04-02:
Jeg er ked af, hvis jeg kommer til at ødelægge den gode jubelstemning heroppe fra talerstolen, men jeg tror altså ikke rigtig på det.
Jeg ville ønske, og jeg håber inderligt, at det virker.
Lad os bare starte med økonomien.
Der skal deles 250 mio. kr. ud til 98 kommuner.
Hvis jeg læser beslutningsforslaget rigtigt, altså at det er 250 mio. kr., der skal deles ud, så bliver det 2,5 mio. kr. til hver.
2,5 mio. kr. er måske nok til at ansætte 3-4 mennesker i en kommune, og de skal så både sidde og tage de her samtaler og lave en koordinerende indsats mellem PPR og skolerne og skal derefter gå videre til psykiatrien, og samtidig skal de have et eller andet behandlingstilbud.
Som jeg forstår det her, er der altså et eller andet her, som simpelt hen ikke hænger sammen, hvis man skal gøre alt det her i alle kommuner for 250 mio. kr. om året.
Jeg ville da være glad, hvis jeg har misforstået det, men der står i forslaget, at det er 250 mio. kr. og så lidt højere de andre år.
Jeg ved godt, at der er indgået en aftale med regionerne på, tror jeg, 670 mio. kr. om året, og den har jeg læst, men den indeholder jo også en lang række andre ting.
Så jeg har svært ved at se sammenhængen i de ord, der bliver sagt om det her forslag oppe fra talerstolen om, hvad det skal løse, og hvad det skal gøre, og at det skal gøre det lettilgængeligt, og at folk skal kunne tage kontakt, og så kommer man i gang, og så skal de ikke sidde og vente 3-4 måneder.
Jeg kan simpelt hen ikke se det for mig i det, som ligger her.
Jeg håber inderligt, at jeg kommer til at tage fejl, og at der rent faktisk kommer skred i det, men jeg har også knap 20 års erfaring i den verden, og som jeg ser det her, kommer det her ikke til at flyve og indfri de forventninger, som jeg hører ordførerne har til det her.
Som sagt håber jeg, at jeg tager fejl, men jeg synes simpelt hen ikke, det hænger sammen.
Stinus Lindgreen (RV), 2024-04-02:
Tak for det, og tak for talen og for et godt lovforslag.
Nu kan jeg selvfølgelig stille udvalgsspørgsmål, men jeg vil lige høre ministeren i forhold til det, jeg var inde på med den her patientgruppe, som jo er kompleks og divers, og som har nogle udfordringer i forhold til f.eks. at overholde en aftale, møde op til tiden og alt det her, og som også, som der blev påpeget, har en anden tolerancetærskel over for visse typer medicin.
Er det noget, som ministeren og ministerens gode folk har gjort sig nogen tanker om hvordan man skal håndtere i praksis?
Sophie Løhde (V), 2024-04-02:
Generelt mener jeg jo, at den her regering kommer med mange gode lovforslag.
Jeg synes ikke, den radikale ordfører behøver lyde så overrasket i sin konstatering af, at det også er tilfældet i forbindelse med lovbehandlingen her i dag.
Spøg til side.
Der har også været nedsat en tværregional arbejdsgruppe, som med udgangspunkt både i national og international viden samt i øvrigt med udgangspunkt i de regionale erfaringer har udarbejdet en samlet forløbsbeskrivelse for ambulante forløb og for indlagte.
Der har jo også igennem længere tid været en bred deltagelse af klinikere og patient- og pårørenderepræsentanter samt kommunal repræsentation, og jeg ved, at Danske Regioner snart forventes at kunne udsende forløbsbeskrivelsen i endelig form til regionerne, nu også til brug for den videre implementering og lokale forberedelser.
Stinus Lindgreen (RV), 2024-04-02:
Blind høne finder også korn, så det er jo positivt, at der også kommer gode lovforslag fra regeringen.
Så kan jeg jo lige sige, nu to ordførere har spurgt om det, at det var ægget, der kom først.
Så har ministeren svaret, hvis det skulle dukke op i udvalgsarbejdet.
En af de ting, der bliver påpeget, er jo det her med medicintolerance.
Er det noget, man kigger på?
Der er nogle retningslinjer for den dosis, man giver – jeg kender ikke svaret, det er derfor, jeg spørger – og hvis der er nogle personer, som har en anden tolerancetærskel, hvordan håndterer man så det ude i virkeligheden?
Sophie Løhde (V), 2024-04-02:
Jeg tænker, at det er et af de spørgsmål, som jeg meget gerne vil have lov til at få fulgt op på i forbindelse med den videre udvalgsbehandling, også for at kunne svare mere fyldestgørende, end jeg er i stand til fra talerstolen her i dag.
Så vil jeg blot afslutningsvis, nu vi lige har haft påske, takke den radikale ordfører for den historiske opklaring i relation til både hønen og ægget i disse tider.
Louise Brown (LA), 2024-04-02:
Tak, formand.
Jeg kan godt lide at se sådan nogle gamle film som f.eks. filmatiseringer af Agatha Christies miss Marble-krimier, og jeg husker særlig en, hvor en kvinde bliver fundet død og det viser sig, at hun er blevet forgiftet.
Hun er blevet forgiftet af et stof, der er blevet blandet og købt på det lokale apotek.
Dengang, hvor filmen skal forestille at foregå, var apotekerne nok lidt anderledes, end de er i dag.
I min lidt romantiske forestilling stod der sådan nogle krukker bag apotekeren, og så blandede han medikamenterne til kunderne.
Det var ligesom det.
Jeg havde ikke, før jeg blev valgt, tænkt over kompleksiteten i apotekssektoren, men jeg må så sige, at jeg er blevet væsentlig klogere det sidste år.
Jeg har besøgt nogle forskellige apoteker, siden jeg blev valgt, og ikke kun som kunde.
Det var både fysiske, men også et enkelt onlineapotek, og der er ikke nogen tvivl om, at det her forslag kommer som kaldet – det meste af det, i hvert fald.
Det har været tiltrængt, at man genbesøgte og reviderede den her lov, hvilket man også kan se af de mange høringssvar, der er kommet.
Det skyldes jo bl.a., at vores verden ser anderledes ud i dag, end den gjorde for bare 9 år siden, da man moderniserede apotekerloven.
Vi har så også på bagkant erfaret, at den nuværende økonomimodel har haft nogle uhensigtsmæssigheder, bl.a. at den sundhedsfaglige opgave er udfordret, at apotekerne tjener mere end aftalt og på den måde overskrider bruttoavancerammen, og at uigennemsigtighed præger reguleringen og mekanismerne i selve økonomimodellen.
Da man i 2015 ville modernisere apotekerloven for bl.a. at sikre tilgængeligheden, lagde man også vægt på, at digitaliseringen nok ville komme til at spille en rolle, og det må man jo så sige at den gør i dag.
I dag har vi også onlineapoteker, som forsyner borgerne med medicin, og de er altså også vigtige, når vi netop taler om forsyningssikkerhed.
Derfor håber jeg inderligt, at ministeren vil lytte til deres høringssvar og lytte til deres ord i forhold til at lave en arbejdsgruppe, der bl.a. skal kigge mere på, hvordan danskerne sikres en moderne og digital tilgang til medicin, hvordan apotekssektoren kan bidrage til at aflaste sundhedsvæsenet yderligere, og hvordan vi bedst sikrer medicintilgængelighed i hele Danmark.
Ministeren lægger i det høringssvar, der er givet, op til, at der er flere ting, man gerne vil kigge på, bl.a. ejerforhold, når det kommer til apoteker, vaccinationer, vagttjeneste, dosisdisponering m.m. Og de her emner kunne måske også fint indbefattes i sådan en arbejdsgruppe.
I det store hele er det her et rigtig godt forslag.
Der lægges bl.a. op til, at sygehusapotekerne og private produktionsapoteker kan hjælpe hinanden, hvilket uden tvivl vil komme borgerne til gode.
Det samme gør sig gældende i forhold til sygehusapotekernes mulighed for også at samarbejde mere på tværs af regionerne for at kunne skabe stærkere forsyningskæder.
Det vigtigste er trods alt, at vi sikrer borgerne et system, hvor patient- og forsyningssikkerhed er i højsædet.
Vi er et stykke ad vejen med det her forslag.
Liberal Alliance bakker op.
Christoffer Aagaard Melson (V), 2024-04-02:
Tak for det.
Vi er i Venstre også rigtig glade for begge dele af det her lovforslag, og jeg vil starte med den del, der handler om det her nye tilbud, hvor man, hvis man har behov for at få behandling for en psykiatrisk lidelse og samtidig et misbrug, nu kan få behandling det samme sted, og at man ikke skal løbe fra det ene sted til det andet sted.
Man siger jo, at man skal kende et samfund på, hvordan man behandler dem, der har det sværest eller er svagest, og her er der en gruppe, som vi vitterlig ikke har gjort det let for historisk, ved at man har skullet modtage behandlingen både i regionen og i kommunen i en situation, hvor det at skulle forholde sig til komplekse offentlige myndigheder og have hjælp flere steder har været meget, meget svært.
Så derfor synes vi, at det er rigtig godt, at vi endelig får taget fat om at give den her gruppe et tilbud, hvor man kan få sin behandling ét sted, og alle de her problemstillinger, der har været med, at myndighederne ikke har talt sammen, tror jeg også vi kommer til at løse med det her.
Der kommer selvfølgelig nogle nye overgange, som man som kommuner og regioner stadig skal være rigtig gode til at håndtere, hvis vi skal hjælpe de her mennesker på den rigtige måde.
Men vi synes, det er et skridt i den rigtige retning, og vi glæder os meget til at følge, hvordan det her bliver implementeret.
For djævlen ligger selvfølgelig også i detaljen, i forhold til hvordan vi kommer videre.
Men det er rigtig dejligt, at en overset gruppe endelig kommer herop i Folketingssalen, og at vi nu får kigget på, om vi har givet dem de rigtige tilbud.
Det synes vi ikke man har gjort historisk, og derfor er vi rigtig, rigtig glade for det her lovforslag.
Nu har jeg også en fortid som kommunalbestyrelsesmedlem i Vejle Kommune og ved også, at det er noget, der har skabt meget, meget stor frustration, når man egentlig havde fået indrettet lovgivningen med en rigtig god intention om at hjælpe nogle mennesker, som havde brug for aflastning fra nogle af de kommunale tilbud, man har.
Problemet er bare, at man på grund af visitationskriterierne ikke har kunnet få de her pladser fyldt op, og derfor har man som kommune, der gerne ville bruge pengene på noget andet og noget fornuftigt, i rigtig mange tilfælde betalt for tomme pladser.
Det har igennem årene skabt meget, meget stor frustration at se pengene, der burde være gået til at hjælpe borgere, gå til tomme sengepladser.
Så der er to rigtig, rigtig gode elementer i det her lovforslag, og derfor støtter vi op om begge dele.
Lars Boje Mathiesen (UFG), 2024-04-02:
Jeg skal gøre det kort.
Det tager ikke lang tid.
Der er sagt meget.
Nu var jeg lidt kritisk over for det andet forslag.
Det her synes jeg har nogle lidt klarere konturer omkring, hvad der kommer til at ske, og hvad formålet er med det, og hvad man kommer til at tilbyde, og hvem man adresserer med det.
Anne Valentina Berthelsen (SF), 2024-04-02:
Tak for det.
Det her lovforslag har jo til hensigt at styrke indsatsen, omsorgen og behandlingen i forhold til nogle af de allermest sårbare borgere, vi har, nemlig dem, som kæmper både med psykiske lidelser og misbrugsproblemer.
Det er vi rigtig glade for.
Jeg har dog stadig et par forbehold, og det er lidt vigtigt for mig at fremhæve, at det bliver afgørende, at vi sikrer, at omlægningen af de særlige pladser ikke bare bliver til sådan en administrativ øvelse, men at den fører til reel forbedring i behandlingstilbuddene til patienterne.
De nye pladser skal være tilgængelige og fleksible, så de kan møde de individuelle behov hos patienterne og samtidig sikre, at overgangen ikke medfører et tab af nødvendige pladser eller ressourcer i psykiatrien, som lige præcis falder uden for det, sådan som Dansk Psykiatrisk Selskab også påpeger.
Vi er lidt bekymrede for, hvordan den her omlægning vil påvirke den regionale psykiatris kapacitet og fleksibilitet.
Men vi anerkender jo problematikken, især med lav belægningsgrad og ubenyttede pladser.
Sådan som VIVE også har påpeget det i deres evaluering i 2021, må løsningen bare ikke blive en nedskæringsøvelse, men en mulighed for at genoverveje og forbedre tilbuddet til patientgrupper med særlige behov.
Jeg vil godt lige understrege vigtigheden af en stærk inddragelse af både patienter, pårørende og fagfolk i den videre proces, og det er jeg sikker på ministeren er opmærksom på.
Der skal være en klar plan for, præcis hvordan de her nye tilbud vil blive implementeret, og hvordan overgangen håndteres, så der ikke er nogen patienter, der efterlades i et vakuum uden støtte – så ender vi hurtigt i sådan en diskussion mellem KL og Danske Regioner, som ingen af os har lyst til at starte.
Vi er i SF også lidt opmærksomme på den regionale tilgang til dobbeltdiagnosebehandlingen.
Jeg er lidt bekymret for borgere, som ikke passer ind i den her meget sammensatte gruppe, og som ikke får den nødvendige behandling.
Vi skal sikre, at misbrugere og den psykiatriske behandling har samme tidsfrist, så der ikke er nogen grupper, der bliver overset eller nedprioriteret.
Til sidst vil jeg understrege behovet for en kontinuerlig evaluering – det tror jeg også ministeren er opmærksom på – af både den integrerede behandling af dobbeltdiagnoser og omlægningen af de særlige pladser.
Louise Brown (LA), 2024-04-02:
Tak, formand.
Hvad kom egentlig først – hønen eller ægget?
Eller hvorfor drak Jeppe?
Det er nogle af de ting, der er svære at svare på, men som det heller ikke altid giver mening at skille ad.
Nogle mennesker udvikler en psykisk lidelse på grund af et længerevarende misbrug.
Uanset hvad der er årsag til det ene eller til det andet, kan vi ikke være bekendt at lade de her mennesker være kastebolde i et rigidt system, hvor regionspsykiatrien ikke kan hjælpe borgeren, før kommunens misbrugsbehandling har hjulpet, og hvor kommunens misbrugsbehandling ikke kan sættes i gang, før regionspsykiatrien har behandlet borgerens psykiske udfordringer.
Det er simpelt hen ikke i orden, at vi behandler vores medmennesker sådan.
Og når det er sagt, må det også være til stor frustration for medarbejderne begge steder; de vil jo bare gerne hjælpe og behandle og gøre det, de er bedst til.
Allerede i 2020 konstaterede den daværende regering, at der var store udfordringer på området og blev enige om at ændre på den nuværende fordeling af ansvar mellem kommuner og regioner, og så endelig med aftalen om en 10-årsplan for psykiatrien var der enighed om at fortsætte arbejdet med et samlet regionalt dobbeltdiagnosetilbud, som det så fint hedder.
Det er også glædeligt, at man i ministeriet har lyttet til de mange høringssvar angående 14-dagesbehandlingsgaranti, så der med det her forslag nu vil gælde en 14-dagesfrist for den integrerede dobbeltdiagnosebehandling som helhed, således at regionen skal igangsætte en behandling inden for 14 dage efter modtagelse af visitationen.
Desuden vil det være muligt at benytte sig af det udvidede frie sygehusvalg, såfremt regionen ikke kan tilbyde behandling inden for 14 dage.
I Liberal Alliance er vi glade for det her forslag.
Tak for ordet.
Jens Henrik Thulesen Dahl (DD), 2024-04-02:
Tak for det.
Det har i mange år været et kendt problem, at vores sundhedsvæsen har haft meget vanskeligt ved at håndtere mennesker med dobbeltdiagnose – psykisk lidelse og misbrug.
Mange er eksemplerne på patienter, som cykler frem og tilbage i systemet med forventninger om, at man får afklaret sin psykiske lidelse og så derefter får styr på sit misbrug eller omvendt.
Derfor er det her lovforslag også godt og længe ventet.
Patienter med psykisk lidelse og samtidig misbrug har hidtil været fanget i et limbo, hvor behandlingen af deres psykiske lidelse er foregået i regionerne, mens misbrugsbehandlingen er foregået i kommunerne.
Det har skabt problemer med at skabe den sammenhæng, der er forudsætningen for en god behandling af målgruppen.
Derfor er det fornuftigt at etablere ét samlet regionalt tilbud for mennesker med dobbeltdiagnose.
Med lovforslaget flyttes ansvaret for misbrugsbehandlingen for målgruppen til regionerne, så det kan integreres med behandlingspsykiatrien.
Tilbuddet forbindes med en ret til behandling 14 dage efter henvisning til tilbuddet.
I Danmarksdemokraterne kan vi have en bekymring for de patienter, som ikke passer ind i konceptet.
Det vil vi gerne i udvalgsbehandlingen have en drøftelse af, nemlig hvordan samarbejdet mellem sektorerne kan blive mere forpligtende.
« Det er det her »bør«, jeg er bekymret for.
For burde der egentlig ikke stå »skal«, så man sikrer, at informationerne trods alt kommer derhen, hvor de skal?
Det tænker jeg vi må få set lidt på i udvalgsarbejdet.
I udvalgsarbejdet vil det også være relevant at få uddybet, hvordan det kommende forløb for udvikling af tilbuddet skal forløbe.
I dag er der jo en lang række private aktører på området, som har en kapacitet at byde ind med.
Jeg håber, at vi kan få uddybet, hvordan de kan få mulighed for at byde ind, så man også kan bruge de kapaciteter og de ressourcer, der findes der, i det her system.
Men samlet set
er det et godt forslag, og Danmarksdemokraterne kan støtte det.
Nanna W. Gotfredsen (M), 2024-04-02:
Tak for ordet, formand.
Det er gennem mere end 25 år som gadejurist ude på gader og stræder landet over – ikke mindst lige præcis blandt dem, vi taler om her i dag, skønne, skønne mennesker – at jeg har kendt ufattelig mange, og det gør jeg stadig, der lever så ekstremt svære liv og ofte med en svær psykisk lidelse og en svær og kompleks rusmiddelafhængighed.
Jeg hørte lige min kollega fru Louise Brown sige »allerede i 2020«, men det er altså i årtier, vi har haft det her, og jeg kan ikke huske en tid, et øjeblik, hvor vi ikke har diskuteret det her: Hvem skal tage sig af det?
Hvem har opgaven?
Vi har prøvet at tale os ud af det, og det er ikke blevet løst, og så kom der i 2014 en vejledning fra Sundhedsstyrelsen, hvor der på side 7 krystalklart står, at man hverken må afvise det ene eller det andet sted, og det er det, der er sket i ét væk.
Jeg ved ikke, om det var en regering på tværs, der skulle til, før man tog et lovgivningsgreb, men det er i hvert fald det, vi gør nu, altså et første skridt her på behandlingsområdet i forhold til vores allermest udsatte, dem med det største og mest komplekse hjælpebehov, og det sker i hvert fald også i en tid, hvor den gruppe ikke nogen sinde har fyldt mere i noget regeringsgrundlag, sådan som jeg husker det.
Så det er et skridt, vi nu tager, og jeg vil glæde mig til at se og følge psykiatriens udfoldelse af en integreret dobbeltdiagnosebehandling, og jeg vil håbe på, og jeg understreger også, at det er praktisk og indiskutabelt nødvendigt, at vi ser en opblomstring af en egentlig rusfaglighed, og jeg ved godt, at jeg ikke må bruge udenlandske ord, men ordet findes ikke på dansk, så det er rusfaglighed oversat fra norsk.
En rusfaglighed er nødt til at blomstre op inden for psykiatrien med en forståelse af, at der ikke er det der misbrugsord.
Det, der foregår, er jo en regulær selvmedicinering, og det foregår i mangel af bedre muligheder.
Vi taler om mennesker, der er fuldstændig lige så forskellige, som vi andre er det, og de har brug for, at vi nu gør det her og meget mere, at vi åbner én dør, og at de ikke bliver afvist, og at døren ikke bliver smækket i for næsen af dem.
Vi skal kunne være bekendt og være kendt for, hvordan vi behandler vores mest udsatte, og derfor støtter Moderaterne det her første skridt på behandlingsområdet, og vi ser meget frem til snarest mulige yderligere skridt på feltet.