Troels Lund Poulsen (V), 2018-05-17:
Beslutningsforslag B 112, som vi behandler her i dag, er et forslag fra Enhedslisten, der ønsker at afskaffe virksomhedspraktik som et ret og pligt-tilbud.
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at som beskæftigelsesminister ligger det mig meget på sinde, at vi får flest mulige i beskæftigelse og væk fra offentlig og dermed også passiv forsørgelse.
Det har vi jo lige haft en længere diskussion om, og derfor falder det her forslag sådan set også godt i tråd med hele den beskæftigelsespolitiske drøftelse, vi har i Folketinget her i dag.
Vi ved, at virksomhedspraktik er et effektivt redskab til at bringe ledige tættere på arbejdsmarkedet.
Og vi må heller aldrig undervurdere værdien af at komme ud på en arbejdsplads og det at være en del af et arbejdende fællesskab og det at få kolleger.
Det er med til at gøre en rigtig stor forskel for den enkelte og dermed jo faktisk også for den enkeltes familie og for den enkeltes børn.
Derfor skal vi også holde fast i, at ledige kommer i virksomhedspraktik, når det vel at mærke hjælper den enkelte tættere på job.
Jeg vil også gerne i dag understrege, at jeg er meget optaget af, at virksomhedspraktik bruges på en måde, så det reelt hjælper den ledige tættere på job, og at ordningen ikke bliver misbrugt.
Det vil jeg sådan set vende tilbage til senere, for jeg forstår også, at det i hvert fald er noget af det, som Enhedslisten har interesseret sig for tidligere, og som også har været genstand for efterhånden et par samråd.
Først vil jeg gerne benytte den her lejlighed til at præcisere formålet med virksomhedspraktik.
Og det afhænger naturligvis meget af den målgruppe, vi taler om.
For stærke ledige kan et praktikforløb hurtigt resultere i ordinær beskæftigelse i enten den virksomhed, hvor vedkommende har været i praktik, eller i en anden virksomhed.
For udsatte borgere kan et praktikforløb derimod være det, der gør, at borgeren måske bliver i stand til at få f.eks. et løntilskudsjob, som så forhåbentlig senere kan føre til en ordinær ansættelse.
Og for andre, unge, kan det derimod være et led i processen med at afklare den unge til ordinær uddannelse.
For alle målgrupper er det selvfølgelig helt afgørende, at virksomhedspraktik bruges på en måde, der reelt hjælper den enkelte tættere på et job.
Det er jo så faktisk også udgangspunktet for regeringens udspil til en forenklet beskæftigelsesindsats, hvor vi bl.a. lægger op til at skærpe jobsigtet med virksomhedspraktik.
Det er noget, der har været diskuteret gentagne gange.
Det er min klare intention, at det både for borgere, jobcentre og arbejdsgivere skal stå helt klart, at virksomhedspraktik skal tilrettelægges med det sigte at opnå ordinære løntimer.
Samtidig er der også et stort potentiale for at forenkle og harmonisere den virksomhedsrettede indsats.
F.eks. er der i dag fem forskellige varighedsbegrænsninger og tre forskellige forlængelsesmuligheder for virksomhedspraktik.
Det er svært, det er bureaukratisk, og det kan gøres bedre.
Det er jo også derfor, at regeringen lægger op til, at der kun skal være en varighedsbegrænsning for borgere tæt på arbejdsmarkedet på 4 uger samt en varighedsbegrænsning for borgere længere væk fra arbejdsmarkedet på 13 uger.
Sidstnævnte med mulighed for at forlænge det efter en konkret vurdering, alt efter om det kan bringe borgeren tættere på job eller uddannelse.
Når en virksomhed i dag søger om praktik eller løntilskudsplads, skal virksomheden manuelt indberette, hvor mange ordinært ansatte der findes på arbejdspladsen.
Det er jo også noget fra en svunden tid, at det er nødvendigt.
Med vores forslag til oplysning om antallet af ordinært ansatte på den enkelte virksomhed vil det blive trukket direkte fra e-indkomstregisteret.
Det vil blive lettere at holde øje med, f.eks. også om rimelighedskravet – som vi jo også ofte diskuterer – er overholdt.
Som jeg startede med at sige, er jeg optaget af, at virksomheder ikke misbruger ordningen.
For det første er der grænser for, hvor lang tid et praktikophold må vare.
Grænsen afhænger af, hvilken målgruppe borgeren tilhører og hvor langt borgeren er fra arbejdsmarkedet.
For det andet medvirker rimelighedskravet til, at der skal være et rimeligt forhold mellem antallet af personer i virksomhedspraktik og antallet af ordinært ansatte i en virksomhed.
Her indskærpede jeg i maj måned 2017, altså for 1 år siden, over for landets kommuner, at de skal sikre både medarbejderinddragelse og dokumentation, når de etablerer virksomhedspraktik eller ansættelse med løntilskud.
En medarbejderrepræsentant skal f.eks. skriftligt tilkendegive, om rimelighedskravene er overholdt, når der indledes en virksomhedspraktik.
For det tredje er det ikke tilladt at komme i praktik i den virksomhed, hvor man senest har været ansat.
Og for det fjerde har det Regionale Arbejdsmarkedsråd, RAR, mulighed for at følge med i, hvordan jobcentrene reelt anvender virksomhedspraktik.
Det sker gennem det kvartalsvise oversigtssystem, KLV, som viser, hvordan virksomhedspraktikken benyttes.
Og i hver RAR-organisation sidder der jo repræsentanter for arbejdsmarkedets parter, og hvis et medlem af RAR mener, at indberetningen fra KLV viser en uhensigtsmæssig brug af virksomhedspraktik, så vil det jo være absolut nyttigt og også helt naturligt at rejse problemstillingen i det lokale RAR-råd.
Så vi har med andre ord en lang række regler, der sikrer, at ordningen med virksomhedspraktik ikke bliver misbrugt.
Men omvendt er det også et område, jeg følger tæt, og jeg håber derfor også, at vi får bred opbakning til at skærpe formålsbestemmelsen og forenkle og yderligere digitalisere ordningen.
Det er alt sammen noget, der vil gøre det lettere, både for virksomhederne og for kommunerne, men som for den sags skyld også vil give den enkelte ledige nogle bedre vilkår.
Efter de her få indledende bemærkninger, som blev lidt længere, vil jeg også lige knytte et par bemærkninger til nogle af de påstande, som Enhedslisten fremlægger i beslutningsforslaget.
Det anføres, at hvis vi fjerner virksomhedspraktik som et ret og pligt-tilbud, vil det medføre tusindvis af jobåbninger.
Det anføres også, at de store aftagere af praktikanter årligt sparer millioner af kroner på lønudgifter.
Enhedslisten mener dermed, at virksomhedspraktikanter fortrænger ordinært ansatte, og at man kan sætte lighedstegn mellem praktikanter og antallet af ordinært ansatte.
Det vil jeg sige at jeg på ingen måde er enig i, og jeg mener heller ikke, at regnestykket på nogen måde holder.
For det første er virksomhedspraktik et redskab i beskæftigelsesindsatsen, der skal ruste og afklare ledige til arbejdsmarkedet.
Tilbuddet om virksomhedspraktik gives til ledige med henblik på afklaring af beskæftigelsesmål, eller hvis borgeren på grund af manglende faglige eller sociale kompetencer har svært ved at opnå beskæftigelse på normale vilkår med løntilskud.
Det vil sige, at virksomhedspraktik er et tilbud for borgere, som har brug for en oplæring, både i arbejdsopgaver, men for den sags skyld også i at blive en del af en arbejdsplads.
Så nej, praktikanter er ikke bare gratis arbejdskraft.
For det andet har vi, som jeg netop har gennemgået, en lang række værnsregler, der jo netop skal forhindre, at virksomhedspraktikanter fortrænger ordinært ansatte.
Og det er jo selvfølgelig fair nok, for jeg mener, der skal være nogle skrappere regler i forhold til værnsreglerne, men så synes jeg, det giver bedre mening at diskutere dem.
Enhedslisten anfører også, at kommunerne presses til at bruge virksomhedspraktik som følge af forenklingen af den økonomiske styring af driftsudgifterne til beskæftigelsesindsatsen.
Det er simpelt hen decideret forkert.
Aftalen er alene med til at sikre, at kommunerne fokuserer beskæftigelsesindsatsen på de redskaber, der giver mest mening og har de bedste effekter.
Uanset hvordan vi vender og drejer det, giver virksomhedspraktik ofte rigtig god mening for den enkelte.
Men hvis en kommune vurderer, at et tilbud om vejledning og opkvalificering giver mere mening for den enkeltes jobmuligheder, så bør kommunen naturligvis tilbyde det.
Kommunen er jo trods alt til for borgeren – det er jo ikke omvendt.
Til sidst vil jeg sådan set sige til Enhedslisten, at det jo er en debat, som nok er kommet for at blive.
Der har været samråd og nu et beslutningsforslag.
Og vi har jo også selv i regeringens udspil til en afbureaukratisering af beskæftigelsesindsatsen taget hul på dele af det her spørgsmål.
Men jeg vil gerne slå fast, at for mig er det afgørende, at danske virksomheder stadig væk har mulighed for at åbne deres døre for ledige.
Det er alt sammen noget, der ruster personerne og de ledige, der måtte være omfattet af de her muligheder, til at blive en del af arbejdsmarkedet.
Vi kan selvfølgelig ikke helt uden for nummer sætte lighedstegn mellem den aktive beskæftigelsesindsats og den rekordhøje beskæftigelse, som vi ser lige nu, og som i høj grad jo også er drevet af en betydelig jobfremgang i den private sektor.
Men der er en sammenhæng, og derfor skal vi også fortsat satse på, at det, der virker bedst, også er det, vi gør mest.
Jeg vil gøre mit til, at en så effektiv beskæftigelsesindsats som overhovedet muligt i endnu højere grad bliver et fokus, også for landets kommuner.
Og så skal vi jo netop udnytte de her historisk gode tider til, at alle dem, der har det svært, er på kanten af arbejdsmarkedet, nu får en trædesten ind på det danske arbejdsmarked.