Pelle Dragsted (EL), 2023-03-29:
Mange tak, formand.
Politik handler om at vælge, vælge mellem forskellige alternativer, mellem forskellige løsninger.
Der er ikke nogen nødtvungenhed, der er valg, og det er faktisk selve kernen i det, vi kalder for politik.
Og de politiske valg, man tager, har konsekvenser.
De rammer forskellige grupper på forskellig vis, ikke mindst i et samfund, der er præget af klasseskel som det danske.
Nogle vinder, og nogle taber, nogle får flere muligheder, mere tryghed og mere frihed, og andre får mindre.
Jeg hører tit politikere tale om, at de vil gøre det, som er godt for Danmark.
Men der er sjældent et politisk indgreb, der er godt for alle i Danmark.
Det, der er godt for dem i toppen, er sjældent det samme som det, der er godt for dem i bunden eller dem i midten.
Politik handler derfor ofte om at vælge side, vælge, hvis side man står på i de konflikter, der fordeler samfundets velstand, muligheder og frihed.
Og det spørgsmål, man som borger og som vælger derfor altid skal stille sig selv er: Hvem er det, der bliver tilgodeset af den politik, der bliver ført?
Hvem er det, der bliver svigtet, hvem vinder, og hvem taber?
Og det er også det spørgsmål, vi skal stille os selv, når vi i dag debatterer regeringens finanslovsforslag.
Et ord, der går igen mange steder i finanslovsforslaget, er jo ansvarlighed.
Det kan man allerede læse i titlen.
»En ansvarlig vej frem« hedder den, og det lyder jo godt.
Men igen skal vi spørge selv: ansvarlig over for hvem, ansvarlig over for hvad?
For finanslovsforslaget er ikke ansvarligt, og regeringen er ikke ansvarlig over for de mennesker, der lige nu er allerhårdest ramt på økonomien, og som har svært ved at betale regningen, fordi alt bare bliver dyrere.
Der er ikke nogen hjælp til den førtidspensionist, der lige har hævet det sidste på opsparingen for at betale elregningen.
Der er ikke noget hjælp til den butiksansatte eller den sosu, hvis husleje bare er steget, mens lønnen har stået stille.
Der er heller ikke nogen hjælp til de familier, som lever med allerstørst fattigdom.
De bliver overladt til sig selv og de stigende priser.
Finanslovsforslaget er heller ikke ansvarligt over for mange af Danmarks små erhvervsdrivende.
Lige nu er der rigtig mange selvstændige, ikke mindst mange restauratører, som må dreje nøglen om og se deres livsværk gå tabt.
Det er ikke, fordi de ikke er dygtige til at drive forretning, og ikke, fordi de ikke arbejder hårdt, men fordi regeringen ikke vil give dem bare lidt længere tid til at afdrage på de lån, som de blev tvunget til at optage, da corona lukkede landet ned.
Også der svigter regeringen ansvaret.
Men særlig er finanslovsforslaget ikke ansvarligt over for klimaet.
Hvordan kan man overhovedet få den idé at kalde et finanslovsforslag ansvarligt, når det ikke svarer på den største udfordring i vores tid?
Klimarådet, altså det organ, som vi alle sammen herinde i fællesskab har nedsat for at overvåge, om vi overholder klimamålene, er kommet med en sønderlemmende kritik.
De har sagt, at hvis der ikke handles øjeblikkeligt, altså ikke om et ½ år og ikke om 1 år, men nu, så kan vi ikke nå i mål, og så svigter vi vores generations vigtigste opgave.
Men regeringen vil ikke tage ansvar, og når det gælder vores klima, må man bare kalde det her finanslovsforslag for dybt uansvarligt.
Et andet ord, som går igen i finanslovsforslaget, er stram.
Regeringen fortæller, og det kommer vi nok også til at opleve senere, med alvorstunge miner, at vi er nødt til at spænde livremmen ind.
Og ja, inflationen kræver, at der skal føres en stram økonomisk politik.
Men igen skal vi spørge selv: Hvem er det, der skal spænde livremmen ind?
Hvem er det, finanslovsforslaget er stramt over for?
For det er ikke stramt over for alle.