Anna Falkenberg (SP), 2024-10-03:
To vagabonder, Vladimir og Estragon, sidder under et træ ved en korsvej og venter.
Vi er i slutscenen af Samuel Becketts teaterstykke »Mens vi venter på Godot«.
Efter at have ventet i lang tid beslutter de sig til sidst for at gå.
Kom, lad os gå, siger Vladimir.
Ja, lad os det, siger Estragon – alt imens de begge bliver siddende.
De to vagabonder har ventet på Godot i flere dage.
Hovedpersonerne har i 2 dage i træk fået besked om, at Godot kommer i morgen, men han kommer aldrig.
Rigsfællesskabet står ved en korsvej ligesom hovedpersonerne i »Mens vi venter på Godot«.
Spørgsmålet rejser sig: Skal hovedpersonerne i teaterstykket handle eller vente på bedre tider?
Skal Danmark og Færøerne handle eller vente på bedre tider?
I min optik er der ingen tvivl: Vi skal være handlekraftige.
Intet kommer af sig selv.
Vi er i en situation, hvor vi har nået en grænse inden for de nuværende rammer.
Skåret ind til benet er det Færøernes ønske om at agere mere selvstændigt på udenrigsområdet, der er en af de store knaster.
Knasterne volder spændinger i rigsfællesskabet.
Derfor glæder det mig også, at statsministeren i sin åbningstale sagde, at vi har et fælles ønske om at udvide Færøernes og Grønlands muligheder for at have en egen udenrigspolitisk stemme.
Dernæst var det også positivt at høre fra rigsmødet her i sommer, at § 6 i hjemmestyreloven bliver aktiveret for første gang – et drastisk og modigt træk, fordi paragraffen aldrig er blevet brugt før.
Men efter noget betænkningstid er jeg nået frem til, at det er en nødvendighed for at få afklaret, om Færøerne kan få medlemskab i WTO.
Afgørelsen i Tvistløsningsnævnet, som det så mundret kaldes, vil få stor betydning for Færøernes fremtidige ageren på udenrigsområdet.
Jeg er jo født optimist, så jeg tror ikke på, at man vil iværksætte et så drastisk redskab uden en forhåbning om en positiv konklusion.
Så jeg ser frem til, hvad konklusionen bliver, og til at få afklaret, hvad vi kan inden for de nuværende rammer.
Ser vi tilbage på rigsfællesskabets historie, er lærdommen, at meget kan lade sig gøre.
Modsat hovedpersonerne i »Mens vi venter på Godot« har vi haft politikere, der tør handle.
Den amerikanske eksistenspsykiater Irvin Yalom siger, at en beslutning kræver handling, og at det ikke er godt nok, at du flirter med tanken om forandring; store beslutninger kræver vilje og ansvar.
Hjemmestyreloven er et eksempel på, at man fra færøsk og dansk side har taget ansvar og haft en vilje til at få det til at fungere.
Fra tid til anden har man jo hørt argumenterne om, at hvis vi fortolker grundlovens strengt, kan vi jo ikke engang indbetale skat eller opkræve skat på Færøerne, men man har fundet en løsning.
Færøerne havde i flere år et ønske om at overtage råstofferne i undergrunden.
Kronjuristerne sagde nej, men til sidst skar Poul Schlüter igennem.
Man fandt en løsning.
Dermed var vejen banet for, at Færøerne overtog råstofferne i undergrunden.
Men hvad gør vi nu, når vi igen står ved en korsvej?
Mit parti, Sambandsflokkurin, er kommet med et bud på, hvordan vi kan modernisere forholdet i rigsfællesskabet.
Det ligger jo i vores dna, at vi vil styrke og bevare det.
Moderniseringen bygger på stordriftsfordelene ved et nyt fællesskab og har retssikkerheden i fokus.
Vi mener, at nogle sagsområder stadig skal være fællesområder.
Det er så grundloven, valutaen, kongehuset, retsvæsenet, politiet, anklagemyndigheden og kriminalforsorgen.
Udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken skal delvis være fællesområder.
Den færøske del af udenrigspolitikken skal styres fra Færøerne, og vi bør ligeledes have bestemmelsesret på forsvarsområdet, når det kun gælder Færøerne, f.eks. når det kommer til militære installationer, som en radar f.eks. er.