Jakob Engel-Schmidt (V), 2016-11-24:
Tak for ordet.
Politik er jo én lang øvelse i at prioritere, hvordan vi bruger vores skattekroner, og netop spørgsmålet om prioritering er udgangspunktet for det her lovforslag.
Som mine to kollegaer fra henholdsvis Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti har redegjort for, udspringer lovforslaget af en aftale, vi tidligere har indgået, for at styrke dagpengesystemet – noget, der også ligger en del af de spørgere, der har taget ordet indtil videre, på sinde.
Baggrunden er, at i starten af 2014 begyndte flere end 2.000 mennesker på en ny statsfinansieret videregående uddannelse, efter at de allerede havde gennemført en eller to uddannelser.
Det mener jeg ikke nødvendigvis altid er en god samfundsinvestering.
Jeg mener, det er vigtigt, at vi som samfund tilbyder fri og lige adgang til uddannelser i Danmark.
Og jeg er nødt til at sige – én gang for alle – at de ordførere herinde, der påstår, at det her lovforslag gør op med adgangen til fri og lige uddannelse, enten er populistiske eller ude af stand til at læse, hvad der står i lovforslaget.
Jeg synes, det er under lavmålet at påstå det her i Folketingssalen.
Flere har spurgt: Hvad får man ud af at begrænse nogens mulighed for uddannelse?
Jo, det er fakta.
Jeg vil være helt konkret.
Der er en artikel i Politiken, som flere refererer til, hvor en sygeplejerske ønsker at blive læge.
Baggrunden er, at 29 mennesker forsøgte at blive læge, efter at de havde taget en uddannelse som sygeplejerske.
Det at være læge er en uddannelse, der er dimensioneret.
Staten betaler ofte lønnen, og vi bruger enorme ressourcer på at uddanne dem.
Det skal vi også, for det er vigtigt, at vi har de dygtigste læger overhovedet.
Men til det, at man som sygeplejerske ønsker at være læge, vil jeg sige, at der er x antal begrænsede pladser, og kommer man ind på lægestudiet, skubber man et menneske, der ikke har en uddannelse, ud, altså fordi man ønsker at tage en ekstra selv.
Jeg forstår godt den private og personlige ambition.
Og jeg vil ligesom min kollega, fru Christine Antorini,
udtrykke stor forståelse for, at der kan være nogle, der er skuffede og bekymrede over, at lovgivningen bliver implementeret allerede nu.
Men sådan vil det altid være, når man laver om på lovgivningen og grundlaget for, hvordan man prioriterer uddannelsesmidler.
Det handler om, at man nu ikke kan skubbe folk om bag i køen, hvis man ønsker at tage en ekstra uddannelse.
Det mener Venstre som udgangspunkt ikke er urimeligt.
Tværtimod mener jeg, det er rimeligt, at de mennesker, der ikke har en uddannelse, kommer forrest i køen – modsat dem, der gerne vil have den anden eller tredje uddannelse.
Og det er heldigvis også mit partis holdning.
Har man ikke anvendt sin uddannelse i 5 år, kan man starte forfra.
Er det sådan, at man fysisk eller psykisk er ude af stand til at varetage det job, som ens uddannelse giver adgang til, så kan man også starte på en ny uddannelse.
Og så er der en lang række uddannelser inden for fag med arbejdskraftmangel, som der bliver mulighed for frit at blive optaget på – en liste over sådanne uddannelser vil være tilgængelig på ministeriets hjemmeside en gang om året.
Jeg mener altså kort sagt, at forslaget rummer tilpas stor fleksibilitet – på både individniveau og samfundsniveau – til, at det er fornuftigt.
Jeg har stor respekt for, at flere af mine kollegaer i salen har en anden holdning.
Men jeg synes, det er vigtigt, at vi debatterer lovforslaget på det niveau og det grundlag, det er skrevet, og ikke på det niveau, man mener at opfatte det på.
Det synes jeg ikke tjener debatten.
Med de ord vil jeg sige tak for ordet, og jeg ser frem til den videre debat her i salen.