Mette Frederiksen (S), 2025-02-18:
Er vi helt sikre på, at vi er så uenige om det her med forsyningssikkerheden?
Altså, nu vil jeg bare dele noget.
Nogle gange synes man også, det går for langsomt som statsminister.
Altså, for jeg oplever egentlig, at vi er relativt mange partier i det danske Folketing, som vil have mere vedvarende energi – ikke kun på grund af klima, men også på grund af sikkerhedssituationen og forsyningssikkerheden – og at det både er partier til højre, til venstre og på midten.
Det er jo faktisk en fantastisk situation, og den er ikke i ret mange europæiske lande.
Vi er også enige om, at det kræver noget mere hastighed.
Jeg tror, vi alle sammen er enige om, at det var træls, at den åbne dør skulle lukkes – det var jo ikke et politisk ønske fra regeringens side; der var nogle, der lukkede den dør for os – ligesom det var træls, at der var tomme kuverter her med udbuddet.
Så vi skal finde en ny vej, og det tror jeg vi kan sammen.
Det er jo på en eller anden måde bizart, at den politiske vilje er der, og at den er bred i Danmark, og at der så alligevel er nogle benspænd ind i det her.
Jeg kan ikke altid selv lige finde ud af, hvorfor der er de der benspænd, men tingene går så uendelig langsomt.
Og derfor er jeg selv nået til, f.eks. på forsvarsområdet, at så må vi fjerne reglerne.
For det kan godt være, at der er nogle regler, der fungerer i fredstid, og jeg siger ikke, at vi er i krigstid, men vi er heller ikke mere i fredstid, og måske bliver vi så nødt til at tænke lidt på samme måde, når det kommer til den grønne omstilling og forsyningssikkerheden i forhold til energien.
For med det regelsæt, der er nu, kommer vi ikke tilstrækkelig langt.
Men det er egentlig bare for sige, at vi har den politiske vilje til det.
Og så vil jeg jeg gerne takke for alvoren, som jeg også hører – nu er der ikke så mange, der har haft ordet endnu – både fra fru Inger Støjberg, fra fru Pia Olsen Dyhr og fra de nordatlantiske mandater.
De fleste i Folketinget kan jo godt se, hvor alvorlig en situation vi er i, og der er en tid, hvor vi kan mundhugges osv., og så er der en tid, hvor vi bliver nødt til virkelig at arbejde sammen.
Det vil jeg bare gerne takke for, og det er jeg helt sikker på at landet også takker for og at historiebøgerne kommer til at takke for.
For det er en svær situation, vi er i, og det er også en farlig situation, og det kræver samarbejde.
Det glæder jeg mig til at gøre på forsvarsområdet, men også meget, meget gerne i forhold til forsyningssikkerheden.
Der var mange spørgsmål i ét.
Altså, må jeg ikke først sige, at Ukraines fremtidige status som medlemsland af henholdsvis NATO og EU jo aldrig nogen sinde kan blive et anliggende for Rusland overhovedet at forholde sig til.
Vi bliver nødt til at være meget, meget klare i spyttet her, altså at det er Ukraine, der former sin egen fremtid, og det kan aldrig være Rusland, der gør det.
Så NATO- og EU-medlemskab kan i mine øjne slet ikke indgå i forhandlingerne om en kommende fred.
Så vil jeg sige, at som fru Pia Olsen Dyhr meget, meget rigtigt siger, skal vi kunne afskrække.
Altså, når vi opruster, er det for at forsvare os selv, men det er også for at afskrække, i forhold til at krigen bevæger sig til andre lande.
Det er også derfor, vi skal opruste her og nu.
Og det er jo en kæmpe forandring af dansk forsvar, vi står over for, for vi har været vant til i en årrække at deployere vores soldater og vores dygtige folk i forsvaret til konflikter langt væk fra os selv.
Nu skal vi kunne forsvare os selv.
Og når vi afskrækker, er det for at undgå, at Rusland på et tidspunkt kigger mod øst, mod nord, mod Østersøen, de baltiske lande og andre steder.
Det kræver en forøget produktion af våben og i det hele taget af materiel i Europa, og det sidder vi og arbejder på i et EU-spor.
Så svaret er ja.