Tresăririle de orgoliu ale celor două marcante personalități politice , M. Kogălniceanu și Dimitrie Ghica , președintele Consiliului de Miniștri , apoi între primul și Vasile Boerescu , au provocat mari dificultăți premierului , care , în pofida spiritului său conciliant , nu a reușit să armonizeze interesele divergente . Atent observator al vieții politice românești , consulul englez la București sesiza , la rândul său , permanentizarea conflictelor dintre miniștri , situația financiară dezastruoasă , nemulțumirea generală a cadrelor ofițerești , acțiunile opoziționiste ale grupării radicale și lipsa de simpatie față de persoana lui Carol I , cel care - cu obstinație - refuza să consimtă la retragerea Guvernului .