rhasspy/piper-checkpoints huggingface dataset:
Sano vaan tytöille, että nuoruuden vallattomuudessa olet kuperkeikkaa heittäessäsi kuluttanut, ohjasi eräs. --
Pekka Juntunen oli heränneitä. Hänen arka omatuntonsa huomasi synniksi semmoisiakin seikkoja,
Sanoinhan sinulle, ettei semmoista asiaa viitsisi oikeastaan kertoakaan, ei ainakaan tytöille. -- Viettelit mokoma ilkiö minulta marjat!
Taisi se taannoin olla vähän alempana, mutta syytä sen ylenemiseen ei tiedä muu kuin Jumala. --
Hän muisteli Tanelin äänen värähdystä. Hän muisteli rotevaa kädenpuristusta. Mitähän sen pojan päässä pyörähteli? Entäs kiesseihin nosto!
Kiitoksia neuvoistanne! murahti Jussi pala suussa. -- Katsokaa kuinka pieni mittari mittaelee Jussin hatun lieriä!
Taidat olla vähän ikäänkuin velttomies; kolme viikkoa kesäisiä päiviä olit rautatietä tekemässä, etkä sitä vieläkään valmiiksi saanut.
sai hän voimaa ottamaan vastaan uhrin, jonka kautta tunsi itsensä ajaksi ja ijankaikkisuudeksi olevan Herran ja Vapahtajan omaksi lunastetun.
Pojat: Kyllä pojat senkin seikan tarkallehen tietää, Siit' ei ketään moitita ja kiitosta se sietää.
jotka tavallisesta ihmisestä näyttivät varsin viattomilta. Nuorten iloista seuraa ja etenkin tanssia hän kammoksui.
virkkoi joku tytöistä. Jussi ei ollut kuulevinaan sitä huomautusta.
Sanon kun sanonkin kaikille koko salaisuuden! -- Älä tuota kummaa tee, Marketta! Mutta Marketta teki sen kumman.
Sanalla sanoen Hetvi piti paljon Törsövän Tanelista. Niin kului maanantai. Tanelia ei näkynyt. Olisiko hänkin vaan pilkannut?
Hän syleili papin polvia, suuteli hänen kättänsä kovasti nyyhkien, ja sanoen:
Hän on kaikkitietävä, mutta tämän asian tietävät muutkin. Vesikaaren korkeus riippuu auringon olopaikoista: kuta ylempänä aurinko,
Ethän vain kesken työtäsi jättäne? -- En minä työtäni keskoiseksi jätä. Onhan minulla päiviä, ja jos eivät omat päivät riitä,
Mitäpä hänellä olisikaan sanomista?
Hän antoi pienen hyönteistoukan mittaella mielensä mukaan hatun äärtä. Jussi tahtoi näyttää,
niin haenpa Ylätuvan Yrjöltä lisää. --
Tytöt: Menkää, pojat, matkoihinne, menkää, mitäs auttaa. Tyttöin aittaan polku käypi papintalon kautta!
sitä alempana vesikaari, kuta alempana aurinko, sitä ylempänä vesikaari. --
Tallikas oli siihen ikään päässyt orivarsa, minkä laki estää laitumelta. Hetvikin yritti lähtemään Takamaan niitylle,
Marketta julisti salaisuuden. Kaikki nauroivat. Vieremän Jussikin nauroi makeasti.
Tuolla ylhäällä autuain kirjossa saatte, jos ei Jumala minua hylkää, lukea myös minunkin nimeni!
Mutta tiistaiaamuna, kun väki oli työhön mennyt ja Hetvi oli aitassa taikinaan jauhoja noutamassa, ilmestyi Taneli aitan ovelle. --
oliko kenelläkään syytä sanoa häntä herkkäuskoiseksi. Piika Liisa puuhaeli kahvia ruoka-ajalla valmiiksi,
Oikein, Jussi, oikein! Älä jätä alotettua työtäsi kesken, tee rapaise Karjalan rata valmiiksi asti. --
nousi hän ylös ja kiirehti sieltä pois.
mutta emäntä otti ystävällisesti kädestä kiinni ja sanoi: --
Ja sittenkun olen saanut tuon tiepätkän Wiipurista Joensuuhun valmiiksi, niin kutsun teidät kaikki katsastamaan ja tarkastamaan työtäni.
Haluatko, lukia, kuvailemaa kuinka Leonardo mökissä jälleen tapasi sairaan Sabinan ja hänen nälkäiset lapsensa? Et!
Hän kaasi tuokkosesta kouransa täyteen mansikoita ja tuppasi ne nauravaan suuhunsa.
Kaivolan Kaisa ilmestyi laulaen, takasalpa kädessä, aitan ovelle. -- Kuulepas Kaisa,
Hyvää huomenta, Hetvi! -- Huomenta, huomenta, Taneli! Oikein säpsähdin, kun äänesi kuulin. -- Onko isäsi kotona? --
Minä myönnän, että sinulla vesikaariopissa on perinpohjaiset tiedot. Sinä olet perehtynyt noihin taivaallisiin kaarihin.
Jää, lapsikulta, kotiin minun avukseni, kyllähän arvaan, että nuorten parissa olisi hupaisempi, mutta minä tarvitsisin apuasi.
sinä laululintu siellä aitassa, onko se naimahommissa oleminen hauskaa?
Sanokaa sitten, mutta vasta sitten, onko Jussi turhan tähden päiviänsä menettänyt.
jotta ei väen tarvitsisi uudestaan kokoontua sitä juomaan. Kahvikupit asetteli hän taitavasti nurmen sängelle.
Hietalan Hilma ei joutanut kirkkoon eikä marjaankaan. Emäntä oli pyytänyt häntä jäämään kotiin
Hän on työväen kanssa niityllä tässä lähellä. Etkö häntä tullessani nähnyt? -- Työväen minä kyllä näin, mutta isääsi en nähnyt.
mutta jos tiedät, että Leonardo vaimonsa jalkain juuressa kuuli anteeksi-antamisen sanat,
Minun päässäni taas on toisellaisia kaaria kymmenkunta: lakikaari, naimiskaari,
Sinuahan on jo kaksi kertaa oikein kirkossa kuulutettu Suosaaren Hannon kanssa, huomenna heilautetaan kolmas kerta.
Ensin laadimme päivällis-eväät, jotka renki Mikko kärryillä ja hevosilla saattaa niitylle, sitten valmistamme illallista talkooväelle.
Tämä leikinlasku saattoi väen paremmalle tuulelle. Keskustelu vilkastui. Ruualta päästyä sanoi isäntä: --
väsymättömän työ-ahkeruutensa kautta pelasti vaimonsa ja lapsensa häviöstä,
Eikä minulla olekaan isällesi asiaa tällä kertaa. Sinulle sanoisin jotakin, jos uskaltaisin. -- Jos uskaltaisit? --
perintökaari, maakaari, rakennuskaari,
ja olemaan apuna talouden askareissa, kahvin ja ruuan valmistuksissa.
Sinä tunnet pappilan polut ja portaat, onkos se hauskaa? kysyi Vieremän Jussi. -- Vielä hän kysyy!
vastasi Kaisa. --
ja koko elämänsä ajan vaelsi Jumalan pelossa, niin tiedät kyllä. Mutta vanha pappi, Vincent de Paula,
Niin. Eilisen päivää epäröitsin sitä. -- Taneli, minä en ymmärrä sinua! --
Niin, jos ei vaan ole kovin mielesi paha, niin jää kotiin minun avukseni. --
Sietäisivät ne hevosetkin uittamista paahteella. -- Saanko lähteä niitä hakemaan, saanko, isäntä?
Notkeana ja suloisena hän puuhailikin, paljaspäin, kaksi paksua ja pitkää hiuspalmikkoa hartioilla.
vietti nuot kaksi vuotta kalerivanki-laivoissa, ulkonaisesti saastutettuna suurimmalla häpeällä, vaan kristillisessä sydämessänsä vapaana,
Sitähän minäkin! Olen tässä minäkin aikonut antaa itseäni vähän kuuluttaa, mutta pitäisi oikeastaan sitä varten hankkia morsian.
kauppakaari, rikoskaari, rangaistuskaari, ulosottokaari, oikeudenkäymiskaari.
Eikö isäsi ole sinulle mitään puhunut minusta? -- Ei mitään. -- Entäs Salmelan talkoissa? -- Ei sielläkään ...
Minähän olen tullut talkoihin ja teen sitä työtä, mitä annetaan, vastasi Hetvi.
Hän tunsi talon aitat ja muut säilytyspaikat, joten hän liikkui ja toimiskeli melkein kuin kotonaan.
kysyi paimen Aaro riemastuneena. -- No kun mielesi tehnee, niin hae vaan hevoset kotiin uitettaviksi.
kunnian kruunulla kaunistettuna Jumalan lapsena. Mitä hän vaikutuksestansa kalereissa oli toivonut, se tuli täysimmin määrin toteen.
Ja näissä kaarissa on monta pykälää ja nikamaa. Mutta kuitenkin minä myönnän... Katsopas velikulta niskaani!
En muistanut päivällä... -- Päivällä et muista, yöllä et näe valita, keskeyttivät tytöt nauraen. --
Emäntä olikin häneen hyvin tyytyväinen.
Hän johdatti nuot ruokottomat, jumalattomat kaleri-orjat kristilliseen tuntoon ja katuvaiseen kärsivällisyyteen;
niin siellä hän muistaakseni lauantaina aamiaisen jälkeen sanoi jotenkin oudolla tavalla, että sinä olit puhunut totta. -- Muuta ei? --
Tuskin olivat miehet ennättäneet tupakkapiippunsa polttaa, kun jo Aaro ratsasti täyttä ravia pulskalla ruunalla pihaan,
Oikeastaan esteli emäntä Hetviä sentähden, ettei tämä olisi sattunut joltakin tyttöhupakolta kuulemaan tuota Törsövän Tanelin kamalaa kalajuttua,
hän oli onnettomain vanki-poloisten turvana, opettajana ja lohduttajana, ja kun hän kahden vuoden kuluttua lähti kalereista pois,
Muudan riivattu siellä nivertää, niin polttaa kuin tulella! Kaaria luetellessaan luki herastuomari kaikki sormensa,
toiset kaksi hevosta juoksivat valloillaan perästä. -- Eikö herastuomarin oritta saisi myöskin uittaa?
Herastuomari nukkui jonkun aikaa, mutta makasi päälliseksi niin sanottua suden-unta , ollen ummessa silmin hereillä.
Jos minä jään vanhaksi pojaksi, niin se tapahtuu tyttöjen sydämen kovuuden vuoksi ... teidän sydämenne... -- Emäntä katsoo tänne porstuvan ovelta,
Ei. -- Sitten minun täytyy itseni sinulle ilmoittaa, mitä silloin sanoin, jotta saat tuomita ansion mukaan.
voi hän lohdutta sydäntään sillä autuaalla varmuudella, että oli koonnut nämä kadonneet ja eksyneet lampaat herransa tarhaan.
mutta viimeisiä sanoja puhuessaan kumarsi hän äkkiä päänsä Salmelan isännän polvelle.
ja vielä senkin vuoksi, että sitten oli aikaa ja tilaisuutta osoitella Hetville talon rikkauksia.
Kilot häntä kiusasivat, naulat häntä pistelivät, hän kiroili erehdystänsä.
kuiskasi Kaisa ja sulki kiiruusti aitan oven.
kysyi Törsövän Taneli. -- Miks'ei, jos se vaan osaa sen konstin, vastasi herastuomari.
Povi'n kylässä Ranskan maalla. Koko elämänsä pyhitettiin kristilliseen hyvän-tekeväissyyteen; hän asetti,
Antti Salminen tapasikin kiinni pienen pahantekijän. Isäntämiesten toimet ja liikunnot herättivät jo talkooväen huomiota.
Hän longotti silmiänsä ja näki isännän raamattua lukemassa. Hän jatkoi suden-untansa.
Törsövän Taneli kertoi tarkallehen hopeaonkijutun. Ei se helppoa ollut. Hänen äänensä värähteli niin omituisesti,
erään rikkaan ja Jumalata pelkäävän rouvan avulla, lähetyssaarnaaja-seuran,
Sitä ei ole koskaan uitettu. -- Eihän teillä ole järveäkään lähellä, huomautti joku.
Pojat eivät ottaneet selkoa katseliko emäntä todellakin, vai oliko se vaan Kaisan keksimä juoni. Taisi olla puoliyön aika.
Hevoset talutettiin rantaan, tallikaskin päästettiin kylpyyn.
jonka Lasaristeiksi kutsutut jäsenet etenkin ahkeroitsivat köyhäin hoitamista niin hengen että ruumiin puolesta,
Piirihyppy taukosi. Naurun hykähdyksiä kuului. Saadaksensa vesikaari-jutun onnellisempaan loppuun,
Emäntä avasi kamarin ovea ja kuiskasi: -- Herastuomari nukkuu; kahvi olisi valmis. -- En minä tässä enään nuku,
sanat tahtoivat kulkkuun takertua. Katkeraan itkuun purskahti Hetvi. Hän laski jauhovakan käsistään aitan lattialle
sanoi Salmelan isäntä: -- Muistatko sinä, Samu, vielä ulkoa sen runon vesikaaresta?
virkkoi herastuomari ja nousi istumaan. Ohhoh, kauanpa makasinkin! lisäsi hän kelloonsa katsahtaen. --
Laulurastaan liverrykset ja ruisrääkän narskutukset olivat vast'ikään pihaan kuuluneet, mutta nyt olivat nekin vaienneet.
Törsövän Taneli kävi soututeljolle ja Samu istui veneen perään.
Aaronkin mieli teki veneesen, mutta Samu kielsi nyt tulemasta.
ja tempasi esiliinan silmilleen. Hän ei sentähden huomannut isäänsä, joka nähtyään pihaan tulevan Tanelin oli piiloutunut,
Mennäänpäs juomaan kahvia, sanoi isäntä pannen raamatun hyllylle. --
Karjapihassa märehtivien lehmien kellot ainoastaan joskus heikosti helähtelivät.
Minä tarkoitan sitä, mikä oli aikoinaan pappilan lasten sanomalehdessä. Sinä ja Hilma luitte sitä usein ulkoa. --
Yritettiin ensin uittaa vierasta oritta, mutta se pelkäsi lähteä järveen, kun ei ollut totutettu.
ja nyt hiipi keppi kädessä Tanelin taakse aikoen säikyttää heitä molempia.
Muutama himmeä tähti koetti tirkistellä korkeudesta alas valoisana kesäyönä.
Niin, tuleepas se hiiri makaavankin kissan suuhun toisinaan. Juotiin sitten kahvia ja odotettiin kirkko-miehiä. --
Vähän se astui veteen, sitten kuorsahti ja peräytyi pois. Uitettiin sitten Salmelan hevoset.
Olihan sellainen runo Pääskysessä, mutta enpä taida sitä enään muistaa ulkoa, vastasi Samu. -- Hilma sen varmaan muistaa!
Mutta huomattuaan millaisen vaikutuksen Tanelin tunnustus Hetviin teki, hiipi herastuomari jälleen aitan nurkan taa, kuullaksensa mitä nyt seuraisi.
Taneli seisoi aitan ovella neuvotonna. -- Voi voi!...
Hei vaan! huudahti paimen Aaro. Jopas Samu ajaa tuolla kujansuussa vieraan oriilla sen vieraan tytön kanssa kotiin. --
Muistatko? kysyi isäntä. -- Kukaties sen vielä muistan, vastasi Hilma. -- Luepas Hilma se runo!
Tallikas meni taluttamatta emähevosten jälestä uimaan. Kun herastuomarin oritta sitten talutettiin järveen,
Hetkisen tuumaeltua lähtivät pojat Kotanurmelle. He paiskasivat latoon muutamia heinärukoja, levittelivät heinät hajalle ja kupertuivat sitten itse niihin.
Me olemme herastuomarin kanssa tässä pakinoineet vesikaaresta.
meni se mielellään, nähtyänsä etteivät toisetkaan hevoset sinne hukkuneet.
Ta-ne-li!... Sel-lai-sen häv-äistyk-sen on oma isä-ni mi-minulle saattanut... Minä en koskaan ... en koskaan olisi ...
Päivän ponnistusten perästä ja iltahyppyjen raukaisemana nukkuivat he heti sikeimpään uneen.
Älysipäs Aaro väleen, sieltä ne jo tulevat, sanoi emäntä ja lähti pihalle vastaan. Kaikki muutkin lähtivät pihalle. --
Hilma Hietanen ujosteli ensin vähäisen, mutta sitten sanoi: -- Näinhän se runo muistaakseni oli:
Rannalla seisoi herastuomari ja Salmelan isäntä sekä muutamia muita miehiä katselemassa. Kun vene oli kauimpana rannasta,
Törsövän Tanelihan tuo ajaja taitaa olla? Harmaa hattu... -- Samu ja Taneli lienevät vaihtaneet hattuja. --
Sunnuntai-aamu oli sanomattoman ihana ja herttainen. Lukemattomat linnut laulelivat Kotanurmen viereisessä lehdossa.
puhelivat Samu ja Taneli jotakin salaperäistä hiljaisesti ja vilkkaasti keskenänsä,
VESIKAARESTA. Ken ei teistä tuntisi Vanhaa Ruoti-Liisaa? Hällä Lasten huviksi Tarinoita piisaa.
joutunut kihloihin nimismiehen kanssa, jos ei isäni ... olisi niin toimittanut... Äitini ... vainaaja, oli alussa vasten.
Kuivettuneen koivun latvassa käki kukkui helkytteli kenties viimeisiä kertoja sinä kesänä.
Kyllä se on Taneli, ihan Taneli! Ja Tanelihan se oli. -- Terveisiä kirkosta!
Enkä minäkään mielinyt nimismiehelle. En ensinkään pitänyt koko herrasta. Isä sanoi, ettemme me naiset ymmärrä omaa etuamme.
mutta kun vene lähestyi rantaa, alkoivat he äänekkäämmin puhua, tietysti aivan toisia asioita.
sanoi Hetvi heti kun oli pihaan päästy. -- Kiitoksia terveisistä! vastasi emäntä. Mihin Samu jäi? --
Hän se kerran kertoi näin. Tahi joinkuin sinnepäin: Niittämässä niityllään Kun ol' ukko-vaari,
Leivosia liritteli joukottain ilmassa. Salmen tyynessä vedessä souteli emäsorsa poikaparvensa etupäässä.
Tohtori Hallstén kutsui hänet puheilleen sakastiin, selitti Taneli.
Siinä hänen edessään Loisti vesikaari; Viikatteella siepaten Katkas ukko poikki sen.
He molemmat näyttivät jokseenkin vakavilta, vaikka iloinen soitto ja raikas rallatus kuului pihasta:
Minun parastani sanoo isä aina katsovansa. Voi voi, kun tulin lähteneeksi Salmelaan talkoihin. Kyllä siellä on arvattavasti moni muu minua pilkannut.
Vastapuoleinen ranta näytti olevan kahtena: toinen ylöspäin kohoavana, toinen alaspäin käännettynä veteen --
Ori tuli levottomaksi eikä pysynyt paikoillaan, kun näki toisten hevosten kirkon luota lähtevän.
Kenpä voisi kertoa Ukon kummastusta, Kun nyt vesikaaresta Kirpos lehmä musta!
Käki kukkuu kuusikassa, pienet linnut laulan, Minä lennän leuhottelen kullalleni kaulaan.
Vielä rainta kultainen, Sekä leipä rukiinen! Lapsijoukko jutun tään Mieliksensä kuuli,
Kiitän sinua rehellisyydestäsi! Mene nyt, Taneli, isä saattaa tulla. Älä toki vasta noin halveksi minua!
Sentähden Samu käski minut ajamaan Hetvin kanssa kotiin. Vaikka selitys oli niin luonnollinen, rypisti herastuomari kuitenkin kulmiansa
Kotoiset hevoset lennätti Aaro jälleen hakaan, tallikas ja herastuomarin ori talutettiin talliin eri seimelle kumpikin.
Puhuessaan oli jo Hetvi laskenut esiliinan silmiltänsä. Oikea poski oli hieman jauhossa, eikä se häntä ensinkään rumentanut. --
ja hänen kätensä vapisi kun hän silitteli oriin selkää ja sanoi: -- Soo, poika, soo! Hetvi huomasi isänsä suuttuneeksi,
Samu kävi sanomalehtiä lukemaan. Pihalla oli aitan seinän vieressä suuri, paksun leivän muotoinen sileä kivi,
Minäkö sinua halveksisin! Voi Hetvi, tohdinko sanoa jotakin vielä?
pyörähti kamariin ja itki katkerasti. Kaikki miespuoliset ihastuksella katselivat kaunista eläintä.
jonka Samu oli vuosia sitten rannalta löytänyt ja kotiin tuonut. Sitä ukonkakkua ryhtyivät nyt pojat viskaamaan,
Karvaat ovat nuo pihlajanmarjat, sanoi kettu, kun ei niitä ylettynyt saamaan. Jotain sellaista taisi silloin mielessäni häilyä.
Sen pikimusta karva kiilsi kuin öljyttynä. Siellä täällä mäkivöiden ja suitsien hiertimissä näkyi valkeaa vaahtoa.
kuka etemmäksi saisi. Tytötkin katselivat utelijaina tuota voimaa ja notkeutta kysyvää leikkiä.
Sinä ylhäällä, minä alhaalla. Siinä syy. Tohdinko kysyä sinulta? -- Mitä? --
Pitkin lautasia oli muodostunut kaunis, kupera syvennys. -- Kulkeeko ori nöyrästi, vai onko kovasuinen tahi niskuri?
Tarkka merkki pantiin siihen mihin kunkin heitolla kivi putosi. Törsövän Taneli nakkasi kauimmaksi.
Tahdotko tulla vähävaraisen miehen vaimoksi? -- Kuinka? Luuletko isäni... -- Mitä isästäsi!
kysyi joku. -- Nöyrästi kulkee, niin kulkee kuin miehen ajatus.
Tytöt ihastelivat Tanelin voimaa ja pojat tunsivat jonkullaista kateutta mielessään. --
Tahdotko tulla vaimokseni? -- Voi, Taneli, sinä et tunne isääni. Hän saattaa tulla hirmuiseksi. --
Hetvi kehoitti ajamaan vähän kovemmin, jotta ennättäisimme ennen venemiehiä. Hyvästi kulkee, ei muuta sanomista. --
Jätä lemmolle, Samu, tuo alituinen sanomalehden lukeminen ja tule sinäkin heittämään ukonkakkua! Törsövän Taneli on voittanut meidät kaikki!
Kyllä me hänestä selviämme, usko pois. --
Soo, poika, soo! sanoi herastuomari ja hänen otsaryppynsä vähitellen tasaantuivat.
huusi Timo Terhakka iloisella tavallaan. -- Enpä ole harjoitellut tänäkesänä kiven nakkaamista.
Minun täytyy totella isääni, minun täytyy. Minä tiedän, että hän tahtoo parastani, vaikka hän onkin niin suurta onnettomuutta minulle tuottanut. --
Kun hevonen oli riisuttu ja talliin viety, alkoivat toisetkin kirkkomiehet kotiin saapua.
Veljeni eläessä heitimme sitä usein. No, sama se, voinhan tuota minäkin koettaa ja tulla voitetuksi.
Kyllä minäkin sitä uskon. Mutta minäkin tarkoitan parastasi ja omaa parastani ... Hetvi! --
Viimeiseksi noudettiin salmen takaa Pekka Juntunen ja Samu. Hiukan punaisina olivat Hetvin silmät kun hän kamarista tuli.
Samu heitti kiven. -- Se putosi aivan samalle kohdalle kuin Tanelinkin heitolla, huusivat merkitsijät.
Minun on kovin vaikea elää. Et usko, Taneli, kuinka mielelläni minä kuolisin! -- Mitä joutavia, Hetvi!
Emännän avuksi ei hän nyt yhtään yritellyt, vaan pysyi muiden tyttöjen joukossa. Siellä hän välistä nauroikin ja näytti iloiselta.
Uudestaan heittäkäät molemmat! Taneli heitti. Kivi putosi entiselle kohdalle.
Elää me tahdomme, iloisesti elää. -- Mutta kuule nyt, Taneli, jättäkäämme tämä asia toistaiseksi... Jos vaan isäni... --
Hilma se nyt edelleen puuhaili emännän käsikassarana. Kirkosta tulleille tarjottiin kahvia.
Samu heitti. Kivi putosi kämmenen leveyttä kauemmaksi.
Heiltä tiedusteltiin oliko kirkossa ollut tärkeitä kuulutuksia.
Eipäs jätetä toistaiseksi, karjasi herastuomari Tanelin takana. Vai toistaiseksi,
Pojat tempasivat Samun käsivarsillensa ja lennättivät riemuhuudolla pihan ympäri. -- Samallainen kunnioitus on annettava myöskin Törsövän Tanelille,
sanoi Samu. Olihan näet meidän molempain ensimäinen heitto yhtä voimakas,
vai toistaiseksi tällaista kuherrusta, tällaista kujerrusta! Tämä asia ratkaistaan nyt heti paikalla.
Minä olen sinun parastasi tarkoittanut, Hetvi! Sinä tiedät sen.
eikä toisessakaan heitossa ollut muuta kuin vähäinen eroitus. --
Toinen palkinto Törsövän Tanelille, huusivat pojat, ja silloin Tanelia lennätettiin ilmassa pihan ympäri.
Minä olen onnettomuutta tuottanut sinulle, Hetvi! Niin sanot. Tee nyt oman mielesi mukaan, mutta älä sitten jälkeenpäin syytä minua.
Taneli itse heilutti hattuansa ja huusi koht'kulkkua: -- Eläköön Salmelan Samu! Eläköön Törsövän Taneli! Eläkööt kaikki reippaat pojat!
Jos tahdot jättää tämän kotisi, jos tahdot mennä tämän Taneli Tapanaisen kanssa Törsövänlammen rannalle asumaan,
Eläkööt ennen kaikkia iloiset tytöt! Tuhannen vuotta eläkööt! -- Tuhannen vuotta eläkööt, mutta -- nuorina!
niin jätä kotosi ja mene sinne. Toholasta minä laitan vaivaistalon ... vaivaistalon köyhiä turvattomia varten. Nyt olet omassa vallassasi, Hetvi,
tee nyt mielesi mukaan! -- Laittakaa Toholasta vaivaistalo tahi kuninkaanlinna, omannehan se on, virkkoi Taneli närkästyen.
Hetvi, ennenkuin lähden niin kysyn vielä: tahdotko tulla vaimokseni? -- Tahdon!
Sanaakaan sanomatta lähti herastuomari työväkensä luoksi niitylle. -- Nyt taisi isäsi suuttua meihin molempiin ikipäiviksi. --
Sitä en luule. Ei hänen kiivastumisensa tuntunut kovin vihaiselta.
Hänen silmänsä olivat vesikierteellä. Puheestansa huomasin, että hän oli kuullut meidän keskustelumme. -- Sen minäkin huomasin. --
Kuulepas, Taneli, minä en joutaisi isäni jälestä ... jauhot ovat taikinaan sekoitettavat ...
pistäypäs sinä tuonne niityn veräjälle ja kuuntele mitä isä työväelle sanoo. Tule sitten heti tänne. Älä näyttäydy siellä.