rhasspy/piper-checkpoints huggingface dataset:
Tuo sana on meidän kielellä niin paljo kuin keri eli peukalomies.
Eikä mennä marjamaille, Vaaran taaksi vaapukkahan, Mäen taaksi mansikkahan,
jonka viittauksesta maailman ruhtinaitten polvet vapisevat; suloinen kuin kevät, ihana kuin kesä,
Hän sitoi varmemmaksi vakuudeksi kolkat pääni ylitse yhteen ja kantoi minut sillä tapaa kotia.
Näin minä kelloani vain heittelen ... ja otan ilmasta kiinni! ... sinä et uskaltaisi milloinkaan...!--Noin! ... hih!
Näytin vielä kultarahatkin, jotka olin saanut lahjaksi Blefuscun keisarilta, samoin hänen kuvansa luonnollisessa koossa
Tämän mäen alle ehdittyään, seisahtui hän yht'äkkiä ja säpsähti. Mäen päältä alkoi kuulua kummallinen töminä.
mikähän lienee se ajava, jonka kärryt siellä ritisi-- mutta kovemminhan se kyyti ajaisi.--
Läksin saaren koilliskulmaan, vastapäätä Blefuscua, lymysin erään kukkulan taakse ja tarkastelin taskukiikarillani vihollisen laivastoa:
Oikein hyvä olisi, jos kyytejä tulisi, ei olisi pakko hevosta antaa, ja
eivät pikku miehet enää lauaisseetkaan nuoliaan minuun. Mutta hälinästä päättäen heidän lukunsa kasvamistaan kasvoi.
nenäliinan ja taskukirjan. Miekka, pistolit ja kruutipussi vietiin rattailla hänen majesteetinsa varastoihin;
Mutta pian he rauhoittuivat, nähdessään, kuinka minä, lempeästi vankiani katsellen,
mutta päästä minun pitää, pitää vaikka perkele valaisi rautapadan pääni päälle--minä menen katosta kuin ukkonen, minä sären seinät--
ynnä monta muuta harvinaista kalua ja kapinetta.
siihen näet olin valtuutettu -- tuoda koko joukon mitä lujimpia köysiä ja rautatankoja.
Ja koska kavallus aina alkaa sydämessä, ennenkuin ilmitekoihin puhkeaa,
Elä ... elä! ... se putoo ... ja särkyy... Ja nyt se pannaan suuhun ... ja nielaistaan vaikka mahaan ... ja lähtään taas juomaan olutta päälle...!
Ensimmältä se kuului hiljempää, ikäänkuin kaukana kulkeva ukonilma, mutta läheni lähenemistään yhä kasvavalla vauhdilla ja kuminaila--
Sinne tultua hän kutsui vaimonsa ja näytti hänelle minut, mutta emäntä parka säikähti ja juoksi tiehensä,
tottapahan odottaessaan jotain ikäviinsä joisivat--ja ehkä isännällekin tarjoisivat--
olisi saattanut viedä hengen kymmenen kertaa väkevämmältäkin olennolta. Terveyteni on mennyt pilalle,
hedelmällinen kuin syksy, pelottava kuin talvi. Hänen kaikkein ylevin majesteetinsa edespanee sille ihmisvuorelle,
Niin, minä ajattelin, että te ette olekaan mitään oikeita herroja, ja sentähden minä tässä vähän,
Häntä minä saan kiittää turvallisesta olostani siinä maassa. Koko sinä aikana kuin siellä vietin,
muut tavarat sain takaisin. Kuten jo edellä olen maininnut,
niin vaati Bolgolam teitä kuolemaan tuomittavaksi.
niinkuin naiset meillä kotona, nähtyään sammakon tai hämähäkin.
Annoin sitten kapteenille kaksi kukkarollista kultarahoja ja lupasin lahjoittaa hänelle, Englantiin tultuamme,
oli takissani erityinen tasku, jota tarkastajat eivät huomanneet.
Martti! ei se ole hyvä kellolle ... ota nyt se pois suustasi ja pane lakkariisi... Se on minun kelloni ...
ja ennenkuin Aapon hitaat tuumat ennättivät päästä selville siitä, mitä tuo mahtoi olla,
Joka sunnuntai salolle . Niinhän käski äiti armas, Vaka vanhempi varoitti,
missä minun puukkoni?--sehän jäi sinne puun kylkeen--mutta pääsen minä silti--pääsen minä silti! --
katkaisin hänen siteensä ja laskin hänet maahan. Mies pötki tietysti hetimmiten tiehensä.
kun minun viikkomääriä on täytynyt tehdä roskaväen nähden temppuja aamusta iltaan.
enkö minä ole sitä omalla rahallani maksanut? Olet ... olet... Enkö minä maksanut sinunkin oluttasi ... enkö maksanut...?
joka äskettäin meidän taivaallisiin alueisimme saapunut on, seuraavat artiklat,
Parin sylen päässä minusta, oikean korvani kohdalla, kuulin tunnin verran omituista nakutusta ja kalkutusta.
Muuta tapaturmaa ei minulle sattunut kuin se, että rotat söivät minulta yhden lampaan. Löysin vain pelkät luut;
Valtiovarain ministeri oli samaa mieltä. Hän todisti,
töytäsi mäen päältä kiviin tulta iskevin kavioin korskuva hevoslauma.
Siinä oli minulla silmälasit, joita minun välisti täytyy käyttää heikon näköni vuoksi, ja samoin taskukiikari
Köydet olivat tavallisen purjelangan paksuisia ja rautatangot pituudelleen ja paksuudelleen kuin sukkapuikot.
Huomattuaan kumminkin, kuinka minä tarkasti noudatan hänen miehensä viittauksia, hän vähitellen poisti pelkonsa ja
Maksoit, maksoit ... vaikka kyllä minä olisin osastani itsekin... Niin ... mutta minäpähän maksoin ... eihän sinulla ole, millä maksaa...
mutta--elähän aja, hollimies--pannaan ylioppilaille kiessit eteen--
Ja hän kiipesi hinkalon laidalle ja tavoitti kattoa.
sekä muutamia pikku esineitä.
Ellei Aapo olisi nopeasti hypännyt ojaan, josta lika hänen ympärilleen roiskahti, olisi hänestä siinä paikassa tullut multaisen maantien miehiä.
Ellei isäntä olisi luullut minun pian kuolevan, ei teidän majesteetinne niin huokeasta olisi minua saanutkaan. Mutta, jatkoin minä,
lihat oli syöty sirulleen. Muun karjani vein ehjänä maahan ja laskin laitumelle Greenwichin pallokentillä.
kuinka suunnattomia menoja teidän elättämisenne oli valtiokassalta niellyt; ajan pitkään ei kassa niitä kestä ensinkään.
Paljonko on kellosi, poika? Eihän minulla ole kelloa ... ennenkuin ostan... Ostat? millä sinä sen ostat?
jotka hänen, juhlallisella valalla noudattaaksensa, vahvistaman pitää. Ensiksi .
emme milloinkaan eronneet toisistamme. Minä sanoin häntä Glumdalclitch'iksi, joka on niin paljo kuin pikku muori.
Kääpiö sai aika lailla selkäänsä ja pakotettiin päälle päätteeksi juomaan kerman, johon hän oli minut viskannut.
alkoi kohdella minua varsin hellästi. Kello oli nyt kahdentoista maissa päivällä, ja palvelija kantoi aterian pöytään,
Käänsin, päätäni sinne käsin, mikäli nuorilta ja paaluilta laatuun kävi, ja huomasin noin puolitoista jalkaa korkean lavan,
Mutta kun hän noin kiireesti sivulle siirtyi, niin pelästyivät vauhkot hevosetkin hänen valkeita housujaan, kaarsivat nekin vähän syrjään ja
Kirkkohon mun äiti käski, Oma miel' ol' marjamaille.-- Menin aittahan mäelle,
Niistä ei olisi keisarille ollut mitään hyötyä, jonka vuoksi en katsonut kunniani vaativan niitten esilleottamista.
joka olikin vaan pyörtynyt, toipui heti kohta ja rupesi siivillään pieksämään minua ympäri korvia ja kupeita.
kosk'ei minun nyt enää tarvitse peljätä huonoa kohtelua, minua kun suojelee niin suuri ja hyvä hallitsijatar,
Sihteerin ehdottama silmäin puhkaiseminen ei suinkaan pahaa poista, vaan päinvastoin tekee sen suuremmaksi;
kiitivät sitten maha matalana näkymättömiin. Noustuaan tielle ja toinnuttuaan hiukan,
Olisinpa hyvin kiittämätön, jos jättäisin mainitsematta, kuinka hellä ja ystävällinen
Samoin tein minä muittenkin: otin heidät yksitellen taskustani, leikkasin nuorat poikki ja laskin maahan.
Hän älköön rohjetko ilman meidän nimenomaista käskyämme meidän pääkaupunkiimme sisälle astua;
Mutta katto olikin siksi korkealla, että hän sinne kättä ojentaessaan menetti tasapainonsa ja horjahti, horjahti ensin toisaanne päin,
Englannissa en viipynyt kuin vähän aikaa, mutta sillä välin ennätin ansaita koko joukon rahaa, näyttelemällä elukoitani ylhäisille henkilöille ja muillekin.
yhden ainoan liharuuan, niinkuin talonpoikaisen miehen pöydässä sopivaa onkin.
isäntä oli ottanut lakin päästään. --Hävetkää toki!--Se oli ainoa kiitos,
ihmiskunnan kunnioitus, maailman lemmikki, alamaistensa ihastus, kansansa onnen luoja,
Pelkäsinpä niitten särkyvänkin ja pilaantuvan, jos luovuttaisin ne heille
Minä pitelin sitä niin kaukana luotani, ett'ei se ulottunut minuun kynsillänsä, ja olin monasti jo päästää koko otuksen tiehensä, mutta pian tuli avukseni muuan renki,
niin toivon minä isäntäni pelvon olevan turhan,
johon johtivat kahdet kolmet tikapuut, ja jossa seisoi neljä henkeä. Tältä lavalta muuan mies,
Ennenkuin läksin toiselle retkelleni, möin karjani kuuteensataan puntaan. Sittemmin, viimeiseltä matkalta palattuani,
hän minua kohtaan oli.
mutta kampesi sitten ruumiillaan niin, että horjahti vielä pahemmin toisaanne päin ja putosi pitkäkseen jauhohinkaloon.
Sotaväki sekä kansa näkyi olevan erittäin kiitollinen tästä laupeuteni osoituksesta.
Eikä hän sen koommin enää suosiossa pysynytkään. Kuningatar lahjoitti hänet eräälle korkealle rouvalle, niin ett'en minä häntä senjälkeen koskaan enää nähnyt.
Otin orrelta omani, Panin päälleni parahat, Valkoisimpani valitsin,
tempasi Aapo ison kiven kouraansa ja karjaisten kiukkuisella äänellä: ääh! , johon hiljaiset metsät vastasivat:
jolloin asujamille pitää kaksi tuntia ennen varoitus annettaman, jotta tietäisivät heidän huoneissansa pysyä.
Köydet minä kiersin kolminkertaisiksi, samoin rautatangot, joitten päät sitten taivutin koukun muotoon.
sillä johan minä nytkin tunnen elinvoimieni palajavan keisarillisen majesteetin läsnäolon vaikutuksesta.
huomasin karjani lisääntyneen suurissa määrin, varsinkin lampaitten. Siitä on luullakseni oleva paljokin hyötyä villateollisuudelle,
Vati oli neljäkolmatta jalkaa läpimitassa. Pöydässä istui farmari vaimonsa kanssa,
Tekijä hauskuuttaa keisaria ja hovia aivan erityisellä tavalla. -- Hovin huvitukset. --
ääh! , lähetti hän sen vonkuen menemään jo kaukana kumisevan hevoslauman jälkeen. --
sen siitäkin huomaa, että muutamat linnut, kun niiltä silmät puhkaistaan, syövät entistä enemmin ja lihoovat kahta kovemmin.
Näin minä puhuin takerrellen ja sanoja tavoitellen.
joka väänsi siltä niskat nurin. Huomenissa se laitettiin minulle päivällisiksi,
nähtävästi ylhäinen henkilö, piti minulle pitkän puheen, josta en ymmärtänyt sanaakaan.
Sanotuilla vallanteillä vaeltaissansa tulee hänen visusti huolta siitä pitää,
kolme lasta ja vanha mummo.
niillä kun villa on erinomaisen hienoa.
Asiasta annettiin sittemmin raportti, ja hovin silmissä minä kohosin koko lailla.
Pyhä majesteeti, sanoi hän, ja neuvoskunta, hänen nykyiset tuomarinsa,
Katsoin kauneimman pukuni; Vaan en kirkkoon käynytkänä, Kohen soittoa samonnut;
Ennen pitkää levisi naapureihinkin tieto, että minun isäntäni oli pellolta löytänyt kummallisen eläimen.
Tähän loppui nyt tuo Sipolan Aapon kosissa-käynti, josta hän oli viimeistä hyvää itselleen toivonut. Kun Tuomas ukko
Siitä minulle suuri mielihyvä, sillä ei sitä osaa niin sanoa, mitä kaikkia koukkuja tuommoinen häijy hirtehinen
Tekijä pääsee vapaaksi muutamilla ehdoilla.
Näin varustettuna palasin rannan kallioille, riisuin siellä nutun, kengät ja sukat
jonka isäntä sai hyväsydämisyydestään. --Anna mennä! sanoivat herrat sitten uudelle kyytimiehelleen.
Minut hän pani jonkun matkan päähän itsestänsä pöydälle, joka oli kolmekymmentä jalkaa korkealla maasta. Minua pelotti kauheasti ja
Niin, jäi sanomatta, että ennenkuin tämä korkea virkamies aloitti puheensa, hän huusi kovalla äänellä kolmeen kertaan:
Yöksi minä konttasin huoneeseni -- vaikeuksiansa vailla se ei suinkaan ollut --
Likasin puhtaat housuni tuossa mokoman likarapakossa, mutisi Aapo kämpiessään törmää ylös ja
saattaa keksiäkään.
Jälkimmäinen osa puhetta oli ollut puettu siihen muotoon kuin tässä kansassa tavallista on.
ett'ei hän jaloillansa maahan tallaa ketäkään meidän rakkaista alamaisistamme eikä heidän hevosiansa eikä heidän rattaitansa;
huomisaamuna verkalleen aamiaisen syötyä lähti isäntätalostaan kotiaan katsomaan, niin hämmästyipä hän kovin,
Kaksi kuukautta vain viivyin vaimoni ja lasteni luona: en saanut rauhaa kiihkoisalta halultani, päästä näkemään yhä uusia maita.
ja oli se muistaakseni tavallisen joutsenen kokoinen.
Mennessään viskasi toinen heistä--se, joka oli isäntää olkapäästä puristanut--
ja astuin mereen puoli tuntia ennen nousuvettä, ylläni pelkkä liivijakku.
Oli hän jo kerran ennenkin tehnyt minulle aika kepposen, joka pani kuningattaren väkistenkin nauramaan, mutta suututti häntä samalla niin, että hän jo sillä kertaa olisi karkoittanut kääpiön pois hovista,
ja panin maata lattialle, ja samoin kävi seuraavinakin neljänätoista yönä.
Otin tuohisen tuvasta, Kopsan uunilta kopaisin, Kupehelle kopsan kätkin,
Langro dehul san . Nämä sanat,
Jätin tuhannen viisisataa puntaa vaimolleni ja hankin perheelleni soman asunnon Redriffissä.
Lempeydelläni ja kohteliaalla käytökselläni olin kohonnut keisarin ja hovin kuin myös sotaväen ja kansankin suosioon
heidän äskeiselle kyytipojalleen vielä juomarahaa. --Tuoss' on sinulle vielä,
Jos sangen pikaisen sanan saattaminen tarpeelliseksi havaitaan, on ihmisvuori velvollinen kerran kuukaudessa kuljettamaan sanansaattajaa ja
Nuo lauseparret oli Pikku-muori opettanut minulle matkalla hoviin.
ellen minä jalomielisenä miehenä olisi pelastanut häntä.
kun kuuli eloaitastaan rykimistä, vaikka ovi oli kiinni ja avain suulta poissa.
ovat omissatunnoissaan täydellisesti vakuutetut Flestrinin syyllisyydestä, ja siinä syytä yltäkyllin tuomita hänet kuolemaan,
Muun omaisuuden otin mukaani,
koetin pysyä niin kaukana laidoista kuin suinkin, jott'en vaan putoaisi lattialle. Emäntä leikkasi pienen palasen lihaa,
Pieni se on, kerrottiin, peukalon pituinen, mutta kaikin puolin ihmisen muotoinen, kävelee kahdella jalalla,
niin suurissa määrin, että toivoin piankin pääseväni vapaaksi.
Kuningatar, joka usein oli kuullut minun kertovan merimatkoistani ja tahtoi kaikin tavoin huvittaa minua, milloin olin alakuloinen,
Sen ajan kuluttua piti, keisarin käskyn mukaan, vuode olla valmiina minua varten.
Kummia arvellen nouti hän pihanpääkamarin naulasta avaimen ja meni aittaansa.
hänen hevostansa taskussansa kuusi päivänmatkaa ja jättämään hänet milloin niin vaaditaan
Päälle vyölinän vetäisin. Äiti vastahan tulevi Lapsen kanssa kynnyksellä.
Kaalasin niin nopeasti kuin suinkin mahdollista oli ja uin syvimmän kohdan yli,
niinkuin entisetkin, tulkittiin minulle myöhemmin.
Kuningatar oli näet ottanut lautaselleen paistista luun, kovertanut siitä ytimen ulos
Hänen majesteetinsa suvaitsi suopeasti suoda minulle anteeksi kieleni vaillinaisuudet, olipa päinvastoin hämmästynyt,
osaksi rahassa, osaksi tavarassa, toivoen saavani varallisuuteni kartutetuksi matkalla.
puhdistellessaan savettuneita vaatteitaan.-- Perkeleen kylänkonit! oli hän vähällä sanoa, mutta ei kuitenkaan sanonut, sillä
liikkuu ja kääntelekse kuin ihminen, näkyy puhuvan omaa kieltään, on jo oppinut maankin kieltä hiukan,
ja asettanut luun jälleen pystyyn vadille.
Mutta kovinpa hänen silmänsä repesivät, kun näki siellä isäntänsä,
ja se se oli peräti haitallista minun soitolleni.
ilman muodollisia todistuksiakin, joita lain puustavin tarkka noudattaminen vaatii.
murensi siihen hiukan leipää ja pani lautaselle eteeni. Minä kumarsin hänelle syvään,
poika, markka omiin tarpeihisi--teidän kestikievarissa ollaan kohteliaita kaikille matkustajille. --
Kääpiö käytti hyödykseen sitä silmänräpäystä, jolloin Glumdalclitch oli askaroimassa toisen pöydän ääressä ja
Puheen jälkeen keräytyi heti puolisataa miestä minun ympärilleni leikkaamaan poikki siteitä vasemmalta puolen päätäni.
jotka Blefuscun saarella asuvat, ja tehdä minkä suinkin voi, hävittääksensä heidän laivastonsa, jota he nyt rakentelevat ja
Osasi sanan ovessa, Virkki mulle mennessänsä: Mitä piilossa pitelet, Liinan alla liikuttelet?
kysäisi kerran, osaanko minä hoitaa purjetta ja käyttää airoja, ja olisiko pieni souteleminen minulle terveellistä.
Kuusisataa tavallista patjaa tuotiin minun asuntooni ja laitettiin siellä kuntoon. Sataviisikymmentä neulottiin yhdeksi patjaksi, ja
huomatessaan niin paljon älyä ja ymmärrystä näin pienikokoisessa olennossa.
on kesy ja hiljainen, tulee kutsuttaissa ja tekee, mitä käsketään.
otin esille veitseni ja kahvelini, ja rupesin syömään pöytävieraitten suureksi huviksi.
Ei kulunut puoltakaan tuntia, niin jo olin laivaston luona. Viholliset, minut nähtyänsä, säikähtivät niin pahanpäiväisiksi,
Välisti kuningas tiedusteli minulta valtiollisia ja yhteiskunnallisia asioita minun kotimaassani.
kiroaminen on jumalansanassa kielletty. Äkämielin hän ensimmältä asteli,
Vanhin enoni oli jättänyt minulle pienen maatilan lähellä Eppingiä. Se tuotti vuosittain kolmekymmentä puntaa.
Hänen majesteetinsa oli kumminkin kerrassaan vastoin kuolintuomiota ja suvaitsi armollisesti lausua,
jonka kaikki olivat luulleet kirkkoon menneen, aivan silmäripsiä myöten jauhoisena nojautuen hinkaloa vasten ja tuijottaen eteensä maahan.
tällaisia kerroksia pantiin neljä päällekkäin, vaikkei tuostakaan vielä kovin mukavaa leposijaa tullut kovalla,
Siten pääsin vapaasti katselemaan kummallekin puolen ja sain nähdä puhujan.
Virsikirjako kupehellas, Herran sana suojassasi? Äiti hellästi hymyili,
ja join ehtoisen emännän maljan, lausuen tervehdykseni hänelle englanninkielellä
Minä vastasin osaavani kumpaakin ja
olla meidän työmiestemme apuna, nostamassa senkaltaisia suuria kiviä
Otin nyt köyteni esille, pistin koukun kunkin laivan kokkaan ja sidoin köysien päät yhteen.
hyppäsi jakkaralle. Siitä hän sieppasi minut molempiin käsiinsä, puristi minulta jalat yhteen ja
sileäkivisellä lattialla. Samaan tapaan varustivat minut pieluksilla, hursteilla ja peitteillä ja
Hän otti minut omaan käteensä ja vei kuninkaan luokse, joka juuri nyt oli vetäytynyt huoneesensa. Hänen majesteetinsa,
Suur' kiitos--ja onnea matkalle!--Mutta antakaa tuolle isäntä parallekin edes kipurahoiksi muutama penni! --
että koska neuvoskunta pitää silmäin puhkaisemista liian helppona rangaistuksena, niin saattaa siihen perästäpäin liittää jotain muuta.
niin lujaa kuin suinkin jaksoin. Tämä sai seuran nauramaan niin kovaa, että korvat oli minulta vähällä mennä lukkoon.
Minä kerroin ja selitin. Varsin kummalliset käsitykset hänellä vaan näkyivät olevan tällaisista seikoista.
Eikä hän näyttänyt näkevän eikä kuulevan, että kukaan oli aittaan tullutkaan. Tuijotti vain ja rykäisi silloin tällöin kuivan yskän.
Juoma maistui miedolta omenaviiniltä ja oli varsin miellyttävää.
Mies näkyi olevan keski-ijissä ja solakampi kolmea seuralaistaan.
Sanotun ihmisvuoren tulee kahden kuukauden kuluessa sisäänjättää tarkka ilmoitus meidän valtakuntamme laajuudesta,
pisti minut onton luun sisään vyötäisiä myöten jalat edeltä.
Sitä paitsi oli minulla vuokrattuna Black Bull musta härkä niminen tila Fetter Lanessa, joka tuotti vielä enemmän.
Silloin pyysi sihteeri, teidän ystävänne, vielä kerran alamaisuudessa puheenvuoroa,
varsin vakava ruhtinas, katse tuima ja terävä, ei huomannut ensi aluksi, millainen minä olenkaan,
Isäntä viittasi sitten minua tulemaan hänen lautasensa ääreen. Minä läksin, mutta hämmästyksissäni kun olin kokonaan --
Eikä kummakaan. Paljonhan pitää ottaa lieventäviä asianhaaroja lukuun. sellaista kuningasta arvosteltaessa,
Ei siis ollut pelkoa, että perheeni joutuu vaivaishoidon niskoille.
laskettuna hänen askeleissansa, jotka hän rantoja myöten astunut on. Viimeiseksi.
selitin edelleen, että vaikka minä oikeastaan olin laivan lääkäri, niin täytyi minun usein hätätilassa toimittaa tavallisen matrossinkin tehtäviä.
Jäsenet sillä on erittäin kauniit ja kasvojen väri somempi kuin parhaimmankin aatelismiehen kolmivuotiaalla tyttärellä.
Ja sitten hän lähti ulos aitasta kotiinsa päin astumaan eikä totellut, vaikka Tuomas kielsi häntä tupakalle jäämään.
vastatakseen ministerin lausuntoon niistä suurista kulungeista, joita teidän elantonne vaatii.
Kun aurinko lähestyi laskuaan, leikitteli täällä lämpöisellä ja pehmeällä maalla kolme lasta,
Nyökki päätä piiallensa.-- Minä pistiime pihalle, Kaarroin kartanon perälle,
vaan kysyi kuningattarelta kylmällä äänellä, mistä saakka hän on niin mielistynyt splaknuk'eihin, sillä sellaisena hän näkyi minua pitävän,
että kengät lotisivat ja sora kantapäissä kohosi. Pian talttui hän kuitenkin ennalleen, kun kääntyi valtatieltä syrjäpolulle,
Ja siinä minä nyt olin kiinni ja mahdoin näyttää peräti naurettavalta. Kului luullakseni kokonainen minutti,
Yksi niistä oli paashi, joka kantoi puhujan lievettä ja oli hiukan pitempi minun keskisormeani.
joka elää kokonaan erillänsä muusta maailmasta. Sellaisissa syntyy kaikenlaisia ennakkoluuloja ja ahdasmielisyyttä,
Tätä tehdessäni vihollinen laukaisi minuun nuolia muutaman tuhannen, ja niistä sattui minua koko joukko käsiin sekä kasvoihin.
iästänsä kolmen ja seitsemän vuoden välillä,
älköönkä suosiollinen lukija minua siitä kovin moittiko -- kompastuin leivänkuoreen ja lankesin alassuin pöytää vasten,
John poikani kävi alkeiskoulua ja oli kiltti lapsi.
Pois hän vain urkeni mökistä ja otti mennessään puukkonsa petäjän kylestä.
eikä kukaan huomannut, mitä tapahtunut oli, sillä huutamaan minä en ruvennut; se ei olisi ollut lainkaan arvoni mukaista.
Hiivin hiljaa aitan taaksi Seinävieriä varoen, Siitä painuin pientarelle
Isännän lähin naapuri ja hyvä ystävä, farmari hänkin, tuli taloon katsomaan, onko tuossa jutussa perää.
Näitä mielettömiä puheita kuullessaan, kapteeni tietenkin piti minua rutihulluna, mutta lupasi -- minua rauhoittaakseen kaiketi --
Sittenkuin ihmisvuori juhlallisesti vannonut on, että hän kaikki yllämainitut artiklat pitää ja noudattaa tahtoo,
ja vanha hopea-hiuksinen mies katseli iso-isällisellä mielisuosiolla näitä iloisia pieniä lapsia, kohenteli heidän leikkiään,
Mutta, sanoin, kuinkapas soutaminen kävisi päinsä tässä maassa, missä
joita meissä ja muissa Europan sivistyneissä kansoissa ei ensinkään ole.
viruessani alassuin kuningattaren kämmenellä. Mutta kuningatar, erittäin teräväjärkinen ja hilpeäluontoinen ruhtinatar,
Siinä muisti hän, että kun olisi sitä ensimmäistä varoitusta totellut, joka hänelle sillä paikalla oli annettu, ja kiertänyt kotiinsa,
sen pahemmin kumminkaan loukkautumatta. Heti nousin pystyyn ja,
on hän saapa sekä ruuaksensa ja juomaksensa
Koska keisarin varat ovat yksinomaa hänen eksellensinsä hoidossa, niin saattaahan hän välttää kassan häviön siten,
Koska kumminkin ruhtinaitten ruuat harvoin kannetaan kuumina pöytään,
Minut tuotiin heti sisään ja pantiin pöydälle, ja siinä minä tepastelin minnepäin vaan käskettiin,
täyttää minun pyyntöni. Hän meni kannelle ja lähetti muutamia merimiehiä minun lippaaseni, josta he,
Toiset kaksi seisoivat kahden puolen puhujaa, tuota korkeata herraa, tukien häntä.
Siitä oli paljo haittaa työlleni, puhumattakaan siitä, että haavoja pisti ja kirveli.
joka vei Tuomaalaan.--Sillä Tuomaan tyttären luo oli nyt Aapo matkalla, oli Annun luo menossa asiastaan puhumaan.
Taaksi runsahan rukihin, Kuulostelin kuulevata, Ojo-kauloin katsojata-- Ei mua kukana kuullut,
Todisteeksi tästä kerron erään keskustelun, mikä minulla kerran oli hänen majesteetinsa kanssa.
pienimmät ruuhetkin ovat meidän suurimpain sotalaivain kokoisia?
vedin miekkani ulos ja pistin sen tuppeen jälleen,
pani minut seisomaan kuninkaan kirjoituspöydälle ja käski minun omin sanoin antamaan kertomuksen itsestäni.
kuten perästäpäin sain tietää, ottivat kaikki tavarani ja irroittivat seinäverhot.
niin eivät minun raajani tuossa sentään sen pahempaa vammaa saaneet. Sukat ja housut ne vaan tulivat sen siivoiseksi.
niin ei olisi tätäkään tapahtunut. Mutta sitten hän myöskin muisti, että olihan hän monta kertaa kironnutkin, pari kertaa varmaankin,
Eihän tällaisilla vesillä ensinkään pystyisi liikkumaan sellainen vene, jota minä voisin hoidella.
huomatessani noitten hyväntahtoisten ihmisten olevan huolissaan minun tähteni, sieppasin hattuni, jota säädyllisyyden vaatimusten mukaan
Herättääkseni yhä suuremmaksi hänen uteliaisuuttansa minä kerroin hänelle,
asetti rauhaa heidän keskenään, kun niin tarvittiin. ja kiikutti vähäistä tyttöä polvillaan. Lasten äiti,
Tyttäreni Betty, joka nyttemmin on jo naimisissa, ja jolla jo on omiakin lapsia, oli ompelukoulussa.
Hän esiintyi kuin tottunut puhuja konsanaankin, ja äänenpainosta sekä käsien liikkeistä minä arvasin, milloin hän uhkaili,
Enimmin pelkäsin silmiäni, ja pahoin niitten olisi käynytkin, ellei olisi muuan oiva keino johtunut mieleeni.
että vähitellen supistaa teidän ruoka-annoksenne. Siitä on oleva seurauksena se, että te laihdutte ja kuihdutte,
Silloin sanoi kuningatar, että jos minä otan tehdäkseni piirustukset,
Yöjalkaretkellä oli nyt se Sipolan isäntä, joka aina ennen oli muita siitä kovasti kieltänyt.
Eikä äitini äkännyt; Tuuinta tuvasta kuului, Hyrähtely hellän äidin.
Hänellä pitää myöskin oleman vapaa tyköpääsemys meidän keisarillisen personamme eteen, ja
kumarsin isännän vieraalle, kysyin hänen omalla kielellään, mitenkä hän jaksaa ja sanoin häntä tervetulleeksi taloon,
ja sitä syntiä ei hän ennen vielä milloinkaan ollut tehnyt. Sen törmän alla, missä hän oli hevosten tieltä raviin hypännyt,
Minä tein sen muutamin sanoin. Glumdalclitch, joka ei olisi päästänyt minua mihinkään silmistänsä ja nytkin odotti oven suussa,
milloin lupaili, milloin lausui sääliä, milloin suosiota. Minä vastasin moniaalla sanalla, mutta täynnä nöyryyttä,
Syrjäistä metsäpolkua hän öiseen aikaan asteli; kulki kaitaista kinttutietä,
kuinka Europassa kolme neljä sataa vuotta sitten oli keksitty muuan merkillinen jauho eli pulveri.
ruokahalu vähenee vähenemistään, ja niin te muutaman kuukauden kuluttua surkastutte ja kuolette.
olin pitänyt kainalossani, heilutin sitä pääni ylitse, huutaen kolme kertaa eläköön ,
niin kyllä hän panee oman puuseppänsä tekemään sellaisen veneen kuin minulle sopii, hankkiipa minulle vielä paikankin, missä soudella.
kutsuttiin sisään ja
Sanoin jäähyväiset vaimolleni ja lapsilleni, jolloin kyyneleitä kyllä vuodatettiin kummaltakin puolen.
Lapset menestyivät kaikki terveinä ja iloisina, niinkuin kukkaset kedolla, ja iso-isä katseli niitä tytyväisellä sydämmellä;
Minun pyynnöstäni ei kääpiö saanut muuta rangaistusta kuin kelpo selkäsaunan.
Merimiehet kun eivät huomanneet huonekalujen olevan kiinniruuvatuita lattiaan, kiskoivat ne väkivoimalla irti ja
Niinkuin ennen olen maininnut, oli minulla silmälasit erikoisessa taskussa, joka oli keisarin tarkastajilta jäänyt huomaamatta.
Päivä paistoi, taivas hohti, Kukka tuoksui, nurmi nuokkui, Ruis suhkaen sihisi
Ja tällä tavoin sihteerin ystävyys teitä kohtaan sai asian lukkoon. Päätös tuli tällainen:
yhtyi häneen Sipolan pikkukarja. Ne siinä ensin suurin silmin katselivat valkeaa, jauhoista miestä,
eikö äitin siis pitänyt olla onnellisena? Ah! ei ollutkaan.
on hänen osaksensa tuleva muitakin osoituksia meidän suosiostamme. Annettu Belfaboracin palatsissa
osoitteeksi, ett'en ollut lainkaan loukkautunut. Astuessani sitten isäntääni kohti
joka alamäen rinteestä metsien poikki luikerteli tuuhean viidakkolehdon halki, jonne ruskokaan ei kuontunut valaisemaan.
niinkuin Pikku-muori oli opettanut. Vieras oli vanha ja likinäköinen mies. Paremmin minua nähdäkseen,
Ilman hengen heiluttaissa, Huokuessa hellän tuulen-- Koillisista kirkko kuulti,
siten tärvelivät ne koko lailla.
Hänen kauniissa surullisissa kasvoissaan kuvautui raskas kärsiminen, joka teki hänen mielensä sairaaksi. --
kahdentena päivänä toistakymmentä meidän hallituksemme yhdennessä kuukaudessa kymmenettäkymmentä.
Kuningatar ivaili usein minun arkain viisauttani
mutta kun tunsivat hänet isännäkseen, alkoivat kävellä lekerrellä jälestä
nälkään näännyttäminen pidetään tarkoin salassa, jota vastoin silmäin puhkaiseminen merkitään tuomioon.
hän pani silmälasit nenällensä, mutta silloin minä purskahdin kuin purskahdinkin nauramaan,
Sabina , sanoi vanha mies, olet tänä päivänä niin suruissasi!
Arkana asteli mies, ja kokoon oli kuristunut sydän hänen rinnassaan, sillä oudolta tuntui tämä salainen kulku,
Eri mieltä ei ollut kukaan muu kuin Bolgolam, keisarinnan kätyri,
Siihen jos sattuu yksikin ainoa tulenkipinä, niin se syttyy silmänräpäyksessä, olkoon sitä vaikka vuoren korkuiset kasat ja
vahvisti todeksi kaiken sen, mitä minulle oli tapahtunut siitä saakka kuin olin heidän taloonsa tullut.
Nikkari, näppärä mies, sai minun johdollani kymmenessä päivässä valmiiksi huvipurren,
Sitten astuin Adventure nimiseen laivaan, kapteenina John Nicholas, Liverpoolista.
sekä vasen käsi että silmät ylös aurinkoa kohti, ikäänkuin kutsuen sitä vieraaksi mieheksi.
sieppasi minua koivista ja nosti minut niin korkealle, että minussa joka jäsen vapisi. Mutta isä nykäisi minut hänen kädestään ja
Kellot kuuluen kumisi, Etelässä ahot auken', Salot siinteli siniset,
sillä miehen silmät olivat kuin täysikuu, joka paistaa kahdesta akkunasta tupaan.
Muutamia lautoja he niinikään irroittivat seinistä laivan tarpeiksi ja vihdoin, otettuaan kaikki, mikä heitä miellytti, upottivat lippaan rungon mereen.
ja hänen nuttunsa liepeistä maittavaa suurusta nuoleksia. Eikä Aapo heitä pois häsinytkään, eikö lie huomannut,
Ne minä nyt sidoin nenälleni niin lujasti kuin laatuun kävi ja jatkoin rohkeasti työtäni, välittämättä vihollisen nuolista.
Kuningas oli kyllä niin oppinut mies kuin joku toinenkaan tässä valtakunnassa, oli tutkinut filosofiaa ja erittäinkin matemaatikaa,
ja usein kompastui jalka pimeässä milloin kiveen, milloin kantoon.
lentää ilmaan ukkostakin kovemmalla pauhinalla ja rymyllä.
Pian se upposikin, siihen kun oli lyöty jo niin monta aukkoa.
Lehot lehväiset levisi. Kirkkoon kutsui kellon kieli,
ja tiedusti minulta kerran, ovatko kaikki ihmiset minun kotimaassani sellaisia pelkureita kuin minä.
Koska nyt nälkäkin alkoi vaivata minua aika lailla -- viimeksihän minä olin maistanut muutaman murenan pari tuntia ennen laivasta lähtöä, --
mutta minua tarkemmin katseltuansa ja nähtyänsä minun kävelevän, hän päätti kuin päättikin minun olevan jonkinlaisen,
Tästä matkasta enemmän kertomukseni toisessa osassa
antoi pojalle sellaisen korvatillikan, että Europassa olisi moisesta hyväkin komppania ratsuväkeä mennyt mäkeen.
vai muutenko lie ajatellut, että nuoleksikoot, siitäpähän saavat .
Minä vannoin ja allekirjoitin nämä artiklat suurella ilolla ja mielihyvällä, vaikk'eivät ne olleetkaan kaikki niin kunniakkaita kuin olisin toivonut.
Viettelipä mielensä silloin häntä takaisin kääntymään ja jättämään sillensä koko tuuman, mutta
Muut, huomattuansa mikä minua huvittaa, räjähtivät hekin nauramaan, mutta sen pani vanha farmari, typerästi kyllä, pahakseen ja
erittäin näppärästi keksityn kellovärkin.
onko poikani taas huolestuttanut sinua? Ah, hyvä Jumala, vastasi miniä kyynelsilmin,
jota keisarinna myötäänsä oli yllyttänyt vaatimaan teille kuolintuomiota. Kolmen päivän perästä
Oma miel' ol' marjamaille. Lemu lenteli lehosta, Hyvä haju heinikosta,
Aina kotiveräjille seurasivat häntä vasikat ja surullisesti siihen ynisemään jäivät,
Hyvä oli, ett'ei minun tarvinnut olla näkemässä tuota hävitystä.
jossa oli purje ja muut tarpeet. Kuningatar, sen nähtyään, ihastui siihen niin,
Syy oli seuraava. Kesäiseen aikaan on tässä maassa paljo kärpäsiä, kooltaan niin suuria kuin leivoset meillä.
Slumpissa vettä hakemaan. -- Tekijä jää rannalle. -- Joutuu maan-asukasten käsiin. --
ja karkotti vähäisemmänkin unen hänen silmistään.
Moni niistä kyllä sattui silmälaseihin, mutta ei siitä sen suurempaa vahinkoa; siirrähtiväthän vain lasit sijoiltansa hiukan.
Samalla hän käski viedä pojan pois pöydästä. Minuapa alkoi pelottaa, että poika rupeaa pitämään minulle viikkoista vihaa:
niin kävi luonnon vaatimus minussa niin valtavaksi, ett'en malttanut olla sitä osoittamatta.
suuttui ihan suunniltaan. Tuo vanha farmari oli samalla kovin ahnas mies; sen minä nyt pahaksi onneksi kyllä sain tuta.
Sellaisten rakentaminen on näet siinä maassa kehittynyt varsin korkealle kannalle.
pelkään hänen huonossa seurassa olevan. Eksynyt poika raukkani! huudahti vanhus.
Nehän olivat kokonaan Skyresh Bolgolamin, yliamiraalin, ilkeämielisyyttä vaan.
lähetetään nyt teidän ystävänne sihteeri tänne julkilukemaan teille syytös-artikloja ja selittämään hänen majesteetinsa ja neuvoskunnan suurta lempeyttä siinä,
Jos nyt tätä pulveria panee sopivan määrän vaski- tai rautaputkeen, ja pistää sen päälle rauta- tahi lyijypallon ja sytyttää,
kun Aapo sulkupuiden välitse pihaan pistihe. Siitä astui hän pirttiin,
Sabina vietti yönsä kyyneleillä ja rukouksilla, ja turhilla kokeilla miestänsä ilahuttaa ja lohduttaa;
että sieppasi sen syliinsä ja juoksi näyttämään kuninkaalle.
Viedään farmarin taloon, jossa häntä kohdellaan hyvin.
Minä lemua lensin kohti, Kiisin kohti kukkuloita, Vasten armaita ahoja;
muistin kyllä, mitenkä meillä pahankuriset lapset kohtelevat varpusia, kaniineja, kissanpoikia ja koiranpentuja.
Hän näet antoi minun isännälleni sen kovan-onnen neuvon, että minut pitäisi viedä läheiseen kaupunkiin markkinoille eli toripäiville
Arvatenkin vastoin kaikkea säädyllisyyttä minä pistin monta kertaa sormen suuhuni,
Näiltä pahan-ilkisiltä hyönteisiltä en tahtonut ateriain aikana saada rauhaa ensinkään, ne kun
että teidät on tuomittu ainoastaan menettämään silmänne. Hänen majesteetinsa tahtoo olla varma siitä,
Heti senjälkeen otettiin minulta kahleet jaloista pois ja nyt olin aivan vapaa mies.
riisui nuttunsa naulaan ja meni sitten lähteelle peseytymään. Sen tehtyään pukihe hän puhtaihin ja
iso-isä taas kamppaili rukouksissaan sen kovan kamppauksen,
Kapteenin epäluulot, jotka kumminkin haihtuvat. --
Saatuani kaikki koukut kiinni, rupesin vetämään köysiä sidotusta päästä, mutta laivatpa eivät liikahtaneetkaan.
Kuningas käski koetteeksi panna minut pursineni vesisaaviin, mutta siinä oli niin ahdasta, ett'en päässyt pieniä airojani
Senpä vuoksi lankesin polvilleni, ja viitaten poikaan, koetin isäntääni saada käsittämään,
Mutta kuultuansa minun puhuvan selvästi ja järkevästi, hän ei osannut salata hämmästystään.
Kotimatka. -- Tulo kotiin.
että te nöyrästi ja kiitollisena alistutte tämän rangaistuksen alle.
rahan edestä näyteltäväksi. Eihän sinne meiltä ollut kuin kaksikolmatta peninkulmaa elikkä ratsain puolen tunnin matka.
Huivi aukes' hyppiessä, Letti lentäissä levisi, Karis' rimsut rinnoiltani,
Tämä elämänlaatu on parannettava; vielä tänä päivänä tahdon puhutella häntä . Ah, tee se, appi,
Ne olivat kiinni ankkureissaan, ja niinpä oli uljain osa yritystäni vielä suorittamatta. Päästin köydet käsistäni --
Keisari teki minulle sen kunnian, että oli läsnä koko juhlamenojen ajan.
myötäänsä hörisivät ja pörisivät korvissa, pyrkivätpä lautasellenikin ja väliin lensivät nenälle tai otsalle,
tietää antaakseni hänelle, että minä tahdon ruokaa. Hurgo
Älykkäänä miehenä te tiedätte kyllä, mihin toimiin teidän on ryhtyminen. Ja nyt minun täytyy, epäluuloja välttääkseni,
Makasin muutamia tunteja, mutta yhtämittaa näin unta siitä seudusta, missä olin ollut,
Minä huomasin, että heillä on jotain mielessä, koskapa isäntä ja vieras kauan aikaa sopottelevat keskenään,
että pyydän anteeksi pojan puolesta. Isä myöntyi, ja poika palasi pöytään.
niin pallo lentää sellaisella voimalla ja nopeudella, ett'ei sitä pidätä mikään. Suurimmat tällaiset pallot
palata yhtä salaisesti kuin tännekin tulin.
veisasi ja luki sitten koko päivän, aivan niinkuin ennenkin. Siitä päivästä pitäen
se oli tuon korkean herran nimi, niinkuin sittemmin sain tietää, käsitti minun merkkini vallan hyvin.
joka kiusaten veti hänen mielensä milloin isänrakkauteen, milloin Jumalanpelkoon.
Luonto ja kohtalo näkyvät säätäneen minun osakseni toimekkaan ja levottoman elämän.
olivathan ne koukuissa kiinni -- ja leikkasin urheasti ankkuritouvit puukolla poikki,
Helyt helmoilta sirosi, Korut päältäni putosi-- Tuntui kuin ois ken ajanut,
saattavat yhdellä iskulla kaataa maahan kokonaisen armeijan rintaman, kukistaa kivimuurit perustuksia myöten ja
Minä otin isäntääni kädestä ja suutelin sitä.
Hän läksi, ja minä jäin yksikseni, mieli täynnä levottomuutta ja epätietoisuutta.
Joku juossut jälkiäni, Pelko kiiätti pakohon, Vapistus takoa työnsi.
Hän astui lavalta alas ja käski nostaa useampia tikapuita kummallekin puolen minua.
rukoili nuori vaimo. Tuhansittain siunatkoon teitä Jumala, jos voitte johdattaa miehen onnettoman vaimonsa tykö
Kiitollisuuteni osoitteeksi minä lankesin hänen majesteetinsa jalkoihin,
saaden pari sataa nuolta käsiin ja kasvoihin. Nyt tartuin jälleen solmuun kiinni ja
eli huopureitani liikuttamaankaan. Mutta kuningatarpa oli jo sitä ennen keksinyt paremman keinon.
tuhota suuria sotalaivoja, niin että ne uppoavat meren pohjaan tuhansine miehineen.
ja niistä vaaroista, joista olin päässyt. Herättyäni tunsin olevani virkistynyt.
Hän ei tyytynyt siihen, mitä minä olin kertonut tulostani tähän maahan, hän luuli vaan, että Glumdalclitch yksissä neuvoin isänsä kanssa
pistellen kipeästi ja levittäen ympärilleen varsin ilkeätä löyhkää. Minulla oli koko työ ja tekeminen,
vähä väliä aina viitaten minuun. Luulinpa ymmärtäväni heidän puheestaan muutamia sanojakin.
ja jonka kapteenina oli John Nicholas. Onnellisesti saavuttiin Hyvän Toivon niemelle saakka.
Ennen päivän koittoa astui hän poikansa huoneesen ja rauhaisella vakuudella vaati häntä kertomaan seikkansa,
tuli Aapo entistään yhä jurommaksi ja vähäpuheisemmaksi ja samalla jumalisemmaksikin. Yhtenä ainoana päivänä
Kesken aterian oli lempikissa hypännyt emännän syliin.
Huomis-aamuna Pikku-muori, Glumdalclitch, kertoi minulle koko aikeen, jonka hän viekkailla keinoin oli saanut äidiltään tietää.
Mietittyäni sitten asiatani pitkin ja poikki, tein vihdoin päätökseni, josta minua kenties moitittanee, eikä syyttäkään.
Hän käski puuseppänsä rakentaa puusta
silloin vasta voisi hän päättää, miten tekisi. Leonardo alkoi näin:
Satakunta miestä nousi niitä myöten minun päälleni, astuen minun suuni eteen, käsissään korit täynnä lihaa, jotka keisari oli lähettänyt,
ja isän hylättyin lastensa tykö! Sabinan jälleen mentyä tupaan valmistaaksensa illallista miehelleen ja
Jos kaksi tuommoista palloa yhdistää kahleilla ja sitten lähettää lentämään, niin katkaisevat ne mastot ja muut
Ennätin aholle nousta, Kerkesin kummulle kohota-- Kaukaa kuuluvi hyminä,
vedin varsin helposti perässäni viisikymmentä vihollisen suurinta sotalaivaa.
mutta hän käski minun nousta ja lausui minulle monta armollista sanaa, joita en käy tässä toistamaan, jott'en näyttäisi turhamieliseltä.
oli opettanut minut matkimaan muutamia lauseita, saadakseen vaan minusta sitä kalliimman hinnan.
huiskiessani niitä pois, enkä saattanut olla hätkähtämättä joka kerta kuin ne lensivät kasvoilleni.
heti ensimmäiset viestit minusta saatuansa.
oli hänet kuitenkin nähty erittäin iloisena ja hupaisena. Se päivä oli silloin, kun Annu ja Kalle häitään pitivät.
Minä kuulin takanani jyrinää, niinkuin olisi kymmenet kangaspuut olleet käynnissä.
Tyttö raukka otti minut syliinsä, itkien häpeästä ja mielipahasta.
Senpävuoksi hän kyseli minulta yhtä ja toista muutakin
Kello oli silloin kahdeksan maissa iltaa. Kapteeni arvasi minun jo liiankin kauan paastonneen ja käski panna illallista pöytään.
taklaukset poikki, leikkaavat satoja ihmisiä keskeltä kahtia ja tuhoavat kaikki kuin eteen sattuu.
Blefusculaisilla ei ollut ensi alussa aavistustakaan minun tarkoituksistani. Hämmästyen he katselivat,
Siellä käytiin ankkuriin ja noustiin maihin vettä ottamaan. Mutta kun laivassa samalla huomattiin vuoto,
Se tilkittiin ja tervattiin vedenpitäväksi ja pantiin lattialle erääsen palatsin ulommaisia huoneita.
Lopuksi hän lausui toivovansa, että minusta tulee hänelle hyödyllinen palvelija,
jospa rikokseni sillä olisi sovitettu. Ei koskaan! huusi Sabina itkein.
Siinä oli monenkin eläimen lihaa, sen huomasin, mutta en osannut niitä mausta erottaa.
Sellaista pulveria -- näin minä edelleen selittelin --
Käänsin päätäni ja huomasin, että se olikin vaan kissan kehräämistä, tuon lempielukan,
Jos olisin silloin tuntenut ruhtinaitten ja ministerien mielenlaadun ja luonnon, niinkuin sittemmin useammissa hoveissa opin tuntemaan,
palvelioille tuli nuorellainen mies käyden huonetta kohden. Hän oli iso, vankka ja roteva,
Kääpiön tavallisia koiruuksia oli se, että hän otti kouraansa koko joukon kärpäsiä -- aivan niinkuin koulupojat meillä --
Vieri virsi tuulen tietä, Herran huoneesta humisi-- Tuolloin tuntui tunnossani,
Hän kohteli minua varsin ystävällisesti, huomattuaan,
Annua oli isänsä ankarasti torunut, ja Annun oli täytynyt pyytää Aapolta anteeksi.
ja kasvonsa oli päivettynyt, pitkä pyssy oli olalla ja leveä veitsi vyössä.
ja sai minulta järkeviä vastauksia, joissa ei ollut muuta vikaa kuin että lausumiseni oli murteellista, ja että puheessani tuli farmarin talossa opituita moukkamaisia lauseparsia, jotka eivät ole hienossa hovissa käypiä.
ja että minä todistan ansainneeni kaiken sen suosion, kuin hänen puoleltansa minun osakseni tullut on ja
mutta minä pelastan sinun. Vannon autuuteni kautta, ett'et ole murhaaja. Sabina,
Hän pelkäsi, että raaka markkinaväki tekee minulle jotain pahaa, puristaa minut kuolijaksi tai taittaa minulta jalat tai kädet, kouriessaan minua.
Pohjassa oli hana, josta vesi päästettiin ulos, niin kohta kuin oli alkanut pilaantua.
meillä usein pannaan onttoihin rautapalloihin ja lennätetään piiritettyyn kaupunkiin, jossa ne särkevät kivityksen, kukistavat talot,
jos olisin tiennyt, millä tavoin he kohtelevat pienempiäkin pahantekijöitä kuin minä,
Hyvin ne oli keitetty ja paistettu ne palaset, mutta pieniä olivat kuin sirkan siivet.
joka päästä ja käpälästä päättäen oli kolme kertaa niin suuri kuin härkä.
ja päästi ne äkkiä lentoon minun nenäni alla, säikyttääkseen minua kuningattaren suureksi huviksi.
kuinka minä leikkelin poikki laivain ankkuritouveja, ja luulivat minun aikovan saada laivat tuuliajolle ja törmäilemään toisiinsa,
Kuningas käski käydä tänne ne kolme suurta tiedemiestä, jotka maan tavan mukaan olivat vuoroviikollaan hovissa.
niin täytyi purkaa koko lasti ja jäädä sinne talvehtimaan. Päälle päätteeksi sairastui meiltä vielä kapteenikin.
ett'ei katseessani ole mitään outoa eikä puheessanikaan mitään nurinpäistä. Jäätyämme kahden kesken, hän tiedusteli,
olisin aivan alttiisti antaunut niin lievän rangaistuksen alaiseksi.
Kostoksi minä silvoin niitä veitselläni lennosta, ja
Aapo oli siitä sydämen nöyryydestä niin hyvästynyt, että oli vietättänyt nuorelle pariskunnalle häät
vastedes tulla saattaa.
Ääni äitini varoitti: Elä mene marjamaille, Joka sunnuntai salolle, Käyhän kerran kirkkohonkin,
Pilkkuinen koira juoksi hänen edellään. Hyvää iltaa, Leonardo! huusi hänelle ukko.
sanoi ukko totisesti, päätänsä pudistaen, pidätkö Jumalan pyhiä käskyjä, pidätkö omaa autuuttasi niin halpana,
räjähtävät sitten rikki ja singottavat sirpaleita joka haaralle tuhoksi ja turmioksi kaikelle, mitä lähellä on.
Nämä herrat tutkivat ja tarkastivat minut kaikin puolin ja tulivat kovin erillaisiin päätöksiin.
Pistin niitä suuhuni pari kolme yht'aikaa ja samoin kolme pyssynluodin kokoista leipää kerrassaan.
Puolessa tunnissa sai kaksi palvelijaa sen jälleen täyteen. Siinä minä sitten useasti soutelin ratokseni
Kerran tänäkin kesänä-- Käki kukkui toisahalla, Takanani lintu lauloi,
Siitä he kyllä olivat yhtä mieltä, ett'en minä ole tullut maailmaan ihan tavallisten luonnonlakien mukaan,
mutta pian he huomasivat koko laivastonsa lähtevän liikkeelle hyvässä järjestyksessä ja minun vetävän köysien päästä.
missä kaikissa paikoin minä olin matkustellut, ja millä tapaa joutunut tuuliajolle tuossa suunnattomassa arkussa.
Sipolan isossa pirtissä ja vihkimätilaisuudessa oli hän itse toimittanut lukkarin ammattia.
Tulia vastasi tähän tervehtimiseen nirppaasti ja vihaisesti ja tahtoi joutua hänen ohitse. Odota, poikani,
Lukija suvaitkoon ottaa huomioonsa, että keisari oli viimeisessä artiklassaan määrännyt minulle niin paljon ruokaa ja juomaa
siinä toimessa minä pian totuinkin sangen näppäräksi. Muistuu tässä mieleeni,
ja vaikka emäntä piteli sitä lujasti kiinni, jott'ei pääsisi hyppäämään minun luokseni ja iskemään minuun käpäliään.
Sanoin tietäväni, mistä ja miten tuota pulveria tehdään, ja että aineksia on täälläkin helposti saatavissa;
Lehon liepeestä helisi: Katso tänne, kulta tytti, Tule tänne, armas impi,
että kohta olet valmis niiden menettämiseen. Miten aivotte tehdä, appi? kysyi Sabina tuskalla ja pelolla.
Kaikki tämä teki sen, että saimme olla siellä maaliskuuhun asti. Laiva saatiin kuntoon, purjeet nostettiin ja
Hän oli huomannut, kuinka kaino minä olen luonteeltani, kuinka arka kunniastani, ja kuinka tuskallista minun on oleva joutua rahan edestä näyteltäväksi kehnoimmalle roskaväelle.
että Glumdalclitch asetti minut kerran taas tapansa mukaan lippailleni akkunalaudalle, raitista ilmaa hengittämään.
Siitä nyt lukija näkee, kuinka älykästä väkeä lilliputilaiset ovat,
Mutta siihen aikaan minussa kuohui nuori veri vielä, ja koska minulla oli hänen majesteetinsa lupa käydä kunniaterveisillä Blefuscun keisarin luona, niin käytin tilaisuutta hyväkseni.
Silloin pääsi heiltä niin hirmuinen hätähuuto ja epätoivoinen parkuna,
sekä kuningattarenkin ja hänen seuralaistensa huviksi, ja mielikseen he katselivatkin minun taitavuuttani ja sukkelia liikkeitäni.
Mutta eipä vaaraa vähääkään: kissa ei ollut minua huomaavinansakaan,
muitta mutkitta purjehdittiin Madagaskarin salmeen.
Itse hän kertoi minulle seuraavaa: Kello kahdentoista paikoilla päivällä
Lisää he kantoivat, minkä ennättivät, kummastellen ja ihmetellen senkin tuhannella tavalla minun kokoani ja ruokahaluani.
lisäsi ukko, eikö sinulla ole ystävällistä tervehtimistä vanhalle isällesi? Etkö tahdo nähdä lapsiasi?
Olipa sitten huomentuoppia juotaessa kymmeniä pöytään heittänyt ja sitä mukaa makeita maistellut, ja siitäkö lie niin puheliaaksi tullut,
Isä ja äiti olivat kyllä, kertoi hän,
että sitä on mahdoton kuvata ja mahdoton käsittää.
sillä eihän minulla muka ole mitään edellytyksiä henkeni elättämiseen: ei minusta ole juoksijaksi, ei puihin kiipeäjäksi,
Täällä, tääll' on marjamaita, Metsä täynnä mansikoita, Vaapukoita vaaran rinne!
ja kuinka ymmärtäväinen ja tarkka taloudenhoitaja heidän kuuluisa keisarinsa on
sanoin osaavani myös opettaa tekemään näitä rautatorvia niin suuria kuin hänen majesteetinsa valtakunnalle soveliasta olisi.
Antaa totuudelle kunniansa! vastasi ukko rauhallisesti ja totisesti, mutta vesissä silmin. Poikani,
Ennenkuin nuo kolme päivää olivat kuluneet, lähetin ystävälleni ylisihteerille kirjeen, jossa ilmoitin aikovani,
hän oli huomannut arkun kiikarillansa ja luullut sitä ensin alukseksi. Silloin hän päätti laskea sitä kohti,
Ilmoitin heille sitten muilla merkeillä, että minua janottaa. Ruuan menekistä päättäen he arvasivat,
vaikka isäntä nosti minut noin kolmen yardin päähän siitä. Ja minä kun olin kuullut kerrottavan ja matkoillani sen todeksikin huomannut,
luvanneet Grildrigin hänen omakseen, mutta kunhan ei vaan kävisi nyt kuin viimekin vuonna:
Ei ole minulla aikaa, vastasi Leonardo. Minun täytyy jälleen tällä hetkellä lähteä pois. Ja mihin?
Päästyäni nuolten kantamasta minä pysähdyin hetkeksi ja vedin nuolet ulos käsistäni ja kasvoistani
Suurimmat tulisivat korkeintaan sata jalkaa pitkiä.
ennen saamani luvan nojalla, lähteä samana aamuna Blefuscuun.
Minä kurja kuulin tuota, Koito taakseni katahin-- Poika seisoi puun nojassa, Mies sorea, muoto kaunis;
se kun ei ollut kovinkaan syrjässä hänen kurssistaan, toivoen samalla saavansa ostaa laivakorppuja,
että peto ihan varmaan karkaa kimppuun, jos sitä pakenee tai osoittaa pelkoa,
Päästiin tuosta sanotun saaren pohjoispäähän viidennelle asteelle eteläistä leveyttä,
ei kolojen kaivajaksi maan sisään. Hampaita he tutkivat erittäin huolellisesti ja
silloin hänelle oli luvattu lampaan karitsa, mutta hetipä he sen olivat myöneet teurastajalle, kun oli kasvanut lampaaksi.
Väliin vedin purjeen ylös ja asetuin perään: tuulta minulle löyhyttivät hovinaiset viuhkoillansa.
Lilliputin pääkaupunki, ja keisarillinen palatsi. -- Keskustelu ylisihteerin kanssa. --
ett'ei minulle vähät juomatkaan riitä, ja niinpä he, älykästä väkeä kun olivat, toivat varsin vikkelään kaikkein suurimman viinitynnyrinsä,
jatkoi hän kääntyen Leonardoon, en aivo olla syyttäjäsi; mutta jos tuomari minulta kysyy, oletko murhaaja,
Minä näet en uskaltanut sallia ripustaa lipasta naulasta akkunan ulkopuolelle, niinkuin meillä Englannissa ripustetaan linnunhäkkejä.
Kun pariinkymmeneen tuollaiseen torveen panisi tarpeellisen määrän puheena-olevaa pulveria,
siis niihin seutuihin, joissa yhtämittainen luoteistuuli puhaltaa joulukuun alusta toukokuun alkuun.
Heidän väsyttyänsä, pantiin palvelijat puhaltamaan tuulta purjeesen, ja siinäkös minä ohjasin purttani,
kysyi isä. Aurinko on laskussaan, matkustaja hakee itselleen majaa, työmies palaa kotiinsa kedolta,
Vastausta odottamatta astuin sille puolen saarta, missä laivasto oli, otin suuren sotalaivan, sidoin köyden sen kokkaan ja nostin ankkurin.
ja voitelin niitä sillä rasvalla, jota minulle jo ensi päivänä Lilliputissa oli annettu nuolenhaavoihin pantavaksi, niinkuin edellä jo olen kertonut.
Tällaisena se puhalsi kaksikymmentä vuorokautta yhtämittaa
että oli kertonut alusta loppuun koko kosimaretkensä ja puhunut kaikesta, mitä hänelle sillä tiellä oli tapahtunut, niinkuin hiiristä,
Tekijä lupaa auttaa keisaria hänen vihollisiansa vastaan.
niin tahdon vastata: on! Jumalan armo on voimallinen ja suuri;
niin jo saisi moniaassa tunnissa lujimmankin linnan muurit murretuiksi,
jokainen kokoaa ympärilleen omansa, joista päivän työt ja toimitukset ovat pitäneet hänen erillänsä;
milloin laitaiseen, milloin hankavastaiseen! Leikin loputtua nosti Glumdalclitch purteni ylös ja
päättivät minun kuuluvan lihansyöjäin lahkoon. Mutta minkäs eläinten lihaa minä söisin?
Olin lykännyt toisen akkunani syrjään ja söin parhaillani makeata kakkua murkinaksi.
niin päätin kuin päätinkin näyttää, ett'en pelkää yhtään mitään.
Riisuin sitten vaatteet yltäni ja panin ne ynnä peitteen, jonka olin tuonut kainalossani, laivaan ja läksin sitten,
Otin sitten silmälasit pois, odotin tunnin verran, kunnes luode oli vähän laskenut, kaalasin keskikohdan yli, saalis perässäni, ja