rhasspy/piper-checkpoints huggingface dataset:
hevosista ja muista seikoista. Sieltä kautta ne olen minäkin kuullut ja tähän paperille pannut.
tukehdutti hän kuitenkin tämän halunsa ja kulki eteenpäin.
Ehkä se on kirkon ruunu, ivasi isä. --Jos lienee,
I. Siihen aikaan, kun isä lampun osti, sanoi hän äidille näinikään: --Äiti hoi, kuulehan,--
II. Tuomaalan mökki on sievoinen mökki,
Sitä hän vain kaikista enimmän kuului ihmetelleen, että mikähän se mahtoi olla se mies, joka häntä oli ampua aikonut,
salaisia vihollisiani, eivät malttaneet olla ohimennen lausumatta muutamia epäedullisia sanoja minusta.
siihen tapaan kuin Europassa väännetään sankoja ylös syvästä kaivosta.
Mutta kun ajattelin, mitä kaikkea jo olin saanut kärsiä, ja että heissä on miestä tekemään minulle paljoa enemmänkin pahaa, ja kun otin lukuun, että olin antanut heille kunniasanani,
Omalla rahallani ... sitten kun säästän... Sinä et saa ikänäsi niin paljon rahaa säästetyksi...
mutta että hän kuitenkin oli pelastunut,
tarjoo ne muutamat isännällekin.--Se Kuopion posti on toistakymmentä markkaa vielä velkaa--
arveli Pekka, mutta oli jo tullut uteliaaksi ja aikoi koetella lamppua. --Ei sitä koetella tarvitse--pitää se uskoa koettelemattakin. --
rakennettuna pienoisen luhtarantaisen lampipyörylän rannalle.
Koetin kaikin tavoin käyttää tällaista edullista asemaa hyödykseni.
eikä selvillä ulapoilla kareistakaan pelkoa. Vähitellen vaimeni myrsky, purjeita nostettiin, ja
Metsän viertä vieretellä; Herra kulki kupehella, Sivulla siputti sorja-- Minä en katsoa rohennut,
Siellä laskin heidät maahan ja pyysin ilmoittamaan tuloni jollekin keisarin sihteereistä
eiköhän ostettaisi lamppua meillekin --Mitä lamppua! --No, etkö sinä tiedä, että kirkonkylän kauppamies on Pietarista tuonut semmoisia
kävihän tuo kaikki laatuun minulle, monet kovat kokeneelle miehelle.
Vadillisesta tuli hyvä suupalanen ja lekkerillisestä kelpo kulaus.
Ne hän saa kantaa jälestäpäin--perästä kuuluu, sanoi torventekijä! Hollimiehen ruoska läiskähti,
kun ei Jumala ollut antanut ruudin syttyä, vaikka pyssy oli jo ihan kohti ojennettuna ollut ja jo säkenetkin piistä säihkyneet .
sillä semmoiseksihan olin käsittänyt alistuvaisen käytökseni, niin luovuin moisista aikeista. Ja,
Maan-asukasten pelko minua kohtaan hälveni hälvenemistään.
Helposti siihen luvan sainkin sillä nimenomaisella ehdolla kumminkin, ett'en tekisi pahaa ihmisille enkä taloille.
Ja siitä saakka rupesi muuan hänen majesteetinsa kannattama liittokunta ministereitä vehkeilemään minua vastaan.
ja ajatteli kelloaan ... ei muuta mitään kuin kelloaan. Grönqvistin monikertaista kivirakennusta katseli ...
No, no--en minä häntä tahdokaan, sanoi Pekka vähän vapisevalla äänellä ja vetäytyi penkilleen ovensuuseinälle.
Mistä sinä sen tiedät? Kas, kas, kun on äkäinen ... mistä sinä olet äkäinen? Minähän sinun oluesikin maksoin... Itsehän sinä veit kellon ostajaisia juomaan... Olisit sinä saattanut sen toisen pullon... Sinähän sen kutsuit...
Ylös luo'a luomiani, Huivin otsalle hivutin, Ve'in liinan leuan päälle,
milloinhan maksanee?--Kylläpä nyt raukaisee ... taitaa olla ukkonen ilmassa ...
Kun tieto minun tulostani oli levinnyt ympäri valtakunnan, alkoi rikasta, laiskaa
ja kärryt herroineen katosivat aitan nurkan taakse tomupilveen, Vahdin seuraamina. --
sitä paitsi, olihan minulla jo vieraanvaraisuudenkin lakien nojalla velvollisuuksia tätä kansaa kohtaan, joka oli osoittanut minulle niin paljon auliutta.
Äidin taisi käydä Pekka parkaa vähän sääliksi, koskapahan rupesi selittämään hänelle,
silmä juoksi pitkin heijastavia ikkunoita ja rusottavaa kattoa ja komeita koristuksia ... sitä hän katseli,
Ja ihmeellistä kerrassaan oli näitten peukalomiesten rohkeus:
ja tiedoksi tekemään samalla, että minä odotan täällä hänen majesteetinsa lähempiä käskyjä. Tunnin kuluttua tuli vastaus:
ettei se ruunu ole, mutta että sitä sanotaan lampuksi, ja että siinä palaa öljy,
mutta ajatteli kelloaan. Martti kulki siivosti Esplanaadissakin, sillä hän oli aina ollut siivo poika,
Häämöttää siinä nyt hämärän sisästä vähäinen vasta tehty tervanurkkainen pirttirakennus, sen kanssa nurkakkain ovat pihanpäähuoneet,
alus totteli jälleen peräsintä. Kovaa vauhtia kuljettiin yhä itää kohti, emmekä tahtoneet tästä kurssista poiketakaan,
vähäpuheinen ja miettiväinen. Hän oli oppipoika, kuuliainen mestarilleen ja hyvämaineinen.
ja uteliasta väkeä saapua suunnattomin joukoin minua katsomaan. Kylät jäivät melkein kylmille,
Kahden kuukauden perästä puhkesi vihamielisyys ilmiliekkiin ja oli vähällä saada toimeen minun kukistumiseni.
Lammaspaisti siellä antaa perää meillä laitetulle, mutta härjänpaisti on erinomaista.
Kaupungin asukkaille annettiin keisarillisella julistuksella tieto minun tulostani.
Panin välisti maahan pitkäkseni ja päästin viisi kuusi henkeä kämmenelleni tanssimaan.
Enimmäkseen katseli Martti eteensä ... kenkäinsä kärkiä ... ja liivejänsä,
Päätä palmikon pureksin, Lettinauhoja nutustin, Katselin ahon kiviä,
tuossa he kävellä tepastelevat minun päälläni, vaikka toinen käsi minulla on ihan vapaana, eivätkä edes vavahtelekaan,
lamppuja, joista yksi näyttää enemmän kuin kymmenen pärettä.
eikä nyt enää tarvitse pärettä polttaakaan.
Olisit sinä kutsunut ... joitpahan kuitenkin ... kun minä jo kutsuin ensimmäisen ... sinä olet itara mies ...
joiden päällä välkähteli vaskiset kellon vitjat. Martti oli maalta tullut, puolen vuotta opissa ollut ...
Kyllä teidät nyt, isäntä, hukka perii, puhui kievarin pihalle jäänyt kyytipoika.
jott'ei ajaisi meitä Suuren Tatarian kaakkoispuolitse vielä Pohjoiseen Jäämereen.
nähdessään minunmoistani jättiläistä. Jonkun ajan perästä, kun huomasivat, ett'en minä enää pyydä mitään lisää,
hänen majesteetinsa, keisarillisen perheensä kanssa, ja seurassaan hovin korkeat virkamiehet,
suutarin opissa. Alusta alkaen oli hän tarkka ollut, ei tuhlannut penniäkään,
Oli minulla välisti, vaikka harvoin, sellainenkin härjänjalka pöydällä, että siitä tuli kolme suupalasta.
Näin vähän painavat suurimmatkaan ruhtinaille osoitetut palvelukset,
ja taampana seisoo aittapari, joista toinen on vaatehuone, toinen eloaitta. Hiljaistahan täällä on,
Muuri kaupungin ympärillä on puolikolmatta jalkaa korkea ja yksitoista tuumaa leveä,
Jo ovat pappilaankin semmoisen ostaneet. --
ilmestyi eteeni eräs korkean-arvoinen henkilö hänen keisarillisen majesteetinsa nimessä.
Vihdoin tulivat pojat ja tytöt niin rohkeiksi, että olivat piilosilla minun tukassani.
mutta nyt vasta niitä oli sen verran varoja kertynyt, että niillä oli kellon saanut. Eilen illalla, kun viikkopalkka maksettiin,
ja ihan olisi maanviljelys ja kotiaskareet joutuneet hunningolle, ellei majesteeti erityisillä proklamationeilla
Hänen ylhäisyytensä kiipesi oikealle polvelleni ja astui reittä myöten ylös aivan kasvojeni kohdalle,
et milloinkaan saa kellorahaa ... minulla on kello, mutta sinä et saa milloinkaan ... ja sinä olet itara mies...
Hanhista ja turkinpyistä tuli tavallisesti vain yksi suullinen, mutta parempia ne olivatkin kuin meillä.
oli määräsumma täyteen tullut... Ja eilen illalla, heti verstaasta päästyä,
Tietä pitkin tuijottelin; Keksin marjan mättähältä, Maasta mansikan havahin,
kovinpa se nyt haukotuttaa... Onpa ne tuonne orsille heiniä ahtaneet--vaan sielläpä he ...
Pekka ei kuitenkaan siitä puheesta ymmärtänyt sen enempää, kuin että rupesi tuota päivällä tuomaansa pärepölkkyä kiskottavakseen pienentelemään,
niin että parivaljakko varsin hyvin pääsee kulkemaan sen harjalla.
Ruokavaroja oli riittämään asti, mutta juomavedestä alkoi olla kova puute. Eräänä päivänä --
kymmenkunta seuralaista mukanaan.
jos toiselle vaakalautaselle joutuu kieltäyminen tottelemasta heidän oikkujansa.
saapuu minua vastaan-ottamaan. Minä astuin satasen yardia eteenpäin.
Olin jo koko lailla oppinut maan kieltäkin.
hiljaista ja äänetöntä elokuun yön viileässä helmassa. Narahtaa kuitenkin tuolloin tällöin tuolta lammelta poikiaan kuletteleva sorsa,
oli kello käyty kellosepältä ostamassa. Katsottuna oli se jo siellä ollut monta viikkoa ennen ...
Hän oli valjastanut jälleen hevosensa ja istui nyt rattaillaan rauhallisesti ohjasperiään selvitellen.--
Onko se semmoinen, että, kun se keskellä huonetta palaa, näkee joka nurkassa lukea melkein kuin selvällä päivällä? --
ja valtiokäskyillä olisi ehkäissyt tällaista vahinkoa. Käsky kävi sellainen, että ken minut kerran nähnyt on,
hyvästi ... kuivavat... Ja siihen isäntä sitten nukkuu eikä edes untakaan näe--
mutta isä sanoi hänelle, että johan minä päivällä sanoin, ettei nyt enää tarvitse päreitä kiskoa . --
Hänen keisarillinen majesteetinsa, kuultuaan minun elintavoistani, lausui kerran halajavansa saada onnen
Oisin marjan maistanunna, Punaposken poimiellut-- Herra ei ottaa antanunna, Poika poimia luvannut,
viidestä kolmatta markasta luvassa, ilman vitjoja. Silinterikello se oli, neljällä kivellä käypä ...
Seuraavana päivänä oli edessämme saari tai mannermaa, emme varmaan osanneet sanoa, kumpiko.
Kolme viikkoa minun onnistuneen yritykseni jälkeen saapui Blefuscusta juhlallinen lähetyskunta,
Mene sitten ... en minä lähde sinun matkaasi ... sinä olet humalassa ja haukut ... minä lähden kotiin...
joka oli yhtä hyvä, kuin jos olisi ollut kahdeksalla. Semmoisen oli sanonut itsellään olevan kelloseppäkin ...
Houkutteli loitommalle, Ahon viertä alemmaksi, Siell' ois suurempi marikko, Siellä mansikat makeimmat!
näin hän suvaitsi lausua tulla puolisonsa ja keisarillisten lastensa, sekä prinssien että prinsessain,
Keisari seurueineen astui alas ratsuilta, keisarinna hovidaameineen vaunuista.
Mitenkä te sillä lailla semmoisia herroja kohtelitte? --
Muurin sivuilla on torneja joka kymmenen jalan päässä.
Etelää kohti pisti siitä ulos mereen pitkä niemi, jonka rannalla oli avonainen satama, mutta niin matala, ett'ei siihen käynyt isolla laivalla laskeminen.
Eräänä päivänä suvaitsi keisari kutsua minut katsomaan hovinäytelmiä, joissa tämän puolen kansa voittaa kaikki muut
Otti mun käestä kiinni, Rantehesta riuhallutti, Enkä voinut vastustella,
hän kotiansa jälleen palaitkoon älköönkä ilman erityistä, hovista annettua lupakirjaa
Enhän minä häntä enää muistanut, mutta olkoon sitten, koska ei enää tarvitse--ja Pekka pisti pärepuukkonsa seinänrakoon. --
ja väliin kalahtaa kujasta pikkuhärän kaulassa rautainen kello, kun lähelle työntäytynyt lehmävasikka siihen hännällänsä huiskauttaa.
Se se on--ja siinä palaa öljy, eikä tarvitse muuta kuin sytyttää iltasella, niin se palaa sammumatta, vaikka aamuun asti polttakoon. --
eikä sitä tavallinen mies sen parempaa tarvitsekaan... Eikä se viittäkolmatta sitten maksanutkaan. Neljäänkolmatta markkaan
Hän näytti minulle keisarillisella sinetillä varustetun valtakirjansa ja puhui minulle kymmenisen minuttia vakavalla arvokkaisuudella, mutta ilman kiivautta.
Mene vain ... joudat mennä ... kelloa sinä et saa milloinkaan, mutta minulla on kello... Suus kiinni!--
Kyllä se nyt siinä ruostumaan joutaa, sanoi isä, mutta Pekka ei enää puhunut mitään.
ja viiteenkymmeneen penniin oli kelloseppä tosioston tullessa helpottanut ja antanut vielä vitjat yhteen hintaan.
nöyrimmästi tarjoamaan rauhaa. Se solmittiinkin meidän keisarille peräti edullisilla ehdoilla.
Mutta eipä sitten kaukaan aikaan taas kuulu ei sorsan narahdusta eikä kellon kalahdusta.
ei minkäänlaista. Hän nukkuu koko mies sieluineen, ruumiineen ja hengittää raskaasti.
Minä harppasin läntisen portin yli ja läksin kulkemaan kaupunkia, pysytellen vain kahdella pääkadulla.
sinä olet semmoinen kaitanenä ... huippunenä ... kuin veitsenkärki ... hieno...
Mutta mitenkä se märkä öljy palaa? --No, mitenkäs viina palaa? --
Vähän ajan perästä hän rupesi kenkiään paikkaamaan. Kurotti orrelta päreen,
Käytiin senvuoksi ankkuriin noin meripeninkulman päässä rannasta, ja kymmenkunta miestä läksi laivan suuressa sluupissa maihin
Hyvinpä ne nyt välkkyivätkin samettiliivien päällä. Samettiliivit oli näet Martilla, juutalaiselta ostetut,
Enkä huutoa hupakko-- Voi, jos oisin vastustellut,
Varomista tai pelkoa en huomannut kenessäkään. Minä laskeusin maahan suutelemaan heidän majesteetiensa keisarin
Puhuessaan hän tuon tuostakin viittasi eteenpäin, missä, kuten sittemmin huomasin,
Yht'äkkiä tuosta kuitenkin mörähtää yhteen ääneen koko pikkukarja, kello kalisee, ja
ja saketti, edestä aukinainen ... jotta liivit näkyivät ja liivien päältä vaskiset kellonvitjat.
pisti sen pihtiin ja istui jakkaralleen pankon nurkkaukseen. Me lapset huomasimme sen ennen kuin isä, joka,
astuko minun asuntoani lähemmäksi kuin viidenkymmenen yardin päähän.
Olipa nuo tuommoiset herrat missä tahansa--eihän ne näkyneet olevan sen suurempia herroja kuin ylioppilaita-- --
kera aterioimaan minun kanssani. He saapuivat säädetyllä hetkellä, ja minä sijoitin heidät juhla-istuimille pöydälleni,
Se oli suurin loukkaus, minkä Antille saattoi sanoa, se, että hänellä oli hieno nenä kuin veitsenkärki.
Martti astuskeli Esplanaadia pitkin ... katseli eteensä ... sitten kenkäinsä kärkiä ja aina ohimennen vaskisia vitjoja,
selin Pekkaan päin, kirvesvarttaan lampun alla veisteli. Emme kuitenkaan mitään virkkaneet,
Heidän esiintymisensä oli kerrassaan loistava, niin hyvin heidän hallitsijansa mahtavuuden kuin heidän toimensa tärkeyden mukainen.
oli pääkaupunki noin puolen peninkulman päässä.
Voi, jos huutanut hupakko!-- Kiiruusti kuletti herra, Ahneesti ahoa riensi,
Ja jok'ikinen ajatuksen kipinäkin sammuu. Mutta sill'aikaa,
jotka kiilsivät kuin kullalle. Esplanaadissa käveli paljon ihmisiä, ja Kappelin edustalla,
niin notkeudessa kuin komeudessakin. Ei minua noissa näytelmissä mikään niin suuresti huvittanut kuin nuorallatanssi.
mutta nauraa kuhersimme vain keskenämme ja ajattelimme, että annas, kunhan isä näkee--mitähän sanoo!
Mutta saattaisihan siitä tulla tulipalo koko taloon--kun viina syttyy palamaan, ei se sammu vedelläkään. --
tutusti ynisten rientävät vasikat porstuan ovesta tulevaa naista vastaan. Ystävällisesti tämä heille huhuaa,
aseilla varustettuina ja mukanaan vesitynnyreitä. Miesten oli määrä tuoda laivaan vettä, jos suinkin löytävät.
jossa musiikki soitti, oli niitä tungokseen asti. Mutta ei Martti halunnut tungoksessa kävellä.
Ja kun isä sen näki, niin hän astui kädet kupeissa Pekan eteen ja kysyi hyvin pilkaten, että
vastapäätä itseäni. Henkivartijat sijoittuivat heidän taakseen. Flimnap, valtiovarain hoitaja,
Muulla millään eivät kisällit ja oppipoiat häntä saaneet suuttumaan, mutta niin kohta kuin häntä huippunenäksi sanoivat, suuttui hän
Niitä myöten minä astuskelin varsin verkasti ja kylki edellä, ylläni pelkkä hihaton liivijakku,
Marttia miellytti paremmin kävellä väljemmässä väessä. Siellä on mukavampi kävellä semmoisen miehen, jolla on kello ...
Toi mun tuoksu-tuomikkohon, Lemulehtoon lennähytti-- Riutumus mun rinnan täytti,
Tällaisista lupakirjoista oli hovin sihteereillä hyvät sivutulot.
on kello ja välkkyvät kellon vitjat. Eihän niitä tungoksessa kukaan näe ... ei itsekään, vielä vähemmän muut.
Minä pääsin mukaan, minun kun teki mieleni nähdä, millaista tämä tuntematon maa on.
seisoi hänkin siellä valkoisine sauvoineen.
lähestyy sanko kädessä ja panee sen piha-aidan toiselle puolelle. Kilvan vasikat astiansa tyhjentävät,
ja keisarinnan kättä. Lausuin saapuneeni tänne ennen antamani lupauksen mukaan ja hänen majesteetinsa Lilliputin keisarin,
Martista näytti välistä, että muutamat hänen kellonvitjoihinsa sivumennen katsahtivat. Ja niillä ei ollut kelloa niillä,
Eihän siitä mitenkä talo palamaan pääse, kun öljy on kiintonaisen lasin sisässä ja tuli on myöskin. --
Eipä ne sitten oikeaa arvoaan päiväkirjaan panneetkaan-- --Tiedätkö sinä sitten, mitä ne oli? --Minkätähden minä en tiedä--
jotka niin katsahtivat ... mahtoivat ajatella, että kunpa heilläkin olisi.
Sy'än-alani ahas tunne, Kun ei päiveä näkynyt Eikä tuulta tuntununna Läpi lehväisen lepikon,
Liittokirjaa tehtäessä olin minä heille apuna sen luottamuksen nojalla, mikä minulla hovissa siihen aikaan oli
kun hän painuu yhä sikeämpään uneen, kun pää ja kädet yhä rennommiksi heinien päälle vaipuvat
Hänen majesteetinsa oli neuvoskuntansa kanssa päättänyt kuljetuttaa minut sinne. Minä vastasin ensin moniaalla sanalla, mutta
Kaksitoista tuumaa korkealle maasta oli pingoitettu kahden jalan pituinen hieno, valkoinen lanka,
keikauttavat sen sitten kumolleen ja vieläpä pohjankin puhtaaksi nuoleksivat. Mutta pian poistuu solakkavartaloinen tyttö,
ja suuttui silmittömäksi ... huusi, viskeli lestejä ympäri verstaan, kaatoi tuolit ja pöydät
Paljoa enemmän niitä näytti olevankin niitä, joilla ei ollut kelloa, kuin niitä, joilla oli...
jottei nutunliepeistä olisi haittaa katoille ja räystäille.
kun ei siitä ollut tolkkua, panin oikean käden vasempaani --
ja makea vetonen suusta valuu, silloin tuolla ulkona alkavat Vahdin korvat nousta...
mitä sinä siinä nyt niin tarkkaa teet, kun et muiden tulella näe? --Kenkiänihän minä tässä paikkaan, sanoi Pekka. --
Lasin sisässä!--Mitenkä se tuli saattaa lasin sisässä olla--eikö se poksahda rikki? --Tuliko? --Ei, vaan lasipa. --
Niillä ei varmaankaan kelloa ollut, joilla oli takki kiinni ... olisivat kai ne sen auki pitäneet, jos olisi ollut kello.
Puhki tumman tuomimetsän.-- Heitti mun herra heinikkohon, Alas painoi pensahasen,
vaikka kyllä ne höyliä miehiä siltä oli, vaikka ovat ylhäisiä--
ja kiroili. Ja kun joku vanhempi häntä silloin kädestä hillitsi, tavoitteli hän sitä purrakseen, kun ei muuta tainnut.
ja sen päällä tuo nokkela tanssi toimitettiin,
Tällä välin oli keisari neuvoskuntansa kanssa usein harkinnut, mitenkä minuun nähden olisi meneteltävä.
Martti ei oikein tahtonut osata, missä kätensä pitäisi ... koetti pitää selän takana ristissä.
sitä tehdessä piti varoa, ett'ei loukkaisi hänen ylhäisyyttänsä seuralaisineen -- ja sitten päähäni ja ruumiilleni.
tai minkä ainakin luulin itselläni olevan. Toimensa päätettyään,
minun herrani, luvalla kunnioittavimmin tervehtimään niin mahtavaa keisaria ja tarjoamaan hänelle palveluksiani,
Huomasin hänen usein katselevan minua karsain silmin, mutta en ollut tuosta tietääksenikään;
Maihin päästyä ei löydetty jokea eikä lähdettä eikä merkkiäkään mistään asumuksesta.
astuu helkytellen solasta aitallensa ja sinne katoaa. Hetken hän siellä vaateortensa ääressä viipyy,
Olisi ollut mukavampi pitää nutun taskussa molemmat, mutta Martin saketissa olivat taskut takana. Ei se ollut mukavaa ...
Vai kenkiäsi sinä paikkaat--mutta jos et näe sitä työtäsi tehdä sillä tulella, jolla minä,
Se oli niin paljo kuin: päästäkäät minut irti. Hän näytti ymmärtävän minun tarkoitukseni,
Peräti varovasti siinä täytyi liikkua, ett'ei tallaisi jonkun vitkastelijan päälle, joka vielä oleskeli kaduilla,
Mutta nyt pillahti hän itkemään ja lähti käymään pois... Martti yksin oli ollut hänelle hyvä, kun muut olivat pahoja.
heidän eksellensinsä tekivät muodollisen visitin minun luonani,
Hän on nyt viimeinkin pirtin portaiden kupeella, kaksinkertaisessa varjossa siellä,
eikä kupeellakaan suoraan riippumassa ... remppasivat niin pahasti silloin edestakaisin. Parasta oli pitää niitä kellonvitjoissa,
sillä hän puisteli epäävästi päätään ja viittasi minulle, että minut viedään vankina kaupunkiin.
koko matkan kyselivät kaikenlaisia tämän puolen asioita. --No, mitä herroja ne sitten olivat--
Merimiehet alkoivat astua pitkin rantaa, haeskellen makeata vettä;
jota nyt lukijan luvalla käyn vähän laveammin kuvailemaan. Tähän huviin ottavat osaa ainoastaan ne,
Pimis' päivä, mustui metsä, Suli sieluni sumuhun--- Vihels' viiasta orihin,
Hovi oli helisemässä minun kanssani, sen minulle kertoi perästäpäin muuan yksityinen ystävä, korkea-arvoinen mies,
vaikka käsky oli käynyt, että itsekunkin pitää huoneessansa pysymän, vahinkoja välttääksensä.
toisen vuoron toista... Siitä oli sitten sievä katsoa kelloaan. Ja sitten Martti katsoikin kelloaan...
Poksahda rikki! Eikä poksahda--kyllä se saattaa poksahtaakin, jos tulta liian korkealle vääntää, mutta onko pakko vääntää. --
Samalla hän kumminkin osoitti, ett'ei minulta pidä puuttuman ruokaa eikä juomaa eikä hyvää kohtelua.
niin mene sitten päreinesi vaikka saunaan tai saunan taakse. Ja Pekka lähti.
pukee yllensä puhtaan hameen ja punareunuksisilla hihansuilla koristetun ostopalttinasta ompelemansa pyhäpaidan.
itselleen mieluisen leposijan löytänyt, painanut päänsä käpäliensä varaan ja
söin tavallista enemmän, oman rakkaan isänmaani kunniaksi ja hämmästyttääkseni hoviakin.
Onko yhdessä tornikellon kanssa?--Yhdessäpä on ... minuutilleen.--Paljonko se onkaan?--Viittä vailla puoli kuusi.
mikäli velvollisuuteni omaa ruhtinasta kohtaan myöten-antaa. En maininnut sanaakaan siitä, että olin joutunut epäsuosioon,
Hän yksin oli ollut häntä haukkumatta hänen huipusta nenästään ja puolustanut häntä muita vastaan. Ja nyt hänkin haukkui ...
sanoivatko nimensä? --Minkä tähden ne ei sanoneet, vaikka minä en sitä pannut mieleeni--
Vielä kerran koetin riuhtaista itseni irti, mutta samassa tunsin taas heidän nuoltensa pistoksia kasvoissani ja käsissäni.
joka tunsi hovin kaikki pienimmätkin salaisuudet.
sillä he olivat saaneet kuulla, kuinka paljon minä olin pitänyt heidän puoltaan.
Tultako vääntää'--Elä--elä, mitenkä sinä tulta väännät! --No, ka--kun ruuvia vääntää oikeaan käteen,
Martti pani kellon takaisin taskuun ja tunsi koko vasemmalla puolen ruumistaan, että siellä se on kello ...
Kädet olivat jo ennestäänkin rakkoja täynnä, muutamissa niistä nuoletkin vielä jäljellä.
Lepikosta liinaharjan, Pois katosi puien taaksi, Ajoi kohta kuuluvista,
Pisti kengät kainaloonsa ja otti jakkaransa toiseen käteen, päreen toiseen.
jotka pyrkivät korkeihin virkoihin ja tavoittelevat suosiota hovissa.
vasemmassa liivintaskussa. Tuntui se vähän oudolta ... tuntui liivivaatteen läpi ihoon asti, mutta
Huomatessani vihollisteni luvunkin yhä kasvamistaan kasvaneen, viittasin heille vihdoin:
Kaulaansa kiertää hän Kallelta saamansa pihkahelmet ja sormeensa sovittaa kultasormuksen,
minä läksin samoilemaan eri suunnalle ja erkanin muista peninkulman verran.
hyvältä se kuitenkin tuntui.-- Ennen kellotonna ollessaan oli Martti aina väistynyt kaikkien tieltä,
silmänsä raukeasti ummistanut... Ja silloin tuolta naapurin törmästä
tehkäät muka minun kanssani, minkä hyväksi näette.
koskapa en vielä virallista tietoa siitä ollut saanutkaan. Enkä osannut luulla mahdolliseksi, että Lilliputinkaan keisari tämän salaisuuden ilmoittaa, niinkauan kuin olen hänen valtansa ulkopuolella.
Jo pienestä pitäin he harjoittelevat tätä taitoa. Kun korkea virka hovissa tulee avonaiseksi joko kuoleman tahi,
He puhelivat ensin mairittelevin sanoin minun voimastani ja ylevämielisyydestäni ja
mutta sen minä tiedän, että kyllä niistä isäntä ehkä vielä kuulla saa-- eikös se sanonut se, joka isäntää survasi,
Muutamat pelkäsivät minun pääsevän irti ja elantoni käyvän niin kalliiksi, että yleinen nälänhätä on pelättävissä.
Minulla on erityinen syy luulla, että Flimnap käytti tätä keisarillisten visittiä hyväkseen, kontitakseen herrallensa minua.
kun katua tai Esplanaadia kulki ... varsinkin niiden tieltä, joilla oli kello. Hän melkein oli kunnioittanut niitä, joilla oli
Hänen ylhäisyytensä meni silloin seuralaisineen tiehensä, kumarrettuaan vallan kohteliaasti, kasvoilla tyytyväisyys ja mielihyvä.
Maa jyrisi mennessänsä, Tanner allani tutisi-- Heitti minut herjatuksi,
Kovaa kivikkoa oli maaperä kaikkialla. Minua alkoi jo vähitellen uuvuttaa, ja kosk'ei mitään huomattavampaa ollut nähtävissä,
Akkunat ja katot olivat niin täpötäynnään ihmisiä, ett'en luule matkoillani missään nähneeni niin väkirikasta paikkaa.
ja hänellä ei! Ainahan on Martti ollut ujonlainen ja aina nöyrä ... ja epävarma olennossaan,
sillä hän on Kallen salainen kihlattu, on ollut jo helluntaipyhistä saakka. Istuu sitten aitan kynnykselle, leuka käteen nojaten,
Siinä minä kumminkin erehdyin, niinkuin ennen pitkää sain huomata.
niin sydän nousee--siinä on niinkuin kynttilässäkin sydän, ja tuli nousee myöskin, mutta kun vasempaan käteen, niin se pienenee,
niinkuin usein tapahtuu, epäsuosioon joutumisen kautta,
Hiljalleen hän kyhni ovesta porstuaan ja kolisteli sieltä kartanolle. Päretuli roihahti tuulessa tavallistaan isommaksi,
Samassa kajahti yleinen huuto, jossa taaskin usein toistettiin sanoja Peplom selan ,
samalla lailla kuin muut ... ja ihan ilman syyttä... Se kävi Anttiin niin pahasti, että häneltä pääsi itku.
sen hän itsekin huomasi. Mutta ehkä se vain on siksi niin ollut, ettei hänellä ollut kelloa ennen. Nyt on hänellä kello...
läksin hiljalleen astumaan takaisin satamaa kohti. Saatuani meren näkyviin, näin meidän miesten jo olevan veneessä ja
Tämä ministeri oli pitkin aikaa ollut minun salainen vihamieheni, vaikka muitten silmissä oli minun kanssani enemmän mielin kielin
herransa ja keisarinsa nimessä kutsuivat minua käymään heidän maassansa, lausuen sen toivomuksen,
Ei hän tahdo olla liian rohkea nytkään eikä ylpeä millään lailla ... mutta hän tuntuu itse mielestään kuitenkin entistään varmemmalta.
soutavan kuin henkensä edestä laivaa kohti. Olin ruveta huutamaan heille,
ja kohta tuli suuri väenpaljous päästämään siteitä irti vasemmalta puolelta, niin että pääsin kääntymään oikealle kyljelleni.
silloin viisi kuusi tällaista viranhakijaa lähettävät kuninkaalle anomuksen,
ja soma rusko valaisi vähän aikaa aittoja, tallia ja navetan päätyä.
Pilatuksi piika raukan, Viattoman voitetuksi, Ikipäivin itkettäväks'.
ja katselee, katselee metsän laitaan kesantopellon poikki, ja sitten ahotietä pitkin.
Molemmat pääkadut, viisi jalkaa leveät, kulkevat ristikkäin ja jakavat kaupungin neljään kortteliin.
Eikä hän nyt ainakaan joka miehen tieltä aio ruveta väistymään. On kai sitä tilaa toisellakin väistyä yhtä paljon ...
alkaa kuulua semmoinen rätinä, että se on liian paljon, jotta sen Vahti saattaisi tyynellä mielellä
Sitä ennen he olivat voidelleet kasvoni ja käteni jollain hyvänhajuisella voiteella,
Tuota me lapset ikkunasta katselimme, ja se oli meistä hyvin kaunista.
jossa pyytävät saada esittää hänen majesteetinsa huviksi nuoralla tanssia. Ken korkeimmalle hyppää,
En rupea lukijaa väsyttämään seikkaperäisillä kertomuksilla minun vastaan-otostani Blefuscun hovissa.
että perästä kuuluu? --Kyllä se oli hyvä, että pian täältä tiehensä lähtivät ja pahasti sille kävisi,
että minä osoittaisin sielläkin sitä verratonta väkevyyttäni,
tarvitseeko hänen väistyä enemmän kuin toisenkaan, joka katua kulkee? Hän päätti, että ei suinkaan... Niin hän päätti,
vaikka se näin pitkältä matkalta olisi turhaa ollutkin, mutta samassa näin erään hirmuisen suuren olennon
kuin niin morakalta mieheltä sopi odottaakaan. Hän valitti keisarille, kuinka muka valtion rahavarat ovat huonossa tilassa,
ja kun sitten puhaisee, niin se sammuu. --Vai sammuu--mutta en minä sitä nyt ymmärrä, vaikka kuinka selittelisit--
maahan putoamatta, se viran saa. Usein annetaan itse ministereillekin käsky lähteä näyttämään notkeuttansa,
sillä ei kai Esplanaadi ole enemmän toisen kuin toisenkaan. Ja henkirahanhan hänkin maksaa...
suvaita tapahtuvaksi... Sieltä ajaa kyyti semmoisella huimalla vauhdilla,
Mutta sitä, jota hän odottaa, ei vielä näy--ei näy muuta kuin mustaa, pimeätä metsää
Mutta kun Pekka saunan ovesta sinne sisään kumartui, niin pimeni taas kaikki kartanolla,
Taitavat kaikki luulla, kun hänet näkevät, että hänen sitä mukaa aina vain pitää väistyä ja muiden ei ollenkaan. Mutta siinä ne erehtyvät,
Ne olivat aivan senmukaisia kuin ylevämieliseltä ruhtinaalta sopii odottaakin.
juoksevan heidän peräänsä kiivasta vauhtia. Vesi ei ulottunut häntä kuin polviin.
Ehdotettiin sellaistakin, että minut pitäisi tappaa nälkään tai ampua minun käsiini ja kasvoihini myrkytettyjä nuolia, jotenka minusta pian päästäisiin.
josta he olivat niin paljon ihmeitä kuulleet.
Ja hänestä tuntui, ettei heistä enää milloinkaan oikeita ystäviä tule ja ettei ole yhtään oikeata ihmistä maailmassa,
jotka niin luulevat... Joka kerran sattuu mistä kulkemaan ... totta kai se siitä kulkeekin,
kuinka hänen on muka täytynyt ottaa kalliskorkoisia lainoja,
joka vähässä ajassa poisti nuolenhaavain kirvellyksen.
Puodeissa ja toreilla runsaasti kaikenlaista tavaraa. Keisarin palatsi on keskellä kaupunkia,
kulkekoon toinen toisesta kohti... Ja kyllä Martti nyt kulkikin, mistä tahtoi... Mutta hän tuli kuitenkin aina väistyneeksi ...
osoittaakseen hallitsijalle, että yhä edelleen ovat tuossa toimessa taitavia. Flimnapilla, valtiovarain hoitajalla,
Nousin jällehen jaloille, Suorin siitä seisoalle, Tuska tykki tunnossani,
Minä puolestani pyysin heitä edeskantamaan minun nöyrimmän kunnioitukseni heidän herrallensa ja keisarillensa,
ja sen sijaan näimme me vain lampun häikäisevän kuvaimen mustassa ikkunassa.
jos minä perään kysyisin--puristi ruoja kuin rautakouralla olkapäätäni--
Enkä mainitse siitäkään, kuinka hankala minun oli tulla toimeen ilman varsinaista asuntoa: maassa sain vain maata,
ja hän vakuutti itselleen, että sen verran vain, mikä on ihan välttämättömän tarpeellista.
Arvaamattoman pitkin askelin hän harppaili, mutta vene kun oli jo puolen peninkulman verran edellä,
kuin kyyti tavallisesti alamäessä ajaa ja viimeisellä virstalla. Pyöräin rätinä kiviseen maantiehen,
Jos ei ollenkaan väistyisi, niin ei tulisi kenenkään kulusta mitään. Eikä hän nyt enää väisty enemmän kellollisten tieltä kuin kellottomainkaan ...
Sen perästä ei meillä enää pärettä pirtissä milloinkaan poltettu.
kahden pääkadun risteyksissä. Sen ympäri kulkee kaksi jalkaa korkea muuri. Minulla
minkä väistyy, väistyy kenen tieltä tahansa ... ilman vain vaikka huvikseen... Ja tarvitseeko sitä aina suoraan kulkea?
peitteeseni kääriytyneenä.
Tuntui taas varsin hyvältä olla, ja koska olin kyllikseni syönyt ja juonut, niin alkoi unikin painostaa.
kuinka valtion velkasetelit eivät enää käy kuin yhdeksän prosenttia alle nimellis-arvon,
mitä lienee niitä uusmuotisia herrain laitoksia. --Kyllä sitten ymmärrät, kun saat nähdä, jahka minä sen ostan. --
ja ylempänä himmeästi rusottelevaa iltataivasta.
Paljoa hauskempi on välistä mutkitellenkin kävellä milloin mitäkin puolta...
Mutta, arveltiin toiselta puolen, niin suunnattoman ruumiin hajuhan synnyttää pääkaupunkiin ruttotaudin,
ja rannikko täynnään kareja ja kivisärkkiä, niin ei hirviö enää voinut venettä saavuttaa. Tämä kerrottiin minulle vasta perästäpäin.
niin saatoin nähdä palatsin joka puolelta.
Pian nukuin ja makasin, kuten minulle perästä kerrottiin, kahdeksan tuntia yhtäpäätä.
on etuoikeus heittää nuoralla ilmahyppy kokonaista tuumaa korkeammalle kuin yksikään muu lordi koko valtakunnassa.
kun Marttikin on semmoinen. Se häntä itketti vielä enemmän...
Lamppu se vain katossa loisti, ja usein sitä kyläläiset kävivät sunnuntai-iltoina ihmetellen katselemassa.
Olisi Martin mieli kuitenkin välistä tehnyt puulautua noiden kaartilaisten keskitse, työntäytyä heidän välitsensä eikä antaa tietä,
Ahistus povessa painoi, Peikolta petäjä näytti, Aavehelta armas koivu--
Eikä se kumma ollutkaan, sillä lääkärit olivat, hänen majesteetinsa käskystä,
jonka hyväin avujen maine on täyttänyt koko maailman ihmettelyllä ja ihailulla, ja jonka eteen minä toivon saavani astua,
se se aina muulloinkin Vahdin korviin pahasti käypi, mutta jos siihen vielä ruoskan läiskettä kuuluu ja
kun siinä niin ylpeästi rivittäin kulkivat. Mutta ei Martti sitä kuitenkaan tehnyt ...
Sisimmässä sijaitsee keisarin huoneusto.
sekottaneet unijuomaa viiniini.
kuinka minä lyhyen ajan kuluessa olin tullut hänen majesteetillensa maksamaan lähes puolentoista miljonaa sprugia
Rapsahtaapa tuosta yht'äkkiä sitten kuitenkin hänen takanansa aita. Mutta se onkin vain Vahti,
kävi sen harmiksi, kun ei oltu mieliksi. --Eihän sitä kaikille mieliksikään--puhui kyytipojan veitikka,
Nyt en uskaltanut katsoa tuon takaa-ajon päättymistä, vaan juoksin takaisin samaa tietä kuin olin tullutkin ja kiipesin jyrkän mäen harjalle,
olisivat saattaneet survaista jotenkin ja vitjat saattaneet jotenkuten tarttua nappiin kiinni ja katketa, tai kello lentää maahan ja särkyä...
Onnellisen sattuman kautta löytyy keino, millä päästä Blefuscusta. -- Palajaminen kotia.
heidän suurin, lehtikullan paksuinen kultarahansa ,
Niinkuin näkyy, oli keisari saanut sanan heti kuin minut oli löydetty rannalta makaamasta.
joka saattaa levitä yli koko valtakunnan. Kesken näitä harkintoja
Ei hän mitään pahaa olisi tahtonut Martille suoda, mutta ei hän sille mitään tainnut, kun tuli ajatus mieleen, että
Koko pitäjässä kohta tiedettiin, että meidän talo oli ensimmäinen, jossa--pappilaa lukuun ottamatta--alettiin lamppua polttaa.
Minun ystäväni Reldresal, keisarin yksityissihteereistä ylimmäinen, on minun mielestäni tässä taidossa --
Ehyt kai se vielä on? Ehyt on ... ja nakuttaa myöskin ... eikä niillä, noilla kaartilaisilla,
Paljonko se maksaa --Seitsemän ja puoli markkaa--öljy erittäin, ja sitä saa markalla kannun! --
Enkä itkeä osannut, Kyynelin kovasta päästä, Huolistani huojennaita.--
yhä vain rauhallisesti ohjasperiään selvitellen...--kylläpä nämä nyt on sotkeuksissa--
kuitenkaan ole monellakaan kelloa. Tyhjää ne siinä kävelevät keskitietä ja ylpeilevät tyttöjensä kanssa...
Koska nyt ulkopuolisen pihan rakennukset olivat vähintänsä viisi jalkaa korkeita, oli minun mahdoton harpata niitten yli, harjoja vahingoittamatta,
kyllä Martti vielä kellonsa pudottaa ja sen kivikatuun rikkoo...
Hänen päätöksensä mukaan oli minut kytketty maahan makaavassa asennossa yön aikana ja tuotu minulle ruokaa ja juomaa.
Ei Martti ole tytöistä milloinkaan ... eikä hän niistä nytkään, vaikka on kello lakkarissa. Hullu se on, joka rahansa tyttöihin tärvää ...
Mutta niin se kuitenkin minun mielestäni olisi käypä, että jos antaa kiessinsä vallesmannille,
Kolme päivää sinne tuloni perästä läksin huvikseni kävelemään saaren koillisrannalle.
saapui muutamia upseereita suuren neuvoskunnan huoneen ovelle. Kaksi heistä päästettiin sisään,
ennenkuin palajan isänmaahani. Päästyäni ensi kertaa senjälkeen meidän keisarin puheille,
säästää ennen ja ostaa jonkun kalun, esimerkiksi kellon... Ei se mitään kuitenkaan,
Hänen päätöksensä mukaan oli myös rakennettu erityinen kone, jolla minut oli vietävä pääkaupunkiin.
ja kuinka hänen majesteetinsa olisi edullista päästä minusta niin pian kuin mahdollista
Astelin ylös aholle, Kohottausin kunnahalle, Tyhjä tuohinen käessä, Ontto muisto mielessäni;
Seitsemän ja puoli markkaa, ja vielä öljy erittäin! Sillähän saa jo pärekupoja moneksi talveksi,
ellenhän vaan ole puolueellinen -- toinen mies valtiovarain hoitajan jälkeen.
Moinen päätös näyttänee kukaties uhkarohkealta ja vaaralliseltakin,
Mutta Martti kulki kivistä rantatoria pitkin Esplanaadiin päin ja horjahteli välistä kulkiessaan... Semmoinen Antti ...
jos itseensä vähän menettäisi ... vaikka joisi vaikka lasillisen limunaatia ... kymmenen pennin edestä ...
Meidän jälkeen osti lautamies samanlaisen lampun, kuin meidänkin oli, mutta kun hän ei sitä milloinkaan sytyttämään oppinut, niin hän möi sen kievariin,
hollimiehen huutoa, niin kauheasti hänen sydämensä siitä julmistuu. Ensin se murahtaa makuullaan,
josta oli laaja näky ympärille. Seutu oli ylt'yleensä viljeltyä. Mikä minua ensinnäkin hämmästytti,
joka nyt päivällisiltä juoksuiltaan kotiutuu. Hiljaa vikisten ja tuuheata häntäänsä tuttavallisesti heilutellen
enkä luulisi europpalaisen ruhtinaan milloinkaan sellaisiin keinoihin ryhtyvän.
vaikka seinät olivatkin hakatusta kivestä, neljä tuumaa paksuja.
niin pitäisi antaa kuvernöörin pojillekin-- --Kellekä kuvernöörin pojille--? --
jos ostaa tahtoo, mutta kun Pekka niitä kiskoo, ei mene penniäkään hukkaan. --
Minun mielestäni se kumminkin oli varsin älykäs ja ylevämielinen päätös.
ja vaikka kahdenkymmenenkin pennin edestä ... eihän se paljon olisi... Sentähden meni Martti juomaan lasillisen liinunaatia.
Raukeat jalat minulla, Rinta vielä raukeampi. Ennätin aholle nousta,
huipponokka ... mokoma... Taisi mennä päähän olut ... ei, eikä ole mennyt ... mitäs tyhjää se sen vertainen ...
pyysin häneltä lupaa saada käydä Blefuscun hallitsijan luona.
ja nämä kertoivat, mitenkä minä olin kohdellut noita kuutta ennenmainittua pahantekijää.
Ei lampussakaan hukkaan mene, ja maksavathan ne metsätkin,
Juo häntä kerran kellonsa kunniaksi! Martti joi siitä vesipuodista, jonka ovenpielet olivat peililasista;
Ajatellaanpas, että nuo peukalomiehet olisivat päättäneet tappaa minut keihäillään ja nuolillaan minun maatessani, --
Muut suuret virkamiehet ovat siinä kohden tasaväkisiä.
niissä näkyi koko mies ja miehen vitjat...
Tulin tuosta vallantielle. Sellaiselta se ainakin minusta näytti,
Vaikkapa niillekin, jotka tästä äsken lähti. --Elä!--oliko ne?-- --Olihan ne--
minähän olisin herännyt ihan ensimmäisestä pistoksesta ja raivoissani repinyt siteeni rikki.
Siellä huomasin ulapalla noin puolen meripeninkulman päässä jonkun esineen, joka näytti alassuin käännetyltä veneeltä.
sitten se hyppää ylös--ja ylös hyppää nukkuva hollimieskin, sillä hänen korvansa juuressa rämähtää koira
ja siellä se on vielä nytkin. Köyhemmät talot eivät ole vielä yrittäneetkään lamppua itselleen hankkia,
Syytökset majesteetirikoksesta. -- Karkaaminen Blefuscuun. -- Vastaan-otto siellä.
aikamiehen ... yks, kaks, kolme ... paljonko se löi ... seitsemän ... yhdessä on kellot...
Martti valutteli vähissä erin alas limunaatia ja katseli juomalasia pitkin ovenpieliin. Sitten Martti maksoi, antoi markan
Silloin ei heistä olisi ollut minun vastustajikseni; armotta olisin nutistanut heidät joka miehen.
Luvan hän minulle suvaitsi antaa, mutta varsin kylmästi, sen huomasin.
se tytön luo juoksee ja laskee päänsä hänen polvilleen. --Vahtimiestä, voipa sitä Vahtimiestä--
eikä meidän maalla enää niin joka paikasta pärepuita otetakaan; pitää etsiä ja vedättää korven taustalta asti tänne suohautaan,
Kerkesin kummulle kohota, Katsahin kohen kotia, Vasten huonetta hupaista,
ja sai yhdeksänkymmentä penniä takaisin. Muut juomamiehet näkyivät maksavan mikä viidestäkymmenestä,
Senpuoleinen kansa on erittäin taitava matemaatikassa ja varsin näppärä koneita rakentamaan,'
Keisari olisi mielellään suonut minun pääsevän näkemään palatsinsa komeutta, mutta se kävi mahdolliseksi vasta kolme päivää myöhemmin.
mikä viidestäkolmatta pennistä ... markasta ei kukaan. Ei mahtanut olla ...
ja siinä heitä kannattelee ja innostuttaa keisari, kuuluisa opinmiesten suojelija.
Tämä teki niin edullisen vaikutuksen hänen majesteetinsa ja koko neuvoskunnan sydämeen, että heti julaistiin keisarillinen käsky,
ne oli meidän uuden kuvernöörin poikia... --Meidän uuden kuvernöörin poikia? --
Näissä hyppyhuveissa sattuu välistä pahojakin tapaturmia, joista aikakirjat tietävät mainita lukemattomia.
Olen sitä minäkin yhtä suuri herra kuin... Siellä on tuolla musiikkia... Ja Martti lähti juoksujalassa Kappelin edustalle.
vaan tuhraavat vielä tänäkin päivänä pitkät puhteensa pärevaikean ääressä.
Tällä ruhtinaalla on monenlaisia, pyörillä liikkuvia koneita, joilla hän kuljetuttaa rakennushirsiä ja muita jykeviä esineitä.
eikä niillä näkynyt monella olevan kelloakaan. Ei Martti tahdo olla millään lailla ylpeä. Ja erehtyisi se,
vaikk'ei se senpuolisille ihmisille ollut kuin kapea polku ohrapellon poikki.
niin rähäjävään haukuntaan, että kuuronkin korvat saattaisivat siitä lumpeuksiin mennä.
Ennenkuin käyn kertomaan, mitenkä minä läksin tästä Lilliputien maasta, mainitsen eräästä salajuonesta, jota jo parin kuukauden aikana
ja sieltäkin jo kohta ovat lopussa. Äiti kyllä tiesi, etteivät pärepuut vielä kuitenkaan niin yht'äkk taida loppua,
Syytä tuohon en osannut arvata, kunnes minulle kuiskattiin, että Flimnap
Sijallaan se siinä seisoi, Pellon keskestä punoitti-- En ois luullut seisovaksi,
Suurimmat sotalaivansa hän rakennuttaa saloilla
Riisuin kengät ja sukat ja läksin kaalaamaan merelle. Nousuvesi kuljetti tuota meren-ajoa yhä lähemmäs minua,
Onko sinulla, mies, kelloa?... Minullako' Ei! ... onko sinulla? Minulla on kello, vaikka en ole muuta kuin oppipoika ...
Läksin näet kuninkaalliseen metsään, joka sijaitsi sadan kyynärän päässä kaupungista,
Joka sinne kuuluu aivan näinä päivinä vielä itsekin ajavan--nämä tulivat edeltä...
mistäs nyt tulet ja mikset miesten matkassa kule?--Mutta nyt kohoavat koiran korvat pystyyn, pää luikahtaa tytön käsien alta, ja
koskapahan siitä tähän asti ei ole mitään kuulunut, mutta että nyt vain piti se syyksi sanoa, kun lamppua teki mieli.
Mutta sitten, kun meillä oli lamppu ollut vähän aikaa, piilusi isä tuvan seinät ihan valkoisiksi,
Olen omin silmin nähnyt parin, kolmen kandidaatin katkaisevan jäseniänsä.
jonka mukaan kaikki kylät yhdeksänsadan yardin päässä pääkaupungista velvoitetaan joka aamu tuomaan kuusi härkää,
ja tuottaa sitten nämä, usein yhdeksänkin jalkaa pitkät alukset, mainituilla masinoilla mereen, jonne on kolme-,
Sitä astuin nyt kotvan aikaa, mutta sivuilleni en juuri nähnyt mitään,
joka luulisi, että hän muka sentähden olisi ylpeäksi tullut, että on tullut kellon ostaneeksi. Hullu tyhjästä ylpeilee...
mikäs sinä olet? Ei ole sinulla kelloa ... valehtelet... Etkö sinä näe, että vitjat välkkää ... liivien päällä. --
oli punottu minua vastaan. Tähän saakka minä olin, alhaiseen syntyperäänikin nähden,
Kovin on hollimies töperryksissä eikä tahdo maailmasta selville päästä, sillä aamiaisista asti on hän nukkunut sikeästi ja
Enkä pystyssä pysyväks'. Siirtyi silmäni ulomma, Sattui kirkon salvoksihin--
eivätkä ne sitten enää ole milloinkaan mustuneet, kun vanha sisään lämpiävä uunikin särettiin ja
Ei... Mutta taisivat muut oppipojat ja kisällit hänestä sitä eilen kuitenkin luulla. Siltä hänestä näytti, kun hän sitä nyt ajatteli,
neljäkymmentä lammasta ja muitakin ruokatarpeita minun elannokseni sekä sitä mukaa myös leipää, viiniä ja muita juomia.
Viisisataa kirvesmiestä ja insinööriä oli lähetetty nyt panemaan kuntoon kaikkein suurin kone. Se oli puinen lava,
Nyt oli poika saanut ohjaksensa selville ja lähti ajamaan. --Kuvernöörin poikia--
Mutta ei se äiti siitä asiasta kuitenkaan sen enempää sanonut, sillä isä olisi saattanut suuttua.
ja Bolgolam olivat selittäneet minun keskusteluni lähettiläitten kanssa osoittavan epäkunnioitusta hänen majesteetiansa kohtaan.
muristen alkaa se juosta metsäpolulle päin. Sitten ärähtää se äkkiä äkäiseen haukuntaan,
ollut kokonaan vieras hovielämälle. Olin kyllä kuullut ja lukenut ruhtinaitten sekä ministerien mielenlaadusta ja luonnosta,
Martti pullisti mahaansa ja rintaansa--... minulla on samettiliivit ... ja kello ... ja vitjat...
Kaikesta tästä annetaan hankkijoille valtiovarastoon osoitettuja maksulippuja. Keisari itse näet suorittaa omat menonsa pääasiallisesti
kolmea tuumaa korkealla maasta, noin seitsemää jalkaa pitkä ja neljää leveä, kaksikolmatta pyörää alla.
ja viimein näin selvään sen olevan veneen. Se oli nähtävästikin myrskyssä irtaantunut laivasta.
Pahempi vielä on vaara silloin kuin ministerit saavat käskyn käydä näyttämään notkeuttaan.
Ja koko lamppu olisi ehkä sitten saattanut jäädä näkemättä ja ostamatta.
sijaan tehtiin uusi uloslämpiävä, peltiniekka. Vanhan uunin kivistä Pekka teki saunaan uuden kiukaan,
keisarillisten tiluksiensa tuloilla. Joskus vain, erityisten asianhaarain vaatiessa,
Omatuntoni oli tässä kohden aivan syytön,
Korkeena se kohos' siellä, Ylös ilmoihin yleni, Kirkkahasti ristit kiilsi,
päivän painamana. Polvilleen hän nyt ensiksi hypähtää, katselee haraten ympärilleen,
Äsken kuulemani riemuhuudot tulivat siitä, että kone oli saapunut paikalle.
Vitjat lie, mutta ei kelloa... Eikö ole? ... katsoppas, eikö ole... Ähäh! eikö ole?... Näkyy olevan ...
Palasin kaupunkiin ja pyysin saada hänen majesteetiltansa lainaksi kaksikymmentä suurinta alusta, mitä hänellä vielä oli jäljellä,
katkaisin siellä puukolla muutamia paksuimpia puita ja laitoin niistä kaksi jakkaraa, noin kolme jalkaa korkeita kukin ja tarpeeksi lujia kestämään minun painoani.
vaikka ei hän sitä eilen niin... Eihän hän ollut muuta kuin leikillä vain kysynyt, paljonko heidän kellonsa oli...
Tämän aidan yli veivät portaat toiseen peltoon. Niissä oli neljä astinta ja ylimmäisenä vielä suuri kivi yli kuljettavana.
ja minä kun en--! ... ja isännästä näytti ihan, kuin olisi tuo valkopäinen kievaripylväs
mutta vaikenee vähän ajan päästä ja tuntuu vikisevän, niinkuin koira tutulle miehelle vikisee.
hän verottaa alamaisiansa. Sotapalvelusta he ovat velvolliset tekemään omalla kulungillaan.
mutta en olisi koskaan luullut tällä asianhaaralla olevan niin kamalia vaikutuksia sellaisessa kaukaisessa maassa, jota hallitaan aivan toisenlaisten perus-ohjeiden mukaan
Se kuului lähteneen liikkeelle jo neljä tuntia sen perästä kuin olin maihin tullut ja sijoitettiin nyt minun viereeni.
Silloin he koettavat voittaa kaikki muut ja pinnistävät ja ponnistavat voimiansa niin,
Taikka olisivat johonkuhun muuhun taloon ennen ennättäneet lampun ostaa, ja kohta olisi koko pitäjä puhunut, että se talo oli-- pappilaa lukuun ottamatta--
ja niiden kanssa muuttivat sinne sirkatkin, koskapa niitä ei sen koommin enää ole tuvassa kuulunut.
Pyhäisesti pallot paistoi, Kello kolmesti kumahti, Mahtavasti vaski vonkui
Niinikään pestattiin minulle kuusisataa henkeä palvelusväeksi, ja heille laitettiin teltat kummallekin puolen asuntoni ovea.
Pahin pula oli saada minut kohotetuksi ylös ja lasketuksi näitten ajopelien päälle.
ja siksipä minun käsitykseni hovista ja ministereistä silloin ensi kertaa järkähti.
sekä kolmetuhatta merimiestä vara-amiraalin johdolla.
mutta kaikki hän näkee kuin kallellaan. Hänestä tuntuu, kuin aurinko joka puolelta häntä suoraan silmiin paistaisi,
Ja siitä ne olivat alkaneet pilkata ja kysellä koko eilisen iltaa ja tämän aamua.
Kolmesataa räätäliä pantiin neulomaan minulle pukukerrosta maan kuosin mukaan.
hyvä, kun on... Elä mene ... katso kuoren sisään, jos et usko, että tämä on silinteri... Pudotahan...
tuosta hänen aittansa nurkasta alkanut siirtyä naapurin portin pieleen...
Ratki mahdotonta minun oli astua näitä portaita, jokainen astin kun oli kuusi jalkaa ja
Kuusi hänen majesteetinsa kuuluisinta kirjan-oppinutta määrättiin opettamaan minulle maan kieltä.
kuin Europan valtakuntia. Illalla kerran,
Sitä varten lyötiin kahdeksankymmentä jalan pituista paalua maahan. Niitten yli kulki väkipyöriä myöten lujat,
ensimmäinen, jossa alettiin lamppua polttaa. Näin se äiti ajatteli sitä asiaa ja sanoi sitten isälle, että
Isä on siitä hyvillään, mutta meille lapsille tulee välistä pitkinä talvi-iltoina entisiä aikoja ikävä,
että tuskin heissä on yhtäkään, joka ei olisi joskus pudota romahtanut maahan.
Saatuani jakkarat valmiiksi, läksin jälleen kaupunkiin, jossa väestölle jo oli annettu uusi julistus minun tulostani.
Ja vihdoin säädettiin, että keisarin ja aateliston ja kaartin hevosia harjoitettaisiin usein minun ääressäni, jotta tottuisivat minuun.
Pyhäpäivän päättäjäisiks', Suuren sunnuntain lopuksi.-- Minä lähin liikkehelle,
purjelangan paksuiset köydet, joitten toinen pää sidottiin niskani, kätteni, jalkojeni ja runkoni ympäri.
Vaan poispäin kääntää tyttö päänsä, nojaa poskensa vasten vasempaa kättänsä ja katselee kohden hämärää iltatähteä,
ja silloin me juoksemme sirkkoja kuuntelemaan Pekan luo saunaan,
mutta kun hän sen kuitenkin saa selkänsä taa, niin maailmakin jo sitä mukaa alkaa käydä selvemmäksi.
osta sitten vain, jos mieli tekee, sama kai minulle on, mikä palaa, pärekö vai muu öljy, kunhan vain kehrätä näen.
Lukija muistanee vielä, että minun vapautuskirjassani oli muutamia kohtia, jotka eivät minua miellyttäneet,
Yhdeksänsataa lujinta miestä pantiin sitten vetämään köysien irtonaisesta päästä,
ENSIMMÄINEN OSA MATKA LILLIPUTIIN
valmistellessani parhaillani matkaa Blefuscun keisarin luokse, tuli luokseni muuan korkea hovin virkamies,
Mutta siitä Martti säpsähti niin, että pisti vikkelästi kellon taskuunsa... Oliko hän todellakin ollut pudottaa kellonsa?...
Paljonko kellosi on, Martti?... Sano nyt meillekin, paljonko on kellosi' Taisi käydä kateeksi niiden, kun ei itsellään ollut ...
Kaikki nämä käskyt täytettiin visusti, ja kolmen viikon perästä minä puolestani olin jo koko lailla oppinut heidän kieltään.
Saamani laivat läksivät purjehtimaan satamasta, minä taas astuin suorinta tietä sinnepäin, missä ensiksi olin veneen huomannut.
eikä kulunut täyttä kolmeakaan tuntia, niin jo saivat minut nostetuksi lavalle ja sidotuksi siihen kiinni.
Kaarroin tuosta kirkkotielle, Kansa kirkosta kohisi, Väki tulvi temppelistä, Hevot juoksi,
ne kun olivat liiaksi orjamaisia.
Muutamille se on sattunut pari kolmekin kertaa. Minulle kerrottiin, että moniahta vuosi ennen minun tuloani
joka tuvanharjan takaa jo alkaa pilkutella. Ei hän ole mitään näkevinään eikä kuulevinaankaan,
jolle joskus ennen olin tehnyt suuria palveluksia, hänen ollessaan keisarin epäsuosiossa.
Milloinka sinä sen sitten ostaisit? --Ajattelin, että sopisi ehkä jo huomenna lähteä--
jossa hän yhä vielä pärettä polttaen iltojansa viettää.
Hänen majesteetinsa kunnioitti minua tuon tuostakin käynnillänsä ja suvaitsi auttaa kirjanoppineita heidän opetustyössään.
Ulkopuolisella pihalla nousin seisomaan toiselle jakkaralle ja nostin toisen kattojen yli sisäpihaan.
Hän jo tuntee ruumiissaan, että hän on talon pihalla huoneiden välissä ja sitten jo näkeekin, mikä talo se on,
Kaikki tämä tapahtui minun maatessani. Perästäpäin vasta sain kuulla nuo erikoisseikat.
Eihän hän taida ollakaan oikein ... mitenkä se on? ... pää?... Minnekä se Antti meni?... Jos hyvinkin olisi kello pudonnut?...
ENSIMMÄINEN LUKU Tekijä antaa muutamia tietoja itsestään ja perheestään. --