**Uttale av nordsamisk skriftspråk** er ikkje eit direkte samband mellom bokstav og lyd, som i finsk, men ulikskapane er regelmessige.

Bokstavane har (nesten) alltid same lydverdi.

Vokalane
--------

Vokalane *i, e, a,* blir uttalt som i norsk, men *u* og *o* blir uttala som dei tilsvarande bokstavane i det norske ordet  *kumlokk*, det vil seia at den samiske bokstaven *u* har uttale som namnet på den norske bokstaven *o*, og den samiske bokstaven *o* har uttale som den norske bokstaven *å*. Samisk er dermed som finsk, tysk, dansk, spansk, italiensk (jf. tysk *und, doch*), og namnet *Guovdageaidnu* blir uttalt nøyaktig slik som det blir skrive. 

Så har samisk ein bokstav vi ikkje finn i norsk, bokstaven *á*. Han blir uttalt ulikt i dei austlege og dei vestlege nordsamiske dialektane

I aust, t.d. i Karasjok, blir han uttalt omtrent som norsk *æ* men **berre viss det i neste staving er ein av bokstavane *i, e, á***. Døme på dette er *sápmi, áigi* (/sæpmi/, /æjəgi/). Viss det derimot kjem ein annan lyd i neste staving blir *á* uttalt som *a*. Døme på dette er *sávza* "sau", som blir uttalt /savdsa/.

I vest, derimot, som i Kautokeino, blir *á* derimot uttalt som lang *a*, uavhengig av vokalen i neste staving. 

*i* blir uttalt *j* viss han kjem etter ein vokal, altså: *biila* = «bijla», *áigi* = «æjəgi».

Konsonantane
------------

Dei fleste konsonantane blir uttalte som på norsk. Merk bokstaven *h*, som verkeleg blir uttalt *h*, også før konsonant, som i ordet *johka* (elv). Dei som veit korleis nordgudbrandsdølar seier «sukker» (*suhker*) forstår prinsippet. Konsonantane som blir bortimot rett viss vi latar som om dei er norske er desse: *b, d, f, g, h, j, k, l, m, n, p, r, s, t, v* .

*c* blir uttalt som *ts* i det norske ordet *vits*, t.d. i ordet *ciellat* (å skjelle ut). *z* blir uttalt *ds*, t.d. i ordet *sávza* («sau», uttalt *savdsa*).

*ŋ* blir uttalt som den siste lyden i norsk *song*, og lydane bak bokstavane *đ* og *ŧ* finn vi att i engelsk. Engelsk ***th**is **th**ing* med ei samisk rettskriving blir *đis ŧiŋ. š* representerer lyden som blir skrive *sj* på norsk, *stasjon* blir skrive *stašuvdna* på samisk.

Når *c* er kombinasjonen av *t* og *s*, blir *č* kombinasjonen av *t* og *š*. På same måten minner *ž* om *z*; der *z* blir uttalt som *d + s*, blir *ž* uttalt som *d + š*. Dette speglar eit system, sett opp i skjemaet nedanfor. Orda i parentes er norske ord, bokstavane med halvfeite typar representerer lyd som tilsvarer den samiske lyden. 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | visle | lukke+visle | lukke+visle |
|   | ustemt | ustemt | stemt+ustemt |
| tungespiss mot tannkam | s (**s**ør) | c (vi**ts**) | z (ly**ds**ag) |
| tungespiss bak tannrygg | š (**sj**ø) | č (ske**tsj**) | ž (ly**dsj**ø) |

Tabellen er systematisk sett opp: Lydane over kvarandre i kvar kolonne i dei to linjene er identiske, bortsett frå at lydane i første rad uttalast med tungespissen i overkant av 1 cm lengre fram i munnen enn lydane i 2. rad.

Diftongar
---------

Nordsamisk har fire diftongar, *ea, ie, oa* og *uo*. Av desse kan *ea* bli uttalt som *ea, æ, eæ, ie, ia*, til dømes i ordet *heasta* (hest). Dei andre diftongane blir uttalt akkurat som dei blir skrive (hugs! *u* som i norsk *god* og *o* som i *godt*!), altså *giella* (språk), *oarji* (vest), *guovža* (bjørn). Ein *i* etter ein vokal blir uttalt som *j*. Andre vokalsamband dannar ikkje diftongar, men står i ulike stavingar.

Konsonantsamband
----------------

Hovudregelen for konsonantsamband er at to like konsonantar uttalast som ein lang konsonant. Skilnaden på *viessu* (huset) og *viesu* (husets) er med andre ord at *viessu* har ein lengre *s* enn *viesu*. Dei doble stemte konsonantane *bb dd gg* uttalast med siste del ustemt, dvs. som *bp, dt, gk.* Ordet *oabbá* (søster) bør dermed bli skrive «åabpæ» på norsk.

Når *b/bb, d/dd, g/gg, z/zz, ž/žž* kjem etter ein konsonant, blir dei uttalt ustemt. Altså skriv vi *gálbi* (kalv) men uttalar *gálpi*. Bokstavsambanda *dj, lj, nj* representerer såkalla palatale *d-, l-,* og *n*-ar, dvs. dei står for dei lydane vi finn i trøndersk og nordnorsk uttale av dei norske orda *ladda, kalla* og *mann*.

Der *h* står framfor ein dobbeltkonsonant (*hcc/hčč/hpp/htt/hkk…*) er det h-en som er lang, og ikkje dobbeltkonsonanten. Det heiter såleis *bihhtá*, sjølv om det blir skrive *bihttá*. Der *h* står framfor *j, l, m, n, r* blir resultatet ikkje uttalt som hj, hl, hm, hn, hr, men som ustemt *j, l, m, n, r* (dvs. som når du kviskrar desse lydane, eller, for dei som kan trøndersk, som den tredje lyden i ordet *tatlat*. 
Sjølv om *c* er *ts*, blir ikkje *cc* til tsts, men til *tts*, og det same gjeld *čč, zz* og *žž*, som blir *ttš, dds* og *ddš*. Døme *ovcci* (ni, åvtsi), *vižžet* (hente, viddšet).

Kjelder
-------

* Nickel, Klaus Peter og Pekka Sammallahti 2011: *Nordsamisk grammatikk*. Karasjok: Davvi Girji AS.
* Nickel, Klaus Peter 1990: *Samisk grammatikk*. Karasjok: Davvi Girji AS. s. 11ff.
* Trosterud, Trond: Nordsamisk på ni minutt

Bakgrunnsstoff
--------------

For å sjå nordsamisk tekst som lydskrift, gjer følgjande: Gå til denne sida, lim eller skriv inn tekst, kryss av for **Transkriber** under, og trykk **Send skjema**. Resultatet er den same teksten på IPA-lydskrift.